OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Boutigny

«Boutigny» té aquests significats:
* Boutigny (Sena i Marne), municipi al departament del Sena i Marne (regió d'Illa de França)
* Boutigny-sur-Essonne, municipi al departament de l'Essonne (regió d'Illa de França)
* Boutigny-Prouais, municipi al departament de l'Eure i Loir (regió de Centre – Vall del Loira)
* Robert Boutigny (Villeneuve-le-Roi, 1927 - Frejús, 2022), piragüista d'aigües tranquil·les francès
# Escenari

Un escenari és l'espai físic destinat a la interpretació de produccions d'arts escèniques. L'escenari acull els intèrprets mentre fan l'espectacle i fa de punt focal per al públic.
L'espai escènic pot utilitzar-se d'una manera més o menys clàssica o innovadora, i entès com a espai artístic pot referir-se a un terme propi de l'art d'avantguarda que supera en dimensions físiques i conceptuals a l'escenari tradicional, vulnerant el principi clàssic de separació amb el públic o quarta paret.
Hi ha quatre tipus d'escenaris que varien quant al seu ús i en relació amb el públic. La forma més comuna a Occident és l'escenari tipus prosceni, en el que el públic es localitza a un costat de l'escenari i la resta dels costats queden ocults. Els escenaris centrals són similars als tipus prosceni, però amb una plataforma o àrea d'interpretació que s'estén cap al públic de manera que aquest se situa en tres costats. En un escenari dit "rodó" el públic es localitza en els quatre costats de l'escenari. Un quart tipus d'escenari és aquell que es construïx específicament per a una representació o que involucra un espai preexistent (per exemple la coberta d'un vaixell) i l'adaptat com a escenari.

## Història de l'escenari

Al començament de la història del teatre, els escenaris sovint eren simplement àrees triades per a interpretacions dintre d'un poble. Com el teatre deriva dels ritus i cerimònies religioses, aquestes àrees van tenir especial significació per a la tribu. Els primers escenaris elaborats van ser els de l'antiga Grècia on els escenaris eren originalment sòls, que van desenvolupar fins a grans amfiteatres a l'aire lliure amb escenaris permanents. El mateix tipus de teatres va ser adoptats pels romans que els van difondre per tot Europa.
Petits escenaris portàtils eren normals en l'edat mitjana i s'usaven per a interpretar misteris i miracles en les catedrals així com en l'exterior pels pobles. Escenaris semblants van ser usats per la Comèdia de l'art a Itàlia, que es van difondre per tot el continent en els segles següents.

## Vegeu també

* Teatre (edifici)
* Teatre
* Escena
* Reraescena

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.202. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].

## Bibliografia

* Gillette, J. Michael. Theatrical Design and Production, 3rd Ed. Mountain View, California: Mayfield, 1997. ISBN 1-55934-701-5.
* Wilson, Edwin. The Theater Experience, 7.ª Ed. Nova York: McGraw-Hill, 1998. ISBN 0-07-913202-2.

## Enllaços externs

* Scenography - The Theatre Design Website Diagrama i imatges de diversos tipus d'escenari.
Viccionari
# Enric Corominas i Vila

Enric Corominas i Vila (Barcelona, 17 de març de 1936 — Barcelona, 14 de maig de 2023) fou un empresari català.

## Biografia

Germà del financer Joan Corominas i Vila, Enric Corominas va estudiar a la Universitat de Barcelona, on es va llicenciar en economia. Posteriorment va començar a treballar en el sector privat. Com a empresari, va estar molt vinculat al Banc Sabadell. També fou President de la Comissió de Control de la Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona, membre consultiu del Foment del Treball i del Consell Consultiu de la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Barcelona, així com membre de consells d’administració de nombroses empreses i institucions.
Entre 1984 i 1987 va presidir el Cercle d’Economia i fou un dels impulsors i primer president de la Fundació Cercle d'Economia. Durant la seva etapa com a President va defensar l'entrada d'Espanya a l'OTAN. Des de la Fundació del Cercle, va promoure la creació de la primera universitat privada de Catalunya, la Universitat Ramon Llull. Entre el 1994 i el 2001 en fou president del Patronat.
Fou un apassionat de l'art i la pintura, i bona part de la seva col·lecció personal decora les parets del Cercle d'Economia.
Molt vinculat al món de l'esport nàutic, fou President de la Federació Catalana de Natació entre 1972 i 1976, President del Club Nàutic Costa Brava i del Reial Club Nàutic de Barcelona entre 2010 i 2016. Defensor de l'esport, en el moment en què les federacions espanyoles van intentar eliminar les federacions catalanes per substituir-les per entitats provincials ell va ser un dels dirigents que s'hi va oposar.
Va morir el maig de 2023 als 87 anys a Barcelona.

