OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria d'Orleans

Maria d'Orleans (Morgan House, prop de Richmond, Surrey, 13 de gener de 1865 - Copenhaguen, 4 de desembre de 1909) fou princesa de sang de França pertanyent a la casa d'Orleans amb el tractament d'altesa reial. i princesa de Dinamarca per casament.
Era filla del príncep Robert d'Orleans i de la princesa Francesca d'Orleans. Neta per via paterna del rei Lluís Felip I de França i de la princesa Maria Amèlia de Borbó-Dues Sicílies i per via materna del príncep Francesc d'Orleans i de la princesa Francesca d'Orleans-Bragança.
Casada el 22 d'octubre de 1885 al Castell d'Eu a França amb el príncep Valdemar de Dinamarca (fill de Cristià IX), neta del rei Cristià IX de Dinamarca i de la princesa Lluïsa de Hessen-Kassel. La parella s'establí a cavall entre Copenhaguen i la finca rural al camp danès de Bernstorff. Valdemar i Maria tingueren cinc fills:
* SAR el príncep Aage de Dinamarca (Copenhaguen, 1887 - Taza, Marroc, 1940) casat el 1914 a Torí amb la comtessa Mathilda Calvi dei Conti di Bergolo.
* SAR el príncep Axel de Dinamarca (Copenhaguen, 1888 - 1964) casat amb la princesa Margarida de Suècia el 1919 a Estocolm.
* SAR el príncep Eric de Dinamarca (Copenhaguen, 1890 -Copenhaguen, 1950) casat amb Lois Frances Booth a Ottawa el 1921.
* SAR el príncep Viggo de Dinamarca (Copenhaguen, 1893 - 1970) casat amb Eleanor Margaret Green el 1924 a Nova York.
* SAR la princesa Margarida de Dinamarca (1895, Bernstorff - 1992, Brodrehoj) casada amb el príncep René de Borbó-Parma a Copenhaguen el 1921.
El casament entre Maria i Valdemar trencà alguns esquemes en el si de les cases reials protestants. Des del cisma entre el protestantisme i el catolicisme al segle xvi, és realment difícil trobar unions entre prínceps catòlics i prínceps protestants. Moltes d'aquestes unions passaven per renúncies explícites i abjuracions terribles per part d'un dels contraents, aquest és el cas de la princesa Victòria Eugènia de Battenberg en casar-se amb el rei Alfons XIII d'Espanya, o el de la princesa Sofia de Grècia en casar-se amb el rei Joan Carles I d'Espanya. Valdemar i Maria, de diferents religions, aconseguiren casar-se sense que gaires problemes d'índole religiosa afectessin el seu matrimoni.
Maria morí a la capital danesa, Copenhaguen el 1909 a conseqüència de dificultats respiratòries. Malgrat que el matrimoni entre Valdemar i Maria no fou una unió feliç, tant Maria en Valdemar com Valdemar en Maria trobaren un equilibri i una serenitat.
# Joseph Novales

Joseph Novales (Torralba de Aragón, Espanya, 23 de juliol de 1937 - Gabon, 23 de març de 1985) va ser un ciclista francès d'origen espanyol, ja que es nacionalitzà francès el 24 de juliol de 1950. Fou professional entre 1962 i 1966, aconseguint 13 victòries, entre elles la Volta a Catalunya de 1963.

## Palmarès

* 1962
** 1r al Gran Premi de Niça
** 1r a Chartes de Bretanya
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia i 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 1963
** 1r de la Volta a Catalunya
** 1r del Trofeu Baracchi (amb Joseph Velly)
** Vencedor d'una etapa del Circuit de Morbihan
* 1964
** 1r del Trofeu Jaumendreu (etapa de la Setmana Catalana)
** Vencedor d'una etapa del Critèrium Nacional
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1965
** 1r a Ploerdut
** 1r a Saint-Jean la Couronne
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia

### Resultats al Tour de França

* 1962. Abandona (6a etapa)
* 1964. 19è de la classificació general
* 1966. Abandona (16a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1965. Abandona

## Referències

* ↑ «Joseph NOVALÈS» (en italià). Museo del ciclismo. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Palmarès de Joseph Novales (Fra)» (en francès). Mémoire du cyclisme. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Volta Catalunya 1963: Joseph Novales i el triomf que el va portar a conèixer la seva àvia». Tour de Gila. [Consulta: 6 gener 2025].

## Enllaços externs

* Palmarès de Joseph Novales (francès)
# Simone, le voyage du siècle

Simone, le voyage du siècle és una pel·lícula biogràfica francesa escrita i dirigida per Olivier Dahan. La pel·lícula és protagonitzada per Elsa Zylberstein, