OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Glimpses of the Moon

The Glimpses of the Moon és una pel·lícula muda de la Famous Players-Lasky dirigida per Allan Dwan i protagonitzada per Bebe Daniels. La pel·lícula, basada en la novel·la homònima d'Edith Wharton, es va estrenar el 25 de març de 1923. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Tot i no ser rica, Susan Branch porta una vida dissipada gràcies als seus amics rics que li proporcionen roba i la conviden a festes. Està enamorada de Nick Lansing, un escriptor en dificultats que també atrau la principal mecenes de Susan, Ursula Gillow. Ellie Vanderlyn la convenç que es casi amb ell durant almenys un any per poder ser feliç tot i que no disposaran de diners. Quan els diners i regals de noces s’acaben el matrimoni es trenca. Es veuen involucrats ens els afers domèstics dels Vanderlyn i Ursula decideix que vol en Nick per a ella. Tot i això, l'advocat que gestiona el procés de divorci ajuda a que es tornin a enamorar i Nick finalment ven la seva novel·la.

## Repartiment

* Bebe Daniels (Susan Branch)
* David Powell (Nick Lansing)
* Nita Naldi (Ursula Gillow)
* Maurice Costello (Fred Gillow)
* Rubye De Remer (Mrs. Ellie Vanderlyn)
* Billy Quirk (Bob Fulmer)
* Charles K. Gerrard (Streffy, Lord Altringham)
* Pearl Sindelar (Grace Fullmer)
* Mrs. George Peggram
* Beth Allen
* Dolores Costello
* Millie Muller
* Beatrice Coburn
* Fred Hadley

## Producció

La Famous Players-Lasky adquirí els drets de la novel·la per 15.000 dòlars i la seva adaptació va córrer inicialment a càrrec de F. Scott Fitzgerald, però e cert moment la productora va descartar la feina feta i fou reemplaçat per E. Lloyd Sheldon i Edfrid Bingham. La pel·lícula es va rodar als Astoria Studios de Queens i incloïa entre altres una reproducció dels canals de Venècia. La producció es va haver d’endarrerir ja que a inicis del 1923 Daniels va haver de ser operada d’apendicitis. La pel·lícula va constituir el retorn al cinema de Dolores Costello després de la seva etapa com a actriu infantil.

## Referències

* ↑ Montalbán, José L. Martínez. La novela semanal cinematográfica (en castellà). Editorial CSIC - CSIC Press, 2002, p. 153. ISBN 978-84-00-08060-0.
* 1 2 Lombardi, Frederic. Allan Dwan and the Rise and Decline of the Hollywood Studios (en anglès). McFarland, 2013-03-05, p. 123-124. ISBN 978-0-7864-9040-0.
* ↑ Institute, American Film. The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in the United States (en anglès). University of California Press, 1997, p. 297. ISBN 978-0-520-20969-5.
* ↑ «The Glimpses Of The Moon» (en anglès). The Library of Congress American Silent Feature Film Survival Catalog, 1923. [Consulta: 19 desembre 2022].
* 1 2 3 Epting, Charles L. Bebe Daniels: Hollywood's Good Little Bad Girl (en anglès). McFarland, 2016-08-26, p. 80. ISBN 978-1-4766-2532-4.

## Enllaços externs

* The Glimpses of the Moon al catàleg de l'American Film Institute
# The Love Special

The Love Special és una pel·lícula muda dirigida per Frank Urson i protagonitzada per Agnes Ayres, Wallace Reid i Theodore Roberts. Basada en la novel·la “The Daughter of a Magnate” de Frank Hamilton Spearman es es va estrenar el 17 d’abril de 1921.

## Argument

Jim Glover és enginyer civil de ferrocarril. Rep l'ordre de fer de guia del president de l'empresa, que està de viatge d'inspecció amb la seva filla Laure i Harrison, un dels directors. Durant el viatge Jim s’enamora de Laure però Harrison també persegueix la ma de la noia. Jim ajuda al president Gage a obtenir una opció sobre la propietat de Zeka Logan. Harrison fa creure a Logan que Jim l’ha enganyat i ell compra la propietat per més diners. Laura descobreix la trama i amb l'ajuda de Jim s'endinsa en una tempesta de neu per arribar al seu pare i explicar-li la situació. Acaba als braços de Jim.

