OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josefa María Larraga

Josefa María Larraga (València, 1700 - ca. 1728) fou una pintora valenciana.
Josefa María era filla d'Apolinar Larraga, un pintor autodidacte que va aconseguir certa fama a la ciutat de València per les seues obres de temàtica religiosa. Son pare va ser també el seu mestre i, a pesar que Josefa María patia des del seu naixement una deformitat en ambdues mans, va practicar la pintura i la miniatura. En aquestes activitats va destacar pel domini del dibuix i per la utilització del color. Eren els temps en els quals es començaven a obrir per a les dones algunes possibilitats artístiques en la pintura, sobretot en la pintura de retrats, una temàtica més propera a les atribucions femenines en els espais privats. Ella es va especialitzar, igual que el seu pare, en la pintura religiosa i també en els temes històrics que plasmava en llenços menuts.
Entre les obres seues que s'han conservat destaca el Reliquiario de Jesús, que està exposat en el convent de Sant Doménec de València.
En la biografia de Josefa María destaca també el fet que va regentar una acadèmia de pintura per a dones, la qual cosa la situa entre les pioneres en l'ensenyança d'aquest art entre la població femenina. Juan Agustín Cean Bermúdez la cita en el Diccionario Historico [sic] de los mas [sic] ilustres profesores de las Bellas Artes en España, obra escrita el 1800 i on s'arreplega el seu nom tant per tenir la seua obra al convent de sant Domènec, com per formar part dels “il·luminadors o pintors de miniatures” més importants del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 Diccionari biogràfic de dones. «Josefa María Larraga». Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS). Arxivat de l'original el 2015-10-05. [Consulta: 4 octubre 2015].
# Mooreïta

La mooreïta és un mineral de la classe dels sulfats. Anomenada així l'any 1929 per Lawson H. Bauer i Harry Berman en honor de Gideon Emmet Moore, químic americà que va treballar a la Passaic Zinc Company, i el qual va investigar els minerals de Sterling Hill i Franklin (Nova Jersey). Va anomenar la brushita, la calcofanita, la criptokallita i l'hetaerolita, així com la primera troballa de la meracinnabarita.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mooreïta pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; plans d'octaedres que comparteixen vores» juntament amb els següents minerals: felsőbanyaïta, langita, posnjakita, wroewolfeïta, spangolita, ktenasita, christelita, campigliaïta, devil·lina, ortoserpierita, serpierita, niedermayrita, edwardsita, carrboydita, glaucocerinita, honessita, hidrohonessita, motukoreaita, mountkeithita, shigaïta, wermlandita, woodwardita, zincaluminita, hidrowoodwardita, zincowoodwardita, natroglaucocerinita, nikischerita, lawsonbauerita, torreyita, namuwita, bechererita, ramsbeckita, vonbezingita, redgillita, calcoalumita, nickelalumita, kyrgyzstanita, guarinoïta, schulenbergita, theresemagnanita, UM1992-30-SO:CCuHZn i montetrisaïta.

## Característiques

La mooreïta és un sulfat de fórmula química Mg$_9$☐₂Mn₂Zn₄(SO₄)₂(OH)$_{26}$·8H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.

## Formació i jaciments

La mooreïta es forma en rebliments de fractures en calcita, wil·lemita i franklinita i com a mineral secundari associat a menes de zinc. Ha estat descrita a Alemanya i als EUA.

## Referències

* ↑ «Mooreite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Dukono

Dukono és un volcà actiu situat a la part nord de l'illa de Halmahera, a Indonèsia. S'alça fins als 1.335 msnm i té un perfil ampli, amb un cim coronat per cràters compostos. La principal erupció documentada en temps històrics va tenir lloc el 1550. Va ser una erupció d'índex 3 de l'Índex d'explosibilitat volcànica, en què una colada de lava va omplir el terreny entre el volcà i el con nord del Gunung Mamuya. Es van informar de defuncions, però es desconeix la xifra. Posteriors erupcions més petites van tenir lloc el 1719, el 1868, el 1901 i el 2021.

## Referències

* 1 2 3 «Global Volcanism Program | Dukono» (en anglès). [Consulta: 14 octubre 2021].
* ↑ «Dukono» (en anglès). [Consulta: 14 octubre 2021].
# Royal Standard de Liège

El Royal Standard de Liège, comunament anomenat Standard Liège, o Starndard de Lieja és un club de futbol de Bèlgica, de la ciutat de Lieja, a Valònia. Va ser fundat en 1898 i actualment juga a la primera divisió belga, la Jupiler League.
El març de 2022, el Standard de Lieja va ser adquirit per la firma d'inversió privada nord-americana 777 Partners. A l'octubre de 2024, es va anunciar que 777 Partners havia estat declarada en fallida per un tribunal de Londres, deixant incerta la futura propietat del club.

## Història

El club va ser fundat l'any 1898 per estudiants del col·legi Saint-Servais a Lieja. El nom el copiaren del club Standard de Paris, popular aquells anys. El 1982 assoleix la seva millor classificació europea, arribant a la final de la Recopa d'Europa de futbol, on fou derrotat pel FC Barcelona a la final. El 1996 va absorbir el club RFC Seraing.
El març de 2022, l'Standard de Liège va ser adquirit per la firma d'inversió privada amb seu als Estats Units 777 Partners.

## Palmarès
### Tornejos nacionals

* Lliga belga (10): 1957-58, 1960-61, 1962-63, 1968-69, 1969-70, 1970-71, 1981-82, 1987-83, 2007-08, 2008-09
* Copa de Bèlgica (8): 1954, 1966, 1967, 1981, 1993, 2011, 2016, 2018
* Copa de la Lliga de Bèlgica (1): 1975
* Supercopa de Bèlgica (4): 1981, 1983, 2008, 2009

### Tornejos internacionals

* Subcampió de la Recopa d'Europa (1): 1982

## Jugadors destacats

| Christian Benteke Roberto Bisconti Gilbert Bodart Sinan Bolat Mehdi Carcela-González Carlinhos Sérgio Conceição André Cruz Dante Steven Defour | Ivica Dragutinović Ralf Edström Marouane Fellaini Régis Genaux Eric Gerets Michaël Goossens Guy Hellers Horst Hrubesch Milan Jovanović Erwin Kostedde | Philippe Léonard Eliaquim Mangala Dieumerci Mbokani Émile Mpenza Mbo Mpenza Oguchi Onyewu Michel Preud'homme Robert Prosinečki Milan Rapaić Mircea Rednic | Vedran Runje Mohamed Sarr Mohammed Tchité Víctor Valdés Daniel Van Buyten Aurelio Vidmar Marc Wilmots Axel Witsel Jean Nicolay |

## Referències

* ↑ Williams, Callum. «777 Partners complete takeover of Belgian club Standard Liege - Insider Sport» (en anglès americà), 14-03-2022. [Consulta: 6 febrer 2025].
* ↑ «History of Standard de Liège». Rebel Ultras. [Consulta: 6 novembre 2014].
* ↑ «1982: Villa victorious in Europe». UEFA. [Consulta: 29 octubre 2014].
* ↑ «777 Partners complete takeover of Belgian club Standard Liege» (en anglès). Insider Sport.
* 1 2 3 4 «Trophies». Standard. Arxivat de l'original el 31 March 2014. [Consulta: 29 octubre 2014].
* ↑ «Resumen - Copa» (en castellà). soccerway.com. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ «Resumen - Copa» (en castellà). soccerway.com. [Consulta: 22 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Royal Standard de Liège - Lloc web oficial (francès) (neerlandès) (anglès) (alemany)
# Sèrie numismàtica Ceràmica Precolombina Peruana

Ceràmica Precolombina Peruana (Cerámica Precolombina Peruana en castellà) és una sèrie numismàtica del sol peruà posada en circulació pel Banc Central de Reserva del Perú a partir del 17 d'octubre de 2024. La col·lecció consta d'un total d'onze monedes, que busca difondre, a través d'un mitjà de pagament d'ús massiu, el valuós patrimoni cultural del país, així com incentivar la cultura numismàtica del país.

## Característiques

En l'anvers s'observa l'Escut d'Armes del Perú envoltat de la llegenda Banc Central de Reserva del Perú, l'any d'encunyació de la moneda i un polígon inscrit de vuit costats. En el revers s'observa la imatge d'una peça de ceràmica corresponent a un període històric.

## Monedes de la sèrie

Sèrie Numismàtica "Ceràmica Precolombina Peruana" :
| Ordre | Imatge | Emissió | Motiu |
| 1° | | 17 d'octubre de 2024 | Període Formatiu |
| 2° | | 19 de desembre de 2024 | Cultura Mochica |

## Vegeu també

* Sol (moneda del Perú)
* Sèrie numismàtica La Dona en el Procés d'Independència del Perú

## Referències

* 1 2 3 «CIRCULAR No. 0027-2024-BCRP».
* ↑ «Folleto Serie Numismática Cerámica Precolombina Peruana».
# Les aventures d'en Taro

Les aventures d'en Taro (まえがみ太郎, Maegami Tarō) és un especial d'anime basat en un conte de Miyoko Matsutani. Es va emetre al Nissei Family Special de Fuji TV el 29 d'abril de 1979.
L'anime va estrenar el 19 de desembre de 1992 a TV3 doblat al català dins el Club Super3.

## Argument

La nit de Cap d'Any, un vell i una dona de bon cor salven un viatger que ha defallit, i l'endemà al matí troben un nadó abandonat al peu de la muntanya. Aquell nen era el nen dels cabells, confiat a tots dos pel "senyor Cap d'Any", la veritable identitat del viatger.
Quan el nen es fa gran, es fa dir "Taro, el del serrell" i se'n va al mont Dodo, que fa volar pols al poble.

## Notes

* ↑ Durant molts anys a l'ésAdir aquest producte hi constava amb el mateix director que "Taro, el nen drac" i no se sabia si eren coses diferents o el mateix amb diferents noms. Després d'una consulta a l'ésAdir, se'n va esmenar la informació i hem de creure que són productes diferents.

## Referències

* ↑ «Les aventures d'en Taro». ésAdir. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ «AVUI / RÀDIO I TELEVISIÓ dissabte, 19 de desembre de 1992» pàg. 52. Diari Ara, 19-12-1992. [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «まえがみ太郎» (en japonès). Nippon Animation. [Consulta: 5 febrer 2025].
# Evarra

El gènere Evarra són peixos ciprínids d'aigua dolça inclosos en l'ordre Cypriniformes, totes les espècies endèmiques de rius de la vall de Mèxic. Avui dia totes les espècies i el gènere complet es consideren extingits per la pèrdua d'hàbitat.
El seu hàbitat natural era bentopelàgic de clima tropical.

## Taxonomia

Existien només 3 espècies agrupades en aquest gènere:
* Evarra bustamantei (Navarro, 1955) - Carpa xochimilca, extinta.
* Evarra eigenmanni (Woolman, 1894) - Carpa verda, extinta.
* Evarra tlahuacensis (Meek, 1902) - Carpa de Tláhuac, extinta.

## Referències

* ↑ Bruton, Michael N. "Have fishes had their chips? The dilemma of threatened fishes". Environmental Biology of Fishes 43: l-27, 1995.
* ↑ Los peces dulceacuícolas de México en peligro de extinción, 2016. ISBN 978-607-16-4087-1.
* ↑ «Fish Identification». [Consulta: 5 febrer 2025].
# Lloro de cara canyella

El lloro de cara canyella (Hapalopsittaca amazonina) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita la selva humida de les muntanyes del sud i est de Colòmbia, nord-oest de Veneçuela i nord i possiblement del centre de l'Equador.

## Taxonomia

El lloro de cara canyella té aquestes tres subespècies:
* H. a. theresae (Hellmayr, 1915)
* H. a. velezi Graves, GR & Restrepo, 1989
* H. a. amazonina (Des Murs, 1845)
El que ara són el lloro de Fuertes (H. fuertesi) i el lloro de Salvin (H. pyrrhops) eren tractats anteriorment com a subespècies del lloro de cara canyella. Ara els tres formen una superespècie.

## Distribució i hàbitat

Les subespècies del lloro de cara canyella es troben distribuïdes així:
* H. a. theresae, al nord-oest de Veneçuela, des del centre de Trujillo fins al nord de Táchira
* H. a. velezi, als Andes centrals i occidentals de Colòmbia i possiblement l'extrem nord de l'Equador
* H. a. amazonina, als Andes orientals de Colòmbia i l'extrem occidental de Veneçuela
Els registres visuals no documentats a l'Equador porten el Comitè de Classificació Sud-americà de l'American Ornithological Society a classificar l'espècie com a hipotètica en aquest país.
Habita majoritàriament en la selva nebulosa, molt humida, en altures que oscil·len entre els 2.500 i els 3.000 metres, tot i que també se n'han vist a tan sols 1.500 metres i fins als 3.500 metres.

## Referències

* 1 2 3 «Parrots, cockatoos». IOC World Bird List, 01-01-2023. [Consulta: 18 febrer 2023].
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* 1 2 Remsen, J. V., Jr., J. I. Areta, E. Bonaccorso, S. Claramunt, A. Jaramillo, D. F. Lane, J. F. Pacheco, M. B. Robbins, F. G. Stiles, and K. J. Zimmer. 30 January 2023. Species Lists of Birds for South American Countries and Territories. https://www.museum.lsu.edu/~Remsen/SACCCountryLists.htm retrieved January 30, 2023
* ↑ Remsen, J. V., Jr., J. I. Areta, E. Bonaccorso, S. Claramunt, A. Jaramillo, D. F. Lane, J. F. Pacheco, M. B. Robbins, F. G. Stiles, and K. J. Zimmer. Version 30 January 2023. A classification of the bird species of South America. American Ornithological Society. https://www.museum.lsu.edu/~Remsen/SACCBaseline.htm retrieved January 30, 2023
* 1 2 Collar, N. and P. F. D. Boesman (2020). Rusty-faced Parrot (Hapalopsittaca amazonina), version 1.0. In Birds of the World (J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D. A. Christie, and E. de Juana, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.rufpar2.01 retrieved February 25, 2023
* ↑ McMullan, Miles; Donegan, Thomas M.; Quevedo, Alonso. Field Guide to the Birds of Colombia. Bogotá: Fundación ProAves, 2010, p. 65. ISBN 978-0-9827615-0-2.
# Cayuse (Oregon)

Cayuse és un lloc designat pel cens (CDP) i una comunitat no incorporada al comtat d'Umatilla, Oregon, Estats Units, a 11 milles (18 km) a l'est de Pendleton a la reserva índia Umatilla . Segons el cens del 2000 tenia una població de 59 habitants. Forma part de l'àrea estadística micropolitana de Pendleton-Hermiston. Disposa dels serveis d'una estació de ferrocarril i una oficina de correus, la zona rebé el nom del poble cayuse. L'oficina de correus s'obrí el 1867 i es clausurà el 2002.
D'acord a l'Oficina del Cens dels Estats Units el CDP té una superfície de 2.9 milles quadrades (7.5 km$^2$) tot terra ferma.

## Demografia

Segons el cens del 2000el CDP tenia 59 habitants, 22 habitatges, i 17 famílies, i subsegüentment una densitat de població de 20,5 habitants per milla quadrada (7,9/km $^2$). Hi havia 22 llars amb una densitat mitjana de 2,9/km$^2$ (7,6 per milla quadrada). La composició racial del CDP era d'un 42,37% blancs, un 1,69% d'afroamericans, un 49,15% de nadius americans, un 3,39% d'altres races i un 3,39% de dues o més races. Els hispans o llatins de qualsevol raça eren el 5,08% de la població.
Dels 22 habitatges en un 36,4% hi vivien menors de 18 anys, en un 54,5% hi vivien parelles casades, en un 18,2% dones solteres, i un 18,2% no eren unitats familiars. En el 13,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,6% de les quals corresponien a persones de 65 anys. A cada habitatge hi vivien de mitjana 2,68 persones i pel que fa a les llars familiars la mitjana era de 3,00 persones.
Per edats la població es repartia en les següents classes etàries: un 28,8% tenien menys de 18 anys, un 3,4% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 25,4% entre 45 i 60 i un 16,9% 65 anys o més. La mitjana d'edat era de 38 anys. Per cada 100 dones hi havia 126,9 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 121,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.583 $ i la renda mediana per família de 38.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.333 $ mentre que la de les dones era de 28.750 $. La renda per capita del CDP era de 13.311 $. L'11,1% de les famílies i el 8,1% de la població vivien per sota del llindar de pobresa, inclosos els menors de divuit anys i el 20,0% dels majors de 64 anys.

