OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Condensador MIS

Un condensador MIS és un condensador format per una capa de metall, una capa de material aïllant i una capa de material semiconductor. Rep el seu nom de les inicials de l'estructura metall-aïllant-semiconductor (MIS). Igual que amb l'estructura del transistor d'efecte de camp MOS, per raons històriques, aquesta capa també es coneix sovint com a condensador MOS, però es refereix específicament a un material aïllant d'òxid.
La capacitat màxima, C $_{MIS(max)}$ es calcula de manera anàloga al condensador de placa:
$C_{\mathrm {MIS(max)} }=\varepsilon _{0}\varepsilon _{r}\cdot {{A} \over {d}}$
on:
* ε$_r$ és la permitivitat relativa de l'aïllant
* ε$_0$ és la permitivitat del buit
* A és l'àrea
* d és el gruix de l'aïllant
El mètode de producció depèn dels materials utilitzats (fins i tot és possible que els polímers es puguin utilitzar tant com a aïllant com a capes semiconductors). Considerarem un exemple de condensador MOS inorgànic basat en silici i diòxid de silici. Sobre el substrat semiconductor, s'aplica una fina capa d'òxid (diòxid de silici) (per exemple, per oxidació tèrmica o deposició química de vapor) i després es recobreix amb un metall.
Aquesta estructura i, per tant, un condensador d'aquest tipus està present en tots els transistors d'efecte de camp MIS, com ara els MOSFET. Per a la reducció constant de la mida de les estructures en microelectrònica, calen les capes d'aïllament cada cop més primes (per mantenir la mateixa capacitat per a una àrea més petita). Tanmateix, quan el gruix de l'òxid cau per sota de ~ 5 nm sorgeixen fuites parasitàries a causa de l'efecte túnel. Per aquest motiu, s'està investigant l'ús dels anomenats dielèctrics d'alt κ com a material aïllant.
A l'R+D MOSFET, els condensadors MIS s'utilitzen àmpliament com a banc de proves relativament senzill, per exemple, per examinar el procés de fabricació i les propietats dels nous materials aïllants, per mesurar els corrents de fuga i la càrrega fins a la ruptura, per obtenir el valor de la densitat de la trampa, per verificar diferents models per al transport de transportistes. A més, els condensadors sovint s'inclouen en els cursos tutorials, especialment per discutir els seus estats de càrrega (inversió, esgotament, acumulació) que també es produeixen en els sistemes de transistors més complexos.

## Referències

* ↑ «The Difference Between MOM, MIM, and MOS Capacitors» (en anglès americà). [Consulta: 8 octubre 2024].
* ↑ Manda, Prashanth Kumar; Karunakaran, Logesh; Thirumala, Sandeep; Chakravorty, Anjan; Dutta, Soumya IEEE Transactions on Electron Devices, 66, 9, 2019, pàg. 3967–3972. arXiv: 1810.12120. Bibcode: 2019ITED...66.3967M. DOI: 10.1109/TED.2019.2927535.
* ↑ «MIS Silicon Chip Capacitors» (en anglès). [Consulta: 8 octubre 2024].
* ↑ «SemiGen | MIS Capacitors» (en anglès). [Consulta: 8 octubre 2024].
# Baurioïdeus

Els baurioïdeus (Baurioidea) són una superfamília de teràpsids terocèfals. Inclou terocèfals avançats com el regisaure i Bauria. Fou establerta pel paleontòleg sud-africà Robert Broom el 1911. Bauriamorpha, erigit per D. M. S. Watson i Alfred Romer el 1956, és un sinònim més modern de Baurioidea.
Molts baurioïdeus havien estat classificats en un grup anomenat «Scaloposauria». Els escaloposaures es caracteritzaven per la petitesa del seu cos i la seva barra postorbitària (una massa d'os situada darrere de l'òrbita ocular). Scaloposauria ja no es considera un tàxon vàlid perquè probablement representa formes juvenils de molts grups de terocèfals. Nombrosos escaloposaures, incloent-hi l'escaloposaure i el regisaure, es classifiquen actualment en el si de Baurioidea.
Molts terocèfals antigament classificats com a escaloposaures es consideren baurioïdeus basals. La classificació d'aquestes espècies resta incerta, car no hi ha hagut cap anàlisi filogenètica exhaustiva dels tàxons d'escaloposaures. La mateixa validesa de moltes d'aquestes espècies és dubtosa i podria ser que en el futur es determinés que són sinònimes.