## Premis i reconeixements

El 2001 va rebre la Medalla d’Or de la Universitat Ramon Llull i el 2015 la Medalla d’Honor de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Enric Corominas i Vila | enciclopedia.cat». [Consulta: 2 juliol 2023].
* 1 2 «Mor Enric Corominas i Vila, president del Patronat de la Universitat Ramon Llull (1994-2001) i membre del Comitè d’Honor de la URL (2013-2023)». URL. [Consulta: juliol 2023].
* ↑ Missé, Andreu «Enrique Corominas, nuevo presidente del Círculo de Economía» (en castellà). El País [Madrid], 04-06-1984. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 3 «Cercle d’Economia | En record d’Enric Corominas». [Consulta: 2 juliol 2023].
* ↑ Simon, Lluís. «Enric Corominas, entre el mar i les grans institucions econòmiques del país - 16 maig 2023», 02-07-2023. [Consulta: 2 juliol 2023].
# Sofía Jirau

Sofía Isabel Jirau González (Puerto Rico, 26 de març de 1996) és una model i empresària porto-riquenya. Tot i que va començar a treballar en el món de la moda el 2019 i que participà a la New York Fashion Week el 2020, no va ser fins al febrer del 2022 quan esdevingué famosa mundialment arran de la campanya publicitària Love Cloud Line de la companyia de llenceria Victoria's Secret, essent la primera model amb síndrome de Down.

## Referències

* ↑ «Victoria's Secret campaign features first model with Down syndrome» (en anglès). CNN.
# Dendrocitta

Dendrocitta és un gènere d'ocells de la família dels còrvids (Corvidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 7 espècies:
* Garsa arbòria vagabunda (Dendrocitta vagabunda Latham, 1870)
* Garsa arbòria de Sumatra (Dendrocitta occipitalis Müller, S, 1836)
* Garsa arbòria de Borneo (Dendrocitta cinerascens Sharpe, 1879)
* Garsa arbòria fumada (Dendrocitta formosae Swinhoe, 1863)
* Garsa arbòria ventreblanca (Dendrocitta leucogastra Gould, 1833)
* Garsa arbòria de collar (Dendrocitta frontalis Horsfield, 1840)
* Garsa arbòria de les Andaman (Dendrocitta bayleii Tytler, 1863)

## Referències

* ↑ «Dendrocitta Gould, 1833» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ «Dendrocitta (Dendrocitta sp.) - Avibase». [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ «Jayshrike, shrikes, crows, mudnesters, melampittas, Ifrit, birds-of-paradise – IOC World Bird List». [Consulta: 22 gener 2025].
# Salam

Salam (àrab: سلام, salām) és una paraula àrab que literalment significa ‘pau’, utilitzada sovint com una salutació general, sobretot al món àrab i pels musulmans, encara que també en altres països on l'islam hi és important. Aquesta paraula es fa servir en l'expressió as-salamu alay-kum (àrab: ٱلسَّلَامُ عَلَيْكُمْ, as-salām$^u$ ʿalaykum, ‘la pau sigui amb vos’), que se sol respondre amb l'expressió wa-alay-kum as-salam (àrab: وَعَلَيْكُمُ ٱلسَّلَامُ, wa-ʿalaykum$^u$ s-salām, ‘i amb vos la pau’).
As-Salam, segons l'Alcorà i els hadits, també és un dels 99 noms de Déu.
La versió hebrea és xalom, que és utilitzada de la mateixa manera, xalom alekhem.

