OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Passada (futbol americà)

En futbol americà, una passada, en anglès forward pass, és una jugada en la que el jugador que té la pilota (normalment el rerequart), i que està situat darrera de la línia de scrimmage, fa un llançament de la pilota cap endavant a un dels seus companys, amb la intenció d'avançar el màxim número de iardes possible i assolir un touchdown.
Un cop el rerequart rep l'esnap de part del central, corre unes iardes enrere per donar temps als seus companys a córrer, i després llença la passada cap al company escollit segons la jugada prèviament concertada amb l'entrenador. El jugador que fa la passada normalment serà el rerequart, i els que la reben han de ser corredors, ales tancats o, el més habitual, receptors (el jugadors de la línia ofensiva no poden rebre una passada). La pilota ha d'anar de passador a receptor sense tocar el terra (encara que sigui tocada o desviada per un jugador defensiu es considerada pilota en joc fins que toca terra). Per que sigui considerada passada completa el jugador ha de fer-se amb la possessió de la pilota i tocar amb els dos peus a terra; després de rebre la passada la funció del receptor és intentar arribar a la zona d'anotació o, com a mínim, avançar cap a ella el màxim possible. Si el receptor no aconsegueix rebre la passada o ho fa però de manera il·legal (per exemple, tocant amb un peu fora del terreny de joc) es considera passada incompleta.
Cal destacar que una passada és legal sempre que es faci per darrere de la línia de scrimmage, però si el rerequart (o el jugador que ha de fer la passada) ha anat cap endavant i ha creuat aquesta línia, només pot fer passades laterals o enrere.

## Referències

* 1 2 «correguda». Termcat. Departament de Cultura - Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «Forward pass» (en anglès). The Britannica Dictionary. Encyclopædia Britannica. [Consulta: 5 agost 2024].
* ↑ «Terms Glossary» (en anglès). NFL Football Operations. National Football League. [Consulta: 5 agost 2024].
* ↑ Miquel. «¿Como se juega a futbol americano? – Parte II» (en castellà). 11InchBall, 03-01-2019. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ Pérez Giménez, Diego. «El pase» (en castellà). Fútbol americano para todos, 01-06-2000. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «Pase lateral» (en castellà). ThePlaybook.jimdo.com, 2010. [Consulta: 2 agost 2024].
# Petahia de Ratisbona

Petahia de Ratisbona, també conegut com a Petachiah Ben Yakov, Moses Petachiah o Petachiah de Regensburg, fou un rabí d'origen bohemi de finals del segle xii i principis del segle xiii recordat per haver fet extensos viatges per tota l'Europa de l'Est, la regió del Caucas i l'Orient Mitjà.

## Biografia

Petahia va néixer a Ratisbona, Baviera (altres fonts esmenten Praga com a lloc de naixement). El seu germà va ser el rabí Yitzhak ha-Lavan (el Blanc) ben Yaakov, un famós jurista jueu. Durant la seva infància va ser probablement tutelat per estudiosos com Yehuda ben Shmuel (Judà el Piadós). Va ser autor de diverses glosses al Talmud. Sent encara jove, va deixar Ratisbona, una ciutat on la comunitat jueva era tan reconeguda per la seva pietat i aprenentatge que es deia de vegades l'Atenes jueva, i es va establir a Praga.
La data dels seus viatges és incerta. És probable que sortís de Praga en algun moment entre 1170 i 1180, i estigué sens dubte a Jerusalem abans de 1187, ja que la descriu sota el control del Regne de Jerusalem. Ja que se suposa que Judà el Piadós va ser qui va recopilar les notes de l'edició supervivent del quadern de viatge de Petahia, devia haver tornat a Ratisbona abans de la data de la seva mort el 1217, sense que es conegui del cert la data exacta de la seva mort.
Les notes dels seus viatges van ser publicades per primera vegada a Praga el 1595 sota el títol abreujat de Sibbub. Després també van ser publicades per Wagenseil, en una versió llatina, a Exercitationes Sex (pàg. 160-203, Estrasburg, 1687), per Carmoly, en hebreu i francès, amb el títol Sibbub ha-'Olam, a París, el 1831; i, finalment, per A. Benish, en hebreu i anglès, com The Travels of Rabbi Petaḥyah, a Londres, el 1856. L'última edició de l'obra de Petahia aparegué a Lemberg el 1859.

