OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Ribakova

Maria Aleksàndrovna Ribakova (Мари́я Алекса́ндровна Рыбако́ва) (Moscou, 1973) és una escriptora russa; és neta de l'escriptor Anatoli Ribakov i filla única de la crítica literària Nataliya Ivanova, directora adjunta de la revista Znamya.
Amb 17 anys va començar Filologia Clàssica a la Universitat Estatal de Moscou. Va continuar els seus estudis a Alemanya, a la Universitat Humboldt, on es trasllada amb 20 anys i, després de passar una llarga temporada a Berlín, va realitzar el seu doctorat a la Universitat Yale al 2004, on és professora de rus. Ha treballat i viatjat per diferents llocs del món: Ginebra, Múnic, Tailàndia i el nord de la Xina. L'any 2003 va ser guardonada amb el premi Serguei Dovlàtov a el millor conte curt en idioma rus.
El 2005 va ser escriptora resident al Bard College, Nova York. Durant el curs 2006-2007 va ser professora a la Universitat Estatal de Califòrnia, Long Beach. Entre el 2007 i el 2017 exerceix a la Facultat de Filologia i Humanitats a la Universitat Estatal de San Diego. Des de llavors, ha ocupat una beca visitant a la New Europe College, Bucarest (2017-2018), i una beca Fulbright a la Universitat AI Cuza, Romania (2019-2020). Actualment Rybakova és professora associada a la Universitat Nazarbayev, a Kazakhstan.

## Novel·les

* "Анна Гром и ее призрак" (El fantasma d'Anna Grom), 1999
* "The Child-snatching Demons of Antiquity: Narrative Traditions, Psychology and Nachleben", Ph.D. thesis, Yale University, 2004.
* "Братство проигравших" (La fraternitat dels perdedors), Время, 2005.
* "Слепая речь", Время, 2006.
* "Острый нож для мягкого сердца", Время, 2009.
* "Гнедич", Время, 2011.
* "Черновик человека", Эксмо, 2014.
* "Если есть рай", Знамя, 2018.

## Referències

* ↑ «Maria Rybakova» (en francés). Babelio.com. [Consulta: 26 febrer 2015].
* ↑ «Maria Rybakova, Curriculum Vitae». Institute for Advanced Study, Central European University. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ «Maria Rybakova». School of Humanities and Social Sciences, Nazarbayev University. Arxivat de l'original el 21 d’octubre 2020. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ «Думающие люди всегда воспринимаются как чужаки», Интервью А.Шаталова, с М.Рыбаковой, The New Times, 5 августа 2011

## Enllaços externs

* Perfil al web del Bard College (anglès)
* Conversa entre Maria Ribakova i sa mare (en rus)
# Badia de San Francisco

La Badia de San Francisco (en anglès: San Francisco Bay) és a la costa del Pacífic, de l'estat de Califòrnia a l'oest dels Estats Units, envoltada per una regió contigua coneguda com a Àrea de la Badia de San Francisco, dominada per les grans ciutats de San Francisco, Oakland i San José. És un estuari de poca profunditat, que drena aproximadament el quaranta per cent de l'aigua de Califòrnia, que prové dels rius Sacramento i San Joaquin des de les muntanyes de Sierra Nevada, i desemboca a l'oceà Pacífic. Tècnicament ambdós rius desemboquen a la badia Suisun, que flueix per l'estret Carquinez per trobar-se amb el riu Napa en l'entrada a la badia de San Pablo, que s'uneix al final de la seva part sud amb la badia de San Francisco, però tot el grup de badies interconnectades sovint es coneix com a badia de San Francisco.

## Relleu

És una vall fluvial submergida, paral·lela a la línia de la costa i connectada amb l'oceà Pacífic per l'estret de Golden Gate, travessat pel pont homònim. Té una superfície d'entre 1.040 i 4.160 km² (depenent si hi comptem els estuaris, pantans, petites badies i altres accidents geogràfics que l'envolten). Té una longitud de 97 km, una amplada de 5 a 22 km d'est a oest i constitueix un dels ports naturals més espectaculars del món. Conté les illes Treasure, Yerba Buena, Angel Island, Alcatraz, Alameda, Bair Island, Bird Island, Brooks Island, Brother Islands (East Brother Island i West Brother Island), Coast Guard Island, Marin Island (East Marin Island i West Marin Island), Rat Rock i Red Rock Island.

