OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luis Doreste Blanco

Luis Doreste Blanco (Las Palmas, Illes Canàries, 1961) és un regatista canari, membre d'una destacada família dedicada a la vela esportiva.

## Biografia

Va néixer el 7 de març de 1961 a la ciutat de Las Palmas de Gran Canaria, capital de l'illa de Gran Canària. És germà dels també regatistes Gustavo Doreste, José Luis Doreste i Manuel Doreste. És llicenciat en informàtica per la Universitat de Barcelona i professor d'aquesta disciplina a la Universitat de Las Palmas de Gran Canaria.

## Carrera esportiva

Membre del Real Club Náutico Gran Canaria, va participar, a 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la classe 470 juntament amb Roberto Molina. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) va aconseguir finalitzar tretzè en la classe Flying Dutchman juntament amb el regatista barceloní Miguel Noguer. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona fou l'encarregat de realitzar el Jurament Olímpic pels atletes en la cerimònia inaugural i posteriorment aconseguí guanyar la medalla d'or en la classe Flying Dutchman juntament amb Domingo Manrique, esdevenint així el primer esportista espanyol en aconseguir dues medalles olímpiques d'or. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) fou l'abanderat espanyol en la cerimònia inaugural i finalitzà en quinzè en la prova masculina de soling juntament amb Domingo Manrique i David Vera.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 3 medalles en el Campionat del Món de vela, aconseguint la medalla d'or l'any 1987 en la categoria Flying Dutchman i la medalla d'or en la categoria soling l'any 1995.
Fou el director esportiu del "Desafío Español" a la Copa Amèrica de vela. Així en la 32a edició realitzada el 2007 a València el vaixell va arribar fins a les semifinals de la competició, perdent per 5 a 2 davant l'equip "Team New Zealand" de Nova Zelanda.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Luis Doreste». [Consulta: 6 febrer 2025].
* ↑ «Luis Doreste, dos mejor que una», 03-08-1992. [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ «Luis Doreste Blanco» (en anglès). [Consulta: 20 setembre 2024].
* 1 2 «Luis Doreste: "Tener otra Copa América en España es realmente fantástico"», 29-03-2022. [Consulta: 20 setembre 2024].
* ↑ «World Sailing - Luis DORESTE BLANCO» (en anglès). [Consulta: 6 febrer 2025].
# Districte de Toggenburg

El Districte de Toggenburg és un dels 8 cercles administratius (en alemany walkreis) del Cantó de Sankt Gallen (Suïssa). Té una població de 45051 habitants (cens de 2007) i una superfície de 488,75 km². Està format per 16 municipis.

## Municipis

| Nom | Població (Dez. 2007) | Superfície in km² | Núm. SFOS |
| Alt Sankt Johann | 1431 | 53.10 | 3351 |
| Bütschwil | 3368 | 13.79 | 3391 |
| Ebnat-Kappel | 4937 | 43.57 | 3352 |
| Ganterschwil | 1173 | 8.01 | 3403 |
| Hemberg | 952 | 20.15 | 3372 |
| Kirchberg | 8107 | 42.59 | 3392 |
| Krinau | 270 | 7.23 | 3373 |
| Lichtensteig | 1896 | 2.82 | 3374 |
| Lütisburg | 1364 | 14.09 | 3393 |
| Mosnang | 2920 | 50.46 | 3394 |
| Neckertal | 4221 | 49.03 | 3378 |
| Nesslau-Krummenau | 3367 | 80.63 | 3358 |
| Oberhelfenschwil | 1350 | 12.68 | 3375 |
| Stein | 374 | 12.24 | 3356 |
| Wattwil | 8136 | 43.93 | 3377 |
| Wildhaus | 1185 | 34.43 | 3357 |
| Total (16) | 45'051 | 488.75 | 1727 |

## Fusions de municipis

* Municipis el 2004
* Municipis el 2008

### Municipis

* 2005: Krummenau i Nesslau → Nesslau-Krummenau
* 2009: Brunnadern, Mogelsberg i St. Peterzell → Neckertal

