OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Freixe d'Aiguaviva

El freixe d'Aiguaviva (Fraxinus angustifolia) és un arbre que es troba a Aiguaviva (El Montmell, el Baix Penedès). És un dels freixes amb més envergadura de capçada de tot Catalunya i un dels més destacats respecte al perímetre del tronc.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 5,32 m.
* Perímetre de la base del tronc: 10,80 m.
* Alçada: 24 m.
* Amplada de la capçada: 27 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 509 m.

## Entorn

Es troba en un remarge amb molta aigua disponible. Les arrels pouen d'un mulladiu que desguassa en un canal de reg, al costat del dipòsit municipal d'aigua. L'acompanyen els vegetals següents: carabassera del diable, malva, llapassa, fonoll, morella de paret, ravenissa blanca, alfals escapat, vincapervinca, pastanaga borda, évol, morró, card marià, jonc boval, olivarda, arítjol, heura, esbarzer i poll negre.

## Aspecte general

Té bon aspecte general, tot i que alguna branca presenta sequedat i necrosi (sempre fent referència a la part alta del brancatge). Tant en aquest freixe com en tots els de l'entorn, les fulles pateixen un atac força potent de l'eruga defoliadora del freixe (Abraxas pantaria). Té un gran braç tallat i la ferida que hi ha quedat com a resultat de la tala permet l'entrada de corcs i altres xilòfags.

## Curiositats

Ocasionalment, hi apareixen objectes fetillers penjant de les branques, amb un clar significat esotèric. Fou declarat Arbre Monumental l'any 1990.

## Accés

Un cop arribem a Aiguaviva des de la carretera TV-2443, venint per Sant Jaume dels Domenys (TP-2442), deixem el cotxe a l'aparcament que hi ha davant el restaurant i ens dirigim cap a la font o la zona esportiva. Un minut després trobarem l'enorme freixe. GPS 31T 0374614 4578839.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 94-95.
* ↑ Arbres Monumentals del Baix Penedès (català)

## Enllaços externs

* Parcs de Catalunya - Arbres Monumentals Arxivat 2019-11-13 a Wayback Machine.
* El Freixe d'Aiguaviva, arbre monumental al terme del Montmell (Baix Penedès) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Flickr
# 10 + 2: El gran secret

10 + 2: El gran secret és una pel·lícula d'animació catalana dirigida per Miquel Pujol i estrenada el juny del 2001. Està basada en la sèrie d'Acció emesa per Televisió de Catalunya. Va estar nominada al Goya a la millor pel·lícula d'animació i seleccionada per competir en la XVIII edició del Festival Internacional de Cinema Infantil de Chicago. El llargmetratge va poder veure's primer als cinemes de Catalunya, dos mesos després a tot l'Estat i a partir del 2002 a diversos països europeus.

## Argument

A l'escola del País dels Números, dirigida pel professor Aristòtil i el seu ajudant Infinit, la tranquil·la vida dels estudiants es veu alterada per l'arribada de la Mil·lèsima, neboda de l'Aristòtil. A més, a causa d'una lesió del professor, arriba al centre una mestra substituta, la senyoreta Zenòbia, que aplicarà el seu despotisme a les classes. Amb tot, els protagonistes descobriran uns antics poders que revelaran el gran secret que amaga l'escola.

## Doblatge

* Infinit: Belén Roca
* Mil·lèsima: Mar Roca
* Aristòtil: Fèlix Benito
* Zenòbia: Aurora García

## Referències

* ↑ VilaWeb «La pel·lícula d'animació '10 + 2: El Gran Secret' competeix en el Festival de Cine Infantil de Chicago». 28 agost 2001. VilaWeb [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ VilaWeb «'10+2. El gran secret' es podrà veure a altres països europeus». 6 gener 2002. VilaWeb [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ «10+2: el gran secret». Catalan Films & TV. [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ «Fitxa de doblatge 10 + 2: El Gran Secret». [Consulta: 7 octubre 2015].
# Don Eddy