## Centres urbans

S'hi assenten grans nuclis urbans, com San Francisco, Oakland, Berkeley, Richmond, Alameda, San Leandro i Hayward, cinturó urbanitzat d'uns 45 km de llargada a la costa oriental.

## Presons

Al nord de la Badia hi ha la Presó Estatal de San Quentin, que fou la primera presó de Califòrnia.

## Ports

El conjunt dels seus ports registra un tràfic només superat, a la costa nord-americana del Pacífic, pel del port de Los Angeles-Long Beach.

## Ponts

Hi ha fins a cinc ponts: El Pont Golden Gate, el Richmond-San Rafael Bridge, el San Francisco-Oakland Bay Bridge, el Hayward-San Mateo Bridge i el Dumbarton Bridge.

## Referències

* ↑ Rocks and Geology in the San Francisco Bay Region (anglès)
* ↑ «Badia de San Francisco». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Pla Reber

## Enllaços externs

* Fauna de la Badia de San Francisco (anglès)
* Early History of the California Coast (anglès)
* San Francisco Bay: Portrait of an Estuary. (anglès)
* Activitats nàutiques (anglès)
# Avançsa: Empresa de Promoció i Localització Industrial de Catalunya, S.A.
##### Empresa de Promoció i Localització Industrial de Catalunya, S.A.

Avançsa és l'entitat pública de la Generalitat de Catalunya encarregada d'impulsar l'ecosistema empresarial català mitjançat la col·laboració publicoprivada. La seva creació data del 24 de juliol de 1985.
El seu objectiu és contribuir a fer avançar Catalunya fomentant la reactivació industrial i impulsant projectes innovadors d'alt valor afegit, que esdevinguin diferencials i que contribueixin a la sostenibilitat i a l'ocupació de qualitat.
Jurídicament és una societat mercantil (Empresa de Promoció i Localització Industrial de Catalunya, SA) participada íntegrament per la Generalitat de Catalunya i adscrita al Departament d'Empresa i Treball.

#### Context i funcions

Catalunya és un territori amb una sòlida base i tradició industrial. Amb un ecosistema industrial que ha tingut i manté un paper clau en la vertebració de l'economia catalana des del punt de vista econòmic, social i territorial.
Des de la Generalitat es treballa per fomentar una indústria basada en la innovació, el coneixement i la internacionalització.
En aquest context Avançsa ha estat un actor rellevant de la política industrial des de l'any 1985, amb una focalització que ha evolucionat des de l'acompanyament a projectes industrials en dificultats fins a una vocació centrada en l'impuls de la innovació i la competitivitat.
Així és com ha pres la funció de soci empresarial que proveeix finançament, assessorament i suport a les empreses en totes les seves fases. Concretamet, en termes de finançament la seva funció s'ha concretat a través de la inversió directa en el capital de les empreses o bé mitjançant préstecs participatius.
Com a eina del govern per ajudar a configurar l'ecosistema empresarial català del futur, Avançsa ha participat d'iniciatives com el Pacte Nacional per a la Indústria a més a més d'establir col·laboracions amb un gran nombre de Direccions i Entitats del sector públic. Entre aquestes s'hi poden incloure ACCIÓ i la Direcció General d'Indústria, la Direcció General de Comerç i el Consorci de Comerç Artesania i Moda, l'Institut Català de l'Energia, entre d'altres.
# Giovanni Berardi di Tagliacozzo

Giovanni Berardi di Tagliacozzo (Corcumello, 1380 - Roma, 21 de gener de 1449) va ser un cardenal italià, degà del Sagrat Col·legi Cardenalici.

## Biografia

De la noble família dels comtes de Marsi di Tagliacozzo, era fill de Alessandro de Pontibus. També és conegut com a Giovanni de' Ponti i De Pontibus, i Joannes Tagliacotio. Va ser anomenat el Cardenal de Tarent. Va estudiar sagrades escriptures i filosofia i va estudiar lògica en la Universitat de Bolonya, entre 1411 i 1413.

## Vida religiosa

Triat arquebisbe de Tàrent el 20 d'octubre de 1421, es va mantenir el front de la Seu fins a la seva promoció al cardenalat. Va ser enviat pel Papa Eugeni IV al Concili de Basilea, Ferrara i Florència, però no va ser acceptat. Nomenat Nunci apostòlic a Alemanya després de l'elecció de l'antipapa Félix V a finals de 1439.
Fet cardenal-presbíter en el consistori de 18 de desembre de 1439, va rebre el Capel i el títol de Sant Nereu i Aquileu el 8 de gener de 1440. Va tornar d'Alemanya a Florència, on s'estava el papa, el 26 de març de 1440. En el consistori celebrat el 20 de maig de 1440, va ser nomenat nunci a latere davant els reis de Sicília i Aragó, Renat I i Alfons el Magnànim per a restablir la pau entre ells, deixant Florència el 7 de desembre següent i va retornar el 23 de desembre de 1441. El 7 de març de 1444 passa a l'orde dels cardenals-bisbes i assumeix la Diòcesi suburbicària de Palestrina, mantenint el seu títol presbiteral in commendam. Nomenat Penitenciari major a finals de 1444 i Degà del Col·legi Cardenalici el 1445. Malgrat que Pierre de Foix, bisbe d'Albano, fos el més vell dels cardenals-bisbes, el càrrec de degà va ser atribuït a Berardi, ja que Foix era resident fora de la Cúria Romana. Inscrit a la Germandat de l'Esperit Sant el 10 d'abril de 1446. El 17 de juny de 1447, va ser nomenat entre els cardenals encarregats de la causa de canonització de Bernadí de Siena. Va ser Protector de l'Orde dels Ermitans de Sant Agustí.
Va morir el 21 de gener de 1449, a Roma, sent enterrat a la Capella de S. Nicola di Tolentino de l'Església de Sant Agustí.

## Conclaves

* Conclave de 1447 – va participar com a degà de l'elecció del Papa Nicolau V.

## Referències

* 1 2 3 «BERARDI, Giovanni in "Dizionario Biografico"» (en italià). [Consulta: 18 juny 2020].
* 1 2 3 4 5 «The Cardinals of the Holy Roman Church».
* 1 2 «Giovanni Cardinal Berardi [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 18 juny 2020].
# Baixir (nom)

Baixir és un nom masculí àrab (àrab: بشير, Baxīr) que significa ‘portador de bones noves', ‘missatger’, també ‘evangelista’. Si bé Baixir és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Bashir, Basheer, Bachir. Aquest nom l'usen tant àrabs cristians com musulmans; de la mateixa manera, com a nom nom islàmic, també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: en transcripció anglesa de llengües índies: Basheer o Bashir; àzeri: Bəşir; hebreu: בשיר‎; indonesi: Ba'asyir; malai: Basyir; turc: Beşir.
La forma femenina del nom és Baixira.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen el nom Baixir.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «بشر». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «بشر». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «بشر» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Biomecànica

La biomecànica és una disciplina científica que té per objecte l'estudi de les estructures de caràcter mecànic que existeixen als éssers vius, fonamentalment del cos humà. Aquesta àrea de coneixement es recolza en diverses ciències biomèdiques, utilitzant els coneixements de la mecànica, l'enginyeria, l'anatomia, la fisiologia i altres disciplines, per estudiar el comportament del cos humà i resoldre els problemes derivats de les diverses condicions a les que pot veure's sotmès.
La biomecànica està íntimament lligada a la biònica i utilitza alguns dels seus principis ha tingut un gran desenvolupament en relació amb les aplicacions de l'enginyeria a la medicina, la bioquímica i el medi ambient, tant a través de models matemàtics pel coneixement dels sistemes biològics com respecte a la realització de parts o òrgans del cos humà i també en la utilització de nous mètodes diagnòstics.
Una gran varietat d'aplicacions incorporades a la pràctica mèdica; des de la clàssica cama de fusta, a les sofisticades ortopèdies amb comandament mioelèctric i de les vàlvules cardíaques als moderns marcapassos existeix tota una tradició i implantació de pròtesis.

## Vegeu també

* Cinèsica
# Estadística direccional

L'estadística direccional (també estadística circular o estadística esfèrica) és la subdisciplina de l'estadística que s'ocupa de les direccions (vectors unitaris en l'espai euclidià, R$^n$), eixos (regícies per l'origen en R$^n$) o rotacions en R$^n$. De manera més general, l'estadística direccional tracta d'observacions sobre varietats compactes de Riemann, inclosa la varietat de Stiefel.
El fet que 0 graus i 360 graus siguin angles idèntics, de manera que, per exemple, 180 graus no és una mitjana sensata de 2 graus i 358 graus, proporciona una il·lustració que calen mètodes estadístics especials per a l'anàlisi d'alguns tipus de dades (en aquest cas). cas, dades angulars). Altres exemples de dades que es poden considerar direccionals inclouen les estadístiques que impliquen períodes temporals (per exemple, hora del dia, setmana, mes, any, etc.), direccions de la brúixola, angles diedrics en molècules, orientacions, rotacions, etc.