## Vegeu també

* Districtes del Cantó de Sankt Gallen
# A la de tres

A la de tres (títol original en anglès, On the Count of Three) és una pel·lícula dramàtica de comèdia negra estatunidenca del 2021 dirigida per Jerrod Carmichael (en el seu debut com a director) i escrita per Ari Katcher i Ryan Welch. És protagonitzada pel mateix Carmichael i per Christopher Abbott com a dos amics que fan un pacte de suïcidi i passen el seu darrer dia encarregant-se dels assumptes pendents. El repartiment de suport inclou Tiffany Haddish, J. B. Smoove, Lavell Crawford i Henry Winkler. S'ha doblat i subtitulat al català.
A la de tres es va projectar al Festival de Cinema de Sundance del 2021 i es va estrenar en una selecció de cinemes i a la carta a càrrec d'Annapurna Pictures i Orion Pictures a través de United Artists Releasing el 13 de maig de 2022. Va rebre crítiques generalment positives.

## Repartiment

* Jerrod Carmichael com a Val
* Christopher Abbott com a Kevin
* Tiffany Haddish com a Natasha
* Lavell Crawford com a Donny
* J. B. Smoove com a Lyndell
* Henry Winkler com el Dr. Brenner
* Ryan McDonald com a Brian
* Jared Abrahamson com a Wyatt

## Referències

* ↑ Sneider, Jeff. «Exclusive: Quentin Tarantino Working with Jerrod Carmichael on 'Django/Zorro' Movie». Collider, 03-06-2019. [Consulta: 19 novembre 2019].
* ↑ «A la de tres». Goita què fan, ara!. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ Debruge, Peter. «Sundance Film Festival Lineup Features 38 First-Time Directors, Including Rebecca Hall and Robin Wright». Variety, 15-12-2020. [Consulta: 15 desembre 2020].
* 1 2 Fleming, Mike Jr. «Annapurna Pictures Lands Jerrod Carmichael's Sundance Prize Winner 'On The Count Of Three;' Near $2M For NA Rights». Deadline Hollywood, 12-02-2021. [Consulta: 12 febrer 2021].
# Cap de setmana a Gaza

Cap de setmana a Gaza (títol original en anglès: A Gaza Weekend) és una pel·lícula de comèdia britànicopalestina, dirigida per Basil Khalil i estrenada el 2022. La pel·lícula és protagonitzada per Stephen Mangan i Mouna Hawa com a Michael i Keren, una parella britànicoisraeliana que intenta refugiar-se a la franja de Gaza després que el contagi accidental d'un perillós virus d'un laboratori de recerca a Israel hagi convertit, irònicament, Gaza en el lloc més segur, a causa del bloqueig israelià de la regió. S'ha doblat i subtitulat al català.
Tot i que se centra al voltant d'una pandèmia, la pel·lícula va ser concebuda i en desenvolupament molt abans de l'aparició de la pandèmia de la COVID-19.
La pel·lícula es va estrenar el 10 de setembre de 2022 al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2022, on va guanyar el premi FIPRESCI.

## Referències

* 1 2 3 Allan Hunter, "‘A Gaza Weekend’: Toronto Review". Screen Daily, 10 September 2022.
* ↑ Cap de setmana a Gaza a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Christian Zilko, "‘The Fabelmans' Wins TIFF 2022 People’s Choice Award". IndieWire, 18 September 2022.
# Revolutionary Road

Revolutionary Road és una pel·lícula britànicoestatunidenca del 2008 basada en la novel·la homònima de Richard Yates. L'adaptació és dirigida per Sam Mendes i interpretada per Leonardo DiCaprio i Kate Winslet. Va suposar el Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per a Kate Winslet.

