OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 358 aC

El 358 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del consolat d'Ambust i Pròcul (o, més rarament, any 396 ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «358 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Imperi Aquemènida

* Artaxerxes III esdevé oficialment rei dels reis de l'Imperi Aquemènida.

### Antiga Grècia

* Filip II de Macedònia, amb un nou exèrcit, empren la guerra contra els il·liris. Aconsegueix una gran victòria, i en la batalla massacra l'exercit enemic i mor Bardil·lis, rei d'Il·líria, i ocupa gran part del país. Filip II ocupa la ciutat d'Amfípolis i la seva zona propera, rica en mines d'or.
* Mausol, rei de Cària, es va aliar amb Rodes, Quios i la ciutat de Bizanci contra Atenes en l'anomenada Guerra social, i sembla que en va ser el principal instigador, però només se sap que la seva participació va consistir en enviar un cos de tropes a defensar Quios.

### Sicília

* Andròmac, pare de l'historiador Timeu, va comprar la ciutat de Taormina i junt amb els antics habitants de Naxos que quedaven, i sota la seva direcció es van establir a la ciutat, que aviat es va engrandir.

### Antiga Roma

* Aquest any són escollits cònsols Gai Fabi Ambust i Gai Plauci Pròcul. Pròcul va fer la guerra als hèrnics, als que va vèncer i va ocupar la ciutat de Ferentínum, obtenint els honors d'un triomf.
* Davant del perill imminent dels gals, que havien entrat pel territori de Praeneste fins a Pèdum, Gai Sulpici Pètic va ser nomenat dictador. Pètic va establir un campament fortificat però els soldats van començar a murmurar perquè volien combatre. Finalment va lliurar la batalla i va obtenir la victòria no sense dificultats. Va dedicar al Capitoli una considerable quantitat d'or que formava part del botí.

## Necrològiques

* Mor assassinat Alexandre de Feres, tirà de la ciutat de Feres a Tessàlia. Dormia en una cambrainaccessible, amb guardians per arreu i un ferotge gos a la porta. Alexandre era casat amb sa cosina Thebe, filla de Jàson que el va assassinar amb la complicitat dels seus germans, un dels quals, Tisifó, el va succeir, però amb Thebe exercint el poder a l'ombra.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Schmitt, R. «Artaxerxes III» (en anglès). Encyclopaedia Iranica, 15 agost 2011. [Consulta: 1 de febrer 2024].
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 8
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, 7, 8
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 7
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 12
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 7, 12-15
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, VI, 4
# Harold Elliot Varmus

Harold Elliot Varmus (Oceanside, EUA 1939) és un immunòleg, microbiòleg i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1989.

## Biografia

Va néixer el 18 de desembre de 1939 a la ciutat d'Oceanside, població situada a l'estat de Nova York. Va estudiar literatura anglesa del segle xvii a la Universitat Harvard, on es va graduar el 1962, però posteriorment va estudiar medicina a la Universitat de Colúmbia. Inicià la seva tasca mèdica en una missió a Bareilly (Índia), però per evitar ser enviat a la Guerra del Vietnam decidí ingressar a l'Institut Nacional de Salut, del qual posteriorment en fou director entre el 1993 i el 2000. Anteriorment, però, treballà a la Universitat de San Francisco, en la qual fou nomenat l'any 1982 professor de bioquímica i biofísica.

## Recerca científica

Durant la seva estada a San Francisco inicià les seves col·laboracions amb John Michael Bishop, centrant-se principalment entre la relació entre els virus i les causes del càncer, descobrint el primer oncogèn retroviral, denominat V-Src. Contra el que es creia ambdós científics aconseguir demostrar que els gens cancerígens no són oriünds dels virus que els transmeten, sinó que aquests els prenen de cèl·lules sanes.
L'any 1989 els dos científics foren guardonats amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pel descobriment dels orígens dels oncògens retrovirals.

## Enllaços externs

* «Harold Elliot Varmus» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Charles Henry Brent

Charles Henry Brent (9 d'abril de 1862, Canadà - † 27 de març de 1929, Suïssa) fou un bisbe episcopalià dels Estats Units que serví a les Filipines i a l'oest de l'estat de Nova York.

## Biografia

D'origen canadenc, estudià al Trinity College de Toronto i quedà destacat en una parròquia d'un barri pobre de Boston. El 1902 després que les Filipines fossin adquirides pels Estats Units arran de la Guerra hispano-estatunidenca, l'Església Episcopal designà Brent com a bisbe missioner de les Filipines, on arribà en el mateix vaixell que el governador William Howard Taft. Brent se centrà en la població no cristiana, inclosos els igorots de Luzon i els musulmans i xinesos de Manila. A més a més, es dedicà en diverses comissions internacionals per aturar el narcotràfic. Durant la Primera Guerra Mundial fou el capellà superior de les Forces Armades Estatunidenques a Europa.
Declinà tres nominacions per a bisbats als Estats Units per tal de continuar la seva tasca a les Filipines, però el 1918 acceptà el càrrec de bisbe de Nova York Occidental. Ajudà a organitzar la primera Conferència Mundial sobre la Fe i l'Orde, que tingué lloc a Lausana, Suïssa, el 1927. Dos anys més tard, el 1928, morí a Suïssa.
El 27 de març és el dia de commemoració de Brent en l'Església Episcopal; tanmateix, com normalment cau durant la quaresma o Setmana Santa, recentment s'aprovà la data alternativa del 25 d'agost (la seva arribada a les Filipines) per la diòcesi central de les Filipines de l'Església Episcopal en la seva convenció diocesana el 2008.
# Valentina Nappi

Valentina Nappi (6 de novembre de 1990; Scafati, Campània) és una actriu pornogràfica italiana.
Valentina Nappi va debutar en la indústria pornogràfica el 2010, de la mà del director Rocco Siffredi, qui la va reclutar després de contactar-se amb ell per correu electrònic. Va debutar com a actriu en la pel·lícula Rocco's Bitches in Uniform, produïda per Evil Angel.
Es va graduar a l'Escola d'Art i actualment es troba cursant els seus estudis d'art i disseny a la universitat. Citada per la premsa com: "una estrella pornogràfica intel·lectual", Nappi ha escrit diversos assajos sobre la condició de l'home i de la dona en la societat contemporània, i també ha assistit a un festival de filosofia.
Va ser triada Playmate per a l'edició italiana de Playboy en juny del 2012 i Pet of the Month de la revista Penthouse en novembre del 2013.

## Referències

* ↑ TD Redazione «Valentina Nappi a cuore aperto: la mail a Rocco, il rapporto con mia madre e il futuro da regista» (en italià). Today, 25-07-2012 [Consulta: 18 octubre 2013].
* ↑ Basilio Puoti «Faccio i soldi con le tette» (en italià). Minformo, 01-10-2013 [Consulta: 18 octubre 2013].
* ↑ Corriere del Mezzogiorno «Ecco la porno-performer intellettuale «L'hard è quasi arte: come il design»» (en italià). , 22 diciembre 2011 [Consulta: 18 octubre 2013].
* ↑ Pedro Armocida «Sesso e arte, la Rai sdogana le porno-femmine» (en italià). Il Giornale, 01-05-2012 [Consulta: 18 octubre 2013].
* ↑ «Valentina Nappi, la pornostar ‘intellettuale’ scoperta da Rocco Siffredi Arxivat 2013-10-01 at Archive.is» (en italià). ItaliaChiamaItalia, 26-03-2013 [Consulta: 18 octubre 2013].
* ↑ Arnaldo M. Iodice. «La vocazione di una pornostar» (en italià). Playboy, 18-06-2012. Arxivat de l'Valentina Nappi. original el 2014-10-18. [Consulta: 18 octubre 2013].
* ↑ Matteo Lenardon «Valentina Nappi, la pornonerd contro le femministe» (en italià). Vice, 12-07-2013 [Consulta: 18 octubre 2013].
* ↑ Redazione online «Valentina Nappi, coniglietta per Playboy «Sogno il porno nei musei»» (en italià). Corriere del Mezzogiorno, 15-06-2012 [Consulta: 18 octubre 2013].
* ↑ Nello Lauro «La pornostar Valentina Nappi sulla copertina di “Penthouse" Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine.» (en italià). Il Giornale Locale, 29-09-2013 [Consulta: 18 octubre 2013].
# Ramón Bello Bañón

Ramón Bello Bañón (Almansa, 1930-Albacete, 2016) va ser un polític, advocat, periodista, escriptor i professor universitari espanyol, alcalde d'Albacete entre 1974 i 1978.

## Biografia

Nascut en Almansa en 1930, es va llicenciar en Dret per la Universitat de Granada en 1955. Va treballar a l'Institut d'Higiene d'Albacete i va exercir com a advocat. En 1974 es va convertir en alcalde d'Albacete, càrrec que va ocupar fins a 1978. Va ser governador civil de Ciudad Real entre 1978 i 1981 i d'Alacant entre 1981 i 1982.
Va ser Degà de l'Il·lustre Col·legi d'Advocats d'Albacete, President del Consell General d'Advocats de Castella-la Manxa i membre del Consell General de l'Advocacia Espanyola. També va exercir com a professor de dret natural i filosofia del dret al Centre Associat de la UNED a Albacete i de deontologia a l'Escola de Pràctica Juridica.
Com a escriptor va publicar llibres com Los caminos del día o La biografía de otros ecos.
Va ser guardonat amb la Creu d'Honor de Sant Ramon de Penyafort.
És l'autor de l'himne de la Virgen de Los Llanos.

## Referències

* 1 2 3 «Ramón Bello Bañón: «Voy a ser abogado en ejercicio hasta que la salud me lo permita»».
* 1 2 3 «Bello Bañón, Ramón (s. XX)».
* 1 2 3 «Fallece Ramón Bello Bañón».
# Ramón Pellico y Paniagua

Ramón Pellico y Paniagua (Benia, 19 de novembre de 1809-Madrid, 25 d'abril de 1876) va ser un enginyer de mines espanyol.
Nascut en la localitat asturiana de Benia, va estudiar arquitectura i més tard enginyeria de mines a Madrid. Va ser inspector general del Cos d'Enginyers de Mines, director de l'Escola Especial i professor en ella de diverses assignatures, així com autor de diverses publicacions científiques. Va ser membre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, escollit en 1861 en substitució de Mariano Lorente, medalla 7, prendria possessió del càrrec un any després, el 18 de maig de 1862. Després de la seva defunció va ser substituït per Manuel Fernández de Castro. Fou conseller del Banc d'Espanya, comanador de la Reial Orde americana d'Isabel la Catòlica i cavaller de l'Orde de Crist de Portugal.

## Referències

* ↑ López de Azcona, 1986, p. 139, 141.
* 1 2 López de Azcona, 1986, p. 139.
* ↑ Maffei i Rúa Figueroa, 1873, p. 18-20.
* ↑ López de Azcona, 1986, p. 139-143.
* ↑ López de Azcona, 1986, p. 141.
* ↑ Biografia Arxivat 2016-04-16 a Wayback Machine. al web de la RAC

## Bibliografia

* López de Azcona, Juan Manuel «Mineros destacados del siglo XIX: Ramón Pellico Pan y Agua (1809-1876)». Boletín Geológico y Minero. Instituto Geológico y Minero de España, 97, 4, 1986, pàg. 139-143. Arxivat de l'original el 2016-04-15. ISSN: 0366-0176 [Consulta: 2 abril 2016].
* Maffei, Eugenio; Rúa Figueroa, Ramón. Apuntes para una biblioteca española de libros: Folletos y artículos, impresos y manuscritos. 2. Madrid: Imprenta de J. M. Lapuente, 1873.
# Ranxeria Robinson

La ranxeria Robinson d'indis pomo de Califòrnia és una tribu reconeguda federalment de pomo de l'est al comtat de Lake (Califòrnia).

## Reserva

La reserva és la ranxeria Robinson, que es compon de dos llocs al comtat de Lake. Estan separats per vuit milles i junts sumen 113 acres (0,46 km²) de terres en fideïcomís. La secció més gran de la terra té 107 acres (0,43 km²). La segona secció es troba a l'oest, en les proximitats de 39° 08′ 24″ N, 122° 54′ 36″ O﻿ / ﻿39.14000°N,122.91000°O﻿ / 39.14000; -122.91000. Dels aproximadament 477 membres de la tribu, 153 viuen a la reserva. La reserva és a prop de les comunitats de Nice, Upper Lake, i North Lakeport.
La tribu dirigeix llurs negocis des de Nice (Califòrnia).

## Història

El govern federal dels Estats Units terminà les relacions amb la tribu en 1956, però el judici Mabel Duncan, et al. v. US de 1981 va declarar aquesta terminació il·legal. Després de la terminació de la Vella Reserva Robinson el 1956 els membres de la tribu es van traslladar a les zones urbanes. El reconeixement federal de la tribu va ser restaurat en la dècada de 1960. El 1978 la ranxeria Robinson va organitzar un govern tribal i va adoptar la seva constitució el 1980. Molts membres de la tribu tornen a viure a la reserva.

