OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John Claudius Loudon

John Claudius Loudon (Cambuslang, 8 d'abril de 1783 - Bayswater i Londres, 14 de desembre de 1843) va ser un dissenyador de jardins i botànic escocès.

## Biografia

Loudon nasquà a Cambuslang, Lanarkshire, Escòcia. Loudon estudià biologia, botànica i agricultura a la Universitat d'Edinburgh.
Loudon patí reumatisme i artritis. Visità l'Orient Pròxim. El 1826, a causa de la seva malaltia patí l'amputació de la seva espatlla dreta. Per a combatre el dolor s'acostumà a prendre opi.

## Obra
### Obra en horticultura

Cap a 1803, Loudon publicà un article titulat Observations on Laying out the Public Spaces in London. Hi recomanava introduir arbres amb la capçada més lleugera.
El 1808, Loudon treballà per a la propietat de George Frederick Stratton, Tew Park, on muntà una escola per ensenyar les noves teories de llaurar el sòl. Loudon publicà un fulletó titulat The Utility of Agricultural Knowledge to the Sons of the Landed Proprietors of Great Britain, &c., by a Scotch Farmer and Land-Agent.
Després de viatjar per Europa des de 1813 a 1814, Loudon se centra en el disseny dels hivernacles i altres sistemes agrícoles. Loudon també va fer dissenys per sistemes passius d'escalfament solar. El 1815, va ser elegit membre de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències.
Loudon va ser també planificador urbà. Per als espais verds (cinturons verds) de Londres publicà el 1829, Hints for Breathing Places for Metropolis
El 1832, Loudon fundà la teoria de disseny amb plantes titulada Gardenesque.
Loudon va donar difusió al terme Arquitectura paisatgística (landscape architecture) agafat de Gilbert Laing Meason.

### Publicacions

La seva primera obra publicada va ser, An Encyclopædia of Gardening el 1822. Després Loudon publicà The Encyclopedia of Agriculture el 1825. Fundà el Gardener's Magazine, el primer periòdic dedicat únicament a l'horticultura, el 1826. Poc temps després inicià el Magazine of Natural History el 1828.
Arboretum et Fruticetum Britannicum il·lustrat, es publicà el 1830.
També dissenyà els cementiris (Bath Abbey Cemetery, Histon Road Cemetery, Cambridge, i Southampton Old Cemetery
El dissenys de Loudon per al Derby Arboretum, Loddiges arboretum a Abney Park serviren d'inspiració per als Royal Botanical Gardens de Kew.

## Referències

* ↑ Louise Wickham (2007) John Claudius Loudon – father of the English garden on parksandgardens.ac.uk. Retrieved 8 December 2012
* ↑ Melanie Louise Simo (1988) Loudon and the Landscape, p. 283.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* John Claudius Loudon on gardenvisit.com
# Irradiació germicida ultraviolada

La irradiació germicida ultraviolada (IGUV) és un mètode de desinfecció que utilitza llum ultraviolada de longitud d'ona curta (ultraviolada C o UV-C) per matar o inactivar microorganismes destruint els àcids nucleics i alterant el seu ADN, deixant-los incapaços de realitzar funcions cel·lulars vitals. La IGUV s'utilitza en diverses aplicacions, com ara purificació d'aliments, aire i aigua.
La llum UV-C és feble a la superfície de la Terra ja que la capa d'ozó de l'atmosfera la bloqueja. Els dispositius d'IGUV poden produir una llum UV-C prou forta en sistemes d'aire o aigua en circulació per convertir-los en entorns inhòspits per a microorganismes com bacteris, virus, fongs i altres agents patògens. La IGUV es pot combinar amb un sistema de filtració per sanejar l'aire i l'aigua.
L'aplicació de la IGUV en la desinfecció ha estat una pràctica acceptada des de mitjan segle xx. S'ha utilitzat principalment en instal·lacions de sanejament mèdic i de treball estèril. Cada vegada més, s'ha utilitzat per esterilitzar les aigües potables i residuals, ja que les instal·lacions de retenció estan tancades i es poden fer recircular per garantir una major exposició als raigs ultraviolats. La IGUV ha trobat una aplicació renovada amb els purificadors d'aire.