## Repartiment

* Leonardo DiCaprio: Frank Wheeler
* Kate Winslet: April Wheeler
* Kathy Bates: Madame Givings, l'agent immobiliari
* David Harbour: Shep Campbell, el veí
* Kathryn Hahn: Milly Campbell, la veïna
* Michael Shannon: John Givings, el fill dels Givings, tractat als electroxocs
* Jay O. Sanders: Bart Pollack, l'amo de Frank
* Zoe Kazan: Maureen Grube
* Kristen Connolly: Madame Brace
* Ty Simpkins: Michael Wheeler
* Ryan Simpkins: Jennifer Wheeler
* Dylan Clark Marshall: el fill de Campbell
* Lorian Gish: April jove
* Sean Cullen: el pare de Frank
* Timothy Warmen: el pare d'April

## Enllaços externs

* Pàgina de la pel·lícula Arxivat 2009-02-04 a Wayback Machine. (castellà)
# Mercè Lorente i Casafont

Mercè Lorente i Casafont (Barcelona, 7 de març de 1960) és una filòloga catalana, membre numerària de l'Institut d'Estudis Catalans des de 2016.
Doctorada en Filologia Catalana per la Universitat de Barcelona (1994), treballa com a professora titular a la Universitat Pompeu Fabra, on s'ha especialitzat en terminologia i lingüística aplicada. Ha estat directora de l'Institut Universitari de Lingüística Aplicada entre 2006 i 2013. Forma part del grup de recerca IULATERM des de 1994, del qual n'és la investigadora principal des de 2014. És l'editora en cap de la revista Terminàlia, de la Societat Catalana de Terminologia (SCATERM), filial de l'Institut d'Estudis Catalans; vicepresidenta de l'Associació Espanyola de Terminologia (AETER); i ha estat coordinadora de matèria de Llengua Catalana i Literatura de les Proves d'Accés a la Universitat (PAU).

## Referències

* ↑ «Mercè Lorente i Casafont». Institut d'Estudis Catalans. Membres. [Consulta: 8 gener 2025].
* 1 2 «Mercè Lorente Casafont - Biografia». Universitat Pompeu Fabra. [Consulta: 8 gener 2025].
* 1 2 «Secció Filològica: Membres numeraris: Mercè Lorente i Casafont». A: Publicacions IEC. Institut d'Estudis Catalans. Memòria: curs 2015-2016. IEC, 2018, pàgs. 69-71 [Consulta: 12 novembre 2018].
* ↑ «Read our interview with Mercè Lorente Casafont». EU Terminology Coordination. [Consulta: 2 juny 2016].
# Dos dies, una nit

Dos dies, una nit (títol original en francès: Deux jours, une nuit) és una pel·lícula belga, francesa i italiana de l'any 2014, escrita i dirigida pels germans Dardenne, protagonitzada per Marion Cotillard i Fabrizio Rongione.
Competí per la Palma d'Or a la secció general del Festival de Cannes de l'any 2014. Guanyà el premi a la millor pel·lícula del Festival de Cinema de Sydney aquest mateix any, i fou nominada per al Premi BAFTA de millor pel·lícula en llengua no anglesa.
La pel·lícula està doblada al català.

## Argument

A Seraing, una ciutat industrial de Liège a Bèlgica, Sandra (Marion Cotillard) és una jove esposa i mare, que treballa en una petita fàbrica de panells solars. Té una crisi nerviosa i es veu obligada a agafar temps lliure en el seu treball. Durant la seva absència, els seus companys de treball s'adonen que són capaços de cobrir els seus torns de treball per hores lleugerament més llargues i la gestió proposa un bo de €1.000 a tot el personal si estan d'acord per fer fora a Sandra. Sandra més tard torna al treball i descobreix que el seu destí està en mans dels seus 16 companys de treball, i ella ha de visitar cadascun d'ells en el transcurs d'un cap de setmana de persuadir-los per rebutjar la bonificació monetària. No obstant això, la majoria dels companys de treball necessiten el bo proposat per a les seves pròpies famílies i Sandra s'enfronta a una dura batalla per mantenir el seu lloc de treball abans de la votació crucial el dilluns al matí.

