OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andrés Sardá Sacristán

Andrés Sardá Sacristán (Barcelona, 1929 - Barcelona, 15 de setembre de 2019) fou un enginyer tèxtil i dissenyador de moda creador de la marca de llenceria Andrés Sardá.
Va néixer en el si d'una família dedicada a la indústria tèxtil des del segle xix. Quan va acabar els estudis d'enginyeria tèxtil es va incorporar a l'empresa familiar i una de les seves primeres comeses va ser introduir els seus productes al mercat estatunidenc.
El 1962 va fundar la seva pròpia firma dedicada al disseny i producció de llenceria femenina, i posteriorment incorporaria també peces de bany. Fou conegut per ser el primer dissenyador a incorporar fibres elàstiques als seus dissenys, i també per incorporar el factor moda a la llenceria.
Va morir el 15 de setembre del 2019 a Barcelona a l'edat de 90 anys.

## Referències

* 1 2 «Andrés Sardá» (en castellà). Hola. [Consulta: 26 juny 2010].
* 1 2 «Empresa» (en castellà). Andrés Sardá. [Consulta: 26 juny 2010].
* ↑ MUÑOZ(@munoz_rafa), RAFAEL. «Muere Andrés Sardá» (en castellà), 16-09-2019. [Consulta: 16 setembre 2019].
* ↑ «Mor el dissenyador Andrés Sardá». Ara, 16-09-2019. [Consulta: 16 setembre 2019].
# Josep Joan Moreso i Mateos

Josep Joan Moreso i Mateos (Tortosa, 27 de març de 1959) és un jurista i professor universitari català, catedràtic de Filosofia del Dret. Rector de la Universitat Pompeu Fabra (2005-2013), l'octubre de 2010 fou investit doctor honoris causa per la Universitat de Valparaíso, Xile, per la seva trajectòria acadèmica i com a jurista. Des del juliol de 2016 fins al gener de 2017 fou el director del CIDOB.

## Publicacions destacades

* La teoría del Derecho de Bentham, Barcelona: P.P.U, 1993, 433 pp.
* El ámbito de lo jurídico. Lecturas de pensamiento jurídico contemporáneo, Barcelona: Crítica, 1994, 587 pp.(escrit amb Pompeu Casanovas).
* Legal Indeterminacy and Constitutional Interpretation, English version of R. Zimmerling, Dordrecht: Kluwer, 1998, 220 pp.
* Introducción a la Teoría del Derecho, Madrid: Marcial Pons, 2004 (escrit amb Josep M. Vilajosana).
A més, també ha publicat múltiples articles a revistes especialitzades com Ratio Iuris, Erkenntnis, Law and Philosophy, Ragion Pratica, Theoria: A Swedish Journal of Philosophy, Associations, Revista Española de Derecho Constitucional, Análisis Filosófico, Crítica, i Doxa; a més de diversos capítols de llibres de la seva especialitat.

## Referències

* ↑ S., S. «Els rectors catalans s'expliquen». Diari Ara [Barcelona], núm.352, 17-11-2011, pàg. 06-07. ISSN: 2014-010X.
* ↑ «Josep Joan Moreso i Mateos». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ Gutiérrez, Maite «El ex rector Moreso presidirá el Cidob». La Vanguardia, 07-07-2016.

## Enllaços externs

* Presentació a Universia Arxivat 2008-12-11 a Wayback Machine.
* Web personal Arxivat 2012-11-18 a Wayback Machine.
* Portal de Producció Científica de la UPF
# Berit Nesheim

Berit Nesheim (nascuda el 28 de gener de 1945) és una directora de cinema noruega. Nesheim es va graduar a la Universitat d'Oslo en llengües estrangeres, literatura i psicologia per continuar una carrera com a directora de pel·lícules de televisió. El seu primer llargmetratge va ser Frida – med hjertet i hånden el 1991, que va ser la entrada noruega al Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa el 1992. El seu següent llargmetratge va ser Høyere enn himmelen protagonitzada amb l'actriu sueca Harriet Anderson La seva pel·lícula Søndagsengler va ser nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa el 1997. Va dirigir la minisèrie En udødelig mann (2006) sobre la vida d'Henrik Ibsen. Nesheim va rebre el premi honorífic del comitè Amanda durant els Premis Amanda 2024.

