OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jordi Carrión Gálvez

Jordi Carrión Gálvez (Tarragona, 1976) és un escriptor i crític literari català vinculat al moviment Afterpop. Tot i néixer a Tarragona, ha passat bona part de la seva vida entre Mataró i Barcelona. Ha viscut també a l'Argentina i als Estats Units. Llicenciat i doctor en Humanitats per la Universitat Pompeu Fabra, hi fa classes de literatura contemporània i d'escriptura creativa. També ha impartit cursos d'escriptura a l'Ateneu Barcelonès i ha treballat per a les revistes Lateral i Quimera. Ha publicat crítica cultural als diaris Avui, Abc, Clarín, Perfil i La Vanguardia.

## Obra
### Novel·la

* Los turistas (Galaxia Gutenberg, 2015)
* Los huérfanos (Galaxia Gutenberg, 2014)
* Los muertos (Random House Mondadori|Literatura Mondadori, 2010)
* Ene (Laia Libros, 2001)

### Literatura de viatges

* La brújula (Berenice, 2006)
* GR-83 (edición de autor, 2007)
* Australia. Un viaje (Berenice, 2008)
* La piel de La Boca (Libros del Zorzal, Argentina, 2008)
* Crónica de viajes (edición de autor, 2009)
* Norte es Sur. Crónicas americanas (Debate Venezuela, 2009) Antologia de cròniques sobre Amèrica Llatina dels llibres anteriors.
* Carrión, Jordi. Barcelona. Llibre dels passatges. Traducció: Maria Llopis Freixas. Galaxia Gutenberg, 2017. ISBN ISBN 978-8481095715.

### Edicions i pròlegs

* Amor global (Laia Libros, 2003)
* Narradors Contemporanis (amb Manuel Guerrero i Brullet, ACM, 2007)
* El lugar de Piglia. Critica sin ficción (Candaya, 2008)
* "Mejor que ficción. Crónicas ejemplares" (Anagrama, 2012)

### Traduccions i adaptacions

* Infern, de Dante (Proa, 2000)
* El sueño, de Bernat Metge (DVD Ediciones, 2006).

### Assaig

* Viaje contra Espacio. Juan Goytisolo y W.G. Sebald (Iberoamericana, 2009).
* Teleshakespeare (Errata Naturae, 2011). Assaig vinculat amb la novel·la Los muertos.
* Librerías (Finalista Premio Anagrama de Ensayo, 2013).
* Carrión, Jordi. Llibreries. Traducció: Maria Llopis Freixas. Navona Trajectes, 2019. ISBN ISBN 978-8417181741.
* Contra Amazon (Barcelona: Galaxia Gutenberg, 2019)
* Lo viral (Barcelona: Galaxia Gutenberg, 2020)

### Còmics

* Barcelona. Los vagabundos de la chatarra (amb Sagar, Norma, 2016)
* Gótico (amb Sagar, Norma/MNAC, 2018)

## Referències

* ↑ Bennasar, Sebastià «Jordi Carrión: “Amazon també té el monopoli mental de la lectura digital”». Vilaweb, 07-12-2020.
* ↑ «Jorge Carrión». web. Kosmopolis 2015 (CCCB via OTRS). [Consulta: 5 novembre 2015].
* ↑ «El algoritmo: el paradigma de este siglo». Gatopardo, 17-08-2020. [Consulta: 11 març 2021].
# Josep Mateu i Negre

Josep Mateu i Negre (Girona, 1954) és un dirigent esportiu relacionat amb l'automobilisme català. D'ençà del 2015 és president del Reial Automòbil Club de Catalunya (RACC), després d'haver-ne estat director general i CEO des de 1995, a més de vicepresident de la junta directiva des del 2012.

## Trajectòria

Directiu amb un llarg currículum, abans de la seva incorporació al RACC Mateu era director executiu de la firma australiana de logística TNT Express Worldwide. El 2001 rebé el premi al Directiu de l'Any de l'Asociación Española de Directivos (AED). En l'àmbit del turisme, ha estat president de GEBTA España (Guild of European Business Travel Agents) del 2005 al 2006 i president de GEBTA Europe el 2006. Entre el 2007 i el 2014 també va presidir l'Automóvil Club de Chile, entitat de la qual n'és actualment vicepresident.
A banda, ha format part de la junta directiva d'Unescocat (2005-2006) i del consell social de la Universitat de Barcelona (del 2007 fins a l'actualitat) i ha presidit la Comissió d'Anàlisi i Selecció de Projectes del Barcelona Institut d'Emprenedoria (BIE) de la Universitat de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Josep Mateu Negre, el nuevo piloto titular del RACC» (en castellà). economiadigital.es, 29-04-2015. Arxivat de l'original el 18 d’agost 2016. [Consulta: 9 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Josep Mateu i Negre - Lloc web oficial
# José Antonio Artigas Sanz

José Antonio Artigas Sanz (Cariñena, 14 de juny de 1887 - Madrid, 4 de març de 1977) va ser un enginyer espanyol que va contribuir a l'estandardització de la terminologia en el camp de l'enginyeria elèctrica.

## Biografia

Va obtenir el seu doctorat en enginyeria el 1907 i es va convertir en membre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals. Fins i tot abans de graduar-se havia utilitzat gasos nobles per crear luminescència per primera vegada i va instal·lar un sistema que millorava el rendiment d'il·luminació incandescent.
Quan la Comissió Permanent espanyola per a l'Electricitat va ser establerta el 1912 per representar a Espanya davant la Comissió Electrotècnica Internacional (IEC), Artigas va ser nomenat president del comitè espanyol, càrrec que va mantenir tota la seva vida. Durant aquest període, el comitè tècnic de l'IEC va començar a treballar en una nomenclatura en la qual Artigas va tenir una contribució important i que va ser publicada com a "International Electrotechnical Vocabulary". Contenia 2.000 termes dividits en 14 grups i va ser completada el 1938.
El 1952 la branca espanyola del Comitè, sota la seva direcció, va preparar la versió en llengua espanyola del vocabulari, així com una versió especial per a institucions de Llatinoamèrica, contenint definicions en espanyol i traduccions a francès, anglès, alemany i italià. Va ser nomenat President Honorari de l'IEC en el consell celebrat a Madrid el 1959. El seu treball amb diverses organitzacions internacionals va aconseguir la unanimitat per a l'ús del terme espanyol per a la intensitat lumínica (candela).
A més del seu treball en enginyeria elèctrica, va ajudar en l'establiment de la indústria del cristall per a aplicacions òptiques a Espanya i a Amèrica del Nord. Va aconseguir juntament amb un col·lega, fabricar un bloc de cristall de 23 tones completament lliure d'imperfeccions per l'Observatori Palomar. El 1959 fou membre de la Comissió de Tecnologia de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.

## Honors
### Càrrecs

* Membre de l'American Institute of Electrical Engineers.
* President Honorari del IEC (Comissió Electrotècnica Internacional)

### Honors

* Creu magnífica de l'Orde d'Isabel la catòlica.
* Gentilhome de cambra amb exercici d'Alfons XIII d'Espanya.
* Doctor Honoris causa de la Universitat de París.

## Referències

* ↑ Pablo Valbuena Vázquez Historia de la Escuela Técnica Superior de Ingenieros Industriales de Madrid desde 1901 hasta 1972, p.118
* ↑ Biografia al web de la RAC
* ↑ José Antonio Artigas Arxivat 2016-04-14 a Wayback Machine. al web de la RACAB
* ↑ Esquela al diari ABC, 8 de març de 1977

## Enllaços externs

* José Antonio Artigas Sanz al Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya.
# José Antonio García-Trevijano Fos

José Antonio García-Trevijano Fos (València, 1 de febrer de 1928 – Madrid, 13 de gener de 1981) fou un jurista i politòleg valencià, membre de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

El 1945 es llicencià en dret amb premi extraordinari a la Universitat de València. En 1952 es doctorà per la Universitat de Bolònia i el 1953 ingressà per oposició al Cos de Lletrats del Consell d'Estat. En 1958 esdevé catedràtic de dret administratiu a la Universitat de Salamanca, on fou vocal del Tribunal Provincial Contenciós Administratiu (1960-1965). Després d'ampliar estudis a les Universitats de Múnic i Harvard, en 1966 fou catedràtic de la Universitat Complutense de Madrid, en la que fou vicerector i degà de la Facultat de Ciències Polítiques, Econòmiques i Empresarials.
En 1960 fou un dels fundadors del Centro de Estudios Tributarios, i posteriorment director del Colegio Universitario de Estudios Financieros. També fou director de l'Instituto Español de Emigración, subcomissari d'Urbanisme de Madrid i director de l'Instituto de Estudios de Administración Local (1974-1977). En 1964 li fou concedida la gran creu de l'Orde del Mèrit Civil i en 1966 la Comanda amb Placa de l'Orde de Cisneros. En 1977 fou elegit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques. Va morir el 13 de gener de 1981 a Madrid i fou enterrat al cementiri de Carabanchel Alto.