## Repartiment

* Marion Cotillard: Sandra Bya
* Fabrizio Rongione: Manu
* Catherine Salée: Juliette
* Olivier Gourmet: Jean-Marc
* Christelle Cornil: Anne
* Pili Groyne: Estelle
* Simon Caudry: Maxime
* Batiste Sornin: M. Dumont

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 2014: Palma d'Or
* 2015: Oscar a la millor actriu per Marion Cotillard
* 2015: BAFTA a la millor pel·lícula de parla no anglesa
* 2015: César a la millor actriu per Marion Cotillard
* 2015: César a la millor pel·lícula estrangera

## Referències

* ↑ Títol català
* ↑ «Cannes 2014 Official Selection». Cannes. [Consulta: 17 abril 2014].
* ↑ «Oscar 2015 Nominee List and Ballot». Academy of Motion Picture Arts and Sciences. Arxivat de l'original el 16 de gener 2015. [Consulta: 16 gener 2015].
* ↑ «Dos dies, una nit». goitaquefanara.cat. Fundació .cat.

## Enllaços externs

* Dos dies, una nit - Lloc web oficial
# Futbol'ny Klub Naftan Navapolatsk

El Futbol'ny Klub Naftan Navapolatsk, en belarús ФК Нафтан Наваполацк, és un club de futbol belarús de la ciutat de Navapolatsk.

## Història
### Evolució del nom

* 1963: Fundat com a Neftyanik Novopolotsk
* 1981: Reanomenat Dvina Novopolotsk
* 1989: Reanomenat Kommunalnik Novopolotsk
* 1992: Reanomenat Naftan Navapolatsk
* 1995: Reanomenat Naftan-Devon Navapolatsk
* 2001: Reanomenat Naftan Navapolatsk

## Palmarès

* Copa belarussa de futbol:
** 2008-09, 2011-12

## Naftan a Europa

| Temporada | Competició | Ronda | Club | Anada | Tornada |
| 2009-10 | UEFA Europa League | 2Q | Gent | 2-1 (C) | 0-1 (F) |
| 2012-13 | UEFA Europa League | 2Q | Estrella Roja Belgrad | 3-4 (C) | 3-3 (F) |

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del club Arxivat 2021-12-03 a Wayback Machine.
* Naftan a UEFA.COM
* Naftan a EUFO.DE Arxivat 2010-09-06 a Wayback Machine.
* Naftan a Weltfussball.de
* Naftan a Football-Lineups.com
# Siyasatnama

Siyāsatnāma / Siyāsat nāmeh (en persa: سياست نامه, Llibre de govern), també conegut com Siyar al-muluk, és l'obra més famosa de Nidham-al-Mulk, el fundador de les escoles Nizamiyya a la Pèrsia medieval i visir dels sultans seljúcides Alp Arslan i Màlik-Xah I. Al-Mulk tenia un "poder immens" com a principal administrador de la dinastia Seljúcida durant un període de més de 30 anys, i fou responsable d'establir formes de govern i administració genuïnament perses que durarien per segles. Gran part del seu estudi sobre la manera de governar forma part del Siyasatnama, el qual, en la tradició d'escriptura islamicopersa, és conegut com l'Espill de prínceps.
Escrit en persa i compost en el segle xi, el Siyasatnama s'elaborà quan Màlik-Xah va demanar que els seus ministres escriguessen llibres sobre el govern, l'administració i els problemes que enfrontava la nació. El tractat compilat per al-Mulk, però, va ser l'únic que va rebre aprovació i fou acceptat com a component de "la llei de la constitució de la nació". Conté 50 capítols relatius a la religió, política i altres temes de l'època, dels quals els darrers 11 capítols (escrits poc abans de l'assassinat de Nizam) s'enfocaven en els perills que enfrontava l'imperi i en particular la creixent amenaça dels ismaïlites. El tractat també pretén guiar el governant respecte a la realitat del govern i com hauria d'exercir-lo; es refereix al "correcte acompliment dels soldats, la policia, els espies i els oficials de finances" i dona consells ètics fent èmfasi en la necessitat que el governant siga just i piadós. Al-Mulk defineix detalladament el que ell considera justícia, és a dir, que totes les classes reben el que els correspon, i que els febles siguen protegits; quan siga possible, la justícia és definida tant pel costum com per la xaria i el governant ret comptes davant Déu.
També, sovint se citen anècdotes d'herois de les cultures islàmica i persa (com ara de Mahmud de Ghazna i Cosroes I) com a exemples d'hòmens bons i virtuosos. Es considera que Siyasatnama mostra l'actitud de l'elit persa del segle xii respecte al passat de la seua civilització, així com també documenta els mètodes de la burocràcia i fins a quin punt estava influenciada per les tradicions preislàmiques.
La còpia més antiga que es conserva d'aquesta obra es troba a la Biblioteca Nacional de Tabriz, a l'Iran. Es traduí al francès el 1891.

## Notes i referències

* ↑ Esposito, John, Dictionary of Islam p. 235.
* ↑ Morgan, David Medieval Persia 1040-1797 p. 29.
* ↑ «NIZAM al-Mulk». [Consulta: 30 gener 2025].
* ↑ Lapidus, Ira A History of Islamic Societies p. 151.
* 1 2 Morgan, David Medieval Persia 1040-1797, pàg. 30.
# Aller

«Aller» té aquests significats:
* Toponímia:
** Aller (castellà) o Ayer (Astúries), municipi d'Astúries
** Aller (Weser), l'afluent més llarg del Weser a Alemanya
* Biografies: Valentín Aller García o Tino Aller (Lleó, 1971), futbolista castellanolleonès que ocupava la posició de defensa
# Moisès Maicas

Moisès Maicas (Mataró 1964/65 - 13 de juny 2017) va ser un director de teatre català. Fill del director tetaral mataroní Carles Maicas, es destacà pels seus muntatges alternatius i d'estil contemporani, sovint en petit format. Juntament amb la traductora Anna Soler Horta, la seva parella creativa, programà diverses obres d'autors internacionals com Roland Schimmelpfennig, Philipp Löhle, Daniel Keene o Lars Norén en festivals com el Festival Temporada Alta o el Festival Grec.

## Obres

* El drac d'or
* Àlies Gospodin, de Philipp Löhle
* Les verges virtuals, de Toni Cabré
* Meitat i meitat, de Daniel Keene
* Lampedusa beach
* La Peggy Pickit veu la cara de Déu, de Roland Schimmelpfennig
* Psicosi de les 4.48, de Sarah Kane

## Referències

* ↑ «Mor el director teatral Moisès Maicas». Núvol.
* ↑ «La mort del director Moisès Maicas als 52 anys impacta l'escena teatral». Ara.cat.
* ↑ BARCELONA, E.TORRAS / M, CERVERA / «Muere a los 52 años el director de teatro Moisès Maicas» (en castellà). El Periódico, 14-06-2017.

## Enllaços externs

* «Moisès Maicas: "El teatre és un acte creatiu i compromès" - Teatre Barcelona». Teatre Barcelona.
# Catalunya nit

Catalunya nit (fins a agost de 2019 anomenat Catalunya vespre) és un programa informatiu que s'emet per Catalunya Ràdio, entre les 10 del vespre i mitjanit, dirigit per Manel Alías. El 2019 tenia una mitjana de 64.000 oients diaris segons l'Estudi General de Mitjans.
Es tracta d'un magazín informatiu d'autor, de dues hores de duració, amb lloc a la reflexió i la mirada serena de l'actualitat, tractant les notícies més importants en profunditat, amb l'anàlisi d'experts i entrevistes que ajudaran a tenir una visió diferent i serena del que ens envolta. El programa es fixa com a objectiu «mantenir el compromís d'explicar tot el que passa, allà on passa i preguntant-se sempre per què passa, tant en informació general com esports».
El setembre de 2019 la periodista Laura Rosel va completar l'equip com a editora de la part dedicada a la reflexió i l'anàlisi.

