OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anàleg de nucleòsid

Els anàlegs nucleòsids són molècules que presenten una analogia estructural als nucleòsids i que sovint s'utilitzen com a fàrmacs. Poden contenir canvis tan pel que fa al monosacàrid com a la base nitrogenada i si contenen grups fosfats (normalment de un a tres), se’ls anomena anàlegs de nucleòtids.
Entre els anàlegs nucleòsids i nucleòtids que es poden utilitzar com a fàrmacs trobem una gamma de productes antivirals utilitzats per evitar la replicació viral a les cèl·lules infectades. El més utilitzat és l'aciclovir, tot i que la seva inclusió en aquesta categoria és incerta, ja que actua com a nucleòsid però no conté sucre real, ja que l'anell de sucre es substitueix per una estructura de cadena oberta. Altres tenen altres utilitats terapèutiques i per exemple la gemcitabina s'utilitza com a fàrmac quimioterapèutic contra diferents tipus de càncer.

## Exemples

Els fàrmacs analògics nucleòsids inclouen:
* Anàlegs de la desoxiadenosina:
** didanosina (ddI) (VIH)
** vidarabina (antiviral)
* Anàlegs de l'adenosina:
** galidesivir (Ebola)
** remdesivir (Ebola) (Marburg) (Coronavirus)
* Anàlegs de la desoxicitidina:
** citarabina (quimioteràpia)
** gemcitabina (quimioteràpia)
** emtricitabina (FTC) (VIH)
** lamivudina (3TC) (VIH, hepatitis B)
** zalcitabina (ddC) (VIH)
* Anàlegs de la guanosina i desoxiguanosina:
** abacavir (VIH)
** aciclovir (herpes)
** entecavir (hepatitis B)
* Anàlegs de la timidina i desoxitimidina:
** estavudina (d4T)
** telbivudina (hepatitis B)
** zidovudina (azidotimidina, o AZT) (VIH)
* Anàlegs de la desoxiuridina:
** idoxuridina
** trifluridina

## Referències

* ↑ Seley-Radtke, Katherine L.; Yates, Mary K. «The evolution of nucleoside analogue antivirals: A review for chemists and non-chemists. Part 1: Early structural modifications to the nucleoside scaffold.». Antiviral Research, 154, 2018, pàg. 66–86.
* ↑ De Clercq, Erik; Field, Hugh J «Antiviral prodrugs – the development of successful prodrug strategies for antiviral chemotherapy». British Journal of Pharmacology, 147, 2006, pàg. 1.11.
* ↑ «Gemcitabine Monograph for Professionals» (en anglès). [Consulta: 22 abril 2024].
# Aqüeducte de s'Argamassa

L'aqüeducte de S'Argamassa és un monument de l'Imperi Romà, situat a prop de S'Argamassa a la Venda d'Arabí entre cala Pada i cala Martina, al municipi de Santa Eulària des Riu. Es tracta d'un conjunt format per una conducció d'aigua i restes d'estructures arquitectòniques corresponents a una instal·lació industrial i a un assentament maritimorural. Es tracta d'una construcció longitudinal en direcció NW-SE, de devers 425 m de llarg. L'extrem sud, vora la mar, conserva 2,80 m d'alçada i des d'aquest punt va progressivament descendint en el seu llarg recorregut fins als 0,30 m, a l'extrem NW. Prop de la mar se n'han documentat dues bifurcacions, una cap a l'est i l'altra cap a l'oest. Enmig queda la conducció principal, que es perd dins la mar i que l'erosió ha fet desaparèixer en un tram difícil d'avaluar.
El ramal oest, excavat parcialment, es conserva molt derruït. Probablement, portava aigua a un dipòsit que encara no ha estat localitzat. L'altre està ocult per la vegetació i els jardins d'un hotel construït a prop de l'aqüeducte.
L'obra està realitzada amb pedres poc retocades, de mesures variables, i morter del tipus opus caementicium: de calç i arena de gra gruixut, actualment molt consolidat i calcificat a causa del pas de l'aigua. A la part superior del mur es conserva, en alguns trams, la canalització per portar l'aigua, d'amplària i profunditat irregular.
Té una amplada mitjana de 0,20 m i 0,30 m de profunditat. Prèviament a aquesta conducció n'existia una altra de factura idèntica, i també de secció quasi quadrada, sobre la qual es construí un tram més de mur amb la nova canalització substitutòria.
Es va construir per tal de desguassar l'aigua que havia inundat les galeries de les mines de S'Argentera a prop de la parròquia de Sant Carles de Peralta. Aquestes eren unes mines de galena argentífera, l'explotació de les quals degué ser molt intensa en l'època romana.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, s'Argamassa