## Obres

* Tratado de Derecho administrativo (tres toms amb cinc volumns). Ed. «Revista de Derecho Privado».
* Principios jurídicos de la Organización administrativa. 1957.
* Curso de Derecho administrativo. Volumen I, 1961.
* Expropiación forzosa y locales de negocio. Escuela de Práctica Jurídica. Salamanca, 1963.
* Liberalismo y liberalización'. Problemas políticos de la vida local. 1965.

## Referències

* ↑ In Memoriam Jose Antonio García-Trevijano Fos
* ↑ Homenaje a José Antonio García-Trevijano Fos
* ↑ Decret 2333/1964, de 18 de juliol, pel qual es concedeix la Gran Creu de l'Orde del Mèrit Civil a José Antonio García Trevijano i Fos.
* ↑ Orden de Cisneros, ABC, 1 d'abril de 1966
* ↑ Entierro del profesor García-Trevijano, El País, 15 de gener de 1981
# José Brito

José Brito (Dakar, 19 de març de 1944) és un diplomàtic i polític capverdià, ministre d'afers exteriors i ambaixador del seu país.

## Biografia

Brito va néixer a Dakar, Senegal (aleshores una colònia francesa) fill de pares capverdians senegalesos. Posteriorment es va traslladar a Cap Verd. Té una llicenciatura en ciències de les matemàtiques i en física i química a Costa d'Ivori i un alt estudis de diploma en enginyeria química a l'Institut Francès del Petroli a França.
De 1992 a 1996 va treballar com a vicepresident de relacions governamentals d'Ocean Energy, una petroliera de Texas, Estats Units. De 2001 a 2006 fou ambaixador de Cap Verd als Estats Units, Canadà i Mèxic, abans d'assumir el càrrec de ministre d'Economia, Creixement i Competitivitat de 2006 a 2008. Després fou ministre d'Afers Exteriors de Cap Verd de 2008 a 2011.

## Referències

* ↑ «APPOINTMENT OF THE HIGH REPRESENTATIVE OF THE AFRICAN UNION FOR COTE D'IVOIRE». Press Release. African Union, 26-03-2011. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 24 juny 2016].
* ↑ «4th Ministerial e-Governance Conference: José Brito, Minister of Economy, Growth and Competitiveness of Cape Verde». Arxivat de l'original el 2010-09-11. [Consulta: 24 juny 2016].
* ↑ AfroI News: Cape Verde-EU partnership agreement reached

## Enllaços externs

* José Brito, a Political Man of a French Speaker (interview in Praia on June 11, 2008) (francès)
# José Fernández Gascó

José Fernández Gascó (segons altres fonts Francisco de Paula, Daganzo de Arriba, 22 d'octubre de 1768-Jersey, 6 de desembre de 1826) va ser un polític espanyol.

## Biografia

Fou elegit diputat a les Corts espanyoles en 1820-1822, durant el Trienni liberal va ser ministre de la Governació de la Península entre agost de 1822 i febrer de 1823. Amb l'arribada dels Cent Mil Fills de Sant Lluís es va exiliar a Gran Bretanya on va morir.

## Referències

* ↑ Índex Històric del Congrés dels Diputats
* ↑ Govern d'Evaristo San Miguel
# Pròtesi (Antiga Grècia)

