OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vi de Ribesaltes

El vi de Ribesaltes és un vi dolç natural amb denominació d'origen (en francès Apellation d'Origine Contrôlée AOC) de la Catalunya del Nord etiquetat sota la denominació AOC Rivesaltes i diversificat en quatre tipus: Ambrat, Teulat, Granat i Fora d'Edat. Els vins de moscat de Ribesaltes tenen una denominació d'origen diferenciada.
L'àrea, que pren el nom del municipi rossellonès de Ribesaltes, està formada per 86 municipis de la Catalunya del Nord, bàsicament el Rosselló i part del Vallespir i de la Fenolleda, i nou municipis del departament de l'Aude.
La denominació es va crear l'any 1936, i l'any 1972 es va agrupar amb les antigues denominacions Costes de l'Aglí i Costes de l'Alt Rosselló.
Pràcticament la meitat dels vins dolços naturals de França es produeixen sota la denominació ribesaltes. Predominen els vins muts negres a base principalment de garnatxa. Els ribesaltes negres vinificats de forma tradicional tenen un gust de vi ranci degut a una lleugera oxidació. Després de dos anys d'oxidació els vins s'etiqueten com Rivesaltes Teulats, pels negres, i Rivesaltes Ambrats, pels blancs.
Té un producte derivat, la beguda aperitiva Vabé.

## Referències

* 1 2 3 «Appellation Rivesaltes» (en francès), 01-02-2025. [Consulta: 1r febrer 2025].
* 1 2 «Rivesaltes grenat Fiche produit» (en francès). [Consulta: 1r febrer 2025].
# María del Pilar del Río Sánchez

María del Pilar del Río Sánchez (Castril, 15 de març de 1950) és una periodista i traductora espanyola.

## Trajectòria

En 1986 coneix l'escriptor portuguès José Saramago, i s'hi casa el 1988. Ha traduït algunes de les seves obres al castellà. Després de viure uns anys a Lisboa, el 1993 es traslladen a Tías, a Lanzarote, a les Illes Canàries, on viuran junts fins a la mort de Saramago el 2010.
El 2010 s'estrena José y Pilar, un documental dirigit per Miguel Gonçalves Mendes on és retratada junt a José Saramago durant més de dos anys, mostrant la seva vida personal i professional al costat de l'escriptor portuguès. També Alfaguara publicaria posteriorment el llibre José y Pilar. Conversaciones inéditas amb moltes de les entrevistes realitzades per al film.
Actualment presideix la Fundació José Saramago, amb seu a Lisboa. El 2010, després de la mort del seu marit, va sol·licitar la nacionalitat portuguesa i li fou concedida.

## Obra

* La intuición de la isla: Los días de José Saramago en Lanzarote (Itineraria Editorial, 2022).

## Premis i reconeixements

* Al novembre de 2016 va obtenir el premi Luso-Espanyol d'Art i Cultura 2016 concedit pel Ministeri de Cultura i Esport espanyol per la seva feina com a creadora i presidenta de la Fundació Saramago.
* Medalla d'Andalusia 2016.
* Al juny de 2023 va rebre el Premi 'El Ojo Crítico' 2022 de RNE a la categoria Premi Iberoamericà.

## Referències

* ↑ Abelenda, Ana. «Pilar del Río: «Saramago decía que en el mundo hay dos superpotencias, una eres tú»» (en castellà). La voz de Galicia, 23-11-2022. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «Como descobre Saramago...» (en português). citi.pt in Público, O folhetim de Pilar del Rio, 17 de outubro de 1998. Arxivat de l'original el 2011-08-08. [Consulta: 20 abril 2015].
* ↑ Jorge Tufic. «José Saramago, nosso Nobel!!!». Jornal da Poesia. Arxivat de l'original el 2011-10-27. [Consulta: 20 abril 2015].
* ↑ Libro José y Pilar. Conversaciones inéditas de Alfaguara.
* ↑ «Pilar del Rio fala do Nobel da Literatura: "Continuo a viver como se José Saramago estivesse presente"» (en português). Caras, 25-09-2010. Arxivat de l'original el 2010-09-28. [Consulta: 20 abril 2015].
* ↑ «La intuición de la isla. Los días de José Saramago en Lanzarote» (en castellà). Itineraria Editorial. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «Pilar del Río, premio Luso-Español de Arte y Cultura 2016 por la Fundación Saramago - RTVE.es» (en castellà). , 15-11-2016 [Consulta: 16 novembre 2016].
* ↑ «Pilar del Río, Premio Luso-Español de las Artes» (en castellà). ABC, 15-11-2016. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ EFE. «Los granadinos Pilar del Río y Juan de Dios Mellado, Medallas de Andalucía» (en castellà), 16-02-2016. [Consulta: 6 diciembre 2018].
* ↑ infoLibre. «Rosa Montero y Pilar del Río, entre los galardonados en los XXXIII Premios 'El Ojo Crítico' 2022 de RNE» (en castellà), 06-06-2023. [Consulta: 6 juny 2023].