## Enllaços externs

* Bloc de l'IES Sa Colomina.
* Patrimoni d'Eivissa.
# Arbre del Peix

Arbre del Peix és un grup de música alguerès en llengua catalana format el 2022.
Els musicistes que el conformen són Andrea Donapai (veu i guiterra), Michelangelo Corbia (guiterra), Ignazio Caruso (baix) i Sergio Intelisano (bateria). La formació és nada de l'amistat entre els quatre membres, que ja havien col·laborat en altros grups musicals de la ciutat i que van decidir d'unir forces per a fer música en català de l’Alguer inspirant-se en la tradició. Lo nom del grup naix de la voluntat de posar ensems aspectes que han caracteritzat la ciutat de sempre: l'agricultura i la pesca.
El maig del 2022, va guanyar reconeixement en vèncer la primera edició del concurs CantAlguer, organitzat per la Plataforma per la Llengua, amb la cançó Mos resta sol la nit. També hi van interpretar Sant Miquel humanitzat, versió del clàssic de Pino Piras. Gràcies en aqueixa victòria, van poder registrar un EP de sis cançons en la sala The Chicken Coop de l'Alguer en autunjo, endemés de fer un concert a Prada en la Jornada Algueresa dins la programació de la Universitat Catalana d’Estiu i a l'Alguer a la Festa dels Focs de Sant Joan i a la festa de Les Maries.
El seu estil és heterogeni: es mou de l'indie fins al rock i barreja instruments acústics i electrònics. Amb tot, se'ls sol classificar dins del pop-rock.
L'abril del 2023, van presentar el seu primer àlbum, homònim, al festival de música Barnasants del barri de Sants a Barcelona.

## Referències

* ↑ «LO GRUP "ARBRE DE PEIX" GUANYA CANTALGUER». Obra Cultural de l'Alguer, 29-05-2022. [Consulta: 29 gener 2023].
* 1 2 3 4 «L’Arbre del Peix guanya la primera edició del CantAlguer». Alguer.cat, 31-05-2022. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ «ARBRE DE PEIX». Ajuntament de Barcelona, 2023. Arxivat de l'original el 29 de gener 2023. [Consulta: 12 febrer 2023].
* 1 2 3 «Concert "Arbre del Peix"». Ajuntament de Barcelona, 2023. Arxivat de l'original el 29 de gener 2023. [Consulta: 12 febrer 2023].
* 1 2 Vilarnau, Joaquim. «Arbre de Peix pren el relleu a L'Alguer». Enderrock, 31-05-2022. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ «Lo grup musical Arbre del Peix s'és exhibit a la Festa dels Focs de Sant Joan». Plataforma per la Llengua, 24-06-2022. [Consulta: 12 febrer 2023].
# Archaeosimos

Archaeosimos és un gènere extint de marsupials diprotodonts de la família dels macropòdids que visqueren al continent australià durant el Miocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a Austràlia Meridional i Victòria (Austràlia). Les dues espècies conegudes d'aquest grup eren simoestenurinis petits dotats de dents molars senzilles i de corona baixa. El nom genèric Archaeosimos significa ‘antic [i] camús' i es refereix, d'una banda, a la seva ubicació primerenca en el registre fòssil i, de l'altra, a la seva morfologia distintiva respecte a altres simoestenurinis.

## Referències

* 1 2 Entrada «Archaeosimos» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 5 setembre 2023].
* 1 2 Prideaux, 2004, p. 65.

## Bibliografia

* Prideaux, G. J. Systematics and evolution of the sthenurine kangaroos (en anglès). Volum 146. University of California Press, 2004 (University of California Publications in Geological Sciences). ISBN 0-520-09845-5.
# Auaké

Els auaké són un grup ètnic indígena sud-americà de la selva amazònica de Veneçuela i Brasil. Eren agricultors sedentaris, que requereixen recol·locacions periòdiques a mesura que s'esgota el sòl, i també eren caçadors, pescadors i recol·lectors. Parlaven arutani. Fortament influïts culturalment pel Kali'na, van adoptar l'agricultura algun temps després del segle XVI i una nova aculturació va seguir el contacte europeu. Es troben al llarg del riu Paraguai i ara es consideren un subgrup dels xiriâna. El 1998 eren només 30 a Veneçuela i 22 parlants de llengua materna al Brasil.