Don Eddy (Long Beach, Califòrnia, 4 de novembre de 1944) és un pintor estatunidenc que va obtenir el reconeixement inicial com un artista fotorealista. Els seus últims treballs han anat apartant de realisme fotogràfic, en el regne de la metafísica.
Eddy obres anteriors de la dècada de 1970 va retre homenatge als cotxes i el paisatge urbà. A la dècada de 1980, el seu treball era més orientada a objectes, que representa la cristalleria, vaixella i joguines en una sèrie de prestatges de vidre reflectant. Sovint, compost per ditychs o políptics (pintures amb diversos panells), es juxtaposa imatges poètiques en relació l'un amb l'altre ", fent-se ressò dels ecosistemes", com l'artista crida a aquestes connexions de l'estructura.
# Coserans

El Coserans (en occità: Coserans; en francès: Couserans) és un parçan o comarca d'Occitània situada a la Gascunya. La capital és la vila de Sent Girons (Sent Guironç de Coserans en occità i Saint Girons en francès, nom oficial).
Segons la proposta de divisió administrativa d'Occitània del diari Jornalet, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el Coserans estaria ubicat a la regió de la Gascunya, subregió del Comenge.
Gairebé la totalitat del Coserans depenia de l'antic bisbat de Sent Líser (Saint-Lizier en francès), que fou dissolt el 1801. Oficialment, les seves comunes estan adscrites administrativament i situades a la part occidental departament francès de l'Arieja, a la regió administrativa d'Occitània. El Coserans és veí pel nord de la Vall d'Aran i del Pallars Sobirà, corresponent a la conca del riu Salat.
Té actualment aproximadament 26.000 habitants, si bé va tenir-ne molts més al final del segle xix, que fou el període d'apogeu del territori amb l'extracció mineral, el paper i la creació de la hidroelectricitat (un dels creadors del concepte és Aristide Bergès, nadiu de la zona) així com alguns establiments termals.
Fou part de l'antic comtat de Comenge (extensió des de Tolosa al nord, fins al Pirineu al sud) antigament unit al Pallars (s. XI-xiii), i després un vescomtat.
Fou una de les rutes d'emigració dels republicans pel port de Salau (entre Montgarri i Salau).

## Tradicions populars

* Bethmalais (ball popular)
* Festes de la transhumància.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «País» (en occità). Jornalet. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ «Coserans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Vescomtat de Coserans
# Jürgen Barth (ciclista)

Jürgen Barth (Berlín, 12 de maig de 1943 - Raubling, Baviera, 17 de gener de 2011) va ser un ciclista alemany, que va destacar en el ciclisme en pista. Va guanyar tres medalles, una d'elles d'or, als Campionats del món de Tàndem sempre fent parella amb Rainer Müller. Va participar en dues edicions dels Jocs Olímpics.

## Palmarès

* 1968
** Campió d'Alemanya amateur en Velocitat
* 1969
** Campió d'Alemanya amateur en Velocitat
** Campió d'Alemanya amateur en Tàndem (amb Rainer Müller)
* 1970
** Campió del món en Tàndem (amb Rainer Müller)
** Campió d'Alemanya amateur en Velocitat
** Campió d'Alemanya amateur en Tàndem (amb Rainer Müller)
* 1971
** Campió d'Alemanya amateur en Velocitat
** Campió d'Alemanya amateur en Tàndem (amb Rainer Müller)
* 1972
** Campió d'Alemanya amateur en Tàndem (amb Rainer Müller)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Iorgos Sideris

Iorgos Sideris (5 d'abril de 1938) és un exfutbolista grec de la dècada de 1960.
Fou 28 cops internacional amb la selecció grega.
Pel que fa a clubs, defensà els colors d'Atromitos Piraeus, Olympiakos FC i Royal Antwerp FC.

## Referències

* ↑ Mamrud, Roberto. «Greece - Record International Players». RSSSF, 01-05-2009. [Consulta: 25 agost 2009].
* ↑ Spelersprofiel a rafcmuseum
* ↑ Iorgos Sideris a National-Football-Teams.com (anglès)
# Gens Púpia

La gens Púpia (en llatí: Pupia gens) va ser una gens romana d'origen plebeu.
Aquesta família no va arribar a exercir alts càrrecs a l'estat ni va tenir cap paper destacat en la vida política de Roma, llevat del cas de Marc Pupi Pisó Frugi Calpurnià, fill de Luci Calpurni Pisó Frugi, de la família dels Pisons, que va ser adoptat per un membre de la gens Púpia (probablement Marc Pupi), i que va ser cònsol romà l'any 61 aC. El seu fill, Marc Pupi Pisó Frugi, va assolir la pretura el 44 aC, però el fill d'aquest va ser adoptat per un membre dels Licini Cras i va abandonar el nom de la gens Púpia.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/613?rgn=pages;view=image;q1=PupiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+L'ttle,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 605. ]
# Vall d'Aura