## Enllaços externs

* Documental "José y Pilar"
* "La novela inédita de Saramago tiene que ser un aldabonazo en el mundo"
* Chico Buarque e Pilar Del Río participam de homenagem a José Saramago em São Paulo
# Al-Abbàs ibn Muhàmmad

Al-Abbàs ibn Muhàmmad (àrab: العباس بن محمد بن علي بن عبد الله بن عباس) (739 $^{(Gregorià)}$ - Bagdad, 802 $^{(Gregorià)}$) nom abreujat d'Al-Abbàs ibn Muhàmmad ibn Alí ibn Abd-Al·lah, fou un general abbàssida germà dels califes Abu-l-Abbàs as-Saffah i Abu-Jàfar al-Mansur. Va participar en la conquesta de Malatya (Melitene) el 756, i el 759 fou nomenat per al-Mansur governador de la Jazira, càrrec que va ostentar fins a la seva destitució el 772.
Encara després d'aquesta data es va distingir en les lluites contra els romans d'Orient i el 159 de l'hègira (775/776) va dirigir una gran expedició a l'Àsia Menor que fou tot un èxit. Va morir l'any 802.

## Referències

* ↑ «موقع آل البيت يخاطب آل البيت حول العالم » جذوة الاقتباس في نسب بني العباس» (en àrab), 13-04-2019. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «"العباس المذهب - الأمانة العامة لأنساب السادة العباسيين".» (en àrab), 24-11-2018. [Consulta: 1r febrer 2025].
# Tamarinde

El tamarinde (Tamarindus indica) és un arbre tropical que pertany a la família de les lleguminoses o Fabaceae. És l'única espècie coneguda dins del gènere Tamarindus.

## Etimologia

La paraula "tamarinde" prové de l'àrab "tamar hind" (تمر هند), que significa "dàtil de l'Índia".

## Distribució i descripció

El tamarinde viu als llocs de clima tropical i subtropical. És originari de l'est d'Àfrica i s'ha estès arreu dels tròpics principalment a Àsia i a Amèrica, principalment al Carib, on és sovint conreat per la seva polpa.
Es tracta d'un arbre gran de fulla persistent en localitats sense una estació seca, però caducifoli en les que tenen un període de l'any sec. Fulles amb fins a 40 folíols i flors en raïms. El fruit és una tavella amb una polpa marronosa comestible i unes llavors dures.

## Usos

La polpa que envolta les llavors dels fruits del tamarinde és agradablement àcida de gust. Té moltes aplicacions a la cuina tradicional dels països de les zones tropicals asiàtiques, africanes i sud-americanes. També és un dels ingredients de la salsa Worcester.
La polpa es preserva generalment amb sal. Confitada amb mel o sucre era un dels dolços que feien servir els beduïns.
La fusta de l'arbre és dura i molt apreciada pel seu color vermell per a fer-ne mobles i parquets. Al sud de l'Índia servia per fer travesses de ferrocarril.
També té usos medicinals especialment en la medicina Ayurvèdica per combatre trastorns de tipus digestius.

## Curiositats

* Una popular cançó dels anys seixanta del segle passat del grup de Los tres sudamericanos s'anomenava Pulpa de tamarindo

## Referències

* Dassanayake, M. D. & Fosberg, F. R. (Eds.). (1991). A Revised Handbook to the Flora of Ceylon. Washington, D. C.: Smithsonian Institution.
* Joseph Dalton Hooker. (1879). The Flora of British India, Vol II. London: L. Reeve & Co.

## Vegeu també

* Enterolobium cyclocarpum, espècie del gènere Enterolobium i de la família Fabaceae

## Enllaços externs

* Fruits of Warm Climates: Tamarind
* Plant Cultures: History and botany of tamarind Arxivat 2008-08-27 a Wayback Machine.
* California Rare Fruit Growers: Tamarind Fruit Facts Arxivat 2020-08-12 a Wayback Machine.
Viccionari
# Api Claudi Pulcre (interrei 77 aC)

Api Claudi Pulcre (llatí: Appius Claudius Pulcher) va ser un magistrat romà. Era fill de cert Api Claudi Pulcre, personatge desconegut, i germà de Gai Claudi Pulcre (cònsol 92 aC). Formava part de la gens Clàudia.
L'any 87 aC era tribú militar i li va ser encarregada la defensa del mont Janícul contra Gai Màrius i Luci Corneli Cinna, però els va obrir les portes perquè tenia llaços clientelars amb Màrius. Tot i això va poder conservar el seu crèdit entre els optimats als quals pertanyia. Va ser probablement l'Api Claudi nomenat interrex l'any 77 aC i que junt amb Quint Lutaci Catul va defensar Roma contra Marc Emili Lèpid.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Claudius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 2 febrer 2025].
# Malmkrog

Malmkrog és una pel·lícula romanesa dramàtica coproduïda internacionalment del 2020 i dirigida per Cristi Puiu.
Ambientada a la Transsilvània de finals del segle XX, a la mansió nevada d'un turó d'un alegre aristòcrata anomenat Nikolai (Frédéric Schulz-Richard), la pel·lícula segueix durant gairebé la totalitat dels seus 200 minuts una sèrie de sinuoses converses entre un grup de l'elit de la burgesia, entre elles l'esposa d'un general rus (Diana Sakalauskaité), una jove cristiana devota (Marina Palii), un noble franco-rus (Ugo Broussot) i una dona de mitjana edat (Agathe Bosch) la visió del món pessimista de la qual sembla encarnar l'essència del llibre de Solovyov.
Les converses sempre tornen a un tema central: si s'ha d'adoptar un enfocament no violent de l'organització de la societat (l'actitud de Tolstoi, que Soloviov detestava), o si s'ha d'abordar el deure de fer la guerra amb un esperit cristià ferventament compromès.
Es va mostrar a la secció Encounters del 70è Festival Internacional de Cinema de Berlín, on també va guanyar el premi al millor director. Ha estat subtitulada al català.

## Repartiment

* Frédéric Schulz-Richard com a Nikolai
* Agathe Bosch com a Madeleine
* Marina Palii com a Olga
* Diana Sakalauskaité com a Ingrida
* Ugo Broussot com a Edouard
* István Téglás com a István
* Zoe Puiu com a Zoechka

## Referències

* ↑ «'Malmkrog': Film Review. Berlin 2020». The Hollywood Reporter, 21-02-2020. [Consulta: 9 octubre 2020].
* ↑ «Interview: Cristi Puiu». Film Comment, 17-04-2021. [Consulta: 17 abril 2021].
* ↑ «Malmkrog is theological philosophy made challenging but beautiful cinema». British Film Institute, 17-04-2021. [Consulta: 17 abril 2021].
* ↑ «Berlinale Archive, Programme 2020: Encounters, Malmkrog». Berlinale, 13-03-2021. [Consulta: 13 març 2021].
* ↑ «Berlinale Archive, Awards & Honours 2020». Berlinale, 13-03-2021. [Consulta: 13 març 2021].
* ↑ «Malmkrog». Goita què fan, ara!. [Consulta: 2 febrer 2025].
# Adanita

L'adanita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor del col·leccionista/micromuntador sistemàtic de minerals Charles (Chuck) Adan (n. 1961) de Salt Lake City, Utah, EUA. El senyor Adan, antic president del Mineral Collectors of Utah de Salt Lake City, ha recollit per si mateix la major part de la seva rara col·lecció de minerals. És el descobridor de la pararaisaïta, la northstarita i l'adanita, proporcionant-ne els exemplars d’holotip per a les tres espècies.