## Referències

* ↑ «List of indigenous groups and countries». eaglefeather.honors.unt.edu, 2010. Arxivat de l'original el 18 de juliol 2015. [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ Hohenthal, William D., The Concept of Cultural Marginality and Native Agriculture in South America, page 56, 1951, University of California, Berkeley
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Badí (nom)

Badí és un nom masculí àrab (àrab: بديع, Badīʿ) que literalment significa ‘únic’, ‘meravellós', ‘preciós admirable’, ‘insòlit’, ‘sense precedents'. Si bé Badí és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit d'altres maneres: Badi, Badie, Badi', Badee... Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: àzeri: Bədi; kurd: Bedî; turc: Bedi.
Combinat amb paraules com religió o temps, Badí-ad-Din (àrab: بديع الدين, Badīʿ ad-Dīn, ‘Meravella de la Religió’) o Badí-az-Zaman (àrab: بديع الزمان, Badīʿ az-Zamān, ‘Meravella del Temps') és un làqab o títol emprat per diversos personatges musulmans. Ambdós làqabs han estat també usats com a noms de pila masculins. Ambdós làqabs també els duen musulmans no arabòfons que els han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua. El primer, en transcripció anglesa de llengües índies: Badee-ud-Deen. El segon: àzeri: Bədiüzzaman; kurd: Bedîuzzeman; malai: Badiuzzaman; turc: Bediüzzaman.
La forma femenina d'aquest nom és Badia.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen el nom Badí.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen el làqab o el nom Badí-ad-Din.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen el làqab o el nom Badí-az-Zaman.
Vegeu també Abd-al-Badí.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «بدع». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Bandera de la Lliga d'Estats Àrabs

La bandera de la Lliga Àrab és la bandera de la Lliga Àrab o Lliga d'Estats Àrabs i està formada per un rectangle verd amb el segell de la Lliga Àrab al centre. El segell el forma una corona de llorer i una cadena concèntrics i, al centre, el nom de la institució en àrab amb un creixent lunar muntant al peu. Les vint-i-dues baules de la cadena representen als vint-i-dos membres de la Lliga en el moment de la creació de la bandera. La inscripció dona el nom de l'organització: «جامعة الدول العربية», Jāmiʻat ad-Duwal al-ʻArabiya, ‘Lliga d'Estats Àrabs'.
A partir d'aquesta bandera, la Lliga Àrab n'ha derivat altres, emprades sobretot en les seves cimeres. Per al president de la cimera, per exemple, s'empra una bandera de la Lliga Àrab invertida de color amb un fons blanc, tal com es va veure clarament en la Cimera de la Lliga Àrab de Beirut de 2002.
La bandera es va adoptar el 8 de març de 1945 com a bandera nacional de l'organització. Es desconeix el creador original de la bandera. Aquesta serveix de bandera oficial a Algèria, Bahrain, Djibouti, Egipte, l'Iraq, Jordània, Kuwait, Líban, Líbia, Mauritània, Marroc, Oman, Palestina, Qatar, Aràbia Saudita, Somàlia, Sudan, Síria, Tunísia, Emirats Àrabs Units, Iemen.

## Referències

* ↑ «Arab League Flags from The World Flag Database». www.flags.net. [Consulta: 20 octubre 2016].

## Vegeu també

* Colors panàrabs
* Bandera de la Rebel·lió Àrab
* Lliga Àrab
# Baniyas SCC

El Baniyas SCC (àrab: نادي بني ياس الرياضي, Nādī Banī Yās ar-Riyāḍī, ‘Club Esportiu de Bani Yas') és un club de futbol dels Emirats Àrabs Units de la ciutat d'Abu Dhabi, a la zona d'Al Shamkha.

