OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riba

«Riba» té aquests significats:
* Riba o ribà, mot àrab que significa usura, comportament prohibit per l'Alcorà
* Riba, mot català que significa la vora del mar o d'un riu o llac, vegeu ribera (geografia)
* Riba, també coneguda com a grosella, fruit de l'arbust riber
* Toponímia:
** La Riba, municipi de la comarca de l'Alt Camp
** Refugi de Riba Escorjada, refugi de muntanya de la Parròquia de Canillo (Andorra)
** La Riba de Escalote, municipi de la província de Sòria a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Riba de Saelices, municipi de la província de Guadalajara a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa
** Mas de la Riba, mas al municipi de l'Argentera a la comarca del Baix Camp
** Font de la Riba (la Torre de Tamúrcia), font del terme municipal de Tremp (Pallars Jussà)
* Biografies:
** Carles Riba i Bracons (Barcelona, 1893 - 1959), escriptor i poeta català
** Josep Riba i Ortínez (Igualada, 1908 – 1998), empresari català del sector cotoner.
** Enric Prat de la Riba i Sarrà (Castellterçol, 1870 - 1917), advocat i periodista, primer president de la Mancomunitat de Catalunya
** Esteve Prat de la Riba i Magarins (Castellterçol, 1843 - 1898), pare d'Enric Prat de la Riba i Sarrà
** Oriol Riba i Arderiu (Barcelona, 1923), naturalista i doctor en geologia.
** Pau Riba i Romeva (Palma, 1948), escriptor i cantant
** Cassià Maria Just i Riba (Barcelona, 1926 - Montserrat, 2008), religiós i músic català
** Eduard Fontserè i Riba (Barcelona, 1870 - 1970), meteoròleg, astrònom i sismòleg català
** Joan Mercader i Riba (Igualada, 1917 - 1989), historiador català
** Ramon Tomàs i Riba (Igualada, 1958), empresari i polític català
# Gal·lesos

Els gal·lesos (gal·lès Cymry) són un grup ètnic nadiu de Gal·les i associat a la llengua gal·lesa.
El terme gal·lesos s'aplica als habitants de Gal·les i a les persones d'ascendència gal·lesa que comparteixen origen ancestrals i patrimoni cultural comú. En l'actualitat, Gal·les és un país part del Regne Unit, a l'illa de Gran Bretanya.
El gal·lès va ser l'idioma predominant parlat a tot Gal·les. De fet, el seu avantpassat directe, el britànic antic va ser parlat en gairebé tota Gran Bretanya. Mentre que el gal·lès continua sent l'idioma predominant en algunes parts de Gal·les, sobretot a les regions del nord i l'oest, en els últims anys l'anglès s'ha convertit en la llengua més parlada al país de Gal·les.
John Davies sosté que l'origen de la nació gal·lesa es remunta al pas del segle IV al segle v, al moment de la fi de la dominació romana a Gran Bretanya, encara que el cèltic britònic ja era parlat a Gal·les des de molt abans.

## Referències

* ↑ «Religion in Wales — Welsh Religion». Sacred-destinations.com. Arxivat de l'original el 2009-06-08. [Consulta: 15 agost 2013].
* ↑ «2011 Census - Population and Household Estimates for Wales» p. 6. Office for National Statistics, 01-03-2011.
* ↑ «2006 Census (U.S. Census Bureau 2006 Census Fact Sheet)». Factfinder.census.gov. Arxivat de l'%7C547;&-ds_name=ACS_2006_EST_G00_&-TABLE_NAMEX=&-ci_type=A&-mt_name=ACS_2006_EST_G2000_B04003&-CONTEXT=dt&-tree_id=4001&-all_geo_types=N&-redoLog=true&-geo_id=01000US&-search_results=01000US&-format=&-_lang=en original el 2020-02-11. [Consulta: 15 agost 2013].
* ↑ «In the Canadian census of 2006, 27,115 people identified themselves as belonging only to the Welsh ethnic group, while an additional 413,855 included Welsh as one of multiple ethnic groups they claimed to belong to». 2.statcan.ca, 02-04-2008. Arxivat de l'original el 2019-01-06. [Consulta: 15 agost 2013].
* ↑ «2054.0 Australian Census Analytic Program: Australians' Ancestries (2001 (Corrigendum))» ( PDF).
* ↑ Neighbourhood Statistics. «Welsh people in England». Neighbourhood.statistics.gov.uk. [Consulta: 17 octubre 2009].
* ↑ «Wales and Argentina». Wales.com website. Welsh Government, 2008.
* ↑ «The 2001 New Zealand census reports 3,342 people stating they belong to the Welsh ethnic group.». Arxivat de l'original el 2005-02-10. [Consulta: 15 agost 2013].
* ↑ The 1996 census, which used a slightly different question, reported 9,966 people belonging to the Welsh ethnic group.
* ↑ «City of Aberdeen: Census Stats and Facts page 25, section 18, Country of birth» ( PDF). City of Aberdeen, 2003. Arxivat de l'original el 2010-04-28. [Consulta: 15 agost 2013].
* ↑ Rhys, David Brynmor Jones - John. The Welsh people. Chapters on their origin, history and laws, language, literature and characteristics (en anglès). Haskell House Pub Ltd, 1969.
* ↑ «The Countries of the UK». statistics.gov.uk.
* ↑ Davies, John. A History of Wales (en anglès). Penguin, 1994, p. 54. ISBN 0-14-014581-8.