## Característiques

L'adanita és un sulfat de fórmula química Pb₂(Te$^{4+}$O₃)(SO₄). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. Químicament s'assembla a la northstarita, a la schieffelinita i, fins a cert punt, a l'eztlita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 67505, i al projecte RRUFF de la Universitat d'Arizona, també als Estats Units, amb el número de dipòsit: r190033.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta als Estats Units, concretament a la mina North Star, situada a la localitat de Mammoth, dins el comtat de Juab (Utah), on es troba com a fulles en forma de falca, de fins a aproximadament 1 mm de longitud, fent intercreixements en cresta de gall. Aquesta mina estatunidenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Adanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 agost 2021].
# Larry Brown (basquetbol)

Lawrence Harvey "Larry" Brown (Brooklyn, Nova York, Estats Units, 14 de setembre de 1940), és un exjugador i actual entrenador de bàsquet estatunidenc. Va disputar com a jugador 5 temporades de l'ABA, després de retirar-se es va dedicar a les tasques d'entrenador, professió en la qual porta 28 anys dirigint equips de l'ABA i de l'NBA.
És entrenador des de 1975, havent exercit tant a nivell universitari com professional. Ha guanyat més de 1.000 partits entre les dues lligues professionals (ABA i NBA) i és l'únic entrenador de la història de l'NBA en portar 7 equips diferents als playoffs. És també l'únic a entrenar dues franquícies diferents en una mateixa temporada (San Antonio Spurs i Los Angeles Clippers durant la temporada 1992-93). També és l'únic entrenador en guanyar la NCAA (1988, amb la Universitat de Kansas) i la NBA (2004 amb Detroit Pistons). Va ser elegit membre del Basketball Hall of Fame el 27 de setembre de 2002.

## Referències

* ↑ jewishvirtuallibrary.org Lawrence “Larry” Brown, consulta: juliol de 2008
* ↑ NBA.com Coaches: Larry Brown, consulta: juliol de 2008
* ↑ hoophall.com Hall of Fame feature: Larry Brown Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine., consulta: juliol de 2008

## Enllaços externs

* Estadístiques de Brown com a jugador
* Estadístiques de Brown com a entrenador
* Fitxa de Brown a NBA.com
# Andreas Bach

Andreas Bach (Erfurt, Turíngia, 10 d'octubre de 1967) va ser un ciclista alemany que s'especialitzà en la pista. Nascut a l'Alemanya de l'Est, va guanyar dues medalles als Campionats del món de persecució per equips.

## Palmarès en pista

* 1994
** Campió del món de persecució per equips (amb Jens Lehmann, Guido Fulst i Danilo Hondo)
** Campió d'Alemanya en Persecució per equips (amb Erik Weispfennig, Robert Bartko i Guido Fulst)

## Palmarès en ruta

* 1992
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Baixa Saxònia
* 1995
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Baixa Saxònia

## Referències

* ↑ «Andreas BACH» (en anglès). Museo del Ciclismo. [Consulta: 22 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Lewis Roberts Binford

Lewis Roberts Binford (21 de novembre de 1930, Norfolk, Virgínia - 11 d'abril de 2011, Kirksville, Missouri), va ser un arqueòleg estatunidenc líder del moviment conegut com a Nova arqueologia. La contribució de Binford a l'arqueologia és més teòrica que pràctica moltes de les seves idees han trobat acollida en el corrent ideològic de l'arqueologia processual. Tant un com els altres argumenten que s'ha de posar èmfasi en l'aplicació de metodologies científiques i en els mètodes hipotètico-deductius.
Es va oposar a la interpretació del Musterià feta per François Bordes.

## Obres

* New Perspectives in Archaeology (1968) ISBN 0-202-33022-2
* Nunamiut Ethnoarchaeology (1978) ISBN 0-12-100040-0
* Bones, Ancient Men and Modern Myths (1981) ISBN 0-12-100035-4
* In Pursuit of the Past: Decoding the Archaeological Record (1983) ISBN 0-520-23339-5
* Faunal Remains from Klasies River Mouth (1984) ISBN 0-12-100070-2

## Enllaços externs

* Plana web personal Arxivat 2007-10-09 a Wayback Machine. (anglès)
# Shammond Williams

Shammond Williams (nascut el 5 d'abril de 1975 a Nova York) és un exjugador de bàsquet nord-americà, nacionalitzat georgià.
Ha jugat a diferents equips de l'NBA i de l'ACB.
# Portada/efemèride febrer 2

Melody Gardot
« 1 de febrer · 2 de febrer · 3 de febrer »
# Illa de Chichagof

L'illa de Chichagof (en anglès Chichagof Island, en tlingit Shee Kaa) és una illa que es troba a l'arxipèlag Alexander, a la costa nord-occidental de l'estat d'Alaska, als Estats Units. L'illa té 121 quilòmetres de llarg per 80 d'ample, amb una superfície de 5.305.9 km², cosa que la converteix en la cinquena més gran dels Estats Units i la 109 del món; i un perímetre de 1.194 quilòmetres. En el cens del 2000 constava una població de 1.342 persones. Té la densitat d'ossos bruns més gran del món per quilòmetre quadrat.