Una pròtesi, pròcesi o próthesis (del grec antic: πρόθεσις, próthesis, de πρό, 'davant, en comptes de' i θεσις 'el conjunt, el lloc'), en l'Antiga Grècia era l'acte d'exposició del cos d'una persona morta, abans dels funerals.
La pròtesi formava part integral del ritual funerari grec, si més no des del segle viii abans de la nostra era. En aquest cas, després de rentat i vestit per dones, el cos era col·locat en un llit denominat clini (en grec: κλίνη) i se li cobria amb un mantell denominat fàros (en grec: φάρος pharos). El difunt era plorat per parents i ploramorts.
Com una evidència indirecta de la importància d'aquest acte, s'han trobat escenes de pròtesis amb klinai funeraris en tombes del segle viii ae, en particular, en representacions ceràmiques geomètriques, i això indica la gran importància d'aquest ritual. Gairebé alhora o una mica més tard, en les epopeies homèriques també es descriu la pròtesi com a part integral de les cerimònies funeràries dels grans herois grecs.
Un dels temes preferits en els relleus de plaques de terracota que cobrien les tombes rectangulars de l'Àtica de la fi del ae és la pròtesi, en què destaquen les ploramorts estirant-se dels cabells al costat dels s fèretres.
El seu nom és esmentat per primera vegada en una inscripció del segle VI ae. L'esment pròpiament literari més antic es troba en Plató. Tanmateix, ja n'hi ha descripcions d'escenes de pròtesis en Homer.
Una llei de Soló limità la pròtesi a Atenes a la casa i havia de durar solament un dia.

## Referències

* ↑ Richter, Gisela M. A.. El Arte Griego (en espanyol). Ediciones Destino, 1979, p. 233. ISBN 84-233-1018-3.
* ↑ Plató, Nomoi, 947b 3; 959e 5.
* ↑ Homer, Ilíada 18, 352–355; 24, pàgs. 719–776.
* ↑ Soló, fragment 109. Pseudo-Demòstenes, Orationes, 43, 62.
# Batalla d'Amiens (1870)

La Batalla d'Amiens (en francès anomenat batalla de Villers-Bretonneux) va tenir lloc el 27 de novembre de 1870 entre els exèrcit francès i prussià. És un episodi de la la Guerra francoprussiana (1870-1871). El combat va acabar amb una clara victòria prussiana.
Quan els francesos van capitular a Metz el 28 d'octubre de 1870, el 1r exèrcit prussià, dirigit pel general Edwin von Manteuffel (1809-1885) va poder desplegar-se a la vall del Somme, per reforçar pel flanc nord el Setge de París.
Els francesos, dirigits pel general Jean-Joseph Farre van establir una línia de defensa contra els prussians en amont del Somme a l'est d'Amiens. Amb uns 17.500 soldats regularis i uns vuit mil auxiliaris es van trobar en una posició molt inferior als trenta mil prussians.
Sobre 1.383 soldats francesos van resultar morts i ferits, i al voltant de 1.000 van ser declarats com a desapareguts. Els alemanys van perdre 1.216 soldats i 76 oficials. Els francesos van poder retirar-se a la fortalesa d'Arras.

## Referències

* ↑ Engels, Friedrich «Über den Krieg - XXIX». The Pall Mall Gazette, 1811, 2 desembre 1870e.
* ↑ Bruce, George. Harbottle's Dictionary of Battles. Van Nostrand Reinhold, 1981. ISBN 0-442-22336-6.
* ↑ Bazaine, François-Achille. Capitulation de Metz / rapport officiel du maréchal Bazaine [Capitulació de Metz: informe oficial pel mariscal Bazaine] (en francès). Lió: Lapierre-Brille, 1871.
# Assassinat a Pointe du Raz

Assassinat a Pointe du Raz o Assassinats a la Bretanya (títol original en francès, Meurtres à la pointe du Raz) és un telefilm francobelga de la col·lecció Assassinats a... dirigida per Laurent Dussaux amb guió de Matthieu Savignac i emesa per primera vegada a Bèlgica el 8 de novembre de 2020 a La Une, a Suïssa el 22 de gener de 2021 a RTS Un i a França 3 d'abril a France 3. S'ha doblat al valencià per a À Punt amb el títol d'Assassinat a Pointe du Raz, i al català central per a TV3 amb el nom d'Assassinats a la Bretanya.
El rodatge va tenir lloc a diverses localitats: Le Juch, Audierne, Douarnenez, Plouhinec i Plozévet, així com Pont-Croix i Cléden-Cap-Sizun.
Aquesta ficció és una coproducció de Fontaram Productions, Kwai, France Télévisions, AT-Production i RTBF.
És un dels deu episodis emblemàtics seleccionats per RTBF per celebrar el desè aniversari de la col·lecció i va estar disponible durant sis mesos a la plataforma digital Auvio.