## Referències

* ↑ 2407996 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Cayuse (Oregon) (en anglès)
* 1 2 McArthur, Lewis A.; McArthur, Lewis L. Oregon Geographic Names. Portland, Oregon: 7th edition Binfords & Mort, Oregon Historical Society Press, 2003, p. 181–182. ISBN 978-0875952772.
* ↑ Post offices by state: Oregon
* ↑ «ArcGIS REST Services Directory». United States Census Bureau. [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ «U.S. Census website». United States Census Bureau. [Consulta: 31 gener 2008].
# Charles Pacôme

Charles Pacôme (Bergues, 5 de novembre de 1902 - Wasquehal, 1 d'octubre de 1978) va ser un lluitador francès, especialista en lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes lleuger del programa lluita lliure. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, guanyà la medalla d'or en la mateixa prova del programa lluita lliure.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al campionat d'Europa de lluita.

## Referències

* 1 2 3 «Charles Pacôme Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 8 octubre 2018].
# Inhibidor de la transcriptasa inversa

Els inhibidors de la transcriptasa inversa (ITI) són una classe de fàrmacs antiretrovirals es fa servir per tractar la infecció pel VIH i sida, i en alguns casos d'hepatitis B. Els ITI inhibeixen l'activitat de la transcriptasa inversa, una polimerasa d'ADN viral que cal per a la replicació del VIH i altres retrovirus.

## Tipus

Els ITI es presenten en tres formes:
* Inhibidors de la transcriptasa inversa anàlegs dels nucleòsids (ITIAN).
* Inhibidors de la transcriptasa inversa anàlegs dels nucleòtids (ITIAN, a vegades diferenciat com ITIANt).
* Inhibidors de la transcriptasa inversa no nucleòsids (ITINN).

### Inhibidors de la transcriptasa anàlegs dels nucleòsids/nucleòtids

Coneguts per la seva abreviatura ITIAN. Fàrmacs comercialitzats al mercat espanyol:

#### Inhibidors de la transcriptasa anàlegs dels nucleòsids

* Didanosina (ddI) (Videx), anàleg de l'adenosina
* Emtricitabina (FTC) (Emtriva), anàleg de la citidina
* Lamivudina (3TC) (EFG, Epivir), anàleg de la citidina
* Abacavir (ABC) (Ziagen), anàleg de la guanosina
* Zidovudina (AZT) (EFG, Retrovir), anàleg de la timidina
* Estavudina (d4T) (Zerit), anàleg de la timidina

#### Inhibidors de la transcriptasa anàlegs dels nucleòtids

* Adefovir (ADV) (Hepsera), anàleg de l'adenosina
* Tenofovir (TDF) (Viread), anàleg de l'adenosina

### Inhibidors de la transcriptasa no nucleòsids

Aquests inhibidors (ITINN) inhibeixen la transcriptasa inversa mitjançant la unió a un lloc al·lostèric de l'enzim.
Fàrmacs comercialitzats al mercat espanyol.
* Nevirapina (NVP) (EFG, Viramune)
* Efavirenz (EFV) (EFG, Sustiva)
* Etravirina (Intelence)
* Rilpivirina (Edurant)

## Referències

* 1 2 «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2017.
# Mario Gruppioni

Mario Gruppioni (San Giovanni in Persiceto, 13 de setembre de 1901 - Bolonya, 19 de gener de 1939) va ser un lluitador italià, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va guanyar la medalla de bronze en la competició del pes semipesant del programa de lluita grecoromana.
El 1925 fou medalla de bronze al Campionat d'Europa del pes semipesant de lluita grecoromana.

## Referències

* 1 2 «Mario Gruppioni Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 28 abril 2019].
# József Tunyogi

József Tunyogi (Budapest, 9 de març de 1907 - Iváncsa, 11 d'abril de 1980) va ser un lluitador hongarès, que combinà la lluita grecoromana i la lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1926 va guanyar el campionat nacional juvenil i el 1928 el seu primer campionat nacional sènior, en pes mitjà grecoromà. El 1929 va guanyar el Campionat d'Europa en aquesta categoria i el 1931 ho va fer en estil lliure del pes semipesant.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va guanyar la medalla de bronze en la categoria del pes mitjà del programa de lluita lliure. Una lesió l'obligà a retirar-se l'any següent.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – József Tunyogi». [Consulta: 30 octubre 2021].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 30 octubre 2021].
# Károly Kárpáti