## Geografia

L'illa de Chichagof està limitada:
* a l'est, per l'estret de Chatham (Chatham Strait), que la separa de l'illa Admiralty;
* al nord-est, per l'estret d'Icy (Icy Strait), que la separa de la part continental; al bell mig de l'estret hi ha la petita illa Pleasant;
* al nord-oest, pel Cross Sound, que la separa de la part continental, davant glacier Bay;
* al sud-oest pel golf d'Alaska
* al sud, per l'estret Peril (Peril Strait), que la separa de l'illa de Baranof.
L'illa té una forma molt irregular, amb profunds entrants que formen nombrosos braços i penínsules. Destaquen, entre d'altres el Tenaker Inlet, la badia Freshwater, l'Idaho Inlet, Port Althorp, Lisianski Inlet o Portlock Harbor. A la vegada hi ha nombroses illes costaneres molt properes: illa Yakobi (213,3 km²), a l'extrem nord-occidental; i les illes Hill, Hogan i Killisnoo, a la costa occidental, al davant el golf d'Alaska. La major paet de l'illa forma part del boc nacional Tongass.
Les comunitats indígenes de Hoonah, Pelican, Tenakee Springs i Elfin Cove es troben a la part nord de l'illa. La seva economia es basa en la caça, la pesca i l'explotació forestal. La part sud de l'illa està compresa dins el Borough de Sitka, però sols vuit persones estaven inscrites en aquest sector al cens del 2000.

## Història

L'illa rep el nom de l'almirall Vassili Txitxagov, un explorador rus de l'Àrtida que mai va visitar Alaska.

## Referències

* 1 2 DeArmond, R. N.. Southeast Alaska: Names on the Chart and how they get there. Juneau, Alaska: Ripley/DeArmond, 1995.
* ↑ Bear Island
* ↑ Carol Healy, Brown Bear Management Report, Alaska Department of Fish & Game, Des. 2003
* ↑ Chichagof Island Census Blocks, Sitka City and Borough and Skagway-Hoonah-Angoon Census Area, Alaska Arxivat 2020-02-11 at Archive.is United States Census Bureau
# Kotx

El kotx era un tipus especial de petit vaixell de vela i rems, dissenyat i utilitzat per Rússia en els viatges a través cercle polar àrtic amb les dures condicions de condicions de gel del mars de l'Àrtida, que va estar en ús al nord de Rússia des del segle xii fins al segle xix. Va ser molt popular entre els pomors. El kotx va tenir un paper important en l'exploració del pas del Nord-est pels russos en els segles xvi i xvii. En les latituds dels mars del Nord hi havia documentats 7.400 d'aquests vaixells. De fet el kotx, encara que de fusta i relativament petit, es pot considerar com la forma més antiga de trencaglaç. Al segle xix en la lluita contra la banquisa, els dispositius de seguretat del kotx es van adoptar en el primer trencaglaç modern.
A causa del seu folre addicional (anomenat kotsa) i el disseny de l'Àrtic del buc i el timó, estava adaptat per a la navegació a alta mar sense patir cap dany en aigües amb banquisa o plena de blocs de gel. El kotx va ser l'únic vaixell d'aquesta classe durant diversos segles. Amb un o dos pals, una eslora de 10 a 25 metres, un calat 1 a 1,5 metres, una capacitat de càrrega de 30 tones, una velocitat a vela de 6-7 nusos. La popa rectangular, molt inclinada, i un llarg timó. L'equipament incorporava entre altres aditamens una llum de fondeig i un torn manual que es feia servir per portar el vaixell a l'extrem del camp de gel, a mar oberta fora del gel, atès que el fons del buc tenia una quilla addicional que permetia arrossegar el vaixell fàcilment sobre la superfície del gel.
Aquest tipus de vaixell va ser inventat probablement pels pomors que habitaven a la costa del mar Blanc en els dies previs a la inclusió d'aquestes terres dins de l'Imperi Rus. El disseny es caracteritza pel buc oval sota la línia de flotació i construït amb forts taulons de roure (que oferia resistència als vaixells enfront del gel).