## Referències

* ↑ Entrada «Baurioidea» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Huttenlocker, A. «An investigation into the cladistic relationships and monophyly of therocephalian therapsids (Amniota: Synapsida)» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 157, 4, 2009, pàg. 865-891. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2009.00538.x.
* ↑ Kemp, T.S. «The skeleton of a baurioid therocephalian therapsid from the Lower Triassic (Lystrosaurus Zone) of South Africa» (PDF) (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, 6, 3, 1986, pàg. 215-232. Arxivat de l'original el 4 d’octubre 2012. DOI: 10.1080/02724634.1986.10011617. JSTOR: 4523096 [Consulta: 29 novembre 2022].
* ↑ Abdala, F.; Rubidge, B. S.; Heever, J. A. van den «The oldest therocephalians (Therapsida, Eutheriodontia) and the early diversification of Therapsida» (en anglès). Palaeontology, 51, 4, 2008, pàg. 1.011-1.024. DOI: 10.1111/j.1475-4983.2008.00784.x.
# Big Brother (programa de televisió)

Big Brother (Gran Hermano) és un programa de telerealitat creat per John de Mol, emès per primera vegada als Països Baixos el 1999, i posteriorment distribuït internacionalment. Durant aproximadament tres mesos, al programa participen un grup de persones, generalment unes 14, i conviuen en una casa, totalment aïllades i amb càmeres vigilant les 24 hores del dia.
Per a cada concursant l'objectiu del programa consisteix en anar superant una sèrie d'expulsions, les resultants dels vots expressats periòdicament per l'audiència. D'aquesta manera, a mesura que els concursants van sent expulsats un a un, a la fi només queda un guanyador o guanyadora. El nom del programa fa referència a la novel·la que George Orwell va publicar el 1949, 1984, en què el "Gran Germà" és el líder que tot ho veu en la distòpica Oceania.

## Referències

* ↑ «Big Brother - iMDB» (en anglès). [Consulta: 15 juliol 2021].
# Club Muntanyenc de Terrassa

Club Muntanyenc de Terrassa (CMT) és un club de muntanyisme de Terrassa.
Des que es va fundar el 1948, s'ha ocupat de la pràctica de tot tipus d'activitats relacionades amb la muntanya. Està integrat per diverses seccions, entre les quals es troben la secció d'espeleologia, denominada Grup d'Exploracions Subterrànies (GES), i la d'escalada i alpinisme, de nom Grup d'Escalada i Muntanya (GEIM). Des del CMT també es practica el senderisme, l'esquí i l'excursionisme amb raquetes de neu. A més, ofereix cursos d'espeleologia. I des del 1982 organitza la ja tradicional "Pujada a la Mola".
L’any 1978 un grup dels seus socis amb el recolzament administratiu del club van organitzar la primera expedició egarenca al Himàlaia, al massís del Kanchenjunga, situada en el temps, aquesta expedició va representar per Terrassa una gran innovació en el com s'entenia l’alpinisme, destronant el Centre Excursionista de Terrassa entitat molt més potent.ref AL VENT Nos 1,9,12, També va sortir al DIARI TERRASSA 22-2-1978

## Referències

* ↑ «.xml Club Muntanyenc de Terrassa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Club Muntanyenc de Terrassa
# Fosca sospita

Fosca sospita (original: I See a Dark Stranger) és una pel·lícula britànica dirigida per Frank Launder, estrenada el 1946. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un jove irlandesa odia Anglaterra fins al punt de convertir-se en espia nazi: El maig de 1944, durant la Segona Guerra Mundial, quan la nacionalista irlandesa Bridie Quilty (Deborah Kerr) fa 21 anys, comença a complir un somni etern engendrat escoltant les històries del seu pare sobre la revolució irlandesa. Deixa el seu petit poble rural i se'n va a Dublín. En el camí, comparteix un compartiment de tren amb J Miller (Raymond Huntley), però considerant que és anglès, és molt brusca amb ell. Una vegada a la ciutat, busca un exradical famós al costat del qual el seu pare havia suposadament lluitat, Michael O'Callaghan (Brefni O'Rorke), i li demana que ajudi a unir-se a l'Exèrcit Republicà Irlandès.