## Referències

* ↑ Castells Criballés, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "سلم". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ «"As-Salaam-Alaikum" and "Wa-Alaikum-Salaam"». Ccnmtl.columbia.edu. [Consulta: 27 juliol 2013].
* ↑ «Islamic Phrases: Assalamu alaikum». Islam.about.com, 15-07-2013. Arxivat de l'original el 2013-05-14. [Consulta: 27 juliol 2013].
* ↑ Fleming, Marrianne; Worden, David. Religious Studies for AQA; Thinking About God and Morality. Oxford: Heinemann Educational Publishers, 2004. ISBN 0-435-30713-4.
* ↑ Abdullah Saeed, The Qur'an: An Introduction, pg. 63. Londres: Routledge, 2008. ISBN 9781134102945

## Vegeu també

* Xalom
* Ciao
* Àdab
* Bàsmala
* In-xa-Al·lah
* Takbir
# Asmà bint Abi-Bakr

Asmà bint Abi-Bakr (àrab: أسماء بنت أبي بكر, Asmāʾ bint Abī Bakr) (morta el 863) fou filla del califa Abu-Bakr i de la seva dona Qutayla bint Abd-al-Uzza, dels Àmir ibn Luayy, i fou una companya del profeta Muhàmmad.
Era germanastra d'Àïxa bint Abi-Bakr i més gran que aquesta, i fou una de les primeres converses a l'islam. Fou coneguda per Dhat al-nitaqayn (‘la dels dos cinturons’) per haver tallat el seu cinturó per donar-li les dues parts al Profeta per tal de lligar el seu sac de provisions i un altre sac, quan el Profeta va haver de marxar de la Meca.
Fou l'esposa d'az-Zubayr ibn al-Awwam i la mare d'Abd-Al·lah ibn az-Zubayr, suposadament el primer infant nascut a la comunitat musulmana de Medina. Es considera que va tenir quatre fills i tres filles. Va morir a la Meca el 863.

## Bibliografia

* L. Caetani, Cronographia Islamica
# Hindi de Fiji

L'Hindi de Fiji, també conegut com l’indostaní de Fiji, és una llengua que es parla a Fiji per la majoria dels ciutadans d'ascendència índia. Deriva principalment de la llengua i dels dialectes bhojpuri i Awadhi i també conté les paraules d'altres idiomes de l'Índia. També ha prestat un gran nombre de paraules de fijià i anglès. La relació entre l’hindi de Fiji i l'hindi és similar a la relació entre l'afrikaans i el neerlandès. Un gran nombre de paraules, úniques de l’hindi de Fiji, s'han creat per s'adaptar al nou ambient de Fiji. Ara vivim la primera generació dels indis de Fiji, que utilitza l'idioma com a llengua franca a Fiji, que es refereix a la llengua com Fiji Baat (Discussió Fiji).

## Enllaços externs

* Ethnologue report (anglès)
* http://www.youtube.com/watch?v=WA2qgwUK5VY&NR=1
* http://hi.wiktionary.org/wiki/Fiji_Hindi_to_Hindi_Dictionary
# Llista de Creus de Sant Jordi/2001/Persones
#### Persones

Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Persona | Wikidata | Descripció | Ocupació |
| Manuel Cusachs i Xivillé | Q12759 | escultor mataroní | escultor |
| Géza Alföldy | Q80258 | | historiador de l'antiguitat clàssica epigrafista professor d'universitat |
| Maria Barbal i Farré | Q431213 | escriptora catalana | novel·lista escriptor escriptor de literatura infantil professor de català |
| Valentí Miserachs Grau | Q521464 | prevere, organista, director de cor i compositor català | director de cor compositor prevere |
| Manuel de Seabra | Q926650 | escriptor portuguès | esperantista traductor escriptor periodista |
| Valentí Fuster Carulla | Q977751 | metge català | metge cardiòleg escriptor |
| Jesús Moncada i Estruga | Q1613179 | escriptor aragonès en llengua catalana | escriptor traductor pintor |
| Josep Maria Forn i Costa | Q1847141 | cineasta català | director de cinema actor productor de cinema guionista |
| Eulàlia Vintró Castells | Q5476059 | política i filòloga catalana | polític filòleg professor d'universitat |
| Antoni Pérez i Simó | Q5683384 | | mestre de capella empresari compositor director d'orquestra director de cor organista pedagog musical |
| José de Udaeta | Q6294325 | ballarí i coreògraf català | coreògraf ballarí |
| Marta Casals Istomin | Q6774099 | música porto-riquenya | pedagog musical violoncel·lista |
| Joan Rodés Teixidor | Q9012051 | metge català | metge hepatòleg |
| Manuel Ribas i Piera | Q9028087 | arquitecte català | arquitecte urbanista |
| Joan Borràs i Basora | Q11684873 | actor de teatre, de cinema i de doblatge català | actor |
| Francesc Gurri Serra | Q11922765 | | traductor geògraf |
| Frederic-Pau Verrié i Faget | Q11923040 | historiador de l'art espanyol | historiadora de l'art empresari historiador arxiver arqueòleg editor |
| Jaume Arnella i París | Q11927225 | músic català | cantant etnòleg |
| Joan Bellmunt i Figueras | Q11927630 | etnògraf català | etnògraf |
| Lluís Marsà i Abad | Q11933639 | | empresari |
| Mirna Lacambra Domènech | Q11937030 | soprano i promotora musical catalana | activista cultural cantant |
| Pere Ros i Salart | Q11941049 | empresari espanyol | empresari |
| Ramon Bagó i Agulló | Q11944559 | empresari i polític català | empresari polític jugador de bàsquet |
| Thomas N. Bisson | Q11951779 | historiador estatunidenc | historiador medievalista professor d'universitat |
| Tomàs Mallol i Deulofeu | Q11952087 | | director de cinema |
| Artur Blasco i Giné | Q16178205 | músic català | músic |
| Carles Cavallé Pinós | Q16187494 | empresari català | empresari professor d'universitat escriptor enginyer |
| Francesc Todó i Garcia | Q17037033 | pintor català | pintor |
| Joaquim Ramis i Coris | Q19300135 | pediatra català | metge pediatre |
# Torre del Marenyet