## Sinopsi

El tinent de gendarmeria Jérémie Meyer, a punt de casar-se amb la Clara, fa equip amb la comandant Marie Leroy, que ha vingut a substituir-lo, per investigar l'assassinat d'una vella aterrida per l'Ankú. Les pistes els portaran a la mort del pare d'en Jérémie i a la d'una jove que tenia la vella com a infermera. La comandant Leroy també tenia un altre motiu per venir a l'equip.

## Repartiment

* Évelyne Bouix: comandant Marie Leroy
* David Kammenos: tinent Jérémy Meyer
* Nadia Roz: Karima
* Cécile Brune: Nathalie Meyer
* Juliette Aver: Clara
* Frédéric Épaud: Ernest
* Stéphane Grossi: Patrick Valandier
* Jérôme Anger: jutge Bellec
* Cédric Zimmerlin: el capellà Tristan Morin
* Sophie Le Dily: Elise Letallec
* Carole Brana: Justine Prigent
* Lety Pardalis: la forense
* Samuel Labarthe: un gendarme (no acreditat)

## Referències

* ↑ «Programme TV du samedi 3 avril : notre sélection» (en francès), 03-04-2021. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «Assassinat a Pointe du Raz». À Punt, 04-06-2022. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «Programació de TV3». 3Cat, 24-01-2025. [Consulta: 24 gener 2025].
* ↑ «Le Juch, point d’étape du tournage de « Meurtres à la Pointe du Raz »». Le Télégramme, 28-02-2020. [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «Le téléfilm « Meurtres à la Pointe du Raz » en tournage au Juch !». Ouest-France, 28-02-2020. [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «Reprise des tournages en Bretagne». https://cinema.bretagne.bzh/, 15-07-2020. [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ Noémie Jadoulle. «10 épisodes de "Meurtres à" sur Auvio pour les 10 ans de la collection». rtbf.be, 09-03-2023. [Consulta: 26 març 2023].
# Santa Maria Stella Maris

Santa Maria Stella Maris, també anomenada Santa Maria Stella Maris a Mostacciano o Santa Maria Stella Maris a Castel Palocco, és una església parròquial i església titular a Lido di Ostia, dedicada a Santa Maria del Mar .

## Història

Va ser construïda el 1977 en un disseny modernista per Ennio Canino
El papa Joan Pau II va va visitar el 1999.
El 7 de desembre de 2024, el papa Francesc la va convertir en una església titular, per a ser regida per un cardenal prevere.

## Cardenals titulars

* Ladislav Német (2024 – present)

## Referències

* ↑ «Ceremony: the Wedding». www.8linux.org.
* ↑ «Ente | DIOCESI DI ROMA».
* ↑ «Santa Maria Stella Maris a Casal Palocco». info.roma.it.
* ↑ Rendina, C. (2003). Guida insolita del Tevere: il fiume di Roma : il corso del fiume dalle sorgenti alla foce tra natura e archeologia, storia e urbanistica : il bacino fluviale, la flora, la fauna, gli affluenti.... Italy: Newton & Compton.
* ↑ «28 February 1999, Visit to St Mary Star of the Sea Parish in Castel Fusano on the Ostia seashore | John Paul II». www.vatican.va.
* ↑ «Santa Maria Stella Maris (Cardinal Titular Church) [Catholic-Hierarchy]». www.catholic-hierarchy.org.
* 1 2 «Vice President – Consiglio Conferenze Episcopali Europee». www.ccee.eu.
* ↑ «Ladislav Cardinal Nemet [Catholic-Hierarchy]». www.catholic-hierarchy.org.
# José María Segovia de Arana