Aura o la Vall d'Aura (en occità: Vath d'Aura; en francès: Aure) és una vall pirinenca i alhora un parçan o comarca d'Occitània situada a la Gascunya. També es considerada una regió natural de França.
Aquesta vall, encaixonada entre el Lavedan (Bigorra) i el parçan del Luixonès, al Comenge, va formar el Comtat d'Aura i més tard el Vescomtat d'Aura des del segle xi.
La seva vil·la principal es Àrreu .
Segons la proposta de divisió administrativa d'Occitània del diari Jornalet, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, la Vall d'Aura estaria ubicada a la regió de Gascunya, subregió del Comenge.
Oficialment, les comunes de la Vall d'Aura estan adscrites administrativament i situades al sud-est del departament francès dels Alts Pirineus, a la regió administrativa d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «País» (en occità). Jornalet. [Consulta: 15 gener 2025].
# Corralets d'en Pelegrí

Corralets d'en Pelegrí és un mas ubicat al terme municipal de Riells i Viabrea. El corral depèn del mas principal can Pelegrí.
És un masia d'estil tradicional, integrada per un cos principal, un de secundari adossat lateral, i un corral annex. El volum principal, l'històric, és una construcció de planta rectangular, amb una alçada de planta i pis, i teulada de dos vessants laterals.
La composició simètrica de les obertures inclou la façana posterior amb obertures més petites. Les parets exteriors repicades i rejuntades deixen la pedra a la vista, excepte la part més alta de la façana. La cornisa és simple.
Les obertures no tenen ressalts, únicament l'ampit ceràmic. A la façana lateral s'han emmarcat amb llinda i brancals ceràmics. Cal destacar-hi l'antic forn de pedra, en mal estat, adossat a la façana lateral.
El volum secundari, adossat pel darrere al principal, és també de planta rectangular, té una alçada de planta baixa, i de coberta amb vessants laterals.
Els materials emprats i els acabats tenen continuïtat amb el volum principal. L'única obertura important, la porta del corral, té llinda i brancals de carreus de pedra.
El corral annex, en força mal estat, també de pedra, s'adossa a la façana principal.
No gaire lluny es troba la font amb nom homònim del mas principal, can Pelegrí, documentada pel Projecte Fonts del Montseny.
El mas apareix fotografiat ja en els primers vols aeris dels americans l'any 1946 i 1956, en què s'aprecia el mas i els camps treballats. Les fotografies es poden veure amb l'eina del ICGC, Vissir3. Es pot trobar localitzat al mapa: "Les ruïnes del Montseny".

## Topònim

Tot i que tothom escriu el nom del mas com a can Pelegrí, hi ha dubtes sobre l'originalitat del topònim, ja que es creu que també podria anomenar-se can Pelagrí. Un pelagrí és el primer suro que dona l'alzina surera quan no ha estat mai pelada.

## Referències

* ↑ «Registre de planejament urbanístic de Catalunya». [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Projecte Fonts del Montseny». [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Vissir3». [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Les ruïnes del Montsent». [Consulta: 7 febrer 2021].
* ↑ «Diccionari.cat». [Consulta: 30 gener 2021].
# Berenàveu a les fosques (pel·lícula)

Berenàveu a les fosques és una pel·lícula catalana del 2021, dirigida per Sílvia Quer. La pel·lícula està basada en l'obra teatral homònima de Josep Maria Benet i Jornet i narra les penúries d'una família a la postguerra, centrada en un grup de set persones de classe obrera que viuen a Barcelona i representen les diferents actituds individuals i socials davant del règim i de la vida. Produïda per Televisió de Catalunya i Newco Audiovisual, es va presentar a presentació el novembre de 2021 a la dinovena edició del Zoom Festival Internacional de Continguts Audiovisuals de Catalunya a Igualada, i es va estrenar el 20 de desembre de 2021 a TV3. David Valldepérez n'és el director de fotografia i està produïda per Alexandre Bas i Joan Bas. Es va gravar durant el gener de 2021 en un edifici de l'Eixample barceloní.