## Vegeu també

* Llista de gal·lesos
# Faustí Ballvé i Pallisé

Faustí Ballvé i Pallisé (Sants, 21 d'octubre de 1887 - Mèxic, 31 d'octubre de 1958) fou un advocat i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República.

## Biografia

Faustí Ballvé va néixer a la vila de Sants, abans de l'agregació d'aquesta població a Barcelona de l'any 1897, fill de Josep Ballvé i de Dolors Pallisé i Mariné. Fou el segon fill de tres germans (Josep, Faustí i Lluís). Estudià dret a la Universitat de Barcelona, es va doctorar a la Universitat de Madrid, i va ampliar estudis a la Gran Bretanya i Alemanya, cosa que li va permetre treballar com a advocat al consolat alemany a Barcelona. Fou membre de l'Acadèmia de Jurisprudència i Legislació de Catalunya, de la Societat d'Estudis Econòmics de Barcelona, de la International Law Association i de la Societat de Dret Comparat de Berlín.
Va obtenir una beca a finals de 1910 per a poder fer estudis de Sociologia a Alemanya.
Es va casar el juliol de 1913 en Brentford, Middlesex, Anglaterra, amb l'alemanya Helene Kathe Muller Jaeckel (1887-1966), amb qui va tenir dos fills: Otger i Elena Dolors. Després va tornar a Barcelona, on es va establir com a advocat al carrer Mallorca.
El 1925 fou un dels fundadors a Catalunya del Partit Català d'Acció Republicana, que el 1935 es transformà en Partit Republicà d'Esquerra, secció catalana de la Izquierda Republicana de Manuel Azaña, amb el que fou elegit diputat per Barcelona ciutat a les eleccions generals espanyoles de 1936 dins del Front d'Esquerres. En acabar la guerra civil espanyola es va exiliar a Mèxic, mentre a Espanya el Tribunal de Responsabilitats Polítiques l'obria un expedient sancionador. Va arribar a Mèxic el 1942 a bord del vaixell Nyassa. En aquest país fou professor d'economia a l'Institut Tecnològic de Mèxic (ITM) i a la facultat de dret de la Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM).

## Obres

* Libertad y economía (1954)
* Diez lecciones de economía (1956)
* Esquema de metodología jurídica (1956)
* Formulación procesal civil (1958)

## Bibliografia

Necrología de Faustino Ballvé, velada necrológica Ciutat de Mèxic: Ateneo Libertad,1958.

## Referències

* ↑ Acte de Defunció 242, foli 243, del Districte Federal de Mèxic, any 1958.
* ↑ «Estudios en el extranjero». El magisterio español, 27-12-1910, pàg. 3.
* ↑ Avilés Farré, Juan. La izquierda burguesa en la II República (en castellà). Espasa-Calpe, 1985, p. 149. ISBN 8423965236.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Incoación de expediente contra los diputados rojoseparatistas Juan Solé Pla y Faustino Ballvé Pallisé». Hola oficial de la provincia de Barcelona, 16-10-1939, pàg. 2.
* ↑ Domènech,G., Marquès, S., Murià, J.M. i Peregrina, A.. Segundo diccionario de los catalanes en México. Ciutat de Mèxic: El Colegio de Jalisco i Institut d'Estudis Catalans, 2021, p. 39-40.

