OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Anguera

Joan Anguera i Picanyol (Castellterçol, Moianès, 1947) és un actor, director i pedagog.
Va estudiar magisteri i teatre a l'Escola d'Art Dramàtic Adrià Gual i en els Estudis Nous de Teatre. Posteriorment es va llicenciar a l'Institut del Teatre de Barcelona en art dramàtic (1978). Aquí mateix exercí de professor d'interpretació i de tallers des de 1977 fins al 2008.
El 1967 va fundar el Grup de Teatre Vermex x4, en el qual formà part entre el 1972 i el 1996. També fou el cap visible de La Gàbia Teatre de Vic, on hi ha intervingut en més de quaranta espectacles tan exercint de director com actor entre els quals destaquen Invents a dues veus, de R.Dubillard (1987), i Sr. Picasso C/Montcada 15-17 Barcelona 3, dirigits per Y.Vigatà; Tot esperant Godot (1985) i Fi de partida (1990), de Samuel Beckett, dirigits per Jordi Mesalles, o L'última cinta (1976), també de S.Beckett; La cavalcada sobre el llac de Constanza (1980), de P.Handke, i El cant del Boc (1991), de B.Breytenbach, dirigits per ell mateix. També ha estat el director de Duros a quatre pessetes, de S.Rusiñol (1989), i ha intervingut com a actor en els muntatges: Àfrica 30, de M.Sàrrias, dirigida per Toni Casares (1998); Lulú, de F.Wedekind (2001), i La mare Coratge i els seus fills, de B.Brecht (2002), dirigits per M.Gas; Primera història d'Esther (2007), de S.Espriu, sota la direcció d'O.Broggi; Glengarry Glen Ross (2003), de D.Mamet, dirigida per À.Rigola; Yvonne, princesa de Borgonya (2008), de W.Gombrowicz, i Coral romput, de V.Andrés i Estellés, ambdues dirigides per Joan Ollé. També ha interpretat El rei Lear, de Shakespeare (2008), sota la direcció d'O.Broggi.
Ha rebut nombrosos premis de la crítica per les seves interpretacions. També ha exercit de gestor teatral i ha dirigit el Centre del Vallès de l'Institut del Teatre (1996-99), el Centre Dramàtic del Vallès (1996-2001) i la Fira de Teatre al Carrer de Tàrrega (1999-2002).
Entre els anys 1996 i 1999 fou l'ideòleg, creador i dinamitzador de la Companyia Follim-Follam.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Joan Anguera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Bol de Buda

Un bol de Buda és un menjar vegetarià que se serveix en un únic bol o plat de vores altes, que consisteix en petites porcions de diversos aliments, servits freds. Aquests poden incloure cereals integrals com la quinoa o l’arròs integral, proteïnes vegetals com els cigrons o el tofu i verdures. Les racions no es barregen ni al plat ni al bol, sinó que es disposen d’una manera “artística”. El concepte va aparèixer el 2013 i s'ha popularitzat des de principis del 2017. Els bols de Buda s'han comparat amb Nourish Bowls (una versió no vegetariana) i amb Poké Bowls (un plat de peix cru hawaià).
Hi ha diverses explicacions per què el nom fa referència a Buda. Pot originar-se perquè aquest plat es basa en menjar equilibrat, i l'equilibri és un concepte budista així com de la història de Buda que duia el seu bol de menjar per omplir-lo de trossos de menjar vegetarià que els vilatans li oferissin. També hi ha l'explicació del bol ple que s'assembla al ventre de Budai, un monjo xinès del segle X que sovint es confon amb Buda.

## Vegeu també

* Tataki

## Referències

* 1 2 «The truth about 'healthy' Buddha, wellness and poke bowls». NZ Herald. NZ Herald, 05-11-2018.
* ↑ «Best vegan restaurants in the UK». The Guardian. The Guardian, 08-11-2018.
* 1 2 «Why Do We Keep Calling Things Buddha Bowls?».
* ↑ «Glory or hippie bowls». eatthis.com, 19-06-2015.
* ↑ «Google trends».
* ↑ «2017 the year of the bowls: poké, nourish and buddha bowls», 11-12-2017.
* ↑ «What is a Buddha Bowl». thekitch.com.
* ↑ «Everything you need to know about Buddha bowls». Delish, 05-01-2017.
# Pera conference

La pera conference és una varietat de pera. És un conreu de tardor de la pera europea (Pyrus communis). La varietat va ser desenvolupada a Anglaterra per Thomas Francis Rivers al seu viver de Hertfordshire. El seu nom deriva de la National British Pear Conference de Londres l'any 1885, on va guanyar el primer premi.