## Referències

* ↑ «Word of the Month: Ultraviolet Germicidal Irradiation (UVGI)». NIOSH eNews. National Institute for Occupational Safety and Health, 01-04-2008. [Consulta: 4 maig 2015].
* ↑ «SOLVE II Science Implementation». NASA, 2003. Arxivat de l'original el February 16, 2013. [Consulta: 4 maig 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-02-16. [Consulta: 23 desembre 2020].
# Representació del coneixement

Des del punt de vista de l'enginyeria, gran part del treball que cal per a construir sistemes d'Intel·ligència Artificial està basat en el desenvolupament de representacions del coneixement adequades i les seves corresponents estratègies de manipulació.

## Què és el coneixement?

Per representar el coneixement, abans cal saber a què ens referim quan parlem de coneixement. Podríem definir el coneixement com el conjunt de fets i principis acumulats per la humanitat, o l'acte, el fet o l'estat de conèixer. És la familiaritat amb el llenguatge, els conceptes, els procediments, les regles, les idees, les abstraccions, els llocs, els costums i les associacions, unit amb una habilitat per a utilitzar aquestes nocions de forma efectiva per a modelar diferents aspectes de l'univers que ens envolta.
Els conceptes de coneixement i intel·ligència estan íntimament relacionats: la intel·ligència necessita la possessió i l'accés al coneixement. Aquest coneixement, però, no l'hem de confondre amb dades o informació. El coneixement inclou i necessita l'ús de dades i informació. A més, el coneixement també combina relacions, dependències, i la noció del saber amb dades i informació.

## Representació del Coneixement

Donat que el coneixement és important i primordial per al comportament intel·ligent, la seva representació constitueix una de les màximes prioritats de la investigació en Intel·ligència Artificial. El coneixement es pot representar com a imatges mentals en els nostres pensaments, com a paraules parlades o escrites en alguna llengua, de forma gràfica o amb imatges, com a cadenes de caràcters o com a col·lecció de senyals elèctrics o magnètics dins d'un ordinador. Per a l'estudi de la Intel·ligència Artificial, considerarem les representacions escrites i les estructures de dades corresponents utilitzades per al seu emmagatzemament en un ordinador.
# Kissing Cup

Kissing Cup és una pel·lícula muda británica sobre curses de cavalls que inicialment va ser titulada “The Gift”. Dirigida per Jack Hulcup, tenia en el seu repartiment Alec Worcester, Harry Gilbey, Flora Morris i Chrissie White. La pel·lícula, de 59 minuts (4 bobines), es va estrenar l’agost de 1913. El títol de la pel·lícula fa al·lusió a la popular balada "Kissing Cup's Race" composta per Campbell Rae-Brown però l’argument no segueix la lletra de la cançó. Posteriorment es van rodar diferents seqüeles de la pel·lícula com la versió còmica o How Pimple Saved Kissing Cup (1913), Kissing Cup's Race (1920), The Son of Kissing Cup (1922).

## Repartiment

* Alec Worcester (Richard Cardew)
* Cecil Mannering (Jack Heatherington)
* Chrissie White (Chrissie Heatherington)
* Harry Gilbey (Squire Heatherington)
* Flora Morris (Daisy Ingham)
* John MacAndrews (Ingham, l'entrenador)
* Bobby Ingham (Arthur, el jockey)

## Argument

Squire Heatherington és un home amant de les carreres de cavalls. Pel 21è aniversari de la seva filla Chrissie li regala un cavall de carreres anomenat “The Gift”. 3 anys després, el seu veí multimilionari Richard Cardew, ressentit perquè Chrissie l’ha rebutjat, executa l’hipoteca sobre els estables dels Heatherington i a més, organitza el segrest del jockey del cavall abans de la gran cursa. Arthur s'escapa dels seus segrestadors i en un aeroplà arriba a Sandown Park a temps per guanyar la cursa i així aconseguir els diners perquè no es perdin els estables.

## Referències

* ↑ Gifford, Denis. British Film Catalogue: Two Volume Set - The Fiction Film/The Non-Fiction Film (en anglès). Routledge, 2016-04-01. ISBN 978-1-317-74062-9.
* ↑ «Kissing Cup (Hepworth)». Moving PIcture World 18, 8, 22-11-1913, pàg. 882.
* 1 2 3 Glynn, Stephen. The British Horseracing Film: Representations of the ‘Sport of Kings' in British Cinema (en anglès). Springer, 2019-01-05, p. 23-24. ISBN 978-3-030-05180-8.
* ↑ «A racing melodrama Kissing Cup». The Moving Picture World 18, 8, 22-11-1913, pàg. 832.
# William Kermack

William Kermack (anglès: William Ogilvy Kermack) (Kirriemuir, 26 d'abril de 1898 - Aberdeen, 20 de juliol de 1970) va ser un químic experimental i matemàtic escocès, que es va quedar cec.