## Palmarès

* Copa del President dels Emirats Àrabs Units de futbol:
** 1991–92
* Segona Divisió dels Emirats Àrabs Units:
** 1994–95, 2004–05, 2008–09, 2017–18
* Copa de Clubs Campions del Golf:
** 2012–13

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-10-24. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «Bani Yas». Perform.
* ↑ «United Arab Emirates - List of Cup Winners». RSSSF.
* ↑ «Abu Dhabi Football Clubs». Abu Dhabi Government. Arxivat de l'original el 25 d’octubre 2014.
* ↑ «Bani Yas: Trophies». Soccerway. Perform.
* ↑ Yasir Abbaser. «Bani Yas bring more football glory to UAE». Gulf News, 24-05-2013.
# Barcelonaβeta Brain Research Center

El Barcelonaβeta Brain Research Center (BBRC) és un centre d’investigació dedicat a la prevenció de la malaltia d’Alzheimer i a l'estudi de les funcions cognitives afectades en l'envelliment sa i patològic. Va ser creat l’any 2012 per la Fundació Pasqual Maragall amb el suport de la Universitat Pompeu Fabra.
Inaugurades el 2016, les seves instal·lacions disposen d’una màquina de ressonància magnètica 3T d’última generació dedicada exclusivament a la investigació, i dels espais, el personal i els equips necessaris per dur a terme assajos clínics i projectes d’investigació en humans.
L’activitat principal del centre es porta a terme al Programa de Prevenció de la malaltia d'Alzheimer, liderat pel Dr. José Luis Molinuevo. El programa se centra en la fase pre-clínica de la malaltia, que es caracteritza per una sèrie de canvis al cervell que poden iniciar-se fins a 20 anys abans de l’inici dels símptomes, i en la fase prodròmica, que es produeix quan apareixen els primers símptomes de deteriorament cognitiu, però la persona afectada continua essent independent en el seu dia a dia. El programa s'estructura en dos grups de recerca que col·laboren estretament des d’una perspectiva clínica, cognitiva, genètica i de marcadors biològics i de neuroimatge.

## Referències

* ↑ País, Ediciones El «Maragall contra el alzhéimer» (en castellà). El País [Madrid], 20-06-2008. ISSN: 1134-6582.
* ↑ TV3. «La Fundació Pasqual Maragall inaugura centre propi per a la recerca contra l'Alzheimer». [Consulta: 11 setembre 2019].
* ↑ 324cat. «Creus que perds memòria? No és Alzheimer si no hi ha altres factors», 18-01-2019. [Consulta: 1r novembre 2023].
* ↑ «La Fundación Pasqual Maragall impulsa el primer estudio mundial para la detección del riesgo de demencia». La Vanguardia, 16-05-2018.
# Pantà d'Elektrėnai

El pantà d'Elektrėnai (en lituà: Elektrėnų marios) és al sud de la ciutat d'Elektrėnai, Lituània. És el tercer llac artificial més gran del país. Va ser construït el 1961 per l'embassament del riu Streva. Subministra aigua de refredament a la central elèctrica d'Elektrėnai de 1.800 MW. Diversos llogarets van ser submergits pel pantà durant la construcció i més de 140 van ser reubicats. El pantà també va cobrir vuit llacs més petits.
El pantà té al voltant de 1.264 hectàrees, amb profunditat de més de 30 metres.

## Referències

* ↑ «History». Government of Elektrenai. Arxivat de l'original el 2013-12-11. [Consulta: 7 desembre 2013].
* Elektrėnai, Vilnius: Jandrija, 2006
# Rodalia de Bilbao

El nucli de Rodalia de Bilbao (Aldirikoak - Bilbao en Basc i Cercanías Bilbao en castellà) està compost per quatre línies. Totes elles tenen terminal a l'estació de Bilbao-Abando. La línia C-1, la més concorreguda de les quatre línies, pertany a l'antic Ferrocarril de Bilbao a Portugalete i Triano, i reccorre el marge esquerre de la Ria de Bilbao.

## Enllaços externs

* Rodalia de Bilbao - Lloc web oficial
# St James's

St James's és un barri del districte de Ciutat de Westminster de Londres, Anglaterra (Regne Unit). Limita al nord amb Piccadilly, a l'oest amb Green Park, al sud amb The Mall i St James's Park i a l'est amb el Haymarket.
# Auguste François Chomel

Auguste François Chomel (francès: Auguste-François Chomel) (París, 13 d'abril de 1788 - 9 d'abril de 1858) va ser un patòleg francès.
Va ser professor a l'Hôpital de la Charité de París, i el 1827 va succeir a René Laennec (1781–1826) com a catedràtic de medicina clínica de la Facultat de París. El 1852 va declinar jurar fidelitat a Napoleó III i, per tant, es va considerar que havia renunciat al seu càrrec.
Chomel va ser un membre important del moviment d'anatomia patològica de França de principis del segle XIX que es va basar en la investigació científica de Xavier Bichat (1771–1802), René Laënnec i Gaspard Laurent Bayle (1774–1816). El 1828 va proporcionar la primera descripció d'un tipus de polineuritis aguda que més tard es coneixeria com a síndrome de Guillain-Barré.
Worthington Hooker (1806–1867), en el seu llibre de 1847 Physician and Patient, dóna crèdit a Chomel pel primer ús contemporani de l'axioma mèdic, Primum non nocere ('Primer, no faces mal').