## Repartiment

* Wallace Reid (Jim Glover)
* Agnes Ayres (Laura Gage)
* Theodore Roberts (President Gage)
* Lloyd Whitlock (Allen Harrison)
* Sylvia Ashton (Mrs. Whitney)
* William Gaden (William Bucks)
* Clarence Burton (Morris Blood)
* Snitz Edwards (Zeka Logan)
* Ernest Butterworth ('Gloomy')
* Zelma Maja (taquígrafa)

## Referències

* ↑ Ankerich, Michael G. Dangerous Curves atop Hollywood Heels: The Lives, Careers, and Misfortunes of 14 Hard-Luck Girls of the Silent Screen (en anglès). BearManor Media, 2010-12-05.
* ↑ Fleming, E. J.. Wallace Reid: The Life and Death of a Hollywood Idol (en anglès). McFarland, 2013-11-08, p. 167. ISBN 978-0-7864-7725-8.
* ↑ Institute, American Film. The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in the United States (en anglès). University of California Press, 1997, p. 460. ISBN 978-0-520-20969-5.

## Enllaços externs

* The Love Special al catàleg de l'American Film Institute
# The Painted Lady

The Painted Lady és una pel·lícula muda de la Biograph dirigida per D. W. Griffith i protagonitzada per Blanche Sweet. L'actriu, amb només 16 anys interpretava la germana gran, mentre que Madge Kirby, que ja en tenia 28 interpretava la germana petita. Es va estrenar el 24 d’octubre de 1912.

## Argument

La filla gran sempre ha estat la preferida del seu pare per la seva adhesió als seus rígids preceptes. La filla petita és més aviat alegre i frívola, encara que de manera innocent, i horroritza la seva germana gran quan aquesta la sorprèn empolvorant-se i pintant-se la cara. En retreure-li el fet, la petita exclama: "Bé, ho has de fer si vols ser atractiva". Això es demostra després a la sortida de l'església quan la germana petita està envoltada d'una sèrie d'amics mentre que la gran passa completament desapercebuda. Tot i això a la fira del gelat d'aquell dia apareix un desconegut que fa veure que se sent atret per la ella, fent que se senti sorpresa i afalagada. L'home és un lladre i vol guanyar-se la confiança de la noia per conèixer els assumptes monetaris del pare i robar la casa. Es difressa i es tapa la cara amb un mocador i entra per una finestra que ha deixat oberta la noia. En aquell moment es descobert per la germana gran que no el reconeix i l'encanona amb una pistola. Es produeix una lluita per aconseguir la pistola i aquesta es dispara i el mata. Traumatitzada en descobrir que el lladre és el seu estimat la noia embogeix. A partir d'aquell moment surt de la casa i simula que es retroba amb el seu seductor al lloc on es van conèixer. Al final, un dia decideix maquillar-se i en la darrera entrevista imaginària mor en contemplar-se la cara amb un mirallet.

## Repartiment

* Blanche Sweet (la germana gran)
* Madge Kirby (la germana petita)
* Charles Hill Mailes (el pare
* Kate Bruce (la mare)
* Joseph Graybill (el foraster)
* William J. Butler (el capellà)
* Lionel Barrymore (a la fira del gelat)
* Elmer Booth (a la fira del gelat)
* W. Christy Cabanne (a la fira del gelat)
* Harry Carey (a la casa)
* Josephine Crowell
* Gladys Egan (nena petita)
* Dorothy Gish (a la fira del gelat)
* Lillian Gish (a la fira del gelat)
* Charles Gorman (treballador)
* Robert Harron (a la fira del gelat)
* W. E. Lawrence (nen amb el gos)
* Walter P. Lewis (a la fira del gelat)
* Walter Miller (a la fira del gelat)
* Jack Pickford (a la fira del gelat)
* Henry B. Walthall (a la fira del gelat)

## Referències

* ↑ Usai, Paolo Cherchi. The Griffith Project, Volume 6: Films Produced in 1912 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2019-07-25, p. 151. ISBN 978-1-83902-014-8.
* ↑ «The Painted Lady» (en anglès). AFI|Catalog. [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «Manufacturers' Synopses of Films: The Painted Lady». The Moving Picture News VI (17), 26 d’octubre 1912, pàg. 26.
* ↑ Keil, Charles. A Companion to D. W. Griffith (en anglès). John Wiley & Sons, 2017-12-05, p. 324. ISBN 978-1-118-34121-6.

## Enllaços externs

* The Painted Lady al catàleg de l'American Film Institute
* Pel·lícula completa a YouTube
* Pel·lícula completa a Internet Archive
# Theodor Horschelt

Theodor Horschelt (Múnic, 16 de març de 1829 - Múnic, 3 d'abril de 1871) va ser un pintor alemany especialitzat en escenes de les guerres del Caucas.

## Biografia

Theodor Horschelt era fill del mestre de ballet Friedrich Horschelt. El seu germà gran, Friedrich, era retratista. A partir de 1846, va anar a l'Acadèmia de Belles Arts de Múnic, on va ser estudiant del pintor d'història, Joseph Anton Rhomberg, però el va deixar després d'un curt període i va intentar aprendre dibuix pel seu compte. Inicialment es va centrar en escenes de la natura i en retrats imaginatius de les guerres del Caucas.
Aviat va prendre la direcció del professor Hermann Anschütz, aprenent la precisió i la claredat del contorn. Després de deixar l'acadèmia, va estudiar amb més entusiasme als estudis d’Albrecht i Franz Adam i Julius Lange. Finalment va decidir dedicar-se exclusivament a les pintures de guerra, i va començar fent esbossos de cavalls a les Stables Reials de Stuttgart.
El 1853, va fer dos viatges d'estudis; un a París amb Friedrich Wilhelm Hackländer i un altre a Espanya amb ell i Christian Friedrich von Leins, on va passejar majoritàriament a cavall. Es va separar dels seus companys quan van creuar cap al nord d’Àfrica i van continuar sol cap a Alger. Al seu retorn a Munic el 1854, va pintar diversos llenços sobre temes àrabs per al rei Guillem. Aquests treballs li van fer possible fer el seu llarg viatge al Caucas.

### El Caucas

Poc després de la seva arribada el 1858, es va unir a una expedició contra els Lesguians. L'any següent, va formar part d'una campanya militar a Txetxènia i va participar en un atac contra el quarter general de l'Imam Xamil, exposant-se al foc enemic. Per la seva valentia, va ser honrat amb la Gran Creu Estrella de l’Ordre de Sant Estanislau i una medalla de l’Ordre de Santa Anna, ambdues amb espases.
Durant dues setmanes el 1860, va fer una gira amb el tsar Alexandre II en un viatge pel Kuban, després es va unir al príncep Albert de Prússia en una gira per Armènia i les costes del Caspi, tornant a Munic per Moscou i Sant Petersburg el 1863. Un cop a casa, va començar a produir les pintures de guerra que establirien la seva reputació. Un retorn previst al Caucas es va veure frustrat per l'inici de la guerra francoprussiana i Horschelt va morir de diftèria nou mesos després.

## Referències

* ↑ «Theodor Horschelt (1829 - 1871)». Tiflissi: Deutsche in Georgien. Goethe-Institut. [Consulta: 29 agost 2016].

## Bibliografia

* Hyacinth Holland: Theodor Horschelt. (Munic 1871).
* Martin Kremp: Ein Maler des Muriden-Krieges und des Imam Schamil: Theodor Horschelt im Kaukasus: Literatur, Vita, Oeuvre. Frankfurt/Main 2000.
# Three Weeks

Three Weeks és una pel·lícula muda de la Goldwyn Pictures dirigida per Alan Crosland protagonitzada per Aileen Pringle i Conrad Nagel. La pel·lícula, basada en la novel·la homònima d'Elinor Glyn adaptada per June Mathis i Carey Wilson, es va estrenar el 10 de febrer de 1924.

## Argument

La reina de Sardalia, mal casada amb el brutal rei Constantine II, decideix abandonar-lo i marxar de viatge a Suïssa. Allà coneix Paul Verdayne, un jove noble anglès que esdevé el seu amant. El rei envia els seus sequaços a assassinar Paul però aquest aconsegueix escapar. Passades tres setmanes la reina s’acomiada de Paul sense revelar-li la seva identitat. Passen tres anys i la reïna el fa cercar. Els amants es troben de nou però el rei s’assabenta i mata la reina per gelosia. Al seu torn, el rei és mort per un criat. Passen els anys i Paul esdevé un gran estadista. De visita a Sardalia pot veure el seu fill que ha esdevingut el rei del país.