## Vida i Obra

Kermack va estudiar a la universitat d'Aberdeen des de 1914 fins a 1918 i, després d'estar uns mesos enrolat a la Royal Air Force, es va incorporar al laboratori de química orgànica de la universitat d'Oxford, on va romandre dos anys. El 1921 es va incorporar al departament químic del col·legi de metges d'Edimburg però, malauradament, el 1924 va patir una explosió en el laboratori que li va anegar els ulls d'alcalis que el van deixar totalment cec.
A partir del accident, va haver d'abandonar la química experimental i es va dedicar a les matemàtiques. A partir de 1927 va intensificar les seves relacions amb el metge i epidemiòleg Anderson Gray McKendrick i van publicar els primers estudis matemàtics de l'evolució de les pandèmies: la Teoria de Kermack-McKendrick que és la base del Model SIR (Susceptible / Infectat / Recuperat) habitualment utilitzat en l'estudi de la disseminació de les pandèmies.
El 1949 va acceptar la càtedra de química biològica a la universitat d'Aberdeen en la qual es va retirar el 1968, dos anys abans de la seva mort.
Kermack va publicar més de 150 articles científics tan de química com de matemàtiques.

## Referències

* ↑ Davidson, 1971, p. 399.
* ↑ Davidson, 1971, p. 400.
* ↑ Bacaër, 2011, p. 92.
* ↑ de León i Gómez Corral, 2020, p. Cap. 3.
* ↑ Coutinho, 2010, p. 668.
* ↑ Davidson, 1971, p. 423-429.

## Bibliografia

* Bacaër, Nicolas. A Short History of Mathematical Population Dynamics (en anglès). Springer, 2011. ISBN 978-0-85729-114-1.
* Coutinho, S.C. «A lost chapter in the pre-history of algebraic analysis: Whittaker on contact transformations» (en anglès). Archive for History of Exact Sciences, Vol. 64, Num. 6, 2010, pàg. 665-706. DOI: 10.1007/s00407-010-0063-0. ISSN: 0003-9519.
* Davidson, James Norman «William Ogilvy Kermack, 1898-1970» (en anglès). Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, Vol. 17, 1971, pàg. 399-429. DOI: 10.1098/rsbm.1971.0015. ISSN: 0080-4606.
* de León, Manuel; Gómez Corral, Antonio. Las matemáticas de la pandemia (en castellà). CSIC, 2020. ISBN 978-84-00-10705-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «William Kermack» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Pennington, T.H. «Kermack, William Ogilvy». Oxford Dictionary of National Biography, 2004. [Consulta: 22 febrer 2021]. (anglès)
* Duoandikoetxea, Javier. «El modelo SIR, un enfoque matemático de la propagación de infecciones». Cuaderno de Cultura Científica - UPV, 2020. [Consulta: 22 febrer 2021]. (castellà)
# Rubén Ruiz Díaz

Rubén Ruiz Díaz (11 de novembre de 1969) és un exfutbolista paraguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 1998. Destacà a les lligues mexicana i argentina.

## Referències

* ↑ Rubén Ruiz Díaz a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Paraguay's World Cup squad 1998». planetworldcup.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Villanueva, Artemio. «Rubén Martín Ruiz Díaz: Un triunfador en el arco» (en castellà). ABC, 26-03-2007. Arxivat de l'original el 2016-09-14. [Consulta: 7 gener 2018].
# Le Messager FC de Ngozi

El Le Messager Football Club és un club de futbol de la ciutat de Ngozi, Burundi.
El club va ser fundat l'any 2005, quan el president Pierre Nkurunziza creà l'acadèmia de futbol Le Messager. En acabar la temporada 2011–12 ascendí per primer cop a la màxima categoria del país.