## Vegeu també

* Comerç pomor
# Dicrostoniquinis

Els dicrostoniquinis (Dicrostonychini) són una tribu de rosegadors de la família dels cricètids. Les espècies vivents d'aquest grup, totes pertanyents al gènere Dicrostonyx, es troben a la regió àrtica (Sibèria, Nord del Canadà i Alaska). Se n'han trobat fòssils del gènere Predicrostonyx, a Alaska, però també a Polònia, situada a milers de quilòmetres de l'àmbit de distribució actual de la tribu, i altres llocs d'Europa i Àsia.

## Referències

* 1 2 Entrada «Dicrostonychini» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Nadachowski, A «Early Pleistocene Predicrostonyx (Rodentia, Mammalia) from Poland» (resum) (en anglès). Acta Zoologica Cracoviensia, 35, 2, 1992, pàg. 203-216.
# Albert Hastings Markham

Albert Hastings Markham (Banhèras de Bigòrra, 11 de novembre de 1841 - Londres, 28 d'octubre de 1918) fou un oficial de la Royal Navy i un explorador de l'Àrtida. Va participar en l'Expedició Àrtica Britànica de George Nares.
# Turó

Un turó, pujol o tossal és una elevació del terreny que, en general, no supera 100 metres des de la base fins al cim.
També es coneix com a alteró, alturó, altet, lloma, serral (serrat al Rosselló pren aquest significat) o muntanyola.
Els turons poden formar-se per diversos fenòmens geomorfològics: per l'aparició de falles; per erosió d'altres accidents majors del terreny, tals com les mateixes muntanyes o altres turons; per moviment i deposició de sediments d'una glacera, per exemple, morrenes i drumlins; etcètera. La forma arrodonida d'alguns turons obeeix a moviments de difusió del sòl i a regòlits que cobreixen el turó, en un procés denominat reptació.
Algunes regions que podrien haver tingut turons i que ara no en tenen, com les vastes planes del nord d'Indiana, és per causa de la cobertura de glaceres durant l'Era de Gel. El contrast d'aquestes amb els nombrosos turons del sud de l'estat americà és com a resultat d'aquest procés.
Existeixen diverses denominacions específiques usades per descriure tipus particulars de turons, segons la seva aparença i mètode de formació. Molts noms s'han originat en una regió geogràfica per a descriure una forma de turó peculiar a aquesta regió. Altres denominacions inclouen:
* Pujol – petit turó amb una mínima elevació.
* Drumlin – turó format per acció glacial.
* Butte – turó-illa amb costats molt escarpats i un cim molt pla, format per acció climàtica.
* Tor – formació rocosa a la punta d'un turó, comuna al sud-est d'Anglaterra.
* Puy (occità puèg/puèi/puòg/pui/poi)– turó-illa cònic i d'origen volcànic comú a Occitània i França.
* Pingo – monticle de gel cobert de terra que es pot trobar en l'Àrtida i en l'Antàrtida.

## Simbolisme històric i cultural

Molts assentaments van ser originàriament construïts sobre turons, per a evitar la crescuda de rius propencs i les inundacions, o per a defensar-se, ja que ofereixen una bona visió de les terres dels voltants. Per exemple, la Roma Antiga va ser bastida sobre set pujols per tal protegir-se dels invasors.
A l'Europa del Nord, molts monuments se situen sobre turons. Alguns d'aquests són estructures defensives (com els vilatges fortificats de l'edat del bronze), però unes altres semblen haver tingut una connotació religiosa. A Gran Bretanya, moltes de les esglésies construïdes damunt turons es creu que van ser erigides sobre antics llocs sagrats pagans. La Catedral Nacional de Washington va seguir aquesta tradició i va ser edificada sobre el turó més alt de la ciutat.
Així mateix, diverses cultures comunament dipositaven els seus morts en algun lloc precís i després el colga en, çò és el cobrien amb terra, creant una estructura similar a un turó, anomenat túmul.