## Repartiment

* Deborah Kerr: Bridie Quilty
* Trevor Howard: el tinent David Baynes
* Raymond Huntley: J. Miller
* Michael Howard: Hawkins
* Norman Shelley: l'home del capell de palla
* Liam Redmond: oncle Timothy
* Brefni O'Rorke: Michael O'Callaghan
* James Harcourt: l'avi
* George Woodbridge: Walter
* Garry Marsh: el capità Goodhusband
* Torin Thatcher: un agent de policia
I, entre els actors que no surten als crèdits :
* Patricia Laffan
* Albert Sharpe

## Premis i nominacions

* Premi del cercle de la crítica novaiorquesa 1947 a la millor actriu, per Deborah Kerr

## Referències

* ↑ esadir.cat. Fosca sospita. esadir.cat.
* ↑ «I See a Dark Stranger». The New York Times.

## Enllaços externs

* Fosca sospita al Screenonline del British Film Institute (anglès)
# Nikífor Béguitxev

Nikífor Alekséievitx Béguitxev (rus: Никифор Алексеевич Бегичев (Бигичев) (19 de febrer de 1874 – 18 de maig de 1927) va ser un explorador rus. Va rebre dues medalles de l'Acadèmia Russa de Ciències.
Béguitxev va néixer en el districte de Leninsky, en l'oblast de Volgograd, en la família de pescadors del riu Volga, Governorat d'Astrakhan. El 1895 va ser cridat al servei de la Marina Russa i va viatjar tres vegades com a mariner a les illes Antilles.
Va ser un participant de l'"Expedició Polar Rusa" de Baró Eduard Toll de 1900-1903. Després de la mort de Baró Toll, Begichev va participar en la investigació. Durant aquest viatge, va salvar la vida del seu comandant, el tinent Aleksandr Kolchak, un futur almirall. Caminant pel gel marí, Kolchak va caure en una esquerda. Quan Begichev el va treure de l'aigua, el tinent no va mostrar senyals de vida. Béguitxev es va treure la roba eixuta i va vestir a Kolchak. Aleshores, per tornar a animar-lo, Begichev va disparar la canonada i la va posar a la boca de Kolchak. Kolchak va obrir els ulls.
Posteriorment, Béguitxev va participar en la Guerra Russo-Japonesa.
El 1922, a instàncies del govern de Noruega, Béguitxev va liderar una expedició soviètica sense èxit per buscar Peter Tessem i Paul Knutsen, va perdre els membres de la tripulació del vaixell Maud de l'expedició de Roald Amundsen de 1918. Begichev va ser un dels investigadors que va explorar la Península de Taimir amb Nikolay Urvantsev el 1923-1924. Durant les seves exploracions va investigar dues illes, que van ser nomenades per ell: Illa Bolxoi Beguitxev i Illa Malii Beguitxev.
Nikifor Béguitxev va morir durant l'hivernada a la desembocadura del riu Pyasina. El 1964, es va erigir un monument a Begichev en el poblat de Dickson.

## Referències

* ↑ William Barr, The Last Journey of Peter Tessem and Paul Knutsen, 1919
# Els principis de la filosofia

Principia philosophiae (Principis de filosofia) és una obra de René Descartes. Va ser escrita en llatí el 1644, i dedicada a la Princesa Elisabet de Bohemia, amiga i corresponent de Descartes. Es va publicar la traducció al Francés, feta per l'abat Claude Picot, l'any 1647 (Les Principes de la Philosophie). En el pròleg de l'edició en francès, escrit per Descartes, fa un resum del contingut de l'obra. El llibre consta de dos parts, la primera tracta sobre la metafísica, i per comprendre-la millor és recomanable llegir primer Meditacions Metafísiques. La segona conté les nocions generals de física, principalment la composició de l'univers i les seves lleis, particularment de la terra i els seus components, l'aire, l'aigua, el foc, i el magnetisme, i les propietats que trobem en aquests cossos, com la calor, el pes, la llum, etc. Per completar tot el coneixement caldria tractar dels minerals, les plantes, els animals i l'home, i finalment de la medicina la mecànica i la moral. Si bé creu que tindria la capacitat per fer-ho, diu que calen uns mitjans per fer experimentacions dels quals no disposa, no obstant no dubte que en etapes posteriors altres homes ho faran.

## Referències

* ↑ Guy Durandin, Les Principes de la Philosophie. Introduction et notes, Librairie Philosophique J. Vrin, Paris, 1970.
# Canal de Crozier

El canal de Crozier és un cos d'aigua que es troba a la part central de l'arxipèlag àrtic canadenc als Territoris del Nord-oest, el Canadà. Separa l'illa del Príncep Patrick, al nord-oest, de l'illa Eglinton, al sud-est. S'obre a l'estret de McClure a l'extrem sud. Rep el seu nom en honor de l'explorador Francis Crozier, desaparegut a l'Àrtida en l'Expedició perduda de Franklin.

## Referències

* ↑ «Crozier Channel, Canada - Geographical Names, map, geographic coordinates». [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ Government of Canada, Natural Resources Canada. «Place names - Crozier Channel». [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ «NWT Place Names Database» (en anglès canadenc). Arxivat de l'original el 2022-08-14. [Consulta: 27 desembre 2020].
# Gos d'aigua irlandès

El Gos d'aigua irlandès és una raça de gos d'aigua i la més gran i una de les més antigues races de gossos spaniel. Així mateix, és una de les més rares, sent coneguda, a vegades, com el "pallasso" dels spaniels.

## Història

Encara que les actuals especificacions de la raça provenen d'Irlanda, l'origen últim de la raça és desconegut. És possible que més d'una de les antigues races spaniel estiguin involucrades en l'origen.
No es té coneixement de les races, a partir de les quals es va desenvolupar el gos d'aigua irlandès, doncs qui és considerat el pare d'aquesta, Justin McCarthy de Dublín, no va deixar registres d'això.
Tota una gran varietat de gossos s'ha suggerit que podrien haver estat inclosos en el seu desenvolupament, entre altres: el Caniche, el Gos d'aigua portuguès i el Barbet o Gos d'aigua francès, però els seus veritables antecessors o les barreges que van donar origen al gos d'aigua irlandès són objecte d'una àmplia especulació.
L'únic que és clar és que aquesta raça posseeix un antic llinatge. De la mateixa manera, se sap que la raça actual va ser desenvolupada a Irlanda en la dècada de 1830.

## Descripció

El gos d'aigua irlandès té un cos fortament desenvolupat i és més alt que els altres spaniels, amb una talla que va des dels 56 als 61 cm i un pes entre els 25 i els 30 kg.
Posseeix unes orelles grans, caigudes i cobertes de pèl. Té un pelatge arrissat, de pèls enrotllats molt densos i petits, de color fetge o castany vermellós fosc.
La seva cua no és molt llarga, amb pèl arrissat a la base.

## Temperament

El gos d'aigua irlandès és una raça de gos activa, que es troba usualment en ambients de treball on calen retrievers. Són intel·ligents, ràpids per aprendre, alertes i inquisitius. Exhibeixen de vegades gestos graciosos mentre treballen, per la qual cosa s'ha guanyat la reputació de "pallasso".
Poden ser molt bones mascotes, i són bons amb els nens i, generalment, amb altres animals. També poden ser bons gossos de guàrdia si se'ls entrena per a això, arribant a protegir la seva família, però no són gossos agressius, sinó tot el contrari.

## Enllaços externs

* Club Irish Water Spaniel dels Estats Units (Irish Water Spaniel Club of America) Arxivat 2007-01-08 a Wayback Machine.
* Club Irish Water Spaniel del Regne Unit (Sporting Irish Water Spaniel Club)
# Giro de la Lunigiana

El Giro de la Lunigiana és una competició ciclista italiana per etapes que es disputa per la regió històrica de la Lunigiana, actualment a les províncies de La Spezia i Massa i Carrara. La primera edició data del 1975 i està reservada a ciclistes de categoria júnior (17 i 18 anys).

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1975 | Corrado Donadio | | |
| 1976 | Ivano Maffei | | |
| 1977 | Franco Chioccioli | | |
| 1978 | Raniero Gradi | | |
| 1979 | Silvio Rivieri | | |
| 1980 | Victor Demidenko | | |
| 1981 | Oleg Petrovitch Chuzhda | | |
| 1982 | Yuri Abramov | | |
| 1983 | Alex Pedersen | | |
| 1984 | Gianluca Tonetti | | |
| 1985 | Paolo Ricciuti | | |
| 1986 | Gianluca Bortolami | | |
| 1987 | Stefano Zanini | | |
| 1988 | Giuseppe Guerini | | |
| 1989 | Gilberto Simoni | | |
| 1990 | Pavel Cherkasov | | |
| 1991 | Andrey Mizourov | | |
| 1992 | Marzio Bruseghin | | |
| 1993 | Vitaly Kokorine | | |
| 1994 | Danilo Di Luca | | |
| 1995 | Alessandro Brendolin | | |
| 1996 | Claudio Astolfi | | |
| 1997 | Roel Eggelmeers | | |
| 1998 | Damiano Cunego | | |
| 1999 | Alexandr Kolobnev | | |
| 2000 | Aleksandr Arekeev | | |
| 2001 | Oleksandr Kvachuk | | |
| 2002 | Vincenzo Nibali | | |
| 2003 | Valerio Agnoli | | |
| 2004 | Rob Ruijgh | | |
| 2005 | Thomas Vedel Kvist | Jarosław Marycz | Matteo Ciavatta |
| 2006 | Daniele Ratto | Diego Ulissi | Adriano Malori |
| 2007 | Giorgio Cecchinel | Daniele Ratto | Dimitri Le Boulch |
| 2008 | Stefan Mair | Wilco Kelderman | Pawel Polianski |
| 2009 | Simone Antonini | Gennadi Tatarinov | Michele Scartezzini |
| 2010 | Maxat Ayazbayev | Jasha Sütterlin | Giacomo Berlato |
| 2011 | Alberto Bettiol | Simone Andreetta | Valerio Conti |
| 2012 | Matej Mohorič | Silvio Herklotz | Umberto Orsini |
| 2013 | Tao Geoghegan Hart | Scott Davies | Robert Power |
| 2014 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 2015 | Daniel Savini | Riccardo Lucca | Mattia Melloni |
| 2016 | Tadej Pogacar | Evgeny Kazanov | Samuele Battistella |
| 2017 | Andrea Innocenti | Leon Heinschke | Fabio Mazzucco |
| 2018 | Remco Evenepoel | Ilan Van Wilder | Jakob Gessner |
| 2019 | Andrea Piccolo | Alessio Martinelli | Andrea Piras |
| 2020 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2021 | Lenny Martinez | Ludovico Crescioli | Alessandro Pinarello |
| 2022 | António Morgado | Paul Magnier | Tomáš Sivok |
| 2023 | Léo Bisiaux | Lorenzo Finn | Lorenzo Mottes |
| 2024 | Paul Seixas | Lorenzo Finn | Pavel Šumpík |

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2016-02-05 a Wayback Machine.
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Ramanella minor

Ramanella minor és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a l'Índia. No se sap res sobre el seu hàbitat o les preferències ecològiques, encara que és probable que es reprodueixi en el bosc humit. És de suposar que les races pel desenvolupament en larves, igual que altres membres del seu gènere, no se sap si requereix masses d'aigua lliure per a la cria o si es reprodueix en hàbitats com ara aixelles de les fulles o buits dels arbres. No se sap que s'hi es troben en àrees protegides. Calen estudis de camp i la designació d'un neotipus abans de determinar la seva àrea de distribució; estat de la població i els requeriments d'hàbitat.