## Repartiment

* Aileen Pringle (la reina)
* Conrad Nagel (Paul Verdayne)
* John St. Polis (rei Constantine de Sardalia)
* H. Reeves-Smith (Sir Charles Verdayne)
* Stuart Holmes (Petrovich)
* Mitchell Lewis (Vassili)
* Robert Cain (Verchoff)
* Nigel De Brulier (Dimitri)
* Claire de Lorez (Mitze)
* Dale Fuller (Anna)
* Helen Dunbar (Lady Henrietta Verdayne)
* Alan Crosland Jr. (el jove rei de Sardalia)
* Joan Standing (Isabella)
* William Haines (capellà)
* George Tustain (capità de la guàrdia)

## Referències

* ↑ «“Three Weeks” is box office winner». Exhibitor’s Trade Review, 12 d’abril 1924, pàg. 26.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 183. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ «The Tiger Lady comes to life». The Film Daily XXVII, 52, 04-03-1924, pàg. 3.
* ↑ «Three Weeks» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 9 maig 2023].

## Enllaços externs

* Three Weeks al catàleg de l'American Film Institute
# Théodore Thalès

Théodore Marius Jammet conegut com Théodore Thalès o Thalès, nascut el 25 de febrer de 1857 a Marsella i mortel 13 d’octubre de 1935 al 10è districte de París va ser un mim i actor francès del cinema mut.

## Biografia

El mim Thalès actua en pantomimas al Palais de Cristal, on té un gran èxit de públic. Com el seu germà petit Séverin Cafferra (1863-1930), conegut com Le mime Séverin, va ser reclutat molt ràpidament pel cinema emergent. A partir de 1910, va aparèixer en moltes pel·lícules de Georges Denola o Albert Capellani, que són com mimodrames.

## Filmografia parcial

* 1911 : Le Spoliateur (o L'Autre ou un drame en wagon) d'Albert Capellani
* 1911 : Souris d'hôtel de Georges Denola
* 1911 : Âme de traître (o Fleur des maquis) de Georges Denola
* 1911 : Le Retour au foyer de Georges Denola
* 1911 : La Lettre inachevée (Fatale rencontre) de Georges Denola
* 1911 : Le Visiteur d'Albert Capellani
* 1911 : Le Rendez-vous de Georges Denola
* 1911 : Le Roman de la momie d'Albert Capellani i Henri Desfontaines
* 1911 : Amour de page de Georges Denola
* 1911 : Jacintha la Cabaretière (o Les Émotions de Jacintha) d'Albert Capellani
* 1911 : La Fille du clown de Georges Denola
* 1912 : La Tournée du docteur (Le Cabriolet du docteur) de Georges Denola
* 1911 : La Vision de Frère Benoît (Frère Benoît) d'Albert Capellani
* 1912 : Une femme trop aimante de Georges Denola
* 1912 : Sa majesté Grippemiche de Georges Denola
* 1912 : La Fin de Robespierre (La Dernière charrette)
* 1912 : L'Heure du berger de Georges Denola
* 1915 : Les Vampires 1 : La Tête coupée de Louis Feuillade
* 1916 : Les Vampires 5 : L'évasion du mort de Louis Feuillade
* 1917 : Madame est de la revue de Henry Gambart

## Distincions

* Oficial de l'Orde de les Palmes Acadèmiques (decret de |2 de gener de 1908 del ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts)
* Oficial d'Instrucció Pública (ordre del ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts de 4 de desembre de 1927).

## Notes i referències

* ↑ Acte de naissance n° 699 (vue 50/54) sans mention marginale. Arxivat 2015-04-19 a Wayback Machine. Archives départementales des Bouches-du-Rhône, état-civil de Marseille, 1er registre des naissances de 1857.
* ↑ Acte de décès à Paris Plantilla:10e, n° 4056, vue 8/31.
* ↑ Jours funèbres... feuilles d'automne... Le mime Thalès, disciple de Deburau, est mort.Comoedia, 16 octobre 1935, p. 1, disponible a Gallica
* ↑ Ministère de l'Instruction publique et des Beaux-Arts. Officiers d'Académie. Journal officiel, du 20 janvier 1908, p. 519, disponible a Gallica
* ↑ Ministère de l'Instruction publique et des Beaux-Arts. Officiers de l'Instruction publique et officiers d'Académie. Journal officiel du 4 décembre 1927, p. 12241, disponible a Gallica
# Titelles Naip