La torre del Marenyet és una torre circular d'uns 20 metres d'alçada, erigida al marge dret del Xúquer, prop de la seva desembocadura. Va ser dissenyada per Juan Bautista Antonelli, al segle xvi regnant Felip II.
Les costes valencianes rebien en aquella època visites freqüents per part dels pirates turcs; per tant, era necessària una torre que servira de punt de vigilància i defensa davant dels atacs. Formava part d'un sistema defensiu d'uns 15 km, que enllaçaven les costes del Regne de València. La gran destrucció que Cullera va patir el mes de maig del 1550, per part del pirata Turgut Reis, va fer palesa la necessitat de reforçar la vigilància i la defensa del poble.
L'any 1577, en temps del virrei de València Vespasiano Gonzaga, s'hi va construir la torre del Marenyet, segons ens diu la inscripció que es pot llegir dalt de la seva porta:
| « | “ Regnat del sempre vencedor D. Felip Segon, sen el seu lloctinent el Capità General d'aquest Regne de València, Vespasiano Gonzaga Colona, Príncep de Sabioneda, Duc de Traieto, Marqués de Hartiano, Comte de Fundi, any MDLXXVIII” | » |
La construcció de maçoneria tosca, fa uns 10 metres de diàmetre i 20 d'alçària total. Conté els elements de la resta d'edificacions defensives de l'època, porta d'accés petita, espitlleres com a únics finestrals oberts al mur i ubicats a gran alçària, amb dues plantes comunicades interiorment per una estreta escala i rematada per un terrat amb barana en forma de merlet, el qual servia per a la vigilància i per avisar en forma de coloms missatgers de dia o encenent foc de nit, de l'aparició de naus barbaresques. A més a més hi tenia quatre “guardes de mar”, dos a peu i dos a cavall, que podien avisar ràpidament de qualsevol incidència.
En l'actualitat, la torre es troba a uns 500 m de les esculleres del riu Xúquer, pel canvi de curs que va sofrir el riu després de la riuada de 1864, anomenada com la riuà grossa.
Des de fa uns anys, es pot visitar la torre i veure-hi el petit museu representat.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=212. Data de consulta: 8 agost 2023.
* ↑ Web del Museu del transport Consulta 19 de gener de 2017
* ↑ Lluïsa Muñoz Altabert, Les corts valencianes de Felip III, p.19
# Heimkehr ins Glück

Heimkehr ins Glück (literalment, Tornada a la felicitat) és una pel·lícula alemanya, produïda per Wolf von Gudenberg, de Carl Boese, estrenada el 18 d'agost de 1933 segons un guió de Ludwig Von Wohl i d'Haussonville. Es tracta d'una comèdia amb cançons d'Eduard Künneke i Richard Kessler que és una apologia alegre del divorci.