## Presentadors

* Kílian Sebrià (2005-2023)
* Òscar Fernández (2005-2016)
* Sílvia Cóppulo (2016-2017)
* Laura Rosel (2019-2020)
* Manel Alías (2023-)

## Premis i reconeixements

* Premi Ondas 2010 al «millor tractament informatiu per la cobertura especial de les nevades del mes de març». La programació especial va començar a les quatre de la tarda del dilluns 8 de març dins del programa El secret, i va oferir informació continuada amb el Catalunya vespre de l'excepcional nevada que va provocar afectacions en el transport i el subministrament elèctric.
* Premi Nacional de Radiodifusió 2014, per «mantenir la qualitat i el rigor informatiu en un context d'ajustos i de reducció de recursos humans i materials». El jurat ha valorat dels Serveis Informatius de Catalunya Ràdio el seu compromís històric i la pluralitat mostrats durant més de 30 anys d'activitat. Va recollir el guardó Francesc Cano, com a cap d'Informatius de l'emissora.
* Premi Salvador Escamilla (2016) atorgat per l'Acadèmia Catalana de les Arts i Ciències de la Ràdio.
* Vanessa Carrión
* Montse Cuadreny
* Òscar Fernández

## Referències

* ↑ «Catalunya Ràdio mai havia tancat temporada amb audiències tan bones a l'EGM». Ràdio Catalunya, 26-06-2019. [Consulta: 30 març 2020].
* ↑ Gutierrez, Àlex «Laura Rosel fitxa per Catalunya Ràdio per copresentar el 'Catalunya vespre'». Ara, 30-07-2019 [Consulta: 30 març 2020].
* ↑ Miró, Quim. «Kílian Sebrià tornarà a presentar ‘Sense fronteres' a Catalunya Ràdio», 19-07-2023. [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ Redacció «La cobertura de Catalunya Ràdio de la nevada del 8 de març, premi Ondas 2010». Regio7, 08-11-2010.
* ↑ «Premis Nacionals de Comunicació 2014». Generalitat de Catalunya, 22-10-2014. [Consulta: 14 març 2015].
* ↑ Sañé, Clàudia. «Òscar Fernández rep el Premi Salvador Escamilla de l'Acadèmia Catalana de la Ràdio pel seu programa "Catalunya vespre"». Universitat de Vic, 17-06-2016. [Consulta: 30 març 2020].
# Zhang Bin

Zhang Bin (xinès simplificat: 张彬, pinyin: Zhāng Bīn), conegut com a Benjamin, (Heilongjiang, 16 de maig de 1974) és un escriptor i autor manhua xinés. Nascut a la província de Heilongjiang, on va estudiar moda i dibuix, es va traslladar a Pequín el juny del 1996, des d'on fa còmics. S'ha especialitzat en il·lustració per ordinador, i les seues històries tendeixen a ser pessimistes.
A més de les seues activitats com a dibuixant, Benjamin fa concerts amb el seu grup de rock.
El 2002 publica el primer còmic, sent publicat també en diverses llengües europees, com el castellà i el francés.
A Occident es va fer conegut arran de fer variant covers per a Marvel, el 2009. Aquell mateix any, va il·lustrar el videoclip de la cançó J’aimerais tellement, de Jena Lee.