## El viatge

Petahia va viatjar a l'est des de Bohèmia, a través de Polònia, Belarús, el sud d'Ucraïna (que ell anomena Kedar) i Crimea. Descriu les restes dels khàzars i els principis de la comunitat caraïta de Crimea. A continuació, es va dirigir al sud a través del Kanat de Kiptxak i el Caucas a Armènia, residint durant un temps a Nísibis. Des d'allà va viatjar a Mesopotàmia, visitant les ciutats de Nínive, Sura, Pumbedita i Bagdad abans de passar a Pèrsia. Tornant-se cap a l'oest, va remuntar el riu Eufrates i va arribar a Síria, visitant Alep i Damasc. Va viatjar pel Regne de Jerusalem, visitant els llocs sants a Galilea i Judea, d'on va poder haver-se fet a la mar, perquè el següent lloc que descriu és Grècia. A partir d'aquí, probablement, va tornar a casa a través dels Balcans.

## Referències

* ↑ Bacher, Wilhelm; Ochser, Schulim «Pethahiah B. Jacob Ha-laban». Jewish Encyclopedia, 1901–1906, p. 23-40.

## Vegeu també

* Benjamí de Tudela
* Radhanites

## Enllaços externs

* Travels of Rabbi Petachia of Ratisbon, versió online de l'edició de 1856. (anglès) (hebreu)
# Lillehammer GP

El Lillehammer GP és una competició ciclista d'un sol dia que es disputa al voltant de Lillehammer (Noruega). Creat el 2018, forma part de l'UCI Europa Tour amb una categoria 1.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2018 | Alexander Kamp | Andreas Stokbro | Cees Bol |
| 2019 | Niklas Larsen | Kristian Aasvold | Julian Mertens |
| 2020 | Andreas Leknessund | Torstein Træen | Andreas Staune-Mittet |
| 2021 | Idar Andersen | Gianni Marchand | Lucas Eriksson |
| 2022 | Magnus Bak Klaris | Josh Kench | Torstein Træen |
| 2023 | Christian Ingemann Lindquist | Johannes Kulset | Eivind Broholt Fougner |
| 2024 | suspesa | suspesa | suspesa |

## Referències

* ↑ «Lillehammer G.P (Nor) - Cat.1.2». [Consulta: 16 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial (noruec)
* Lillehammer GP a ProCyclingStats
# Dino Meneghin

Dino Meneghin (nascut el 18 de gener de 1950), és un exjugador de bàsquet italià.
Va ser considerat el millor jugador del seu país durant dècades, i, durant diversos anys, també el millor d'Europa. Amida 2,06 m d'altura. Meneghin va néixer a Alano di Piave, Vèneto (nord-est d'Itàlia). El 20 de novembre de 1966, quan tenia 16 anys, va jugar el seu primer partit a la lliga italiana amb el club Ignis Varese. Va jugar l'últim partit amb 45 anys. Avui dia treballa per a la Federació Italiana de Bàsquet i per al club Olimpia de Milà.
En total, va jugar 836 partits i va marcar 8.560 punts en el Campionat Italià. Amb la selecció de bàsquet d'Itàlia va jugar 271 partits amb un total de 2.847 punts. Meneghin es va convertir en el primer jugador d'una lliga europea en ésser triat en el Draft de l'NBA. Els Atlanta Hawks el van seleccionar en les últimes rondes del Draft de l'NBA de 1970, no obstant això mai va jugar als Estats Units. El 1980 i 1983 va ser triat com el MVP de tot Europa. El 1991 va ser triat com el millor jugador europeu de bàsquet de tots els temps. El 5 de setembre de 2003 es va convertir en el segon jugador italià a entrar en el Basketball Hall of Fame, després de Cesare Rubini, que va jugar i va entrenar l'Olimpia Milano entre els anys 40 i 70 respectivament.
Una de les seves fites va ser jugar 10 finals consecutives de la Copa d'Europa de bàsquet amb el Varese (5 de guanyades i 5 de perdudes) i dues més amb l'Olimpia Milano (ambdues guanyades). Abans de retirar-se va arribar a enfrontar-se en partit de la lliga italiana al seu fill Andrea.

## Trajectòria esportiva

* Pallacanestro Varese (1966-1980)
* Olimpia Milano (1981-1990)
* Pallacanestro Trieste (1991-1992)
* Olimpia Milano (1993-1995)

## Palmarès

* 12 Lliga italiana de bàsquet: 1969, 1970, 1971, 1973, 1974, 1977, 1978, 1982, 1985, 1986, 1987, 1989.
* 6 Copa italiana de bàsquet: 1969, 1970, 1971, 1973, 1986, 1987.
* 7 Copa d'Europa de bàsquet: 1970, 1972, 1973, 1975, 1976, 1987, 1988.
* 2 Recopa d'Europa de bàsquet: 1967, 1980.
* 1 Copa Korac: 1985.
* 4 Mundial de Clubs de bàsquet: 1967, 1970, 1973, 1987.
* Medalla de plata als Jocs Olímpics de Moscou 1980
* Medalla d'or al Campionat d'Europa de bàsquet 1983
* Medalla de bronze al Campionat d'Europa de bàsquet 1975
* 2 cops Mr. Europa: 1980 i 1983

## Enllaços externs

* Perfil de Dino Meneghin a interbasket.net
# Andrea Wolfer

Andrea Wolfer (Zúric, 16 de desembre de 1987) va ser una ciclista suïssa que fou professional del 2006 al 2008. Va combinar la carretera amb el ciclisme en pista i el ciclocròs.
És filla del també ciclista Bruno Wolfer.

## Palmarès en pista

* 2005
** Campiona del món júnior en Puntuació
* 2007
** Campiona de Suïssa en Òmnium
* 2008
** Campiona de Suïssa en Òmnium
* 2009
** Campiona de Suïssa en Òmnium
* 2012
** Campiona de Suïssa en Òmnium

## Palmarès en ruta

* 2005
** Campiona de Suïssa júnior en ruta
* 2011
** 1a al Gran Premi Cham-Hagendorn

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Petrell del Cap

El petrell del Cap (Daption capense) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae) que cria al continent Antàrtic i les illes adjacents, i altres illes de l'hemisferi sud. D'hàbits pelàgics, es dispersa pels oceans meridionals, fins al Tròpic de Capricorn. És l'única espècie del gènere Daption.
Viu principalment sobre aigües fredes més enllà de la plataforma continental, però es pot trobar a les aigües costaneres durant la reproducció.Té una dieta de krill, però també menja de peixos, calamars, vísceres, carronya i deixalles dels vaixells. S'ha observat associat amb balenes i altres ocells marins i es congrega en grans estols al voltant dels vaixells d'arrossegament. Cria des de novembre en colònies de mides variables en penya-segats o pendents rocosos escarpats. Nia a les escletxes poc profundes, a la raspalla de les cornises rocoses, als llits estables de grava o entre roques.
Té una àmplia distribució i no es coneix cap amenaça. Es classifica com a risc mínim a la Llista Vermella de la UICN.

## Referències

* ↑ «petrell del Cap». A: Diccionari dels ocells del món. Barcelona: TERMCAT [Consulta: 3 agost 2024].
* ↑ del Hoyo, Josep; Elliot, A.; Sargatal, J. Handbook of the birds of the world (en anglès). Volum 1: Ostrich to Ducks. Barcelona: Lynx Edicions, 1992. ISBN 978-84-87334-10-8.
* ↑ «Cape Petrel Daption capense» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22697879a132610612.en.
# Miquel d'Alentorn i de Salbà

Miquel d'Alentorn i de Salbà, abat d'Amer i de Roses. Va ésser nomenat President de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1635.

## Biografia

Era fill d'Alexandre d'Alentorn i de Botella, senyor de Seró, i d'Àngela de Salbà i de Montmany. Era oncle d'Onofre d'Alentorn i de Mir, membre del braç militar el 1640. Els fills d'aquest, Onofre i Valerià d'Alentorn i Bullfarines varen assistir pel braç militar a les Corts de Barcelona (1701) i 1705.
Va exercir el càrrec de president amb Francesc de Llupià de la vila de Perpinyà pel braç militar, i Pere Prats, ciutadà de Girona, pel braç reial. Prats morí el 31 d'agost del 1636 i el rellevà Pere Joan Fortuno, ciutadà de Tortosa. Durant el seu trienni al front de la Generalitat es va recuperar la capitalitat del virregnat que, com a càstig, havia estat traslladada a Girona entre 1635 al 1637.
El comte-duc d'Olivares, Gaspar de Guzmán, insistí d'iniciar la guerra contra França des de terres catalanes. Per això els catalans havien de pagar el seu exèrcit, subministrar-los menjar, dormir i tot el que demanessin, i pagar nous impostos il·legals per sobre dels drets de la Generalitat. Era la guerra freda que instaurà Felip IV per ordre del compte-duc d'Olivares. Qui no pagava seria saquejat, empresonat i enviat a galeres.

## Referències

* 1 2 Gordo-Guarinos, 2000, p. 50.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
* Gordo-Guarinos, Francesc. De Berenguer de Cruïlles a Jordi Pujol: els 125 presidents de la Generalitat de Catalunya. Lleida: Pagès Editors, 2000. ISBN 84-7935-703-7.
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Utrillas

Utrillas (aragonès: Utriellas) és un municipi d'Aragó, situat a la província de Terol i que és la capital de la comarca de Conques Mineres, juntament amb Montalbán. L'any 1969 Siemens AG va fabricar el primer turbogenerador per la central tèrmica d'Utrillas.

## Vegeu també

* CD Utrillas

## Enllaços externs

* Informació d'Utrillas
* Utrillas de Terol
* Fòrum d'Utrillas
# Campionat Individual de Raspall de 2006

El XXI Campionat Individual és l'edició del 2006 del Campionat Individual de raspall per a pilotaires professionals.

## Pilotaires

* Agustí de Castelló
* Alberto d'Aielo de Malferit
* Armando de Bicorp
* Carlos d'Oliva
* Coeter II de Simat de la Valldigna
* David del Genovés
* Galán
* Juan del Genovés
* Juan Carlos de Bicorp
* Juan Gràcia de Potries
* Malonda IV d'Oliva
* Salva de Simat de la Valldigna
* Sariero
* Tur
* Waldo d'Oliva

## Resultats
### Primera fase

| Data | Trinquet | Roig | Blau | Resultat |
| 21/11/06 | Oliva | Armando | Coeter II | 10-25 |
| 21/11/06 | Oliva | Salva | Tur | malaltia |
| 23/11/06 | Bellreguard | Galán | Juan Carlos | 25-10 |
| 23/11/06 | Bellreguard | Carlos | David | 20-25 |
| 25/11/06 | El Zurdo (Gandia) | Agustí | Malonda IV | 25-20 |
| 25/11/06 | El Zurdo (Gandia) | Juan | Sariero | lesió |

### Segona fase

| Data | Trinquet | Roig | Blau | Resultat |
| 28/11/06 | Oliva | Coeter II | Salva | 25-20 |
| 30/11/06 | Bellreguard | Galán | David | 25-15 |
| 02/12/06 | El Zurdo (Gandia) | Agustí | Sariero | 25-10 |

### Fase final

| Semifinals | Semifinals | | | Final | Final |
| 9 de desembre, El Zurdo (Gandia) | 9 de desembre, El Zurdo (Gandia) | 9 de desembre, El Zurdo (Gandia) | 9 de desembre, El Zurdo (Gandia) | 9 de desembre, El Zurdo (Gandia) | 9 de desembre, El Zurdo (Gandia) |
| Coeter II | 25 | |
| Galán | 15 | |
| | | | | 21 de desembre, Trinquet de Bellreguard | 21 de desembre, Trinquet de Bellreguard |
| | | | | Coeter II | 25 |
| | | | | Agustí | 05 |
| 12 de desembre, Oliva | 12 de desembre, Oliva | | |
| Agustí | 25 | | |
| Salva | 10 | | | |
# USS Indianapolis (CA-35)

L'USS Indianapolis fou un creuer pesant de la classe Portland que va pertànyer a l'Armada dels Estats Units, amb nom identificador CA-35. El seu nom prové de la ciutat nord-americana d'Indianàpolis, Indiana.
Va ésser un vaixell a càrrec de l'almirall Raymond Spruance. Té un espai significatiu a la història a causa del seu enfonsament, que va portar a la pèrdua de vides en àmbit marítim més gran en la història de la Marina dels Estats Units. El 30 de juliol de 1945, poc després d'haver entregat parts essencials de la primera bomba atòmica a la base naval dels Estats Units a Tinian el vaixell va ser torpedinat per un submarí I-58 de l'Armada Imperial Japonesa; la nau va enfonsar-se en 12 minuts. Dels 1,196 tripulants, 300 van ser "empassats" per l'oceà pacífic juntament amb el creuer. Els 900 homes restants van veure's exposats a deshidratació, enverinament per aigua salada, i atacs de taurons. L'armada va ser conscient de l'enfonsament quan, quatre dies més tard, un PV-1 Ventura va localitzar els nàufrags en un vol rutinari per la zona. Només van sobreviure 317 tripulants. Aquesta història la narra el personatge Quint, interpretat per Robert Shaw en la pel·lícula Tauró, en el minut 90.
# Turó de la Roca de Xeix

El turó de la Roca de Xeix és un cim del municipi del Masnou (Maresme).
El nucli originari del Masnou es va formar al voltant de l'església de Sant Pere, entre els turons coneguts com 'la Mesquita' i 'la Roca de Xeix', on s'arriba per les 60 escales que han esdevingut un carrer per a vianants de fort pendent, format per una successió d'esgraons i replans amb un acabat de maons a sardinell molt característic.

## Referències

* ↑ «Turó de la Roca de Xeix». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El Masnou posa en valor el ric patrimoni del seu nucli antic - Descobrir.cat
# Christina Schmuck

Christina Schmuck (Salzberg, 26 de gener de 1944) és una conductora de luge alemanya, ja retirada, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya, durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Grenoble, on guanyà la medalla de plata en la prova individual del programa de luge. Quatre anys més tard, als Jocs de Sapporo, fou desena en la mateixa prova. En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata i una de bronze al Campionat del món de luge i una d'or i una de bronze al Campionat d'Europa.

## Referències

* 1 2 «Christina Schmuck Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 22 febrer 2020].
# Dècada del 1260
## Esdeveniments

* Neix el Consolat de Mar, organisme del dret marítim català; queda instal·lat a la ciutat de Barcelona
* El regne de Castella arriba als 3 milions d'habitants mentre avança en la Reconquesta
* Primera menció al carnaval de Venècia
* L'imperi de Mongòlia es dissol en diverses províncies
* Apogeu de l'art gòtic
* Primeres reunions del parlament d'Irlanda
* Augment de l'antisemitisme a tot Europa; molts jueus són obligats a portar braçalets grocs per les ordenances municipals

## Personatges destacats

* Alfons X el Savi
* Jaume el Conqueridor
* Roger Bacon
* Tomàs d'Aquino
# Sean King O'Grady

Sean King O'Grady és un director i productor de cinema estatunidenc amb seu a Michigan. Va fer el seu debut com a director amb We Need to Do Something (2021). Després va fer el seu segon treball de direcció amb The Mill (2023). O'Grady també va ser productor de la pel·lícula de 2022 I Love My Dad i de la pel·lícula del 2024 Mr. Crocket.
A l'octubre de 2024, O'Grady residia al Comtat d'Oakland (Michigan).

## Filmografia
### Com a director

* We Need to Do Something (2021)
* The Mill (2023)

### Com a productor

* For Lovers Only (2011)
* In a World... (2013; productor executiu)
* Big Sur (2013; co-productor)
* The Assistant (2019; productor executiu)
* Dinner in America (2020; productor executiu)
* I Love My Dad (2022)
* The Listener (2022)
* The Mill (2023)
* Mr. Crocket (2024)