## Argument

Un ric industrial, fabricant de sabates per a tot Europa, és esgotat pel seu treball. La seva dona Liane, bonica i mundana, flirteja amb el baró Schröder. Gruber decideix marxar de vacances d'incògnit al castell que acaba de comprar a la Selva negra i que no ha visitat encara. De camí, fa una curta migdiada prop d'un riu de muntanya i endreça el seu luxós cabriolé a la vora de la carretera.
Amadori, que es guanya la seva vida passant de poble en poble amb el seu gos ensinistrat i el seu simi, coneix el luxós cabriolé i per un quid pro quo és interceptat en ruta pels criats del castell de Gruber que el prenen per a l'amo de casa, a causa del cotxe. Amadori passarà dos dies al castell fent-se'l passar per a Gruber.
Entretant, Gruber ha conegut una jove institutriu, Liesl. Un cast idil·li neix entre Liesl i Gruber, però la seva dona decideix unir-s'hi, acompanyada de Schröder. Gruber és descobert i Liesl molt entristida de descobrir que és casat. Els esposos Gruber tornen al castell i descobreixen Amadori, però Gruber decideix servir-se d'ell (és també prestidigitador) per confondre la seva dona.

## Repartiment

* Heinz Rühmann: Amadori
* Paul Hörbiger: Gruber
* Erika Falgar: Liana
* Luise Ullrich: Liesl
* Harry Gondi: Schröder
* Paul Heidemann: L'intendent del castell

## Fitxa tècnica

* So: Mono (Tobis-Klangfilm)
* Color: Blanc i negre
* Relació d'aspecte: 1.37: 1

## Referències

* 1 2 3 4 5 Franz Josef Görtz, Franz Josef Görtz, Hans Sarkowicz. Heinz Rühmann, 1902-1994: der Schauspieler und sein Jahrhundert (en alemany). C.H.Beck, 2001, p. 403 [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ Catalog of Copyright Entries: Musical compositions, Part 3. Library of Congress, Copyright Office., 1935, p. 150.
* ↑ «HEIMKEHR INS GLÜCK». cinema.de. [Consulta: 2 gener 2016].
# Pomar (Cantàbria)

Pomar és una localitat del municipi de Guriezo (Cantàbria, Espanya). L'any 2008 tenia 169 habitants (INE). La localitat es troba a 35 metres d'altitud sobre el nivell del mar, i a 2,5 km de la capital municipal, El Puente.
# Francisco Bedoya Gutiérrez

Francisco "Paco" Bedoya Gutiérrez (Serdio, Val de San Vicente, Cantàbria, 1929 - 1957), més conegut com a Bedoya, va ser un destacat Maquis càntabre, que després de la Guerra Civil Espanyola es "va tirar a la muntanya" al costat d'altres guerrillers, i fou perseguit per la Guàrdia Civil durant la dècada dels 40 i 50.
La mare de Francisco Bedoya acollia freqüentment a alguns emboscats (maquis), i d'aquesta forma Bedoya va conèixer al popular guerriller conegut com a Juanín, qui seria més tard el seu company a la muntanya, fent d'enllaç per a ell.
En el mes d'agost de 1948 Francisco Bedoya va ser detingut per presumpta col·laboració amb Juan Fernández Ayala. Bedoya va ser sentenciat a 12 anys de presó. Després d'una breu estada a la presó provincial és destinat a Destacament Penitenciari de Fuencarral (Madrid) d'on va escapar l'any 1952. Després de la seva fugida, Bedoya va tornar a Cantàbria, i va decidir acompanyar Juanín a la muntanya, amb qui va romandre pràcticament fins al dia de la seva mort.
Aquesta incorporació de Bedoya a la guerrilla a principis de la dècada dels 50, pot considerar-se com les últimes accionis maquis a la Muntanya. Aleshores ja ningú es "tirava a la muntanya", ja que feia quatre anys que el fenomen maquis havia desaparegut de forma oficial, i els escassos grups que quedaven actuaven en desbandada. El 24 d'abril de 1957 Juan Fernández Ayala va morir en el lloc conegut com a curva del molino d'un tret del Guàrdia Civil A. Leopoldo Rollán.
Francisco Bedoya va morir el 2 de desembre del mateix any, com a conseqüència d'un parany tendit per membres de la Brigada Social i Política de complicitat amb el seu cunyat San Miguel. Aquest acompanyà Francisco Bedoya després de la mort de Juan Fernández Ayala, fet que va facilitar la incursió del seu cunyat.
Tots dos foren metrallats des d'un cotxe a Islares (Castro Urdiales). San Miguel va morir en l'acte, però Francisco Bedoya va aconseguir escapar congost a dalt. Bedoya, greument ferit, va aconseguir arribar a 400 metres del cim del Cerredo. Va morir d'un tret a la templa realitzat a curta distància. S'ha especulat sovint que Bedoya va poder arribar a suïcidar-se davant la imminència de la seva captura, o bé la bala va poder provenir simplement de l'arma del cap de la Guàrdia Civil, Fidel Fernández Íñiguez, qui el va trobar vora del cim del Cerredo.
Les vides, les incògnites i les diferents històries que s'han explicat sobre Francisco Bedoya i el seu company Juan Fernández Ayala, van ser recopilades i plasmades en l'obra "Juanín y Bedoya. Los últimos guerrilleros" (2007) escrita por el investigador cántabro Antonio Brevers.