## Enllaços externs

* «Faustí Ballvé i Pallisé». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Biografies de Parlamentaris Catalans Arxivat 2018-08-20 a Wayback Machine.
# Ángela Valle

Ángela Valle (Comayagüela, 7 de gener de 1927 - Tegucigalpa, 9 de maig de 2003) va ser una escriptora, periodista i assagista hondurenya. L'any 1967 va ser guardonada amb el primer premi "Premio Nacional de Poesía Juan Ramón Molina".

## Biografia

Etna María de los Ángeles Valle Cerrato va néixer a Comayagüela, el 7 de gener de 1927. Els seus pares eren Bernardo Valle Hernández i Ana Leonor Cerrato Salgado. En la seva joventut, en honor a la seva àvia paterna, Ángela Hernández, va adoptar el pseudònim d'Ángela Valle. dfas adsf as
Valle va treballar com a periodista a Hondures per a diversos diaris, com El Día, El Cronista i La Prensa. Com a poeta, va compondre de manera tradicional, utilitzant el sonet o poemes llargs i rimats, però també utilitzant formes modernes de vers lliure. La seva obra s'ha incorporat a diverses antologies de literatura com Poesía hondureña del siglo XX de Claude Couffon, 1997. Va morir a Tegucigalpa, el 9 de maig de 2003.

## Reconeixements

* 1967, primer premi, Premio Nacional de Poesía Juan Ramón Molina

## Obres seleccionades

* Arpegios
* Azahares
* Inicial
* La celda impropia
* Las flores de mayo
* Lúnulas (Premi Nacional de Poesia Juan Ramón Molina)
* Más allá de la cruz
* Nombre para un soneto
* Pajarera de luz
* Plaqueta de la ausencia
* Sirte

## Referències

* ↑ «LOS POETAS CAPITALINOS» (en castellà). LA TRIBUNA, 14-02-2017 [Consulta: 6 gener 2020].
* 1 2 «ANGELA VALLE» (en espanyol europeu). Asociación Nacional Escritoras Honduras (ANDEH), 22-05-2015. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ Pineda de Gálvez, Adaluz. Honduras, mujer y poesía: antología de poesía hondureña escrita por mujeres, 1865-1998 (en spanish). Guardabarranco, 1998. OCLC 39793353.
* ↑ Valle, Angela. Lunulas: poesias. Universidad Nacional Autónoma de Honduras, 1969.
* ↑ «Definición de Honduras: Literatura - Meaning». www.lahistoriaconmapas.com. [Consulta: 6 gener 2020].
# Umpqua (comunitat no incorporada)

Umpqua és una comunitat no incorporada al comtat de Douglas a l'estat nord-americà d'Oregon. D'acord al cens del 2000 tenia una població de 112 habitants. La comunitat és a l'oest de Sutherlin a la confluència de Calapooya Creek amb el riu Umpqua. El mot "umpqua" fou usat per primer cop pels nadius americans locals per referir-se a la localitat al voltant del riu Umpqua i també es va aplicar al riu.

## Referències

* ↑ «Umpqua». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units, 28-11-1980.
* ↑ Summary Population and Housing Characteristics, Oregon: 2000
* ↑ «United States Topographic Map». United States Geological Survey. [Consulta: 21 març 2016].

## Enllaços externs

* «U.S. Census website». United States Census Bureau. [Consulta: 31 gener 2008].
# Esteban Cabal Riera