## Sinopsi

Després de la mort dels pares, la Montserrat rep per sorpresa una carta de la Fanny. A partir d'aquí, les dues dones reviuran una època convulsa en la Barcelona del 1950, plena de misèries, amors, enveges i enganys, que va marcar les seves vides i les d'aquells que les rodejaven.

## Repartiment

* Pablo Derqui (Ramon)
* Bea Segura (Neus)
* Iria del Río (Fanny)
* Miquel Fernández (Santiago)
* Abril Álvarez (Montserrat)
* Laura Conejero (Pilar)
* Ferran Rañé (Sr. Jeroni)
* Georgina Amorós (Montserrat gran)

## Referències

* ↑ «El Zoom Festival 2021 s'inaugura amb l'estrena d'"El metralla"». TV3, 23-11-2021. [Consulta: 19 desembre 2021].
* 1 2 3 «TV3 estrena "Berenàveu a les fosques", amb Pablo Derqui i Bea Segura». TV3, 13-12-2021. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ «"Berenàveu a les fosques": acaba el rodatge de la coproducció de TV3». TV3, 04-02-2021. [Consulta: 19 desembre 2021].
# Companys, procés a Catalunya

Companys, procés a Catalunya és una pel·lícula de drama històric estrenada el 23 de maig de 1979, dirigida per Josep Maria Forn i Costa i escrita per ell i Antoni Freixas. Basada en fets reals, narra la història dels darrers mesos del president de Catalunya Lluís Companys. Va competir al Festival de Cinema de Cannes de 1979.

## Argument

L'ocupació franquista de Catalunya obliga el president Companys a exiliar-se a França. Després de la invasió de França per les tropes nazis, la Gestapo lliura Companys al govern de Franco.

## Repartiment

* Luis Iriondo - Lluís Companys
* Marta Angelat - Ángela
* Montserrat Carulla - Ramona Companys
* Xabier Elorriaga - Fortuny
* Pau Garsaball - Miquel
* Agustín González - Membre del Tribunal
* Alfred Lucchetti - Jutge instructor Ramón Puig de Ramón
* Marta May - Carmen Ballester, esposa de Lluís Companys
* Biel Moll - Urraca Pastor
* Ovidi Montllor - Jordi
* Conrado Tortosa 'Pipper' - García
* Rafael Anglada - Martí
* Francesc Jarque Zurbano - comissari a Madrid
* Carlos Lucena - president del Tribunal
* Carles Lloret i Soler - ambaixador espanyol
* Jordi Serrat i Gallart - capità Colubí (advocat defensor)
* Jordi Torras i Comamala - fiscal Enrique de Querol Duran
* Carles Velat - Joan
I amb la col·laboració de:
* Josep Andreu i Abelló, Manuel Gas (com a Ortega y Gasset), Joan Guasch (com a Salvador Seguí, el Noi del Sucre), Sabin Izaguirre (com a president Aguirre), Gonçal Medel (Unamuno), Bartomeu Olsina (en el paper de Franco), Ventura Oller (Pérez Madrigal), Ferran Repiso (Carrasco i Formiguera), Ernest Serrahima i Sant (Campalans), Lluís Torner i Bové (Francesc Layret) i Fernando Ulloa (en el paper d'Azaña).

## Notes

* ↑ En realitat, Pedro Urraca Rendueles.

## Referències

* ↑ «Companys, procés a Catalunya». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 24 gener 2020].
* ↑ «Companys, procés a Catalunya». Ésadir.cat. [Consulta: 26 juliol 2022].
* ↑ «Companys, procés a Catalunya - Amb la presència de Josep Maria Forn». Filmoteca de Catalunya. Arxivat de l'original el 7 d'abril 2012. [Consulta: 10 gener 2016].
* ↑ «Festival de Cannes: Companys, procés a Catalunya». festival-cannes.com. [Consulta: 25 maig 2009].
* ↑ ««Companys, procés a Catalunya», crim d'estat en pantalla gran». Nació Digital. [Consulta: 10 gener 2016].
# El viatge de la Marta (Staff Only)

El viatge de la Marta (Staff Only) és una pel·lícula catalana del 2019 dirigida per Neus Ballús i Montserrat. Es tracta d'una pel·lícula iniciàtica a mig camí entre el documental i la ficció que intenta mostrar el difícil pas de l'adolescència a la maduresa de la protagonista. Ha estat produïda per Edmon Roch i Ikuru Films amb participació de Televisió de Catalunya. Ha estat gravada originalment en català, francès i wòlof.