## Filmografia

* Skolen (2004) sèrie de televisió
* Brigaden (2002) sèrie de televisió
* Soria Moria (2000) sèrie de televisió
* Evas øye (1999)
* Nr. 13 (1998) sèrie de televisió (4 episodis)
* Offshore (1996) sèrie de televisió
* Søndagsengler (1996)
* Høyere enn himmelen (1993)
* Frida - med hjertet i hånden (1991)
* Frida og det urolige hjertet (1990) (TV)
* Frida (1989) (TV)
* Tungekysset (1988) (TV)
* Den røde hatten (1987) (TV) telenovel·la

## Referències

* ↑ «The 69th Academy Awards (1997) Nominees and Winners». oscars.org. [Consulta: 5 octubre 2015].
* ↑ ««Ibelin» er årets film». nrk.no, 23-08-2024.
# ISO 3166-2:CY

ISO 3166-2:CY és el subconjunt per a Xipre de l'estàndard ISO 3166-2, publicat per l'Organització Internacional per Estandardització (ISO) que defineix els codis de les principals subdivisions administratives.
Actualment per a Xipre l'estàndard ISO 3166-2 està format per 6 districtes.
Cada codi es compon de dues parts, separades per un guió. La primera part és CY, el codi ISO 3166-1 alfa-2 per a Xipre. La segona part són dos dígits (01–06).

## Codis actuals

Els noms de les subdivisions estan llistades segons l'ISO 3166-2 publicat per l'"ISO 3166 Maintenance Agency" (ISO 3166/MA).
Els codis ISO 639-1 són utilitzats per representar els noms de les subdivisions en les llengües oficials següents:
* (el): Grec
* (tr): Turc
Hi ha sis districtes (el: επαρχίες, eparchies; tr: kaza).
Subdivisions :
| Codi | Nom (el – ELOT 743:1982) | Nom (el) | Nom (tr) | Nom (ca) |
| CY-04 | Ammochostos | Αμμόχωστος | Gazimağusa | Famagusta |
| CY-06 | Keryneia | Κερύvεια | Girne | Kerínia |
| CY-03 | Larnaka | Λάρνακα | Larnaka | Làrnaca |
| CY-01 | Lefkosia | Λευκωσία | Lefkoşa | Nicòsia |
| CY-02 | Lemesos | Λεμεσός | Leymosun | Limassol |
| CY-05 | Pafos | Πάφος | Baf | Pafos |

### Notes

* ↑ Els noms en grec escrits amb l'alfabet grec no estan inclosos a l'estàndard ISO 3166-2.
* ↑ Nom en català no inclòs a l'estàndard ISO 3166-2.
No tot el territori dels districtes està sota control pel govern de Xipre, vegeu República Turca de Xipre del Nord.
Els territoris Britànics d'Ultramar que es troben a l'illa de Xipre de Akrotiri i Dekélia (que consisteixen en bases militars) no tenen cap codi ISO 3166 assignat.

## Enllaços externs

* ISO Online Browsing Platform: CY (Plataforma Online d'Exploració ISO: CY) (anglès)
* Districtes de Xipre, Statoids.com (anglès)
# Compte pendent

Compte pendent (també coneguda com a Backtrace) és una pel·lícula de crim i d'acció estatunidenca del 2018 dirigida per Brian A. Miller i protagonitzada per Sylvester Stallone, Matthew Modine i Ryan Guzman. La pel·lícula es va estrenar com a vídeo sota demanda i va tenir una estrena limitada a les sales de cinema dels Estats Units el 14 de desembre de 2018. S'ha doblat al català amb la distribució de Youplanet Pictures. S'ha doblat al català i es va incorporar el 5 de juliol de 2022 a FilminCAT.

## Sinopsi

Després de patir una lesió cerebral a causa d'un robatori bancari que va sortir malament, MacDonald (Matthew Modine) desenvolupa amnèsia i és ingressat en una sala psiquiàtrica de la presó. Després del seu setè any d'avaluació, un reclús i un metge de sala (Ryan Guzman i Meadow Williams) l'han obligat a sortir de la presó i li injecten un sèrum que l'obliga a reviure la vida que ha oblidat. Ara MacDonald ha d'eludir un detectiu local (Sylvester Stallone), un veterà agent de l'FBI (Christopher McDonald) i els perillosos efectes secundaris de la droga per recuperar els diners robats mentre s'enfronta al seu passat.