Károly Kárpáti (Eger, 2 de juliol de 1906 - Budapest, 23 de setembre de 1996), nascut Károly Kellner, va ser un lluitador hòngarès, que combinà la lluita grecoromana i la lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Amsterdam, on fou quart en la competició del pes ploma del programa lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, guanyà la medalla de plata en la prova del pes lleuger del programa lluita lliure. Perdé la final contra el francès Charles Pacôme. El 1936, als Jocs de Berlín, guanyà la medalla d'or en la mateixa prova, en guanyar a l'alemany Wolfgang Ehrl. En aquests Jocs fou un dels nou esportistes jueus que guanyà una medalla.
En el seu palmarès també destaquen el campionat d'Europa de 1930 i 1935 i un bronze el 1934 en estil lliure i una plata el 1927 i un bronze el 1930 en estil grecoromà. A nivell hongarès va guanyar deu campionats nacionals.
Durant la Segona Guerra Mundial, com a campió olímpic, inicialment quedà alliberat de ser internat en un camp de treballs forçats o als camps de concentració on s'havia enviat un gran nombre de la població jueva. Finalment, però, va ser arrestat i enviat a treballar a Nadvirna, Polònia i a l'oest d'Ucraïna. Mentre era allà, va presenciar l'assassinat del tirador d'esgrima i campió olímpic Attila Petschauer. Posteriorment va aconseguir amagar-se als boscos de Banki i a Pest amb la família i amics.
De 1950 a 1967 va ser seleccionador nacional hongarès. Des de 1945 fins a la seva mort també va ser membre del Comitè Olímpic Hongarès. El 1954 va ser nomenat jutge de lluita internacional.

## Referències

* ↑ about Karpati in the Hungarian sport journal Nemzetisport Arxivat 2012-02-26 a Wayback Machine.
* 1 2 3 «Olympedia – Károly Kárpáti». [Consulta: 7 setembre 2024].
* ↑ «The Nazi Olympics (Berlin 1936)—Jewish Athletes; Olympic Medalists». United States Holocaust Memorial Museum. [Consulta: 16 juliol 2015].
* ↑ Paul Taylor. Jews and the Olympic Games: The Clash Between Sport and Politics : with a Complete Review of Jewish Olympic Medallists. Sussex Academic Press, 2004. ISBN 9781903900888.
* ↑ «Sinai, Alon, An Olympic medalist and Holocaust survivor, Karoly Karpati epitomized Jewish strength». The Jewish Post, 15-04-2015. [Consulta: 16 juliol 2015].
* ↑ Lipman, Steve «In Attila's Memory». New York Jewish Week, 08-08-2008.
* ↑ In the Darkroom – Susan Faludi
* ↑ Who Betrayed the Jews?: The Realities of Nazi Persecution in the Holocaust – Agnes Grunwald-Spier
* ↑ Jewish Jocks: An Unorthodox Hall of Fame
* ↑ «Károly Kárpáti». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 13 gener 2022].
# Eddie Scarf

Eddie Scarf (Quirindi, 3 de novembre de 1908 - Camperdown, 7 de gener de 1980) va ser un lluitador australià, especialista en lluita lliure, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes semipesant del programa de lluita lliure. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, fou sisè en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en el pes semipesant als Jocs de l'Imperi Britànic de 1938 que es van disputar a Sydney. Al novembre d'aquell any es va convertir en professional i passà a lluitar en la categoria del pes pesat. Es va coronar campió professional en derrotar al neozelandès Jim Bartlett per una caiguda a zero en quatre rondes. Va conservar el títol l'any següent.
El 29 d'abril de 1941 s'allistà a la Reial Força Aèria Australiana. Va servir a la Unitat d'Ensinistrament de Paracaigudistes des de 1943 i el 1944 va participar en un combat de lluita lliure amb Jerry Visscher durant un torneig de boxa a Madang, Nova Guinea.
Després de la guerra es va centrar en el seu negoci de carnisseria, obrint diverses botigues a Austràlia. També va ser actiu en el treball comunitari i de caritat.

## Referències

* 1 2 3 Sear, Tom. «Scarf, Edward Richard (1908–1980)». Australian Dictionary of Biography. National Centre of Biography, Australian National University. [Consulta: 22 març 2016].
* ↑ «Olympedia – Eddie Scarf». [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ «AT THE GAMES.». [Queensland, Australia], 17-02-1938, p. 10 [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ «076026». Collections. Australian War Memorial. [Consulta: 23 març 2016].