## Distribucions circulars

Qualsevol funció de densitat de probabilitat (pdf) $\ p(x)$ a la línia es pot "embolicar" al voltant de la circumferència d'un cercle de radi unitat. És a dir, el pdf de la variable embolicada$\theta =x_{w}=x{\bmod {2}}\pi \ \ \in (-\pi ,\pi ]$és
$p_{w}(\theta )=\sum _{k=-\infty }^{\infty }{p(\theta +2\pi k)}.$Aquest concepte es pot estendre al context multivariant mitjançant una extensió de la suma simple a un nombre de $F$ sumes que cobreixen totes les dimensions de l'espai de característiques:$p_{w}({\boldsymbol {\theta }})=\sum _{k_{1}=-\infty }^{\infty }\cdots \sum _{k_{F}=-\infty }^{\infty }{p({\boldsymbol {\theta }}+2\pi k_{1}\mathbf {e} _{1}+\dots +2\pi k_{F}\mathbf {e} _{F})}$on $\mathbf {e} _{k}=(0,\dots ,0,1,0,\dots ,0)^{\mathsf {T}}$ és el $k$ -è vector base euclidiana.
Les seccions següents mostren algunes distribucions circulars rellevants.

## Referències

* ↑ Hamelryck, Thomas; Kent, John T.; Krogh, Anders «"Hamelryck, T., Kent, J., Krogh, A. (2006) Sampling realistic protein conformations using local structural bias. PLoS Comput. Biol., 2(9): e131"». PLOS Computational Biology, 2, 9, 2006, pàg. e131. Bibcode: 2006PLSCB...2..131H. DOI: 10.1371/journal.pcbi.0020131. PMC: 1570370. PMID: 17002495.
* ↑ Kanti V. Mardia, Peter E. Jupp. Directional Statistics (en anglès). Hoboken, NJ, USA: John Wiley & Sons, Inc., 3-2-1999. DOI 10.1002/9780470316979. ISBN 978-0-470-31697-9.
* ↑ Pewsey, Arthur; García-Portugués, Eduardo «Recent advances in directional statistics» (en anglès). TEST, 30, 1, 01-03-2021, pàg. 1–58. DOI: 10.1007/s11749-021-00759-x. ISSN: 1863-8260.
* ↑ «Directional Statistics: Introduction» (en anglès). https://www.researchgate.net.+[Consulta: 18 juny 2023].
# Cocamilla

Els cocamilla o kokamilla són un poble indígena emparentat amb els cocames o Kokama, els quals segons el registre arqueològic realitzat per Donald Ward Lathrap, es van escindir dels omagua cap al segle XIV. A partir de llavors van entrar pel riu Ucayali establint-se al llarg de les seves riberes.
En 1557 van establir contacte per primera vegada amb els Europeus gràcies a l'expedició de Juan Salinas de Loyola. Cap a 1619, els cocames -ja escindits dels omaguas- es van dividir en dos grups: els Cocames pròpiament dits i els Cocamilles. Al segle XVII la malaltia i el conflicte amb els espanyols van fer que la seva població disminuís de 1.600 a menys de cent. Al segle xix la seva població es va repuntar i a finals dels vuitanta va arribar a gairebé 7.000. S'han assimilat parcialment i es diu que tenen una identitat que no és “ni mestissa ni índia ni blanca”.
La seva llengua, dins dels dialectes de la família Tupí va ser profusament estudiada pel filòleg Lucas Espinosa.