## Referències

* ↑ Lent, John A.; Ying, Xu. Comics Art in China. Univ. Press of Mississippi, 2017-07-20. ISBN 978-1-4968-1177-6.
* 1 2 «Benjamin: "El cómic es mi idioma para hablar al mundo"». Diari Público, 14-03-2008. [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ Fitch, Alex; Wang, Coco. «Podcast: Manhua! China Comics Now». China Digital Times , 03-04-2008. [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ «Le Chinois Benjamin entre chez Marvel». BoDoï, explorateur de bandes dessinées, 20-04-2009. [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ «Benjamin illustre un clip de Jena Lee». BoDoï, explorateur de bandes dessinées, 06-05-2009. [Consulta: 7 maig 2020].
# La Guiola (formatge)

El formatge La Guiola (en occità, formatge La Guiòla i, en francès, laguiole), és un formatge de pasta premsada no cuita que es fa a la regió d'Aubrac. El formatge de La Guiola es beneficia d'una AOC a França des de 1961, i des de 1996 d'una DOP a la Unió Europea (Reglament de la Comissió n.º 1107/96). De vegades pot trobar-se amb el nom en occità de forma de la Guiòla (en català seria formatge de la Guiola) o amb aquest nom afrancesat com a "fourme" de Laguiole.

## Història

El formatge de La Guiola rep el seu nom de la vila occitana de La Guiòla (Laguiole en francès i La Guiòla en occità) situada als contraforts de l'Aubrac aveironès, situat entre 800 m i 1.500 m, a la regió d'Alvèrnia. Es considera que és un formatge molt antic, més que el cantal o el salers, però té una àrea de fabricació més limitada que aquests.
Cap a l'any 78 aC Plini el Vell va dir en la seva Història Natural que «El formatge més estimat a Roma, on poden comparar-se les produccions de tots els països és, entre els formatges de províncies, el que ve de Nimes, de la Losera i de Gévaudan.»
El 1560 en Bruyères Champier va descriure una tècnica de la fabricació del formatge d'Alvèrnia molt semblant a la del de La Guiola i, cap a 1900, l'Émile Marre va efectuar els primers treballs de síntesi sobre la tècnica de fabricació de La Guiola.

## Elaboració

Per a gaudir de la AOC de La Guiola, la fabricació i maduració d'aquests formatges s'ha d'efectuar a l'àrea geogràfica de la regió natural de l'Aubrac que s'estén sobre diferents municipis dels departaments de l'Avairon, de Cantal i de la Losera. Es fa amb llet crua de vaca de raça simmental francesa o d'aubrac, alimentades amb productes de la zona, exclòs el blat de moro. La seva producció comença amb el quall abans de premsar el mató en dues etapes consecutives. La durada de l'afinat és de quatre mesos com a mínim, però pot estendre's fins als dos anys. L'any 1998 es van produir 666 tones d'aquest formatge (un 9,14% menys que en 1996) utilitzant de 20.000 a 30.000 litres de llet de 79 granges diferents.

## Característiques

És un formatge amb un 45% de matèria grassa. És de pasta premsada no cuita. Té forma de cilindre gruixut amb un pes que varia dels 25 als 50 quilos. Cada peça es distingeix per un signe d'un toro i el seu nom estampat a la crosta, així com per una placa d'identificació feta en alumini. La crosta mesura un mínim de 3 mil·límetres i el seu color és clar blanquinós i taronja que es fa marró ambarí al llarg de la maduració. La pasta és de color groc clar i textura homogènia i ferma. Fa olor de llet de muntanya. El sabor és rústic.
El seu període de degustació òptima és de setembre a març després d'un afinat de 6 a 12 mesos, però també és excel·lent d'agost a maig. Es pren al final del menjar o com a ingredient de receptes. Marida bé amb vins negres fruiters de la regió, com un Marcilhac o un Caurs.

## Referències

* ↑ Plini el Vell, La Història natural, llibre XI, § xcvii

## Externs externs

* La Guiola Arxivat 2009-05-21 a Wayback Machine. Web dels formatges amb denominació d'origen controlada a França (francès)
# Alta societat

«Alta societat» té aquests significats:
* Alta societat (pel·lícula de 1956), pel·lícula musical estatunidenca dirigida per Charles Walters
* Alta societat (pel·lícula de 2005), pel·lícula anglesa dirigida per Martha Fiennes
* Alta societat o classe alta, en la teoria marxista, classe dominant, aquella que té la propietat del capital i dels mitjans de producció