## Selecció d'obres

* Éléments de pathologie générale (Elements of general pathology); numerous editions: 1817, 1840; on line : 4th ed., 1866.
* Des fièvres et des maladies pestilentielles (Fevers and pestilential diseases), 1821.
* Des dyspepsies (On dyspepsias), 1856. at Gallica
* Leçons de clinique (Clinical lessons), 1834–1840. at Gallica

## Referències

* ↑ "The golden axiom of Chomel that it is only the second law of therapeutics to do good, its first law being this—not to do harm—is gradually finding its way into the medical mind, preventing an incalculable amount of positive ill." (Worthington Hooker, Physician and patient, Baker and Scribner, 1849, p. 219)
# Cantó d'Arbois

El cantó d'Arbois és un cantó francès del departament del Jura, situat al districte de Lons-le-Saunier. Té 14 municipis i el cap és Arbois.

## Municipis

* Abergement-le-Grand
* Arbois
* Les Arsures
* La Châtelaine
* La Ferté
* Mathenay
* Mesnay
* Molamboz
* Montigny-lès-Arsures
* Les Planches-près-Arbois
* Pupillin
* Saint-Cyr-Montmalin
* Villette-lès-Arbois
* Vadans

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-196. | Marcel Poux | RPF, després UNR |
| 196.-1967 | M. Nevers | Divers droite |
| 1967-1979 | M. Millet | CD, després CDP |
| 1979-1985 | M. Chauvin | PS |
| 1985-2004 | Gabriel Marmier | UDF |
| 2004- | Norbert Maire | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Grup Escolar Collaso i Gil

El Grup Escolar Collaso i Gil és un edifici situat a tocar del monestir de Sant Pau del Camp de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Va ser projectat el 1931 per l'arquitecte Josep Goday sobre una part del solar de la caserna de Sant Pau, i es va començar a construir el 6 de març del 1932, posant la primera pedra el llavors president de la Generalitat Francesc Macià. Goday, autor d'un gran nombre d'edificis escolars d'inspiració noucentista, optà per experimentar-hi un nou llenguatge arquitectònic inspirat en edificis de països del centre i el nord d'Europa, on la utilització del maó vist es converteix en un element imprescindible. La decoració escultòrica, del 1933, fou obra del seu amic Pere Jou, a qui havia encarregat uns anys abans el gran escut de la façana de l'edifici de Correus.
L'escola va obrir les portes el 20 d'octubre del 1935 i el seu director fou Lluís Alabart, depurat després de la Guerra Civil. Durant el franquisme, va seguir funcionant però amb separació dels nens de les nens. Amb l'arribada de la democràcia, ha retornat als seus orígens i intenta donar continuïtat al projecte inicial.

## Descripció

És un edifici aïllat i consisteix en un pati seguit d'una planta baixa, tres pisos i un àtic amb terrat. La façana principal es caracteritza per l'aspecte monumental amb l'ús del maó vist. Per sobre de la porxada s'hi articula un únic cos molt homogeni amb un fort component vertical. Contràriament, a la façana lateral s'hi imposa un caràcter més horitzontal, donant una aparença de profunditat latent. Aquestes s'inicien a la planta baixa amb volums diferents de maó vista i per sobre, nombroses alineacions d'obertures senzilles.

## Vegeu també

* Obres de Josep Goday

## Referències

* 1 2 3 «Grup Escolar Collaso i Gil». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Grup Escolar Collaso i Gil». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «INAUGURACIÓ DE LES OBRES D'ENDERROCAMENT DE LA CASERNA DE SANT PAU PER A BASTIR-HI EL GRUP ESCOLAR COLLASO I GIL (6 DE MARÇ DE 1932)». B102 Inauguracions i cloendes 6/1932. AMCB, 06-03-1932.
* ↑ Fabre, Jaume. «Escultures del Grup Escolar Collaso i Gil». Art Públic de Barcelona. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Inauguració del Grup Escolar Collaso i Gil (20 d'octubre)». B102 Inauguracions i cloendes 59/1935. AMCB, 17-10-1935.