Esteban Cabal Riera (Madrid, 1 de novembre de 1958) és un escriptor, polític i activista ecologista espanyol, portaveu de la formació ecologista i antinacionalista Los Verdes-Grupo Verde (LV-GV), considerada vinculada a la ultradreta. És negacionista de la COVID-19
Redactor en cap de la revista Natural, va resultar elegit regidor per Los Verdes a les eleccions municipals de 1991 a Rivas-Vaciamadrid (convertint-se en el primer regidor de la formació elegit a la Comunitat de Madrid), abandonant posteriorment el grup municipal i incorporant-se el 1994 al Grup Municipal d'Esquerra Unida. Posteriorment entre 1999 i 2003 va ser regidor de l'Ajuntament de Navacerrada.
Impulsor i portaveu de Los Verdes-Grupo Verde (LV-GV) des dels seus inicis, Cabal va mantenir, d'acord amb Joan Cantarero, «magnífiques relacions» amb militants neonazis, permetent la inclusió en les llistes del partit de candidats vinculats a organitzacions com el Moviment Social Republicà (MSR) i Democràcia Nacional (DN), en particular dins de la llista municipal de Saragossa.
Va impulsar la marca electoral Recortes Cero, una coalició antinacionalista d'esquerra amb la Unificació Comunista d'Espanya (UCE). A l'abril de 2019 es va anunciar que concorreria a les eleccions municipals d'Alcorcón com a número 2 de la llista dels Verds d'Alcorcón. La coalició amb Recortes Cero es va mantenir fins al 2019.

## Referències

* ↑ «Cabal, Esteban, 1958-». Library of Congress Name Authority File. Library of Congress. [Consulta: 23 abril 2019].
* ↑ «Programa». Los Verdes. Arxivat de l'original el 25 de febrer 2009. [Consulta: 31 octubre 2021].
* ↑ Joan Cantarero. «La "unidad de España" produce extraños compañeros de 'mani'» (en castellà). Público, 01-11-2017. [Consulta: 12 abril 2024].
* ↑ «Unos 2.500 negacionistas del coronavirus se manifiestan en Madrid» (en castellà). Diario de Sevilla, 16-08-2020. [Consulta: 12 abril 2024].
* ↑ Fernández, Isabel «La coalición recibe al único concejal 'verde' de la Comunidad». El País, 06-10-1994 [Consulta: 23 abril 2019].
* ↑ «El concejal 'verde' de Rivas se integra en el equipo de gobierno de IU». El País, 31-07-1991 [Consulta: 23 abril 2019].
* ↑ «Esteban Cabal y José Ramón Lobo encabezarán las candidaturas a la Alcaldía y a la Presidencia regional». Los Verdes, 29-08-2006. Arxivat de l'original el 2019-04-23. [Consulta: 23 abril 2019].
* 1 2 Cantarero, Joan «La "unidad de España" produce extraños compañeros de 'mani'». Público, 31-10-2017 [Consulta: 23 abril 2019].
* ↑ Resino, Roberto «Esteban Cabal, histórico líder ecologista, entra como número 2 de Los Verdes en Alcorcón». Alcabo de la calle, 16-04-2019 [Consulta: 23 abril 2019].
# Concret (perfumeria)

En perfumeria, un concret és una massa semisòlida obtinguda per extracció de la matèria vegetal amb un dissolvent.

## Fonts

Els concrets es produeixen principalment a partir de flors (rosa, gessamí, mimosa, etc.), però també d'altres materials vegetals (lavanda, gerani, sàlvia, fulles de violeta, etc.). Un rendiment de ca. 0.3 % basat en el material de la flor inicial, s'obté en la producció de concret de gessamí.

## Producció

El material vegetal fresc s'extreu amb dissolvents (per exemple, benzè, toluè, hexà, èter de petroli). A l'evaporació del dissolvent, queda un residu semisòlid d'olis essencials, cera, resina i altres substàncies químiques vegetals lipofíliques (solubles en oli).

## Usos

A causa dels compostos no volàtils més pesats (ceres, resines), els concrets només són parcialment solubles en etanol. Per tant, són d'ús limitat en perfumeria, però es poden utilitzar per a perfumar sabons.
El concret es pot extreure amb etanol per produir un absolut.