Titelles Naip és una companyia de teatre de titelles creada a Vic (Osona) el 1973.
Aquesta formació, liderada per Manel Ricart i secundada per Dolors Viladomat, Jordi Ricart, Nani Altimires, Petra Martín i Ramon Ricart, és un grup estable i de llarga trajectòria del teatre de titelles. Va inicia la seva activitat a principis de la dècada dels anys setanta del segle XX, en un moment de gran eclosió de grups titellaires a Catalunya, amb la creació de companyies com Badabadoc (Sant Feliu de Codines), Dits i Ninots (Girona) i L’Estaquirot (Vilanona i la Geltrú), les quals permeten per primera vegada una presència del teatre de titelles a gairebé tots els pobles i viles del país. Durant gairebé cinquanta anys de treball ininterromput, ha estrenat més de trenta espectacles: des de versions pròpies de contes tradicionals i d’autors actuals fins a obres de creació pròpia. Una altra de les seves fonts d’inspiració han estat les llegendes populars.
Entre les seves produccions més destacades hi ha Bon viatge, Caputxeta, un espectacle musical que combinava gegants, màscares i actors, i que la companyia va presentar el 1982 al Festival de Charleville-Mézières, la cita internacional de més prestigi en l’àmbit del teatre de titelles; Contes saharauis, estrenat el 1995 a la VI Mostra de Teatre per a Nois i Noies d’Igualada, amb el qual els Naip projectaren la seva línia de treball basada en l’adaptació de contes populars sobre una altra tradició, amb l’objectiu acostar l’infant a una cultura diferent de la nostra; Missatges al vent, un espectacle de creació pròpia produït el 2006 en col·laboració amb l'Associació de Disminuïts Físics d’Osona (ADFO) per explicar als nens i nenes què és la discapacitat d’una manera lúdica i engrescadora. De l’última etapa de la companyia destaca La flor romanial (2012), adaptació de la famosa rondalla mallorquina, a més dels muntatges La lloca de la vídua, Que bèstia!, Bertana’s i Un món de contes.

## Referències

* 1 2 3 Auseller i Roquet, Jordi. «Titelles Naip». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement).

## Bibliografia complementària

* Martín, Josep A. El teatre de titelles a Catalunya: aproximació i diccionari històric. Barcelona: Publicacions de l’Abadia de Montserrat, 1998.
# Valentí Sallarès

Valentí Sallarès és un geofísic marí català. Des de 2022 el director de l'Institut de Ciències del Mar, on n’és investigador des de 2004. La seva recerca se centra en la geofísica marina. Més concretament, estudia l’estructura i els processos que tenen lloc a diversos contextos: als marges continentals extensionals i convergents (amb especial èmfasi en els terratrèmols de subducció), i a l’interior dels oceans (es focalitza en la caracterització d’estructures a mesoescala i en les dinàmiques internes de l’onatge). També treballa en el desenvolupament de mètodes de tomografia sísmica.
El 2020 va obtenir el Premi Ciutat de Barcelona per una investigació publicada a la revista Nature on proposava un nou model que té en compte les variacions de l'elasticitat de les roques en el comportament dels terratrèmols i millora substancialment la previsió de tsunamis.

## Referències

* ↑ «Valentí Sallarès». CCCB amb permís de reutilització OTRS CCBYSA, 2024. [Consulta: 7 setembre 2024].
* ↑ «Valentí Sallarès, nuevo director del Instituto de Ciencias del Mar de Barcelona» (en castellà). CSIC, 2022. [Consulta: 2024].
# Valeska Röver

Valeska Röver (Hamburg, 6 de febrer de 1849 - Hamburg, 31 de març de 1931) va ser una pintora alemanya que va iniciar una escola d'art per a dones a la seva ciutat natal d'Hamburg.
Röver va néixer a Hamburg el 1849. Va ser alumna de l'impressionista Franz Skarbina i va estudiar a París a l'Académie Julian. És coneguda per iniciar una escola d'art per a dones a Hamburg. Aleshores les dones estaven prohibides de les escoles d'art existents. Entre els seus alumnes hi havia Gerda Koppel i Alma del Banco i els professors de la seva escola incloïen Alfred Lichtwark, Ernst Eitner i Arthur Illies.
Va pintar bodegons de flors i fruites. Valeska Röver també va rebre l'encàrrec de crear penjades brodades darrere de les cadires de l'alcalde a la cambra del consell (recinte del Senat) de l'Ajuntament d'Hamburg i del president al Parlament d'Hamburg. També va crear vestidures d'altar per a l'església de Sant Jaume d'Hamburg.