José María Segovia de Arana (Villasequilla, província de Toledo, 16 de setembre de 1919 - 4 de gener de 2016) va ser un metge espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.
El 1947 es doctorà en medicina a la Universitat de Madrid. El 1962 fou nomenat cap de Servei de l'Aparell Digestiu de l'Hospital Provincial de Madrid i catedràtic de Patologia i Clínica Mèdica de la Facultat de Medicina de la Universitat de Santiago de Compostel·la, de la que n'era professor adjunt des de 1957.
El 1964 va fundar la Clínica Puerta de Hierro de Madrid (avui Hospital Universitari Puerta de Hierro Majadahonda), considerat el primer hospital públic d'Espanya, de la que en fou també director fins al 1992. El 1967 fou nomenat catedràtic de patologia mèdica de la Universitat Autònoma de Madrid, i de 1967 a 1979 també fou degà de la Facultat de Medicina d'aquesta universitat. El 1976 va rebre la gran creu de l'Orde Civil de Sanitat. També ha rebut la gran creu de l'Orde d'Alfons X el Savi, la Creu del Mèrit Naval i la Creu del Mèrit Aeronàutic.
De 1978 a 1983 fou President del Consell Nacional d'Especialitats Mèdiques, des d'on va promoure el sistema de formació mèdica especialitzada (MIR). De 1979 a 1980 fou Secretari d'Estat per a la Sanitat i de 1980 a 1986 va dirigir el del Fons de Recerques Sanitàries de la Seguretat Social.
De 1981 a 1983 formà part del Consell Executiu de l'Organització Mundial de la Salut i de 1981 a 1982 fou president del Comitè Mundial de Medicaments Essencials. De 1992 a 2991 ha estat també president del Consell Assessor de Sanitat.
Des de 1969 és membre de l'Acadèmia Nacional de Medicina de Buenos Aires, des del 1994 de l'Acadèmia Europea de Ciències i Arts, des de 1996 de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques i des de 1997 de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina.

## Referències

* ↑ Mayor Zaragoza, Federico «José Mª Segovia de Arana, promotor de la medicina asistencial y científica». El País, 05-01-2016 [Consulta: 9 gener 2016].
* ↑ 'Los que manejan la política no están bien enterados de lo que están haciendo', El Mundo, 3 de desembre de 2012
* ↑ Biografia al web de la RANM
* ↑ Notícia del nomenament a El País, 28 d'abril de 1979
* ↑ BOE del cessament
* ↑ Biografia Arxivat 2017-08-16 a Wayback Machine. al web de la RACMYP

## Enllaços externs

«Obra de José María Segovia de Arana» a Dialnet.
* Notícies sobre José María Segovia de Arana a El País
# Snowornis

Snowornis és un gènere d'ocells de la família dels cotíngids (Cotingidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Cotinga cuagrisa (Snowornis subalaris Sclater, PL, 1861)
* Cotinga olivàcia (Snowornis cryptolophus Sclater, PL, Salvin, 1877)

## Referències

* ↑ «Snowornis (Snowornis sp.) - Avibase». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «Snowornis Prum, 2001» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards – IOC World Bird List». [Consulta: 31 gener 2025].
# Nujeen Mustafa

Nujeen Mustafa (Kobane, Síria, 2001) és una noia coneguda per haver viatjat amb cadira de rodes 5.782 quilòmetres des d'Alep a Wesseling, a prop de Colònia (Alemanya). La paràlisi cerebral no va impedir que dugués a terme el viatge per fugir dels atacs de l'ISIS.
És una noia kurda, el seu pare tenia un ramat d'ovelles i cabres a Kobane, però per una disputa es van traslladar a Manbij, on les germanes de Nujeen van poder anar a l'escola. Es van instal·lar a una quarta planta d'un edifici, on Nujeen es passava el dia veient sèries americanes, documentals de National Geographic i programes d'història, cosa que li va permetre aprendre anglès. En fer el viatge van anar amb diversos mitjans de transport que mai havia utilitzat com el ferri, l'autobús, l'avió i el tren. Durant el viatge va recopilar molta informació i va explicar a d'altres persones la importància de tenir telèfon mòbil i de gestionar bé els diners durant els trajectes.
En fer el viatge, els pares es van quedar a Gaziantep, perquè es consideraven massa grans per viatjar. Gràcies als seus coneixements d'anglès va fer de traductora en el viatge que va dur la seva família per Turquia, Grècia i l'Europa de l'Est. Això també li va permetre atendre diverses entrevistes durant el seu viatge. A Alemanya va aprendre alemany i va començar a jugar a bàsquet amb la cadira de rodes.

## Referències

* 1 2 3 Jansen, Michel «From Syria to Germany in a wheelchair». The Irish Times, 22-04-2017 [Consulta: 19 gener 2019].
* ↑ O'Connor, Joanne «Nujeen Mustafa: ‘Sometimes it’s good to be unaware. Maybe I was too young to realise the danger’». The Guardian, 20-12-2015 [Consulta: 19 gener 2019].
* ↑ Worrall, Simon «This Girl Escaped From a Syrian War Zone in a Wheelchair». National Geographic, 06-11-2016 [Consulta: 19 gener 2019].