## Repartiment

* Sylvester Stallone com el detectiu Sykes
* Matthew Modine com a Donovan "Mac" MacDonald
* Ryan Guzman com a Lucas MacDonald
* Meadow Williams com a Dr. Erin MacDonald
* Tyler Jon Olson com a Farren MacDonald
* Christopher McDonald com a agent Franks
* Colin Egglesfield com el detectiu Carter
* Jenna Willis com el detectiu Bay
* Lydia Hull com el Dr. Nichols
* Baylee Curran com a guarda de seguretat Alicia

## Referències

* 1 2 Backtrace a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «New Trailer for Sylvester Stallone's Backtrace Brings the Pain to VOD», 13-11-2018.
* ↑ «Movie Review: Stallone is back on the beat with "Backtrace"», 07-12-2018.
* ↑ «Compte pendent». Desdelsofà.cat. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ «Compte pendent». FilminCAT. [Consulta: 11 juliol 2022].
# José Ramos Delgado

José Ramos Delgado (25 d'agost de 1935 - 3 de desembre de 2010) fou un futbolista argentí, fill de pares de Cap Verd. Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1958.

## Referències

* ↑ «Murió el Negro Ramos Delgado» (en castellà). Cancha Llena, 03-12-2010 [Consulta: 3 desembre 2010].
* ↑ Observatorio de Colectividades – Comunidad Caboverdeana: Personalidades (Communities Observatory – Cape Verdean Community: Personalities) Arxivat 2013-12-30 a Wayback Machine. Buenosaires.gov.ar (castellà)
* ↑ Anécdotas del Superclásico – Hoy: José Manuel Ramos Delgado (Anecdotes of Superclásico – Today: José Manuel Ramos Delgado) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Playing statistics at BDFA (castellà)
* ↑ «Futbol Factory profile». Arxivat de l'original el 2007-10-20. [Consulta: 11 març 2018]. (castellà)
# Yuan An

Yuan An (Xina, segle I - Xina, 9 d'abril de 92 dC) va ser un prominent erudit, administrador i home d'estat de les corts de l'emperador Zhang i de l'emperador He de la dinastia Han. És considerat el fundador del poderós clan Yuan de Ru'nan, una de les famílies aristocràtiques líders de Han Orental.

## Biografia

Nascut a Ruyang (汝陽), Comanderia Runan (prop de l'actual Shangshui, província de Henan) en una família noble, Yuan Un coneixement heretat al Llibre dels canvis del seu avi Yuan Liang (袁良), que havia assolit el càrrec de magistrat cap als 25 anys. aprenent, Yuan An es va establir una reputació a la seva comandament nativa. Després d'una mica d'experiència clerical, va ser recomanat com a "Filially Pious and Incorrupt" pel magistrat de Ruyang l'any 60 i va viatjar a Luoyang per servir a la cort imperial. L'any 62 va abandonar la capital i durant els vuit anys següents va ocupar els càrrecs relativament insignificants de cap i després de magistrat a les províncies orientals.
El 2 de febrer del 71, Yuan An va rebre la seva primera tasca important com a Gran Administrador de la Comanderia Chu, per investigar Liu Ying , el rei del Chu, que va ser acusat d'heretgia i traïció,i milers de veïns van ser acusats d'estar implicats en la trama. A Chu, Yuan An va salvar quatre-centes llars innocents, malgrat les advertències que aquest acte el podria qualificar de "simpatitzant dels rebels". Els procediments administratius i judicials posteriors van ser considerats amb satisfacció per l'emperador He. 74, Yuan va ser cridat a la capital per servir com a intendent de Henan, amb responsabilitats executives al territori que envolta Luoyang. En aquest paper, el Hou Han Shu afirma que "els amos de la capital el respectaven i el seu nom pesava molt a la cort imperial".