## Referències

* ↑ Karl-Georg Fahlbusch; etal. Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry. 7th, 2007, p. 83.
# Henry Lee Lucas

Henry Lee Lucas (August 23, 1936 – March 12, 2001) era un assassí en sèrie els delictes del qual van anar de 1960 a 1983. Va ser condemnat d'assassinar onze persones i condemnat a mort per l'assassinat de Debra Jackson, tot i que la seva condemna va ser canviada a cadena perpètua el 1998. Lucas va arribar a l'infàmia després de confessar més de 600 assassinats mentre era a presó als Texas Rangers i altres cossos policials.
Una investigació per part del Times-Herald de Dallas va desacreditar moltes de les confessions d'assassinat de Lucas i va resultar en una investigació per part de l'advocat general de Texas. La investigació va concloure que Lucas era un fabulista que havia confessat falsament. Lucas mateix va corregir i dir que les confessions eren un engany.
El cas de Lucas va servir per entrar en una re-avaluació de les tècniques policials i conscienciació més gran de les confessions falses. Els detectius no van considerar que els privilegis – sopars de bistec, batuts de maduixa, televisió a la cel·la – que van concedir per les "entrevistes" de confessió incitarien més confessions. Els detectius també van permetre que Lucas veiés els arxius dels casos per a "refrescar la seva memòria," donant-li accés a coneixement que només qui hagués comés el crim sabria. La policia tampoc va enregistrar les seves entrevistes, fent impossible de saber amb seguretat quants entrevistadors varen donar informació accidentalment a Lucas.
Va morir d'insuficiència cardíaca el 2001.

## Referències

* ↑ Bruney, Gabrielle «La historia de Henry Lee Lucas: de ser el asesino en serie más prolífico a convertirse en un mentiroso compulsivo». Esquire, 14-12-2019 [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ Amnistia Internacional. «Estados Unidos de América - La pena de muerte en Texas: Injusticia letal» ( PDF) p. 17, març 1998. [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «Muere en prisión Henry Lee Lucas, el mayor asesino múltiple de EEUU». El Mundo, 14-03-2001 [Consulta: 4 abril 2021].
# Chimay (municipi)

Chimay (francès) o Chimai (en való) és un municipi belga a la província d'Hainaut a la regió valona. L'1 de gener del 2024 tenia 9.687 habitants.
Chimay és principalment conegut per la cervesa que porta el seu nom i que es fa a l'abadia de Chimay.

## Fills il·lustres

* Jules Denefve (1814-1877) compositor musical.

## Referències

* ↑ «BEVOLKINGSCIJFERS PER PROVINCIE EN PER GEMEENTE OP 1 JANUARI 2024 / CHIFFRES DE LA POPULATION PAR PROVINCE ET PAR COMMUNE, A LA DATE DU 1er JANVIER 2024» (en francès i neerlandès). Ministeri de l'Interior de Bèlgica, 27-01-2024. [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ «Abbaye de Scourmont» (en francès). Municipi de Chimay. [Consulta: 22 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Chimay (francès)
* Lloc web oficial de la cervesa Chimay (francès)
* Lloc web oficial de l'Abadia de Scourmont (francès)
# Cell Press

Cell Press és una editorial estatunidenca de revistes científiques que abasten diversos àmbits de la biologia i disciplines afins. Els seus orígens es remunten al llançament de la que avui en dia és la seva revista insígnia, Cell, per Benjamin Lewin, el 1974. Dotze anys més tard, Lewin adquirí els drets de la revista a MIT Press i fundà Cell Press. Des del 1999 forma part d'Elsevier. El seu catàleg abasta més de 50 revistes, algunes de les quals es publiquen en col·laboració amb societats científiques. La seva missió declarada és inspirar «futures direccions de recerca mitjançant la promoció i el suport als acadèmics i els professionals de totes les disciplines científiques […]».

## Referències

* ↑ Snyder, S. H. «Science interminable: Blame Ben?» (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences, 110, 7, 28 gener 2013, pàg. 2.428 i 2.429. DOI: 10.1073/pnas.201300924 [Consulta: 20 juliol 2023].
* ↑ «About us» (en anglès). Cell Press. [Consulta: 20 juliol 2023].
# Miquel Garau Massanet

Miquel Garau Massanet. (Capdepera, Mallorca, 1892 -) va ser un enginyer tèxtil i pèrit industrial.
Nascut a Capdepera, a la seva joventut va viure a Vilanova i la Geltrú, on el seu pare hi va treballar de faroner. Va estudiar de pèrit industrial a l'Escola Industrial de Vilanova i la Geltrú. Als 23 anys passà a Palma, amb els seus pares. Va fer classes de matemàtiques i de física. Es va casar amb Antònia Arbona Colom, de Sóller. Va ser el pare de Climent Garau Arbona, apotecari i activista cultural i polític. Amb un grup d'amics va fundar l'acadèmia Ramon Llull, que fou l'embrió del Liceu Ripoll. Formà part del grup de persones que, a la primera meitat del segle xx, tractaren de posar en marxa a Mallorca un moviment cívic de redreçament cultural i polític. Fou un dels impulsors de la revista L'Ignorància. El dia 1 d'abril de 1923 va ser un dels fundadors de l'Associació per la Cultura de Mallorca. Va ocupar el càrrec de comptador en la primera Junta General presidida per Elvir Sans Rosselló. D'idees mallorquinistes i catalanistes, el juny de 1936 va signar la Resposta als Catalans.