## Palmarès

* Lliga burundesa de futbol:
** 2017–18, 2019–20, 2020–21
* Copa burundesa de futbol:
** 2016
* Coupe de l'Unité:
** 2017

## Referències

* ↑ Soccerway
* ↑ «La success-story de Messager Ngozi FC : tout sauf un hasard…». yaga-burundi.com. Arxivat de l'original el 25 December 2022. [Consulta: 16 gener 2022].(francès)
* ↑ «Burundi 2012/13». RSSSF. Arxivat de l'original el 4 December 2022. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «Burundi - List of Champions». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation (RSSSF), 26-09-2014. [Consulta: 5 abril 2015].
* 1 2 «Burundi - List of Cup Winners». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation (RSSSF), 04-09-2014. [Consulta: 5 abril 2015].
# Komintern Sect

Komintern Sect és un grup de música punk rock i oi! francès, originari de la ciutat d'Orleans. Va estar en actiu entre els anys 1980 i 1986, i de nou d'ençà el 2014.

## Història

Komintern Sect va crear el seu propi segell discogràfic, Chaos Production, amb els membres d'una altre grup d'Orleans, Reich Orgasm. La discogràfica va publicar un primer àlbum recopilatori amb el nom d'Apocalypse Chaos, el 1982, i a continuació l'àlbum de debut de Komintern Sect, titulat Les Seigneurs de la guerre el 1983.
Després de gairebé vint anys d'inactivitat, Komintern Sect es va reformar l'any 2014 amb Karl a la veu, Vovott a la guitarra i Thomoi a la bateria, acompanyats per Louis de Lion's Law a la guitarra i Mama al baix. El 2016 va publicar un nou àlbum d'estudi, D'une même voix.

## Discografia

* 1983: Les Seigneurs de la guerre
* 1885: Dernier combat
* 1986: Les uns sans les autres
* 2011: Per le feu, per le sang!
* 2016: D'une même voix
* 2021: Des jours plus durs que d'autres
* 2024: Sur les ruines des nations (EP)

## Referències

* ↑ «Oi! Unchained : une soirée pleine de joie avec les skinheads». Brain Magazine, 4 avril 2013. [Consulta: 15 juin 2017]..
* 1 2 «Komintern Sect». Rock Made in France. [Consulta: 15 juin 2017]..
* ↑ Olivier Richard. Camion Blanc : La Souris Déglinguée, Histoire d'un groupe de rock'n'roll. ISBN 978-2-35779-476-4. .
* ↑ Thierry Bouzard. Les musiques skins (en francès). Éditions Diffusia, 2018, p. 18-20 (Les ABC de la musique). ISBN 978-2-915656-14-5.
* ↑ «KOMINTERN SECT - Street Punk / Oï France». Hellfest. Arxivat de l'original el 2017-06-17. [Consulta: 15 juin 2017]..
* ↑ «Komintern Sect‚ D’une Même Voix’ CD (Contra Records) - REVIEW». blog.steeltownrecords.de..
* ↑ Fournier, Yann. «Komintern Sect - Des jours plus durs que d’autres» (en francès). Among The Living, 12-10-2021. [Consulta: 3 maig 2022].
* ↑ «‘Sur Les Ruines Des Nations': Nuevo EP de Kominern Sect» (en castellà). Condenado Fanzine, 08-12-2024. [Consulta: 22 gener 2025].
# Hugo Ricardo Talavera

Hugo Ricardo Talavera (Asunción, 31 d'octubre de 1949) fou un futbolista paraguaià de la dècada de 1970.
Fou 11 cops internacional amb la selecció del Paraguai, amb la que guanyà la Copa Amèrica de 1979. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Nacional, Club Guaraní, Cerro Porteño, Olimpia, i Newell's Old Boys.

## Referències

* ↑ «Olimpia Website». Arxivat de l'original el 2007-12-16. [Consulta: 30 gener 2019].
* ↑ Hugo Ricardo Talavera a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Hugo Talavera: Un "10" grande, con talento, goles y calidad imborrable Arxivat 2019-04-22 a Wayback Machine., 25 juliol 2005, abc.com.py
# Otilio Borrás

Otilio Borrás (Barcelona, segle XIX - segle XX) fou un ciclista català que competí a principis del segle xx. Fou Campió nacional de mig fons els anys 1908 i 1909. També va fer un bon paper als Campionats en ruta, on va fer tercer i segon als als 1909 i 1910 respectivament.

## Palmarès

* 1908
** Campió d'Espanya Darrere moto stayer
* 1909
** Campió d'Espanya Darrere moto stayer
* 1911
** 5è a la Volta a Catalunya

## Referències

* ↑ «Otílio Borrás | enciclopedia.cat». [Consulta: 3 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2013-12-16 a Wayback Machine.
# Rainer Kussmaul

Rainer Kussmaul (Mannheim, 3 de juny de 1946 - Friburg de Brisgòvia, 27 de març de 2017) fou un violinista alemany.