## Referències

* ↑ Pirazzoli-t'Serstevens, Michèle.. Les dynasties Qin et Han : histoire générale de la Chine (221 av. J.-C.-220 apr. J.-C.). París: Les Belles lettres, 2017, ©2017. ISBN 978-2-251-44638-7.
* ↑ ([永平]十三年十二月丙辰，拜楚郡〔太〕 守。) Han Situ Yuan An Bei (《撉司倮汉叢〮汉墑〕 守。 Estela de Yuan An, Situ de Han")
* ↑ (永平十三年，楚王英谋为逆，事下郡覆考。huhan) , vol.45
* ↑ (帝感悟，即报许，得出者四百馀家。) Houhanshu, vol.45
* ↑ ([永平]十七年八月庚申，徵拜河南尹。) Han Situ Yuan An Bei
# Cure (pel·lícula)

Cure (キュア, Kyua) (nom original: CURE) és una pel·lícula de suspens psicològic de 1997, dirigida per Kiyoshi Kurosawa i protagonitzada per Koji Yakusho, Masato Hagiwara, Tsuyoshi Ujiki i Ana Nakagawa.

## Argument

Yakusho interpreta a Kenichi Takabe, detectiu de la policia que investiga una sèrie d'assassinats estranys. Encara que cada víctima és assassinada de la mateixa manera, amb la marca d'una X gravada en el seu pit, l'autor sembla diferent cada vegada. En tots els casos atrapen a l'assassí prop de l'escena del crim, i encara que els homicides confessen sense oferir cap mena de resistència l'autoria de l'assassinat, no tenen cap motiu i sovint no poden explicar adequadament què és allò que els va empènyer a convertir-se en criminals.
Takabe eventualment troba a un home anomenat Mamiya. Mamiya sembla tenir una pèrdua extrema de la memòria a curt termini; es confon constantment sobre quin dia és, on està, i quin és el seu nom. Es descobreix que Mamiya és el nexe comú entre els assassinats, doncs cada persona amb la qual ell entra en contacte comet un assassinat poc temps després.
Takabe investiga a Mamiya i troba que va estudiar hipnosis i mesmerisme, però no pot entendre com Mamiya pot convèncer a persones estranyes perquè es converteixin en assassins. Encara que li costa treball creure-ho, Takabe descobreix que Mamiya no només no té cap problema de memòria, sinó que, a més, és un hipnotitzador expert, controlant les accions de la gent simplement exposant-la a sons repetitius o a la flama d'un encenedor.
Mamiya troba a Takabe fascinant, possiblement perquè Takabe sembla immune a les energies suggestives de Mamiya. Com més investiga Takabe a Mamiya, més sent que pot ser a punt de tornar-se boig. Quan Mamiya escapa, Takabe el segueix fins a una casa en un lloc despoblat i li dispara.
Al final de la pel·lícula, Takabe s'ha convertit en l'hipnotitzador principal i està continuant el treball de Mamiya.

## Referències

* ↑ «Kiyoshi Kurosawa - IMDb» (en anglès). IMDb. [Consulta: 30 novembre 2016].
* ↑ «黒沢清». www.jmdb.ne.jp. [Consulta: 30 novembre 2016].
* ↑ «Cure (1997) - IMDb» (en anglès). IMDb. [Consulta: 30 novembre 2016].
* 1 2 «Cure (1997) - FilmAffinity» (en castellà). FilmAffinity. [Consulta: 30 novembre 2016].

## Vegeu també

* J-Horror
Viccionari
# Polispast

El polispast és una màquina que s'utilitza per a aixecar o moure una càrrega amb un gran avantatge mecànic, perquè es necessita aplicar una força molt menor al pes que cal moure. Duu dues o més corrioles incorporades per a minimitzar l'esforç.
En la seva fórmula intervé la força que ha de fornir l'objecte o persona per aixecar la resistència i el nombre de corrioles que intervenen en l'aixecament de la resistència.
La seva fórmula és: $F={\frac {\mbox{Resistència}}{2\cdot {\mbox{Nombre de corrioles}}}}\cdot {\text{Gravetat}}$
Exemple: $245\ \mathrm {N} ={\frac {100\ \mathrm {kg} }{2\cdot 2}}\cdot 9,807$
Per tal d'aixecar un pes de 980 N s'ha exercit una força de 245 N.
Aquests mecanismes s'utilitzen molt en els tallers o indústries que manipulen peces molt voluminoses i pesades perquè faciliten la manipulació, elevació i col·locació d'aquestes peces pesades en les diferents màquines-eines que hi ha en els tallers o magatzems, així com carregar-les i descarregar-les dels camions que les transporten.
Solen estar subjectes a un braç giratori que hi ha acoblat a una màquina, o poden ser mòbils guiats per rails col·locats en els sostres de les naus industrials.
Els polispasts tenen diverses grandàries o potència d'elevació, els petits es manipulen a mà i els més grans duen incorporat un motor elèctric.

## Referències

* ↑ «2.3 Politges i Polispastos». Adaptació: Tecnologia (3r d'ESO). [Consulta: 13 juliol 2024].

## Vegeu també

* Rolamite
# Aatos Jaskari

Aatos Jaskari (Seinäjoki, 26 d'abril de 1904 - Seinäjoki, 16 de març de 1962) va ser un lluitador finlandès, que combinà la lluita grecoromana i la lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. Era el pare del també lluitador Tauno Jaskari.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va disputar dues proves del programa de lluita. Guanyà la medalla de bronze en la prova del pes gall de lluita lliure, mentre en la del pes gall en estil grecoromana quedà eliminat en segona ronda. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, fou cinquè en la prova del pes gall del programa de lluita lliure.
En el seu palmarès també destaquen sis títols finlandesos: el 1931, 1932, 1933, 1935 i 1937 en pes gall d'estil lliure i el 1931 en pes gall d'estil grecoromà.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Aatos Jaskari». [Consulta: 28 octubre 2021].
# Anna Aparicio Català

Anna Aparicio Català (Barcelona, 1991) és una autora i il·lustradora catalana de literatura infantil.
Va estudiar Belles Arts a la Universitat de Barcelona, graduant-se en la especialitat de dibuix. Posteriorment va estudiar il·lustració a l'Escola de la Dona i va realitzar un màster en Llibres i Literatura Infantil i Juvenil a la Universitat Autònoma de Barcelona.
Es dedica a la il·lustració de llibres infantils des de l'any 2014. A part de la producció pròpia, ha il·lustrat llibres d'autors de literatura infantil i juvenil europeus com ara Davide Calì o Natalie Brun-Cosme.
La seva obra ha estat reconeguda en diversos certàmens nacionals i internacionals, com ara Valladolid Ilustrado, la Fira del Llibre Infantil de Bolonya, la China Shanghai International Children's Book Fair, o el catàleg White Ravens.

## Referències

* 1 2 Taradell, Biblioteca de. «Aparicio Català, Anna». [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ «Anna Aparicio». [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ redaccion. «Anna Aparicio Català y ‘Una historia sin clichés' - Un Periodista en el Bolsillo Ilustracion» (en castellà), 05-12-2023. [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ «Nico et Ouistiti» (en francès). [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ «La il·lustradora i alumna de l'Escola Anna Aparicio guanya el Concurs Internacional Valladolid Ilustrado 2018» (en espanyol europeu). [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ ibbycat. «La il·lustradora catalana Anna Aparicio, entre els guanyadors de la 57a Exposició d’Il·lustradors de la Fira de Bolonya», 19-01-2023. [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ «Ilustradores en la China Shanghai International Children's Book Fair - Estandarte» (en castellà). [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ Babar. «White Ravens 2019» (en castellà), 08-10-2019. [Consulta: 8 gener 2024].
# Muntanyes Flamejants

Les munyanyes Flamejants (en xinès: 火 焰|山, huǒ yàn shān', o muntanyes Gaochang, són turons erosionats i erms de sorra roja dins la serralada Tian Shan a Xinjiang, Xina. Estan situades prop del límit nord del desert de Taklamakan i a l'est de la ciutat de Turpan. Són molt evidents els seus barrancs i rases causats per l'erosió de la roca mare de pedra sorrenca rogenca i això li dona un aspecte de flames durant certs moments del dia.
Aquestes muntanyes fan uns 100 km de llargada i uns 10 km d'amplada i travessen la conca de Tarim d'est a oest. L'altitud mitjana de les muntanyes Flamejants és de 500 m amb alguns pics que arriben als 800 m. Tenen un clima dur i a l'estiu és un dels punts més càlids de la Xina, arribant amb freqüència als 50 °C o superant-los. S'hi troba un dels termòmetres més grossos de la Xina, que constitueix una atracció turística.