## Sinopsi

Marta és una adolescent que se'n va de vacances amb el seu pare Manel, que regenta una agència de viatges, i el seu germà petit Bruno a un ressort del Senegal. Ella lluita per conèixer gent de la seva edat i fer amics. Finalment, coneix a un treballador de l'hotel que somia a ser cineasta mentre grava les excursions dels visitants. El problema de les desigualtats socials i les diferents cultures seran una trava per Marta, que començarà a adonar-se de com funciona el món.

## Repartiment

* Elena Andrada ... Marta
* Sergi López i Ayats ... Manel
* Diomaye Augustin Ngom ... Khouma
* Ian Samsó ... Bruno
* Madeleine C. Ndong ... Aissatou
* Margi Andújar ... Anne Marie
* Aurora Medina ... Aurora
* Vicent Borràs ... Vicent

## Crítiques

| « | "Ballús defuig les faiçons del cinema realitzat des dels marges amb un relat pristí de posada en escena naturalista sense aviesas intencions (...) Autenticitat i emoció (…) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)" | » |
| — Blai Morell, Fotogramas |||
| « | "Plantejament social contat de manera diferent sense afany alliçonador (...) que compta amb dues estupendes interpretacions (...) que componen un complex i emocionant tàndem patern-filial. (…) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)" | » |
| — Beatriz Martínez: Diari El Periódico |||

## Nominacions

Fou exhibida al Festival de Màlaga de 2019, en el que fou nominada a la Bisnaga d'Or i a la Setmana Internacional de Cinema de Valladolid de 2019, en la que fou nominada al Premi Dunia Ayaso. Elena Andrada fou nominada al Premi al Millor actor Revelació a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2019. I als Premis Gaudí de 2020 va tenir quatre nominacions: Millor pel·lícula en llengua catalana, Millor direcció (Neus Ballús), Millor actor principal (Sergi López) i Millor so (Amanda Villavieja i Albert Manera).

## Referències

* ↑ La directora Neus Ballús nos cuenta las anécdotas de 'El viaje de Marta', El Periódico, 24 d'octubre de 2019
* ↑ Neus Ballús: "El cine social suele ser muy deprimente, y yo no lo soy en absoluto", El Periódico, 26 d'octubre de 2019
* ↑ El viatge de la Marta a esadir.cat
* ↑ Crítica de El viaje de Marta a Fotogramas
* ↑ Crítica de 'El viaje de Marta': la turista accidental, El Periódico, 24 d'octubre de 2019
* ↑ Neus Ballús emociona a Málaga con el viaje a la madurez de "Staff only", Agència EFE, 19 de març de 2019
* ↑ Belén Funes se alza con el Premio ‘Dunia Ayaso’ 2019 Arxivat 2021-12-06 a Wayback Machine., al web de la Fundación SGAE
* ↑ «GANADORES DE LAS MEDALLAS CEC 2020». Círculo de Escritores Cinematográficos. [Consulta: 28 gener 2020].
* ↑ “El viaje de Marta (Staff Only)”, nominada a 4 Premis Gaudí, La Terraza Films
# Eloïse

Eloïse és una pel·lícula catalana de l'any 2009 dirigida per Jesús Garay i interpretada per Diana Gómez (Salvador) i Ariadna Cabrol (El cor de la ciutat). Ens explica, en flashback, la història d'amor que ha viscut una adolescent i la confrontació amb el seu entorn.

## Argument

Àsia, una noia de 18 anys, està hospitalitzada; l'assisteixen la seva mare i també les seves amistats.
Tornem enrere en el temps, i està a l'institut amb les seves amigues Erika i Norah, on coneix en Nat (el noi amb qui acaba sortint), i una noia enigmàtica, l'Eloïse. Un any després, l'Àsia respon un anunci per fer de model per a una estudiant de Belles Arts, que resulta ser l'Eloïse.
Del retrobament i la col·laboració en sorgeix el descobriment de noves sensacions i una estreta relació, que desemboca en enamorament. L'Àsia està feta un embolic, però finalment descobreix que allò que realment vol és estar amb l'Eloïse. Les noies s'estimen, però la mare de l'Àsia (una dona dominant) no hi està d'acord i està determinada a posar fi a la seva història d'amor.
Però les coses no surten com estaven previstes, i l'Àsia té un accident de cotxe.