## Característiques

Pera de mida mitjana amb forma d'ampolla allargada, la pera conference té un aspecte similar a la pera Beurré Bosc. La pell del fruit és de color marró verdós i es torna groc pàl·lid quan madura. La polpa és blanca, però es torna groga pàl·lid quan la pera està madura. La textura és molt fina i suau, i el sabor és dolç.
La pera conference s'adapta a una varietat de condicions i es cultiva àmpliament a Europa. Creix en terrenys assolellats, rics i no massa calcaris. A l'estat francès, les zones de producció d'aquesta varietat es troben majoritàriament al nord (Loirea i Picardia) i a la Savoia, on va ser reconeguda 1996 per una IGP de la Unió Europea. també es cultiva comercialment a moltes zones del Regne Unit i a Ponent sota la DOP Pera de Lleida.

## Referències

* 1 2 Pamela Shields. Hertfordshire A to Z. History Press Limited, 1 July 2013, p. 141–. ISBN 978-0-7509-5320-7.
* ↑ Barron, A. F. Journal of the Royal Horticultural Society, IX, pàg. 1–18.
* ↑ Nirmal Sinha. Handbook of Fruits and Fruit Processing. John Wiley & Sons, 20 June 2012, p. 1000–. ISBN 978-1-118-35263-2.
* ↑ Healing Foods. DK Publishing, 1 May 2013, p. 23–. ISBN 978-1-4654-1631-5.
* ↑ «"Next season we will market 150,000 Red Conference® trees"» (en anglès). www.freshplaza.com. [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «La collita de pera conference arrenca a Ponent amb bons calibres però una important caiguda de la producció». La Manyana, 08-08-2024. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ Foix, Oriol. «L'única fruita catalana amb DOP que pots menjar a les terres de Lleida». El Nacional, 03-12-2024. [Consulta: 10 febrer 2025].
# Latundê

Els latundê, també coneguts com a Leitodu, són un poble indígena del Brasil. Viuen a la terra indígena Aikaná-Latundê al sud de Rondònia al sud-oest de l'Amazonia. Comparteixen el territori indígena amb els pobles kwazá i aikanã. Juntes, les tres tribus van fundar l'Associació Massaká dels Pobles Indígenes Aikanã, Latundê i Kuazá el 1996 per protegir els seus drets.

## Nom

També són coneguts com el poble lacondê, leitodu, o yalapmunxte.

## Llengua

El latundê és classificada dins les llengües nambikwares septentrionals. Llur llengua també és anomenada mamainde.

## Història

Una vila latundê va ser descoberta per forasters a la Reserva Indígena Tubarão-Latundê el 1977; no obstant això, els vilatans van agafar el xarampió el 1980 i la majoria van morir. Els latundê supervivents d’aquesta reserva viuen al llogaret de Barroso. A causa del seu petit nombre, s'han casat amb kwazá i aikanã.

## Referències

* 1 2 "Latundê." Ethnologue. Retrieved 17 Feb 2012.
* ↑ van der Voort, Hein. "Kwazá." Povos Indígenas no Brasil. 1998. Retrieved 17 Feb 2012.
* 1 2 Anonby 6
* ↑ Anoby 17
* ↑ Anoby 22

## Bibliografia

* Anoby, Stan. "Language Use on the Tubarão-Latundê Reserve, Rondônia, Brazil." SIL International, 2009.

## Vegeu també

* Nambikwares
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# VCSEL

El làser d'emissió de superfície de cavitat vertical (amb acrònim anglès VCSEL) és un tipus de díode làser semiconductor amb emissió de raig làser perpendicular des de la superfície superior, al contrari dels làsers semiconductors convencionals que emeten per la vora, que emeten des de superfícies formades en escindir el xip individual de l'oblia. Els VCSEL s'utilitzen en diversos productes làser, com ara ratolins d'ordinador, comunicacions de fibra òptica, impressores làser, identificació facial i ulleres intel·ligents.
Hi ha diversos avantatges per produir VCSEL, en contrast amb el procés de producció de làsers d'emissió de vores. Els emissors de vora no es poden provar fins al final del procés de producció. Si l'emissor de vora no funciona correctament, ja sigui per mals contactes o per mala qualitat de creixement del material, el temps de producció i els materials de processament s'han perdut. Tanmateix, els VCSEL es poden provar en diverses etapes al llarg del procés per comprovar la qualitat del material i els problemes de processament. Per exemple, si les vies, les connexions elèctriques entre les capes d'un circuit, no s'han netejat completament del material dielèctric durant el gravat, un procés de prova provisional indicarà que la capa metàl·lica superior no està en contacte amb la capa metàl·lica inicial. A més, com que els VCSEL emeten el feix perpendicular a la regió activa del làser en lloc de paral·lel com amb un emissor de vora, desenes de milers de VCSEL es poden processar simultàniament en una oblia d'arsenur de gal·li de tres polzades. A més, tot i que el procés de producció de VCSEL requereix més mà d'obra i material, el rendiment es pot controlar amb un resultat més previsible.
El ressonador làser consta de dos miralls reflectors Bragg (DBR) distribuïts paral·lels a la superfície de l'oblia amb una regió activa formada per un o més pous quàntics per a la generació de llum làser entremig. Els miralls planars DBR consisteixen en capes amb índexs de refracció alts i baixos alternatius. Cada capa té un gruix d'una quarta part de la longitud d'ona del làser en el material, produint reflectivitats d'intensitat superiors al 99%. Calen miralls d'alta reflectivitat als VCSEL per equilibrar la curta longitud axial de la regió de guany.

## Referències

* ↑ Extance, Andy. «Faces light up over VCSEL prospects» (en anglès). SPIE, 09-04-2018.
* ↑ Bohn, Dieter. «Intel made smart glasses that look normal» (en anglès). The Verge, 05-02-2018.
* ↑ Paschotta, Dr Rüdiger. «Vertical Cavity Surface-emitting Lasers» (en anglès). https://www.rp-photonics.com.+[Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ «VCSEL - Vertical-cavity surface-emitting laser» (en anglès). https://ams.com.+[Consulta: 9 octubre 2022].
# Bons alemanys

Bons alemanys és una expressió irònica que neix després de la II Guerra Mundial entre les tropes aliades anglòfones. Fa referència a aquells ciutadans de l'Alemanya nazi que, un cop passada la guerra, tractaven de justificar-se explicant que ells mai havien donat suport al nazisme, tanmateix van mantenir un silenci i una passivitat acomodatícia davant les injustícies del nazisme per no entrar en conflictes que poguessin pertorbar o perjudicar el seu benestar o el del règim.
L'expressió duu una càrrega irònica, crítica i pejorativa i s'acostumava a aplicar especialment a aquells ciutadans alemanys que afirmaven ignorar l'holocaust, els camps de concentració o els crims de guerra del seu país.
Posteriorment l'expressió s'ha utilitzat per denunciar, de forma metafòrica, a les persones i grups que es desentenen, fingeixen no saber o adopten una actitud passiva davant els crims d'estat, sense adoptar cap mesura, restant en un silenci passiu, subreptíciament còmplice i convenient que els evita complicacions, confrontacions i que al cap de vall els beneficia.
En aquest aspecte, a la pel·lícula Spotlight, Michael Rezendes (interpretat per Mark Ruffalo) utilitza l'expressió «Good germans» durant una conversa amb el seu editor Ben Bradlee (interpretat per John Slattery), aplicant-la a la situació de silenci davant els casos de pederàstia de l'església denunciats pel seu diari.
BB - Si n'hi hagués noranta, molta gent ho sabria!
MR – Potser ho saben.
BB - I ningú ha dit res?
MR - ... Bons alemanys.
La pel·lícula El bon alemany (2006) utilitza l'expressió per donar títol al film on es tracta el tema.

## Referències

* ↑ «The ‘Good Germans' Among Us».
* ↑ Frontmatter. Boydell and Brewer, 2013-12-31, p. i–vi. ISBN 978-1-57113-787-6.
* ↑ «You Can Make ’Em Like They Used To».
# Naja melanoleuca

Naja melanoleuca és una espècie de serp del gènere Naja, de la família Elapidae que habita a Angola, Benín, Burkina Faso, Burundi, Camerun, República Centreafricana, el Txad, República Democràtica del Congo, República del Congo, Etiòpia, el Gabon, Ghana, Gàmbia, Guinea, Guinea Bissau, Costa d'Ivori, Kenya, Libèria, Malawi, Mali, Moçambic, Níger, Nigèria, Ruanda, São Tomé i Príncipe, Senegal, Sierra Leone, Somàlia, Sud-àfrica, el Sudan, Tanzània, Togo, Uganda, Zàmbia, Zimbàbue. La serp va ser descrita per primera vegada per l'herpetòleg nord-americà Edward Hallowell l'any 1857. Es tracta d'una espècie de serp verinosa i de comportament agressiu que habita en la sabana i en zones boscoses de l'Àfrica subsahariana. Pot arribar a mesurar com a màxim de 2 a 2,20 metres i s'alimenta de gripaus, granotes, serps, peixos i petits mamífers.
# Maryana Iskander

Maryana Iskander (àrab: ماريانا إسكندر, Māryānā Iskandar; el Caire, 1 de setembre del 1975) és una empresària social estatunidenca, guanyadora del premi Skoll. És la consellera delegada de Harambee Youth Employment Accelerator, una ONG sud-africana. El setembre de 2021 va ser nomenada directora general de la Fundació Wikimedia.
Maryana Iskander va nàixer al Caire, Egipte, on va viure abans d’emigrar als Estats Units amb la seua família als quatre anys. La família es va establir a Round Rock, Texas. Iskander es va llicenciar en sociologia magna cum laude a la Universitat de Rice, abans de guanyar el seu MSC a la Universitat d'Oxford becada amb la Rodes Scholar, on va fundar l'Associació de Dones de Rhodes. El 2003 es va doctorar a la Facultat de Dret de Yale.
Després de graduar-se a Oxford, Iskander va començar la seua carrera com a associada a McKinsey and Co. Després de graduar-se a la Yale Law School, Iskander va treballar per a Diane P. Wood al Setè Circuit de les Corts d'Apel·lacions de Chicago, Illinois. Posteriorment, va ser assessora del president de la Universitat de Rice, David Leebron. Després de dos anys, Iskander va deixar la seua faena a Rice per a ocupar el paper de directora d’operacions de la Planned Parenthood Federation of America a Nova York. També ha estat consultora d’estratègia per a WL Gore & Associates i com a secretària d’advocats a Cravath, Swaine & Moore a Nova York i Vinson & Elkins a Houston.
Després del seu pas per Planned Parenthood, Iskander va començar a treballar el 2012 com a directora general d'operacions de Harambee Youth Employment Accelerator a Sud-àfrica, esdevenint directora executiva el 2013. Harambee se centra a connectar empresaris amb treballadors primerencs per reduir l'atur juvenil i augmentar la retenció.

## Referències

* ↑ Edwards, Caryn. «Yale honours CEO of South African youth employment accelerator». The South African. Blue Sky Publications Ltd.. [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «It's not just about skills, it's about employability». Africa Portal. South African Institute of International Affairs. [Consulta: 25 febrer 2020].
* ↑ «Wikimedia Foundation Appoints Maryana Iskander as Chief Executive Officer» (en anglès americà). Wikimedia Foundation, 14-09-2021. [Consulta: 14 setembre 2021].
* 1 2 «Maryana F. Iskander, 2001». Paul & Daisy Soros Fellowships for New Americans. P'unk Ave. [Consulta: 25 febrer 2020].
* ↑ «About Our Team». Harambee. [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «Meet Maryana Iskander, on a mission to find employment for 1st-time job seekers». CapeTalk. Primedia Broadcasting. [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «Conscious Companies awards applauds 2019 finalists». IOL. Independent Media and affiliated companies. [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «Harambee, Youth Employment Accelerator, winner in NGO's category». Mail & Guardian. Mail & Guardian Online.. [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «Youth-owned township businesses complain of market access barriers». IOL. Independent Media and affiliated. [Consulta: 26 febrer 2020].
# Laurent Jiménez-Balaguer

Laurent Jiménez-Balaguer (L’Hospitalet de Llobregat, 14 de gener de 1928 - Boulogne-Billancourt, 16 d'abril de 2015) fou un pintor català que visqué i treballà a París des de la dècada del 1950.
El 1955 les Galeries Laietanes de Barcelona li van dedicar una gran individual, i en la dècada de 1950 es va convertir en un dels pintors més destacats de l'art català, amb la iniciació d’un llenguatge privat relacionat amb l'Expressionisme abstracte i l'Informalisme català. Aquesta postmodernitat s'ha caracteritzat per la seva reivindicació multicultural, mitjançant les seves tècniques pictòriques, així com per la seva necessitat d’inventar una nova ment. El 1958 va marxar a París on fou estafat per una galeria d'art, que es va quedar totes les obres que havia creat, fet que va provocar que tot i que va seguir pintant, no va exposar en dues dècades.
Jiménez-Balaguer construeix un coneixement del psiquisme humà basat en el model del llenguatge de Saussure, des del qual pretén mostrar que la pintura és un mitjà pel coneixement humà. Insisteix especialment en la idea d'una construcció necessària del “Jo” i en la seva visualització-projecció, ja que l’interior humà no és una ànima impalpable ni tampoc un ego immaterial invisible. La seva concepció de la creació i de la societat l’inscriuen en un procés de revolta permanent, des del qual el subjecte ha de lluitar per la construcció del seu “Jo”.
La seva obra planteja que el “Jo” és un acte performatiu. José María Moreno Galván el va considerar el 1960 com un dels vint pintors més importants de l'Art contemporani i de l'Informalisme. Dos arquetips fonamentals estructuren el seu camp d’investigació: el Cos-Memòria i l’Exterior-Interior.
Actualment es poden trobar obres de l'artista a Catalunya dintre de diverses col·leccions: Museu d'Història de L'Hospitalet (L'Hospitalet de Llobregat), Museu d'Història de la Ciutat (Girona) i Museu Abelló (Mollet del Vallès).

## Referències

* 1 2 3 Bosco, Roberta. «Recuperación de un olvidado» (en castellà). El País, 09-04-2012. [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ «Mor als 88 anys el pintor Laurent Jiménez-Balaguer». El Punt Avui, 18 abril2015 [Consulta: 30 maig 2016].
* ↑ «Rescatat de l'oblit». El Punt Avui, 17-03-2012. Arxivat de l'original el 2013-11-05. [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ Sesé, Teresa «Pintor de realitats interiors». La Vanguardia, 24-04-2015, pàg. 35.
* ↑ José María Moreno Galván, Introducción a la pintura española actual 1960, Madrid

## Enllaços externs

* Site Laurent Jiménez-balaguer Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (francès)
* Art moderne et contemporain Arxivat 2010-11-14 a Wayback Machine. (francès)
* Pintura matèrica Arxivat 2008-10-13 a Wayback Machine. a Arteuniversal (castellà)
# BV-5024

La BV-5024 és una carretera actualment gestionada per la Generalitat de Catalunya. La B correspon a la demarcació de Barcelona, i la V al seu antic caràcter de veïnal.
Té l'origen en el poble de Premià de Mar, a la carretera N-II, des d'on arrenca cap al nord travessant el sector de ponent de la població, al cap d'un quilòmetre travessa per un pont per damunt de l'autopista C-32 i en 1,5 quilòmetres més arriba al centre del poble de Premià de Dalt.
# Boucle du Coton

El Boucle du Coton era una cursa ciclista per etapes que es corria a Burkina Faso. La primera edició es disputà el 2005 i la darrera el 2011. De 2006 a 2008 la cursa forma part de l'UCI Àfrica Tour, amb una categoria 2.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2005 | Gueswendé Sawadogo | Rabaki Jérémie Ouédraogo | |
| 2006 | Rabaki Jérémie Ouédraogo | Abdul Wahab Sawadogo | Saidou Rouamba |
| 2007 | Saidou Rouamba | Ahmed Mohamed Atunsi Fathi | Abdul Wahab Sawadogo |
| 2008 | Gueswendé Sawadogo | Simon Pierre Kiba | Idrissa Ouedraogo |
| 2009 | Seidou Tall | Hamidou Yaméogo | Houdo Sawadogo |
| 2010 | Fatao Sawadogo | | |
| 2011 | Harouna Ilboudo | | |

## Referències

* ↑ Archives, Cycling. «Boucle du Coton» (en anglès). [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ Hamadou Touré. «Boucle du coton : La boucle est bouclée», 24-05-2005.
* ↑ «Boucle du coton : La bonne moisson des Etalons cyclistes», 21-05-2007.
* ↑ Fernand Kouda. «IVe édition de la Boucle du coton : Gueswendé Sawadogo indéboulonnable», 19-05-2008.
* ↑ «5e boucle du coton : Saïdou Tall s'offre l’or blanc», 25-05-2009.
* ↑ Koyir Désiré Somé. «6e BOUCLE DU COTON : Une fin en apothéose pour le Burkina», 24-05-2010.
* ↑ Adama Salambéré. «Dernière étape de la 7e Boucle du coton 2011 : La part du lion à Harouna Ilboudo», 23-05-2011.