## Enllaços externs

* «Grup Escolar Collaso i Gil». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Grup Escolar Collasso i Gil». UPCommons.
# Consell dels Estats

El Consell dels Estats (Alemany: Ständerat; francés: Conseil des États; italià: Consiglio degli Stati; romanx: Cussegl dals Stadis) és la cambra alta de l'Assemblea Federal de Suïssa, sent el Consell Nacional la cambra baixa. El Consell des Estats està format per 46 membres.
20 dels cantons de Suïssa estàn representats per dos consellers cadascun. Els sis consellers restants representen, per raons històriques, cadscun un cantó dels tradicionalment anomenats "mig cantons". Aquests són Obwalden, Nidwalden, Basilea-Ciutat, Basilea-Camp, Appenzell Ausser-Rhoden i Appenzell Inner-Rhoden. El mandat dels consellers té un termini de quatre anys i no tenen perquè seguir, a l'hora de votar, instruccions dels governs dels cantons als quals representen.

## Composició
### Actual

Composició (2019-2023) :
| Argòvia | PLR | PPS | Appenzell AR | PLR | |
| Appenzell IR | PDC | | Basilea-Camp | PES | |
| Basilea-Ciutat | PSS | | Berna | PSS | PPS |
| Friburg | PSS | PLR | Ginebra | PES | PSS |
| Glarus | PLR | PES | Grisons | PDC | PLR |
| Jura | PSS | PDC | Lucerna | PLR | PDC |
| Neuchâtel | PLR | PES | Nidwalden | PLR | |
| Obwalden | PDC | | Schaffhausen | PPS | Ind |
| Schwyz | PPS | PDC | Solothurn | PPS | PSS |
| St. Gal | PDC | PSS | Ticino | PPS | PSS |
| Turgòvia | PDC | PPS | Uri | PLR | PDC |
| Valais | PDC | PDC | Vaud | PLR | PES |
| Zug | PDC | PLR | Zuric | PSS | PLR |

### Històrica

| Partit | Partit | 1947 | 1951 | 1955 | 1959 | 1963 | 1967 | 1971 | 1975 | 1979 | 1983 | 1987 | 1991 | 1995 | 1999 | 2003 | 2007 | 2011 | 2015 | 2019 |
| | PCC/PDC | 18 | 18 | 17 | 17 | 18 | 18 | 17 | 17 | 18 | 18 | 19 | 16 | 16 | 15 | 15 | 15 | 13 | 13 | 13 |
| | PRD/PLR | 11 | 12 | 12 | 13 | 13 | 14 | 15 | 15 | 11 | 14 | 14 | 18 | 17 | 17 | 14 | 12 | 11 | 13 | 12 |
| | PSS | 5 | 4 | 5 | 4 | 3 | 2 | 4 | 5 | 9 | 6 | 5 | 3 | 5 | 6 | 9 | 9 | 11 | 12 | 9 |
| | PAB/PPS | 4 | 3 | 3 | 3 | 4 | 3 | 5 | 5 | 5 | 5 | 4 | 4 | 5 | 7 | 8 | 7 | 5 | 5 | 6 |
| | PES | | | | | | | | | | | | | | | | 2 | 2 | 1 | 5 |
| | PVL | | | | | | | | | | | | | | | | 1 | 2 | | |
| | PBD | | | | | | | | | | | | | | | | | 1 | 1 | |
| | PLS | 2 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 2 | 1 | 3 | 3 | 3 | 3 | 2 | | | | | | |
| | AdI | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 1 | | | | | | |
| | LT | | | | | | | | | | | | 1 | | | | | | | |
| | PD | 2 | 2 | 2 | 2 | 3 | 3 | | | | | | | | | | | | | |
| | Ind | 2 | 2 | 2 | 2 | | | | | | | | | | 1 | | | 1 | 1 | 1 |
| Total | Total | 44 | 44 | 44 | 44 | 44 | 44 | 44 | 44 | 46 | 46 | 46 | 46 | 46 | 46 | 46 | 46 | 46 | 46 | 46 |
| Fonts: Consell Federal de Suïssa |||||||||||||||||||||

## Referències

* ↑ «The Council of States». Berne, Switzerland: The Swiss Parliament. [Consulta: 9 agost 2016].
* ↑ «Member of the Council of States by Canton». Berne, Switzerland: The Swiss Parliament. [Consulta: 9 agost 2016].