## Referències

* ↑ The Indians of Central and South America by James Stuart Olson, pg 99
* ↑ Risky Rivers by Michael Chibnik, pgs 84-85
* ↑ International Encyclopedia of Linguistics, Volume 1 edited by William Frawley, pg 297

## Enllaços externs

* Cocama-Cocamilla Perú Ecológico.
# Teddi King

Teddi King (Boston, Massachusetts, 18 de setembre de 1929 – 18 de novembre de 1977) era una vocalista de jazz i pop estatunidenca. Nascuda com a Theodora King, va guanyar un concurs de cant presentat per la Dinah Shore al Boston's Tributary Theatre, anant posteriorment en una gira amb la intenció d'«animar els militars en la pausa entre la 2a Guerra Mundial i la Guerra de Korea». En aquest període va millorar la seva tècnica vocal i de piano i va fer el seu primer enregistrament amb Nat Pierce l'any 1949, després ho va fer amb el Beryl Booker Trio i diversos grups petits entre 1954 i 1955. Aquests enregistraments eren disponibles en tres àlbums de Storyville. Després va fer una gira de dos anys amb George Shearing que va començar l'estiu de 1952, i durant un temps va tenir com a mànager el conegut George Wein. Posteriorment va actuar durant un temps a Las Vegas.
Finalment va signar amb la companyia RCA, enregistrant tres àlbums per l'etiqueta, començant el 1956 amb Bidin' My Time. També va tenir algun èxit menor a les llistes d'exits amb el senzills «Wonderful» (que va arribar al Top 20 l'any 1956), «Married I Can Always Get» i «Say It Isn't So» (totes dues van entrar al Top 100 de 1957–1958). L'any 1959 va publicar l'àlbum «All the Kings' Songs» amb gran èxit de crítica, en què interpretava cançons contemporànies d'intèrprets masculins com Frank Sinatra i Nat King Cole (els «reis» del títol de l'àlbum). Durant els anys 60, va obrir el Playboy Club, on actuava sovint. Després de desenvolupar lupus, va tornar de forma breu l'any 1977 per publicar un àlbum amb la participació d'en Dave McKenna i dos àlbums més enregistrats per Audiophile que es van publicar a títol pòstum. Va morir per causa de la seva malaltia el 18 de novembre de 1977. L'estil de King, influenciat per Lee Wiley, Mildred Bailey i Mabel Mercer, li ha merescut un petit però fidel grup de seguidors.

## Discografia

* Storyville Presents Teddi King (1954, Storyville)
* Now in Vogue (1955, Storyville)
* Bidin' My Time (1956, RCA)
* A Girl and Her Songs (1957, RCA)
* To You From Teddi King (1957, RCA)
* All the King's Songs (1959, Coral)
* Lovers and Losers (1976, Audiophile)
* This is New (1977, Inner City)
* Someone to Light Up Your Life (1979, Audiophile)
* In the Beginning, 1949-1954 (2000 compilation, Baldwin Street Music)
* 'Round Midnight (2008, Flare)

## Referències

* ↑ «Biografia de Teddi King a allmusic.com per Eugene Chadbourne» (en anglès). allmusic.com. [Consulta: 1r juny 2016].
* ↑ «Teddi King Top Songs» (en anglès). musicvf.com. [Consulta: 1r juny 2016].
* ↑ «Remembering Teddi King» (en anglès). villagevoice.com. [Consulta: 1r juny 2016].
# Mystic River

Mystic River és una pel·lícula estatunidenca del 2003 dirigida per Clint Eastwood. Va tenir una àmplia aclamació de la crítica i va ser nominada per sis Oscars, dels quals en va obtenir dos: al millor actor (Sean Penn) i millor actor secundari (Tim Robbins). Està basada en la novel·la homònima de Dennis Lehane. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Quan Jimmy Markum, Dave Boyle i Sean Devine eren uns nens que creixien junts en un perillós districte de Boston, els tres passaven els dies jugant al beisbol al carrer, sense que succeís res important al seu barri. Però Dave es va veure obligat a prendre un rumb que canviaria les vides de tots ells per sempre. Vint-i-cinc anys més tard, tots tres es tornen a trobar per un altre esdeveniment de gran transcendència: l'assassinat de Katie, la filla de 19 anys de Jimmy. A Sean, que s'ha fet policia, li assignen el cas i amb el seu company rep l'encàrrec de desembolicar aquest crim aparentment sense sentit.