## Govern

Els pomo Robinson són governats per un consell tribal de sis persones escollit democràticament. Els membres del consell són el cap tribal, el vicepresident i el secretari-tresorer, escollit per un mandat de dos anys.

## Desenvolupament ambiental i econòmic

La Robin Rancheria Environmental Center opera un viver de plantes natives i un centre de reciclatge. El centre també supervisa la qualitat de l'aigua local i manté carreteres les tribals.
La tribu també opera la Robinson Rancheria Resort and Casino, l'Aurora RV Marina and Park, i la Pomo Smoke Shop.

## Referències

* 1 2 3 California Indians and Their Reservations. Arxivat 2009-03-11 a Wayback Machine. San Diego State University Library and Information Access. 2009 (retrieved 29 July 2009)
* 1 2 History. Arxivat 2009-08-03 a Wayback Machine. Robinson Rancheria Pomo Indians. (retrieved 29 July 2009)
* ↑ California Tribes and Organizations. 500 Nations. (retrieved 29 July 2009)
* ↑ Robinson Rancheria Environmental Center. Arxivat 2009-08-02 a Wayback Machine. Robinson Rancheria Pomo Indians. (retrieved 29 July 2009)
* ↑ Enterprises. Arxivat 2009-08-03 a Wayback Machine. Robinson Rancheria Pomo Indians. (retrieved 29 July 2009)

## Enllaços externs

* Robinson Rancheria Pomo Indians
# Ranxeria Rohnerville

La banda Bear River de la ranxeria Rohnerville és una tribu reconeguda federalment dels amerindis de Califòrnia mattoles, Bear River i wiyot al comtat de Humboldt (Califòrnia).

## Govern

La banda Bear River té la seu a Loleta (Califòrnia). El seu actual cap tribal és William Sand La inscripció tribal es basa en la residència a la ranxeria Rohnerville de 1910 a 1960 o ser descendent lineal dels residents.

## Reserva i territoris tradicionals

La ranxeria Rohnerville és una ranxeria reconeguda federalment situada en dues parts separades. Una (40° 34′ 49″ N, 124° 07′ 21″ O﻿ / ﻿40.58028°N,124.12250°O﻿ / 40.58028; -124.12250) és al límit oriental de Fortuna, i l'altra (40° 37′ 53″ N, 124° 12′ 11″ O﻿ / ﻿40.63139°N,124.20306°O﻿ / 40.63139; -124.20306) al sud-est de Loleta, ambdues al comtat de Humboldt.
El territori tradicional de la tribu era al llarg del riu Mattole i del riu Bear a prop del cap Mendocino. Els wiyots vivien al llarg del riu Little fins al riu Bear i 25 milles cap a l'est. Les viles mattole de Tcalko', Chilsheck, Selsche'ech, Tlanko, Estakana, i Sehtla eren situades al llarg del riu Bear

## Desenvolupament econòmic

La banda Bear River és propietària i gestiona el Bear River Casino-Hotel resort, River's Edge Restaurant, i el Thirsty Bear Sports Bar and Grill a Loleta, Califòrnia.

## Cultura tradicional

Els mattoles difereixen de les tribus veïnes perquè tradicionalment els homes tatuaves llurs rostres, en lloc de només les dones. Els mattoles parlaven el mattole, una llengua atapascana, mentre que els wiyots parlaven el wiyot, una llengua àlgic. Les pràctiques de subsistència que continuen fins avui amb fins cerimonials són la pesca del salmó i la recol·lecció de sal, algues i petxines amb la mà.

## Referències

* ↑ "Population." Arxivat 2013-09-30 a Wayback Machine. SDSU: California Indians and Their Reservations. Retrieved 25 June 2012.
* 1 2 3 4 "Bear River Band of the Rohnerville Rancheria." Arxivat 2012-12-15 a Wayback Machine. United Indian Health Services. Retrieved June 25, 2012.
* 1 2 Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford, U.K.: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1. Plantilla:RP
* ↑ "Amended Constitution of the Bear River Band of Rohnerville Rancheria.", retrieved June 25, 2012.
* ↑ "Bear River Casino." 500 Nations. Retrieved June 25, 2012.
* ↑ "Wiyot Indians." Arxivat 2013-09-30 a Wayback Machine. SDSU: California Indians and Their Reservations. Retrieved 25 June 2012.
* ↑ "Tribes and Tribal Communities of the North Coast." Arxivat 2012-01-12 a Wayback Machine. Integrating Tribal Marine Resource Use into the Marine Life Protection Act. Retrieved June 25, 2012.