## Biografia

Rainer Kussmaul rebé les primeres classes de violí de son pare Willi Kussmaul, que era viola solista a l'Orquestra del Teatre Nacional de Mannheim. Després d'estudiar a l'Escola Superior de Música de Stuttgart amb Ricardo Odnoposoff, guanyà nombrosos concursos internacionals, tant com a solista, com també amb el Stuttgarter Klaviertrio. La seua activitat concertística el portà a viatjar arreu del món.
Kussmaul fou un mestre de renom internacional, impartint classes a l'Escola Superior de Música de Friburg, on intruduí molts dels seus alumnes en les possibilitats sonores del violí barroc per al repertori corresponent. Fou director de la Carl-Flesch-Akademie Baden-Baden, a més d'impartir classes als EUA, Canadà, Austràlia, Suècia, Suïssa i Japó. De 1993 fins a 1997 fou primer concertino de l'Orquestra Filharmònica de Berlín sota la direcció de Claudio Abbado, contribuïnt a donar-li un so homogeni i eloqüent mitjançant elements de la pràctica interpretativa informada històricament. El 1995 fundà, junt amb altres membres de la Filharmònica de Berlin, els Berliner Barocksolisten, que van actuar fins al 2010 baix la seua direcció. Alumnes de Kussmaul van fundar el 1985 la Freiburger Barockorchester, que ha assolit un renom internacional. Rainer Kussmaul rebé premis discogràfics importants, com ara l'Echo-Klassik-Preis i el Grammy l'any 2005. Tocava un violí atribuït a Antonio Stradivari de l'any 1724.

## Premis i reconeixements

* Concurs internacional ARD, Múnic
* Concurs Enescu, Bucarest
* Concurs Bach, Leipzig
* 2005: Grammy Award
* 2010: Orde al Mèrit de la República Federal Alemanya
* 2012: Premi Reinhold-Schneider de la Ciutat de Freiburg im Breisgau
* Nombrosos premis Echo-Klassik
* 2017: Ciutadà d'Honor de Sessa Aurunca, Itàlia

## Referències

* ↑ Harald Eggebrecht. «Rainer Kussmaul ist tot».
* 1 2 Eleonore Büning: Geist der Geige. Zum Tod von Rainer Kussmaul. In: Frankfurter Allgemeine Zeitung vom 30. März 2017, S. 9.
* ↑ Bekanntgabe der Verleihungen des Verdienstordens der Bundesrepublik Deutschland vom 1. September 2010. , Pressemitteilung des Bundespräsidenten vom 1. September 2010
* ↑ Paese News: La cittá Sessa Aurunca ricorda cittadino onorario Reiner Kussmaul (abgerufen am 26. Januar 2019)

## Bibliografia

* Berliner Philharmoniker: Variationen mit Orchester – 125 Jahre Berliner Philharmoniker, Vol. 2, Ed. Henschel, Maig 2007, ISBN 978-3-89487-568-8

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Rainer Kussmaul» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
* Història dels Berliner Barocksolisten
# Nelson Fabián Zelaya Ramirez

Nelson Zelaya (Asunción, 9 de juliol de 1973) és un exfutbolista paraguaià, que ocupava la posició de defensa.
Va destacar sobretot a l'Olimpia Asunción, on va guanyar diversos títols al llarg de les tres etapes a l'equip capitalí. També va jugar a les competicions d'Espanya (Recreativo de Huelva), Xile (U. de Concepción), Veneçuela (Estudiantes FC) i Bolívia (The Strongest).

## Títols

* Primera Divisió Paraguaiana: 1997, 1998, 1999, 2000 i 2001
* Copa Libertadores: 2002
* Copa Sudamericana: 2003

## Referències

* ↑ «Analisis Olimpia». Arxivat de l'original el 2008-09-19. [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ Nelson Zelaya at BDFA.com.ar (castellà)
* ↑ Nelson Fabián Zelaya Ramirez a National-Football-Teams.com (anglès)

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Moral, Unitat, Honor

Moral, Unitat, Honor (en búlgar: Морал, Единство, Чест; MECh) és un partit polític conservador búlgar format el febrer de 2024 per l'antic ministre de Joventut i Esports i llavors diputat Radostin Vasilev.