## Referències

* ↑ Antonio Brevers desvela el «misterio» de la muerte de Juanín y Bedoya, a El Diario Montañés

## Enllaços externs

* Web sobre l'obra Juanín y Bedoya. Los últimos guerrilleros Arxivat 2008-03-04 a Wayback Machine.
# Club de Derb Jeunesse d'Orà

El Club de Derb Jeunesse d'Oran (àrab: نادي الدرب الشبيبة لوهران, Nādī ad-Darb ax-Xabība li-Wahrān, ‘Club del Derb Joventut d'Orà’), també anomenat CDJ Oran o CDJ, és un club de futbol algerià de la ciutat d'Orà.
Va ser fundat el 14 d'abril de 1894 per europeus amb el nom Club des Joyeusetés. La secció de futbol es creà el 10 de juliol de 1897. Va ser dissolt el 1962, després de la independència. L'any 1990 fou refundat amb el nom Club de Derb Jeunesse.

## Palmarès

* Lliga d'Orà de futbol:
** 1913-14, 1929-30, 1930-31, 1933-34, 1936-37, 1937-38, 1938-39, 1941-42
* Lliga d'Orà (FNAFA)
** 1927-28
* Copa d'Orà (FNAFA)
** 1926-27, 1927-28, 1928-29
* Campionat de l'Àfrica del Nord francesa de futbol:
** 1931
* Copa de l'Àfrica del Nord francesa de futbol:
** 1931, 1933, 1934, 1935

## Referències

* ↑ «CDJ Oran, A la recherche d'une identité». Ouest Tribune. Ilef B., 28-07-2015. Arxivat de l'original el 2017-10-16.
* ↑ «Algeria - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «North African Champions Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «North African Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2024].
# Israel Shipyards

Israel Shipyards és una empresa israeliana que gestiona una de les majors drassanes i instal·lacions de reparació en la Mediterrània oriental. La companyia també opera el primer i únic port de propietat privada a Israel. Les instal·lacions de l'empresa es troben en el Port de Kishon, a prop de Haifa), i inclouen un dic sec flotant, amb 20.000 tones de capacitat de càrrega i un moll de 900 metres de llarg i 12 metres de profunditat d'aigua.

## Enllaços externs

* Israel Shipyards - Lloc web oficial (anglès)
# Districte de Stann Creek

El districte de Stann Creek és un dels sis districtes en què es divideix el territori de Belice. La seva capital és la vila de Dangriga.

## Toponímia

La seva capital era coneguda anteriorment com a “Stann Creek”. Stann prové de “stanns,” que eren uns refugis segurs usats pels colonialistes que venien del “vell món” al “nou món”.

## Geografia

Les principals localitats del districte són el port de Big Creek, la península i poble de Placencia (popular centro de turisme), els pobles d'Alta Vista, Commerce Bight, Dancing Pool, Georgetown, Guana Church Bank, High Sand, Independence and Mango Creek, Kendal, Lagarto Bank, Maya Mopan, Middle Bank, Middlesex, Mullins River, New Home, Pomona, Quarry Hill, Rancho Grande, Red Bank, Regalía, Sarawina, Silver Creek Camp, Sittee, Garífuna i Hopkins al riu Sittee. El territori és un important assentament garifuna.
El districte de Stann Creek és la seu del santuari de la fauna de la conca de Cockscomb. Dins de la reserva està el pic Victoria, el punt més alt de Belize, amb 1.120 metres sobre el nivell del mar.

## Demografia

D'acord amb les dades del cens de l'any 2010, residien en el districte unes 31.514 persones, de les quals 9.501 persones eren d'origen hispanoamericà, representant el 30,1% de la població.

## Referències

* ↑ http://www.statisticsbelize.org.bz/dms20uc/dynamicdata/docs/20110505004542_2.pdf

## Enllaços externs

* Mapa Arxivat 2020-02-18 a Wayback Machine.
* el districte de Stann Creek a belize.fm Arxivat 2011-11-12 a Wayback Machine.
* Stann Creek Real Estate