## Repartiment

* Diana Gómez: Àsia
* Ariadna Cabrol: Eloïse
* Laura Conejero: mare d'Àsia
* Bernat Saumell: Nathaniel
* Carolina Montoya: Erika
* Miranda Makaroff: Norah
* Núria Hosta: Asun
* Eduard Farelo: pare d'Àsia
* Jaume Madaula: Rubèn
* Chus Leiva: Infermera
* Carles Sales: avi d'Àsia (no surt als crèdits)

## Localitzacions

La pel·lícula va ser rodada a les localitats catalanes de: Barcelona, Badalona, Terrassa, Sant Cugat del Vallès i Tiana.

## Referències

* ↑ «Versió original en català». Arxivat de l'original el 2009-12-23. [Consulta: 14 desembre 2009].
* ↑ Història d'amor entre Àsia i Eloïse (castellà)
* ↑ Història d'amor entre Àsia i Eloïse (castellà)
* ↑ Localitzacions, a IMDB

## Enllaços externs

* Eloïse - Lloc web oficial
* Eloïse a Fotogramas (castellà)
* Fitxa, tràiler, fotos, i crítiques de la pel·lícula a ElSeptimoArte (castellà)
# Fènix 11·23

Fènix 11·23 és una pel·lícula catalana dirigida per Joel Joan i Sergi Lara, i estrenada l'any 2012, basada en fets reals. A febrer de l'any següent havia acumulat 70.000 espectadors i havia recaptat mig milió d'euros.

## Argument

A la tardor de l'any 2004, Èric Bertran, un nen de 14 anys, crea un web inspirat en Harry Potter i l'orde del Fènix per defensar la llengua catalana. A la pàgina es fa dir Fènix 11·23. Fènix per l'au que reneix de les seves cendres; 11 per l'11 de Setembre, Diada de Catalunya; i 23 per Sant Jordi. El 14 de setembre de 2004, Èric envia un correu a la empresa de supermercats Dia demanant que etiquetin els productes en català i indicant que si no el contesten abans de l'1 d'octubre, els seus companys i ell els ho tornaran a demanar no tan amablement. L'empresa s'ho pren com una amenaça de terrorisme i ho denuncia. Una nit, trenta guàrdies civils de la brigada antiterrorista de Madrid irrompen a casa seva i l'acusen de terrorista informàtic. El seu crim: enviar un correu electrònic a una cadena de supermercats demanant l'etiquetatge en català.

## Repartiment

* Nil Cardoner: Èric Bertran
* Rosa Gàmiz: Rosa Mari, mare d'Èric
* Àlex Casanovas: Ferran, pare d'Èric
* Pau Poch: Àdam, germà d'Èric
* Lluís Xavier Villanueva: Emilio, advocat d'Èric
* Roberto Álamo: Cardeñosa, capità de la guàrdia civil
* Àngels Poch: Carme
* Mireia Vilapuig: Mireia, nòvia d'Èric
* Pep Tosar: Manel, director de l'Institut d'Èric

## Premis i nominacions
### Premis

* 2013: Premi del públic al Festival Internacional de Cinema en Català.

### Nominacions

* 2013. Gaudí a la millor pel·lícula en llengua catalana.
* 2013. Gaudí al millor actor per Nil Cardoner.
* 2013. Gaudí al millor actor per Àlex Casanovas.
* 2013. Gaudí al millor director per Sergi Lara i Joel Joan.
* 2013. Gaudí al millor actor secundari per Lluís Villanueva.
* 2013. Gaudí a la millor actriu secundària per Ana Wagener.
* 2013. Gaudí a la millor direcció de producció per Anna Vilella.

## Referències

* 1 2 «"No n'hi ha un pam de net" + Joel Joan». TV3, 04-02-2013. [Consulta: 11 febrer 2013].
* ↑ Fènix 11·23 a El Mundo (castellà)
* ↑ Jordi Palmer. ««Fènix 11*23», una història real». Nació Digital, 03-11-2012. [Consulta: 18 juny 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la pel·lícula
* "Fènix 1123 és una història d'impotència, podien fer amb mi el que volien" Arxivat 2013-07-05 a Wayback Machine., entrevista a Èric Bertran, 8/11/2012