## Referències

* ↑ Foertsch, Rachel. «The Mill Director On Collaborating With Lil Rel Howery For New Horror Film». Screen Rant. [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ Yates, Shanique. «'THE MILL' DIRECTOR RECALLS LIL REL HOWERY'S DECISION TO REMAIN BLINDFOLDED UNTIL PRODUCTION BEGAN FOR THE SCI-FI THRILLER». Blavity, 09-10-2023. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ Millican, Josh. «"Dissecting Horror" Continues September 8th with the Creatives of ‘We Need to Do Something’». Dread Central, 03-09-2021. [Consulta: 9 octubre 2023].
* 1 2 3 Mahler, Matthew. «Exclusive: The Mill Director Wants to Change Your Life and Break the System». MovieWeb, 06-10-2023. [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ Zylberberg, Nadine «Three New Directors Welcome the Freedoms of Horror». , 15-06-2021 [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ O'Grady, Sean King (September 13, 2021). «The Director of We Need to Do Something Needs to Say Something About Compromise». MovieMaker. Consulta: October 9, 2023.
* ↑ Crump, Andrew (September 11, 2021). «Exclusive: Seeking Comfort From The Outside With WE NEED TO DO SOMETHING Director Sean King O'Grady». Fangoria. Consulta: October 9, 2023.
* ↑ McAndrews, Mary Beth. «‘The Mill’ Director On Capturing Lil Rel Howery’s Amazing Performance». Dread Central, 11-10-2023. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ Doll, Katie. «The Mill Director Sean King O'Grady Teases a 'Vampiric' Corporation». Comic Book Resources, 09-10-2023. [Consulta: 10 octubre 2023].
* ↑ «Director Sean King O'Grady on Casting Lil Rel Howery in The Mill». Comicbook.com, 10-10-2023. [Consulta: 10 octubre 2023].
* ↑ Hinds, Julie «Southfield-made horror movie filmed in just 17 days feels a lot like COVID-19 quarantine». , 02-09-2021 [Consulta: 9 octubre 2023].
* 1 2 Hinds, Julie «Detroit producer helped bring the scares to Hulu horror movie 'Mr. Crocket'». , 10-10-2024 [Consulta: 14 desembre 2024].
# Fritz Nachmann

Fritz Nachmann (Kreuth, 16 d'agost de 1929) és un conductor de luge alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on abandonà en la prova individual del programa de luge. Quatre anys més tard, als Jocs de Grenoble, va disputar les dues proves del programa de luge. Junt a Wolfgang Winkler guanyà la medalla de bronze en la prova per parelles, mentre en la prova individual fou dissetè.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or, una de plata i una de bronze al Campionat del món de luge, i una de plata al Campionat d'Europa.

## Referències

* 1 2 «Fritz Nachmann Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 18 febrer 2020].
# Polemarc (càrrec)

Un polemarc o polemarca (en grec antic πολέμαρχος polémarkhos) era un magistrat de l'antiga Grècia.
A Atenes el polemarc era un alt comandant militar, i ja apareix a la batalla de Marató on tenia el comandament de l'ala dreta; amb el temps el càrrec va deixar de ser militar i va esdevenir (segle iv) un encarregat o superintendent dels residents estrangers, similar al pretor peregrí dels romans. Aristòtil diu que el polemarc tenia la mateixa missió amb els estrangers (metecs) que l'arcont amb els ciutadans. El polemarc feia un sacrifici cada any a Àrtemis en commemoració del vot fet per Cal·límac després de la Batalla de Marató en honor de tots els caiguts.
El càrrec existia també entre els pobles doris, com Esparta i entre els pobles eolis, a diverses ciutats de Beòcia i Tessàlia, on igualment va estar relacionat amb afers militars, bé per dirigir exèrcits a l'exterior o bé per ocupar-se de l'exèrcit a casa en temps de pau organitzant les defenses, o ambdues coses.
Els polemarcs espartans tenien un rang proper als reis quan estaven de servei a l'estranger, i generalment eren membres d'alguna de les cases reials. El seu nombre era de sis i formaven part del consell de guerra reial; també tenien la custòdia de les taules públiques (Sissícia) on els militars menjaven en unió reforçant el seu esperit militar; tanmateix, disposaven d'un cert poder judicial.
A Tebes hi havia dos polemarcs elegits cada any, que en temps de pau tenien el poder executiu de l'estat i el comandament de la ciutat amb una força a les seves ordes, i podien ordenar la detenció de qualsevol ciutadà que pels seus actes hagués pogut ser condemnat a mort. Eren, però, diferents dels beotarques, als quals sembla que estaven sotmesos. També existien a Tèspies.
Hi havia també polemarcs a Etòlia i Arcàdia. En aquest darrer país, els polemarcs de Cineta s'ocupaven de les portes de la ciutat i guardaven les claus en el seu poder.

## Notes

* ↑ El DIEC estipula que la «forma sufixada del mot gr. arkhós» és -arca.

## Referències

* ↑ «polemarc - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 9 setembre 2024].
* ↑ «polemarc | enciclopedia.cat». [Consulta: 9 setembre 2024].
* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1383. ISBN 9788441224223.
* ↑ Smith, William (ed.). «Polemarchus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 11 desembre 2020].