## Ruta de la Seda

En temps antics s'evitava el pas pel desert de Taklamakan durant la ruta de la Seda i oasis com el de la ciutat de Gaochang, situats als peus de les muntanyes Flamejants, eren un punt important de parada per a les rutes dels mercaders. També, seguint la ruta de la Seda, s'hi van construir importants monestirs budistes, com els de les coves dels mil budes de Bezeklik.

## Notes

* ↑ «Flaming Mountain, Turpan». chinahighlights.com. Arxivat de l'original el 2007-11-11. [Consulta: 19 setembre 2007].
* ↑ Keay, John. India: A History. Nova York: Grove Press, 2000, p. 103, 124—27. ISBN 0-8021-3797-0.
* ↑ Ebrey, Patricia. The Cambridge Illustrated History of China. Cambridge University Press, 2006, pp. 106–7, 202. ISBN 0-521-43519-6.
# Anna Llopart i Farrés

Anna Llopart i Farrés (Barcelona, 1975) és directora de teatre, dramaturga i ajudant de direcció d'espectacles musicals i operístics, llicenciada en Comunicació Audiovisual per la Universitat Pompeu Fabra i en Direcció i Dramatúrgia per l'Institut del Teatre de Barcelona.
Ha dirigit Un dia després (Fira de Teatre al Carrer de Tàrrega, 2000) i L’Home Res (Teatre Malic, 2002) , obres escrites per l'Anaïs Schaaff, amb qui va fundar la desapareguda Companyia Postfestum. El 2021 estrena a la Sala Beckett Sota la neu escrita per ella mateixa i editada per Sala Beckett Obrador Internacional de Dramatúrgia (Biblioteca Beckett, 2021). Gràcies a la seva formació musical, va treballar com a regidora i ajudant de direcció durant més de 15 anys en les produccions del músic Carles Santos. Ha publicat el llibret d’òpera per a mezzosoprano i actors D’ella s'explica a Pagès Editors que va rebre el IX Premi de Teatre Les Talúries de Teatre i Guió d’Espectacle Teatral (2004) atorgat per l'Institut d'Estudis Ilerdencs. Com a dramaturga i directora d’escena també ha estrenat espectacles familiars al Gran Teatre del Liceu: La primera cançó (2008), L’orquestra dels animals (2010) i Mans a l’òpera (2018) (amb Xavi Mateu); al Teatre Nacional de Catalunya: El vestit nou de l’Emperador (2004); i al Festival Grec: La butxaca del pantaló és un telèfon (2016) que també es presentà al Festival de Teatre al Carrer de Tàrrega. També ha escrit i dirigit espectacles per a les gires del departament de música de la Fundació La Caixa: Teranga (2010), Acaba’t la sopa (2011), Pum Sum Kà (2016), Un bosc a la paret (2019) i ha realitzat la direcció escènica del concert biogràfic Beethoven 250 (2020).

## Referències

* ↑ «Anna Llopart». [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «Un dia després». Base de dades de Dramatúrgia Catalana Contemporània. [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «L'home res». Base de dades d'espectacles de l'Institut del Teatre. [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «Sota la neu». [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ Andrés, Guillem «El provocador Carles Santos i la seva màgia tornen al Lliure». El País.cat, 12-01-2018 [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ Llopart, Anna. D'ella s'explica. Lleida: Pagès Editors, 2004, p. 88. ISBN 978-84-9779-184-7 [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «Arxiu de premis». [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «La primera cançó». [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «L’ORQUESTRA DELS ANIMALS en el Teatre-Auditori de Sant Cugat». DanzaBallet.com, 27-04-2011 [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «Mans a l'òpera». [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «El vestit nou de l'emperador». [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «La butxaca del pantaló és un telèfon». [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «Teranga». [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «Acaba't la sopa». [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «L'espectacle «Pum-sum-kà» s'estrena al CaixaForum de Barcelona amb diversos concerts tots els caps de setmana de novembre». [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «Un bosc a la paret». [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ «BEETHOVEN 250 UN CONCERT BIOGRÀFIC». Arxivat de l'original el 25 de maig 2021. [Consulta: 25 maig 2021].