## Referències

* ↑ Franklin Kopitzsch. Hamburgische Biografie-Personenlexikon. Wallstein Verlag, 2003, p. 38. ISBN 978-3-7672-1366-1.
# Els amants de Maria

Els amants de Maria, títol original en anglès Maria's Lovers, és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Andrei Konxalovski, estrenada el 1984.
Aquesta pel·lícula va estar doblada al català.

## Argument

Gairebé al final de la Segona Guerra Mundial, el soldat Ivan Bibic (John Savage), que ha estat presoner de guerra, torna a la seva ciutat disposat a retrobar el gran amor de la seva vida, Maria (Nastassja Kinski), la inspiració dels seus somnis des de la infantesa. Malgrat que el seu pare (Robert Mitchum), intenta convèncer-lo que no és mereixedor d'una dona com Maria (una dona desitjada per tots), el seu profund amor idealista li fa perseverar per aconseguir el seu objectiu: casar-s'hi.

## Repartiment

* Nastassja Kinski: Maria Bosic
* John Savage: Ivan Bibic
* Robert Mitchum: pare d'Ivan
* Keith Carradine: Clarence Butts
* Anita Morris: Mrs. Wynic
* Bud Cort: Harvey
* Karen Young: Rosie
* Tracy Nelson: Joanie
* John Goodman: Frank
* Danton Stone: Joe
* Vincent Spano: Al Griselli
* Anna Levine: Kathy
* Bill Smitrovich: Barman

## Nominacions

* 1984. Lleó d'Or
* 1985. César a la millor pel·lícula estrangera

## Referències

* ↑ «El amants de Maria». goitaquefanara. Fundació .cat.
* ↑ «[http://www.nytimes.com/movie/review?res=940CE4DD143BF93BA25752C0A963948260 Movie Review - - SCREEN: 'MARIA'S LOVERS' - NYTimes.com]» (en anglès). www.nytimes.com. [Consulta: 6 febrer 2018].
* ↑ «Maria's Lovers». IMDb.
# Youth to Youth

Youth to Youth és una pel·lícula muda de la Metro dirigida per Émile Chautard i protagonitzada per Billie Dove. Edythe Chapman i Hardee Kirkland. La pel·lícula es va estrenar el 16 d’octubre de 1922. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Eve Allinson, una noia de camp que arriba a Broadway i es converteix en una estrella de la nit al dia. Un dia però, quan descobreix que es rumoreja que és l'amant del seu mecenes de mitjana edat, Brutus Tawney, s'escapa per unir-se a un grup de gira. Page Brookins, un granger, veu actuar Eve i s'enamora d'ella. Per això escriu a un amic de Nova York amb l'esperança de que l’ajudi a fomentar la carrera de la noia. Mentrestant, Tawney es proposa buscar-la. Quan Page s'assabenta de la seva reputació assumeix que el rumor és cert i trenca el seu compromís. Quedant sense alternativa Eve marxa amb Tawney al seu iot, però Page reconsidera la seva decisió i surt remant darrere d'ells. Tawney dona a Eve i Page la seva benedicció

## Repartiment

* Billie Dove (Eve Allinson)
* Edythe Chapman (Mrs. Cora Knittson)
* Hardee Kirkland (Taylor(
* Sylvia Ashton (Mrs. Jolley)
* ZaSu Pitts (Emily)
* Jack Gardner (Maurice Gibbon)
* Cullen Landis (Page Brookins)
* Mabel Van Buren (Mrs. Brookins)
* Tom O'Brien (Ralph Horry)
* Paul Jeffrey (Everett Clough)
* Carl Gerard (Howe Snedecor)
* Lincoln Stedman (Orlando Joley)
* Noah Beery (Brutus Tawney)
* Gertrude Short (Luella)
* Esther Ralston

## Referències

* ↑ Ankerich, Michael G. The Sound of Silence: Conversations with 16 Film and Stage Personalities Who Bridged the Gap Between Silents and Talkies (en anglès). McFarland, 2011-12-14, p. 95. ISBN 978-0-7864-8534-5.
* ↑ Institute, American Film. The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in the United States (en anglès). University of California Press, 1997, p. 935. ISBN 978-0-520-20969-5.
* ↑ «Youth To Youth» (en anglès). American Silent Feature Film Survival Database, 1922. [Consulta: 20 abril 2023].

## Enllaços externs

* Youth to Youth al catàleg de l'American Film Institute