## Enllaços externs

* Boucle du Coton a sitiodeciclismo.net
# L'Estel

L'Estel fou una editorial fundada el 1928 per Adolf Pizcueta, amb el suport econòmic d'Ignasi Villalonga i Joaquim Reig. Pizcueta en fou l'editor fins al 1930, tres anys abans que l'editorial tanqués el 1933. L'editorial publicà obres contemporànies com La llengua dels valencians, de Manuel Sanchis Guarner o El País Valencià de Felip Mateu i Llopis; i textos clàssics d'autors com Ausiàs March o sant Vicent Ferrer. Alhora, Pizcueta també publicà Quaderns d'Orientació Valencianista on intentar aportar idees noves al valencianisme. Fou una editorial que dugué a terme una tasca important per dignificar la literatura en la llengua pròpia i difondre les normes ortogràfiques de Castelló.
Tot i que els anys vint havien estat culturalment desastrosos al País Valencià, la dècada dels trenta fou un moment de gran efervescència cultural i editorial. El franquisme, però, estroncà el desenvolupament de l'editorial que tingué una curta vida. Tot i això, Sanchis Guarner i Adolf Pizcueta recuperaren l'editorial el 1962 i durant aquesta segona etapa, l'editorial publicà llibres com Poetes, moriscos i capellans de Joan Fuster (1962), Estructura econòmica del País Valencià (1970) o El País Valencià i els altres, d'Emili Gómez i Nadal (1972). En general, les publicacions de l'editorial es decantaren cap a l'etnografia i el costumisme.

## Referències

* 1 2 «Biografia d'Adolf Pizcueta». memòriavalencianista.cat. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «L'Estel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Colorado Castellary, Artur «Artistes i intel·lectuals valencians en la República». Arguments 3. Fet nacional i canvi social al País Valencià. L'Estel [València], 3, 1977, pàg. 114.
* ↑ Muñoz, Gustau. «Editors i editorials al País Valencià (i 2)». elDiario.es, 19-05-2018. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Burguera i Escrivà, Francesc de P. «La irresponsabilidad de Casp y Adlert» (en castellà), 29-03-2005. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Muñoz, Gustau. «Editors i editorials al País Valencià (I)». elDiario.es, 16-05-2018. [Consulta: 3 març 2022].
# Broken Hearts of Broadway

Broken Hearts of Broadway és una pel·lícula muda dirigida per Irving Cummings i protagonitzada per Colleen Moore, Johnnie Walker i Alice Lake. Inspirada en l’obra de teatre homònima de James Kyrle McCurdy, es va estrenar el 26 d’agost de 1923.

## Argument

Mary Ellis és una nena del camp que arriba a Nova York i aconsegueix feina com a corista. Aviat es queda sense feina per rebutjar les atencions del propietari de l'espectacle. George, un compositor, es fa amic d’ella i li aconsegueix feina en un cabaret xinès. Per culpa d'una combinació de circumstàncies, Mary és acusada falsament de l'assassinat de l'amic del propietari de l'espectacle. Mary és alliberada gràcies als esforços de George, que es converteix en el seu marit. Tots dos tenen èxit quan George escriu una exitosa obra de teatre, protagonitzada per Mary, basada en les seves experiències.

## Repartiment

* Colleen Moore (Mary Ellis)
* Johnnie Walker (George Colton)
* Alice Lake (Bubbles Revere)
* Tully Marshall (Barney Ryan)
* Kate Price (Lydia Ryan)
* Creighton Hale (un fracassat)
* Tony Merlo (Tony Guido)
* Arthur Stuart Hull (Barry Peale)
* Freeman Wood (Frank Huntleigh)

## Referències

* ↑ «Cummings' film to show Broadway life». Exhibitors Herald, 26-05-1923, pàg. 48.
* ↑ Reid, John Howard. Silent Movies & Early Sound Films on DVD: New Expanded Edition (en anglès). Lulu.com, 2011-08-01, p. 27. ISBN 978-0-557-43335-3.
* ↑ «Broken Hearts of Broadway» (en anglès). AFI|Catalog. [Consulta: 23 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Broken Hearts of Broadway al catàleg de l'American Film Institute