## Enllaços externs

* Bear River Band of the Rohnerville Rancheria,
* Tribu Wiyot
* Mattole Arxivat 2006-06-29 a Wayback Machine., Four Directions Institute
* Wiyot Arxivat 2006-03-29 a Wayback Machine., Four Directions Institute
# Refugi antiaeri de la Garriga

El refugi antiaeri de la Garriga és un refugi antiaeri construït a la Garriga (Vallès Oriental) durant la Guerra Civil Espanyola (1936-1939). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat just al costat de l'estació de tren, aquest refugi antiaeri va ser el primer refugi museïtzat de Catalunya, l'any 2006. Es tracta d'un refugi excepcionalment ben conservat, excavat directament a la roca granítica, amb dues entrades i més de 110 metres de galeries.
La visita al refugi, a través de la informació aportada per un mòdul exterior, dels punts d'àudio situats a l'interior -que, entre d'altres, reprodueixen converses entre personatges de l'època o fins i tot un bombardeig-, i de les explicacions del guia acompanyant, ofereix una panoràmica àmplia del desenvolupament de la guerra a la rereguarda catalana i de l'angoixa i la por que portaren a construir milers de refugis a tot Catalunya.

## Història

El refugi va ser construït pel veïnat de la Garriga, l'any 1938, sota les ordres de la Junta de Defensa Passiva local i va servir per a protegir dels atacs aeris la població, especialment quan les bombes franquistes colpejaren mortíferament el municipi el dia 29 de gener de 1939. El refugi forma part de l'itinerari Patrimoni i Memòria.
El dia 29 de gener de 1939 va salvar la vida de nombrosos garriguencs, en un bombardeig que causà la mort de tretze persones i que, entre d'altres edificis, destruí l'estació de tren, situada just al davant del refugi.

## Referències

* ↑ Redacció Vilaweb «Inauguren el primer refugi antiaeri museïtzat de Catalunya». Vilaweb.cat, 22-07-2006 [Consulta: 29 abril 2014].
* 1 2 «Refugi antiaeri de la Garriga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].

## Vegeu també

* Bombardeigs de la Garriga
# Regions de Guinea Bissau

Aquest és un article sobre les regions de Guinea Bissau. Aquest país africà es divideix en vuit regiões (en singular, região) i 1 sector autónomo. Aquests són (amb les capitals en parèntesi):

## Regions

| Regió | Capital | àrea (km²) | Població (Cens de 2009) |
| Bafatá | Bafatá | 5,981.1 | 210,007 |
| Biombo | Quinhámel | 838.8 | 97,120 |
| Bissau | Bissau | 77.5 | 387,909 |
| Bolama | Bolama | 2,624.4 | 34,563 |
| Cacheu | Cacheu | 5,174.9 | 192,508 |
| Gabú | Gabú | 9,150.0 | 215,530 |
| Oio | Farim | 5,403.4 | 224,644 |
| Quinara | Buba | 3,138.4 | 63,610 |
| Tombalí | Catió | 3,376.5 | 94,939 |
Les regions se subdivideixen en 37 sectors.
Les regions també es poden agrupar en 3 províncies:
* Leste (Est): Bafatá, Gabú
* Norte (Nord): Biombo, Cacheu, Oio
* Sul (Sud): Bolama, Quinara, Tombali

## Vegeu també

* ISO 3166-2:GW

## Referències

* ↑ Guinea-Bissau a GeoHive
# Regió eclesiàstica Úmbria

La regió eclesiàstica Úmbria és una de les setze regions eclesiàstiques en les que està dividit el territori de l'Església catòlica a Itàlia. El seu territori es correspon al de les regions administratives d'Úmbria de la República Italiana.