## Referències

* ↑ Mir, Gregori. El mallorquinisme polític 1840-1936: del regionalisme al nacionalisme. Moll, 1990, p. 325. ISBN 978-84-273-0568-7.
* ↑ Acta de constitució. "Quadern mensual" 1 (maig de 1923) 5.
* ↑ Resposta als Catalans. "Bolletí del Diccionari de la Llengua Catalana" Tom. XVIII 4 (juliol-agost de 1936)3
# Coves de Gargas

Les coves de Gargas són al centre dels Pirineus, a Aventignan, al departament dels Alts Pirineus, al sud de França. Són unes coves conegudes pel seu art rupestre del paleolític superior, de 27.000 anys d'antiguitat. Són reconegudes pel gran nombre de mans que hi ha pintades, més de 200. Són unes de les coves amb més mans de tot Europa. Les coves estan obertes al públic. Les coves tenen un museu interactiu en què els visitants podran descobrir secrets i esdeveniments importants de tota la història de les coves. El museu està equipat amb pantalles interactives i jocs arqueològics. A més, els visitants podran fer la seva pròpia mà digital. Una experiència única per a tota la família.
Les coves de Gargas han llançat evidències d'ocupació (ossos, lítics (eines de pedra), i l'art portàtil) des del mosterià a l'edat mitjana, però són més famoses per les seves pintures i gravats del paleolític superior.
Estan constituïdes per dues coves unides de manera artificial. La primera és alta i estreta i els prehistòrics la feien servir com a santuari. En aquesta cova, hi ha algun dibuix d'animals, tot i que gran part de les pintures estan ocultes a sota d'una capa de calç. La segona cova és tot el contrari a la primera, baixa i ampla, i en aquesta sí que hi residien. En aquesta cova, totes les mans pintades curiosament, no tenen alguns dits. No se sap a què és degut aquest fet.
Les pintures tenen nombroses plantilles de mà negatives realitzats amb una plantilla tècnica. Les mans són de color vermell (ocre) o negre (òxid de manganès), i usen una barreja d'òxid de ferro i de manganès aixafat amb el greix animal, i es polvoritza al voltant de la mà contra la paret escopint o amb un tub fabricat amb un os d'animal. Algunes tenen un o més dits absents que condueixen a la hipòtesi de les malalties, la congelació i amputació ritual, però la majoria dels investigadors prefereixen el simbolisme de la flexió d'un o més dits.
Molts gravats figuratius també són presents en altres parts de les coves, que representen cavalls, bisons, cabres salvatges i mamuts. A la segona cova, s'hi representa una vagina que mostra l'origen del món. Es tracta d'una escletxa a la roca amb la forma d'aquesta pintada tota de vermell.
La prova de la datació basada en el carboni 14 indica que la cova va ser freqüentada en el període del gravetià.
Perquè es conservi aquest important llegat de l'evolució, a la cova només poden entrar al llarg del dia 200 persones com a màxim, repartides en grups de 25 persones.
* Avanç bòvid Incisiu – Gravetià. Museu de Tolosa
* Indústria lítica – Gravetià. Museu de Tolosa

## Referències

* ↑ «Artes Figurativas I». A: Enciclopedia Temática Sopena (paper) (en castellà). Traducció de l'Enciclopedia Generale "Le Nove muse" de S.A.I.E. Editrice. Barcelona: Editorial Ramon Sopena, S.A., 1982, p. 12. ISBN 84-303-0967-5 [Consulta: 15 desembre 2014].
* ↑ Marine shell beads from the Gravettian at Gargas cave (Hautes- Pyrénées, France): cultural and territorial markers (en anglès). Université de Toulouse, 2010.