## Història

MECh es va registrar oficialment com a partit polític el 9 de febrer de 2024, després que el seu fundador, Radostin Vasilev, formés la seva plataforma a la tardor de 2023. Malgrat els primers resultats de juny de 2024, a les eleccions anticipades d'octubre del mateix any va aconseguir el 4.44% dels vots i 12 escons, malgrat donarien suport a l'anul·lació dels resultats. Posteriorment, Vasilev demanaria la formació d'una coalició "anti-GERB i DPS" per tal d'aprovar una legislació anticorrupció, proposant-se com a candidat per esdevenir Ministre d'Interior.

## Resultats electorals
### Assemblea Nacional

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Govern |
| Jun 2024 | Radostin Vasilev | 63,992 | 2.89 (#8) | 0 / 240 | Nou | Extraparlamentari |
| Oct 2024 | Radostin Vasilev | 111,965 | 4.44 (#8) | 12 / 240 | 12 | Oposició |

### Parlament Europeu

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Grup |
| 2024 | Radostin Vasilev | 51,076 | 2.54 (#8) | 0 / 17 | Nou | – |

## Referències

* ↑ «Радостин Василев: На 22 октомври ще учредим МЕЧ - първата пробългарска партия» (en búlgar). [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ news.bg. «Радостин Василев регистрира партия МЕЧ в съда» (en bulgarian), 19-01-2024. [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ «Радостин Василев се обяви за касиране на изборите» (en búlgar). [Consulta: 8 febrer 2025].
# Joaquim Martí (ciclista)

Joaquim Martí (Barcelona, segle XIX - segle XX) va ser un ciclista català, que va córrer durant a començaments del segle XX. En el seu palmarès destaquen dues segones posicions de renom, a la Volta a Catalunya i al Campionat d'Espanya de 1912.

## Palmarès

* 1912
** 2n de la Volta a Catalunya
** 2n al Campionat d'Espanya

## Referències

* ↑ «Joaquim Martí | enciclopedia.cat». [Consulta: 3 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* «Enciclopèdia de l'esport català». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Kuniko Mukōda

Kuniko Mukōda (向田 邦子, Mukōda Kuniko, 28.11.1929 – 22.08.1981) Barcelona ser una guionista japonesa de ràdio i televisió. La majoria dels seus guions se centren en la vida i les relacions quotidianes. Va guanyar el 83è Premi Naoki (1980上) pels seus contes "Hanano Namae", "Kawauso" i "Inugoya”.

## Biografia

Mukōda va néixer a Tòquio i va canviar diverses vegades de domicili pel Japó en els seus primers anys per la feina del seu pare. Després de graduar-se a la Universitat Femenina Jissen, va aconseguir el 1952 una feina a Ondori Company, una empresa de publicitat cinematogràfica. El 1960, va deixar l'empresa i es va convertir en guionista i radioescriptora. El 22 d'agost de 1981 va morir al vol 103 de transport aeri de l'Extrem Orient quan es va estavellar a Taiwan.

## Obra

Mukōda és l'autora de la novel·la あ・うん (A, Un) que va adaptar d'un guió escrit per ella amb el mateix nom. El trio de contes pels quals va ser guardonada amb el premi Naoki es van publicar posteriorment a la col·lecció Omoide toranpu. Altres obres de Mukōda inclouen:
* Petit Canvi
* Ho dubto
* Manhattan
* Espatlla de vedella
* L'ou fals
* Pica triangular
* Senyor Carp
* Orelles
* Mitja Lluna
* La Finestra
* Trobada de nou
* Ashura no Gotoku (emès com a sèrie de televisió de dues parts el 1979. Un remake de 7 episodis dirigit per Hirokazu Kore-eda es va emetre el gener de 2025, titulat Asura)

## Referències

* ↑ «直木賞受賞者一覧» (en japanese). 日本文学振興会. [Consulta: 13 setembre 2018].
* ↑ Kosaka, Kris. «A wish list of hidden gems for Japanese literature lovers» (en anglès). The Japan Times, 20-12-2023. Arxivat de l'original el 24 December 2023. [Consulta: 27 desembre 2023].

## Bibliografia

* "Meeting Again" 再会 (Saikai) a Tokyo stories: a literary stroll, Lawrence Rogers (ed.), University of California Press, 2002

## Enllaços externs

* Kuniko Mukōda a Internet Movie Database (anglès)
* Tomba de Kuniko Mukōda'
* Gent destacada de Minato City (Kuniko Mukōda)