## La regió eclesiàstica avui
### Història

Superfície en km²: 9.129 Habitants: 843.181 Parròquies: 591 Nombre de sacerdots seculars: : 623 Nombre de sacerdots regulars: 428 Nombre de diaques permanents: 104

### Subdivisions

Aquesta regió eclesiàstica està composta per vuit diòcesis, repartides així:
* Arquebisbat de Perusa-Città della Pieve, Metropolitana, que té com a sufragànies:
** Bisbat d'Assís-Nocera Umbra-Gualdo Tadino
** Bisbat de Città di Castello
** Bisbat de Foligno
** Bisbat de Gubbio
* Arquebisbat de Spoleto-Norcia, immediatament subjecta a la Santa Seu
* Bisbat d'Orvieto-Todi, immediatament subjecta a la Santa Seu
* Bisbat de Terni-Narni-Amelia, immediatament subjecta a la Santa Seu

### Conferència episcopal d'Úmbria

La Conferència episcopal d'Úmbria té la seu a Assís.
* President: cardenal Gualtiero Bassetti, arquebisbe de Perusa-Città della Pieve
* Vicepresident: Domenico Sorrentino, arquebisbe-bisbe d'Assís-Nocera Umbra-Gualdo Tadino
* Secretari: Renato Boccardo, arquebisbe de Spoleto-Norcia

## Diòcesis suprimides d'Úmbria

* Bisbat d'Arna
* Bisbat de Bettona
* Bisbat de Bevagna
* Bisbat de Foro Flaminio
* Bisbat de Martana
* Bisbat d'Otricoli
* Bisbat de Spello
* Bisbat de Trevi

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Conferència episcopal umbra (italià)
* La regió eclesiàstica Úmbria a la pàgina de la Conferència episcopal italiana (italià)
* La regió eclesiàstica Úmbria a la pàgina de Beweb - Beni ecclesiastici in web (italià)
# Reinhard Suhren

Reinhard "Teddy" Suhren (16 d'abril de 1916 - 25 d'agost de 1984) va ser un comandant d'U-boot alemany durant la Segona Guerra Mundial i germà petit del i receptor de la Creu de Cavaller de la Creu de Ferro Korvettenkapitän (Ing.) Gerd Suhren.

## Segona Guerra Mundial

Va començar la seva carrera a l'arma submarina al març de 1938 amb l'entrenament habitual, passant un any com a primer Oficial Vigia al U-48, a on guanyà la Creu de Cavaller. L'abril del 1941 va ser nomenat comandant de l'U-564, i a l'agost enfonsà la corbeta britànica HMS Zinnia.
A l'octubre de 1942 abandonà el submarí i esdevingué instructor. Posteriorment serví a la 27. Unterseebootsflottille amb el Korvettenkapitän Erich Topp. Durant el darrer any de la guerra el nou Fregattenkapitän Suhren va ser nomenat Comandant el Cap dels U-Boots a les aigües de Noruega i, des del setembre de 1944, al Mar del Nord.
Els seus pares i la seva germana es van suïcidar el 1945, després de fracassar en el seu intent de fugida dels Sudets.

### Anècdotes

Després de tornar de la seva darrere i més llarga missió, quan l'"U-564" arribà al port de Brest, Suhren es va trobar amb el seu amic dient-li "Hein, Hein, sind die Nazis noch am Ruder?" (la traducció literal seria: "Hein, Hein, els Nazis encara estan al timó?"). La notícia corregué per tot el servei de submarins.

## Dates de promoció

    Offiziersanwärter: 5 d'abril de 1935
    Seekadett: 5 de setembre de 1935
    Fähnrich zur See: 1 de juliol de 1936
    Oberfähnrich zur See : 1 de gener de 1938
    Leutnant zur See: 1 d'abril de 1938
    Oberleutnant zur See: 1 d'octubre de 1939
    Kapitänleutnant: 1 de gener de 1942
    Kapitänleutnant: 1 de setembre de 1942
    Fregattenkapitän: 1 de juny de 1944

## Condecoracions

    Creu de Cavaller de la Creu de Ferro amb Fulles de Roure i Espases
       Creu de Cavaller de la Creu de Ferro – 3 de novembre de 1940
       Fulles de Roure (56è) – 31 de desembre de 1941
       Espases (18è) – 1 de setembre de 1942
    Creu de Ferro de 1a Classe – 25 de febrer de 1940
    Creu de Ferro de 2a Classe – 25 de setembre de 1939
    Insígnia de Guerra dels Submarins – 21 de desembre de 1939
    Insígnia de Guerra dels Submarins amb Diamants – març de 1942
    Creu al Mèrit de Guerra de 2a classe amb espases: 30 de gener de 1944
    Medalla dels 4 anys de Servei a la Werhmacht

## Referències

* ↑ http://uboat.net/men/Suhren.htm Arxivat 2010-10-14 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* uboat.net Pàgina sobre Reinhard Suhren