## Repartiment

* Sean Penn: Jimmy Markum
* Tim Robbins: Dave Boyle
* Kevin Bacon: Sean Devine
* Laurence Fishburne: Sergent Whitey Powers
* Marcia Gay Harden: Celeste Boyle
* Laura Linney: Annabeth Markum
* Eli Wallach: Mr. Loonie
* Kevin Chapman: Val Savage
* Tom Guiry: Brendan Harris
* Emmy Rossum: Katie Markum
* Spencer Treat Clark: Silent Ray Harris
* Andrew Mackin: John O'Shea
* Adam Nelson: Nick Savage
* Robert Wahlberg: Kevin Savage
* Jenny O'Hara: Esther Harris
* John Doman: Driver
* Jonathan Togo: Pete

## Premis i nominacions
### Premis

* 2004: Oscar al millor actor per Sean Penn
* 2004: Oscar al millor actor secundari per Tim Robbins
* 2004: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Sean Penn
* 2004: Globus d'Or al millor actor secundari per Tim Robbins
* 2004: César a la millor pel·lícula estrangera

### Nominacions

* 2003: Palma d'Or
* 2004: Oscar a la millor pel·lícula
* 2004: Oscar al millor director per Clint Eastwood
* 2004: Oscar a la millor actriu secundària per Marcia Gay Harden
* 2004: Oscar al millor guió adaptat per Brian Helgeland
* 2004: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 2004: Globus d'Or al millor director per Clint Eastwood
* 2004: Globus d'Or al millor guió per Brian Helgeland
* 2004: BAFTA al millor guió adaptat per Brian Helgeland
* 2004: BAFTA al millor actor per Sean Penn
* 2004: BAFTA al millor actor secundari per Tim Robbins
* 2004: BAFTA a la millor actriu secundària per Laura Linney

## Referències

* ↑ Fitxa de doblatge al català a Eldoblatge.com
* ↑ «Mistic river». The New York Times.

## Enllaços externs

* Mystic River - Lloc web oficial
* Mystic River a Goita què fan, ara!
# Josep Vergés i Vallmajor

Josep Vergés i Vallmajor (Badalona, 1875 - Sant Vicenç de Montalt, 1951) va ser un polític català, alcalde de Badalona des del 12 d'abril de 1910 fins a l'1 de gener de 1912.

## Biografia

Va néixer a Badalona el 1875. Durant molts anys va residir al carrer d'en Prim.
Va ser militant de la Lliga Regionalista. Vergés va accedir a l'alcaldia de Badalona el 12 d'abril de 1910, després de la dimissió de Leopold Botey, que va abandonar el càrrec per motius personals, en un moment posterior a la crisi derivada de la Setmana Tràgica de 1909. Va ocupar l'alcaldia fins a l'1 de gener de 1912.
Les cròniques de l'època informen que va ser un alcalde complidor i solidari. Durant el seu mandat es va produir el naufragi de dues barques de pescadors el 1911, en què van morir onze pescadors badalonins. L'alcalde va posar en marxa diverses accions solidàries en favor de les famílies afectades. També va contribuir a la fundació d'una caixa d'estalvis per a la vellesa i per Nadal repartí bons per comprar aliments entre els més pobres. La seva popularitat va quedar palesa el dia que deixà l'alcaldia, perquè l'acte de comiat va ser molt sentit, tant que semblava una processó fúnebre.

## Homenatges

Des de 2011, coincidint amb el centenari de la seva presa de possessió com a alcalde, els seus descendents van reclamar a les autoritats locals de Badalona que es donés el nom de Vergés a un espai de la ciutat, atesa la implicació de l'alcalde amb les persones més necessitades després del naufragi dels pescadors de 1911.
El 2018, l'Ajuntament de Badalona va aprovar una moció de reconeixement públic de Vergés. Finalment, l'octubre de 2021 es va inaugurar una plaça al barri del Raval, entre els carrer d'Ausiàs Marc, l'avinguda d'Alfons XIII i el torrent d'en Valls, amb el nom de Josep Vergés.

## Referències

* 1 2 Membrives, Marta «Familiars de l'alcalde del 1911 demanen que se'l reconegui». El Punt Avui, 30-07-2011.
* ↑ Redacció «Un besnét de Josep Vergés, reivindica un reconeixement pel qui fos alcalde de Badalona». Badaweb, 15-04-2010.
* 1 2 3 Villarroya i Font, Joan (Dir.). Història de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 1999, p. 189, 191.
* 1 2 Bayo, Clara «A la recerca del record de Josep Vergés, alcalde de Badalona de 1910 a 1912». Badanotis, 16-10-2012.
* ↑ Redacció «Reconeixement públic per l’alcalde Josep Vergés Vallmajor». El TOT Badalona, 20-12-2018.
* ↑ «S'obre a la ciutadania la nova plaça de Josep Vergés i Vallmajor». Ajuntament de Badalona, 06-10-2021. Arxivat de l'original el 7 d’octubre 2021. [Consulta: 14 octubre 2021].