## Referències

* ↑ S.D. Biju; Gajanan Dasaramji Bhuddhe; Sushil Dutta; Karthikeyan Vasudevan; Chelmala Srinivasulu. Ramanella minor. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 14-09-2014.
# Hispanoamérica, canto de vida y esperanza

Hispanoamérica, canto de vida y esperanza és un documental històric espanyol, dirigit per José Luis López-Linares i estrenat el 12 d'abril de 2024.

## Contingut

El documenta segueix el deixant de l'anterior treball de López Linares, España, la primera globalización, i reuneix més de 50 experts de tota Hispanoamèrica a fi de desmuntar la Llegenda Negra i donar «una visió renovada, veraç i visualment poderosa de com va néixer i es va desenvolupar realment l'Amèrica Espanyola». El seu títol és una referència a l'obra del poeta nicaragüenc Rubén Darío, Cantos de vida y esperanza.

## Experts convidats

* Rafael Aita "Capitán Perú"
* Alfonso Borrego
* Úrsula Camba Ludlow
* Ximena Carcelén
* Antonio Cordero
* Susana Cordero
* Mamela Fiallo
* Marcelo Gullo
* Carmen Iglesias
* Guadalupe Jiménez Codinach
* Enrique Krauze
* Carlos Leánez Aristimuño
* Patricio Lons
* Raquel Maldonado
* Angélica Montes-Cruz
* Jorge Moreno
* Ramón Mujica Pinilla
* Dalmacio Negro Pavón
* Faustino Núñez
* Francisco Núñez del Arco
* Elisa Queijeiro
* Aníbal Romero
* Martín F. Ríos Saloma
* Adelaida Sagarra Gamazo
* Aurelio Valarezco
* Juan Valderrama
* Juan Miguel Zunzunegui

## Producció

Igual que el seu documental antecessor, Hispanoamérica va ser produït principalment mitjançant una campanya de micromecenatge, la qual va reunir 220.000 euros de més de 4000 usuaris des de l'inici del projecte en 2022. Es va rodar a Espanya, l'Equador, Perú, Bolívia, Mèxic i Estats Units.

## Recepció

L'estrena de la pel·lícula, al qual va assistir el Rei Felip VI d'Espanya, la va introduir entre les deu pel·lícules més taquilleres de l'any a Espanya malgrat la seva reduïda distribució en 60 sales de cinema. Va recaptar 93 908 € el primer cap de setmana, tornant-se el documental més vist de l'any a Espanya.
La pel·lícula es va presentar també en el Congrés de la República del Perú, en una sessió pública presentada pel parlamentari Alejandro Cavero, qui va reconèixer al director i la seva pel·lícula.

## Referències

* 1 2 3 «El rey Felipe VI acude al cine a ver "Hispanoamérica, canto de vida y esperanza"», 13-04-2024. [Consulta: 16 juny 2021].
* ↑ «'Hispanoamérica: Canto de vida y esperanza', documental que desmonta la leyenda negra», 14-04-2024. [Consulta: 16 juny 2021].
* 1 2 «El documental 'Hispanoamérica, canto de vida y esperanza' conquista al público y la taquilla en su estreno», 13-04-2024. [Consulta: 16 juny 2021].
* ↑ «Hispanoamérica: luchando contra la leyenda negra», 13-04-2024. [Consulta: 16 juny 2021].
* ↑ Zárate, Pamela. «Alejandro Cavero buscó desprestigiar al cine nacional, pero reconoce controvertido documental español (VIDEO)» (en castellà), 25-10-2024. [Consulta: 27 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Hispanoamérica, canto de vida y esperanza - Lloc web oficial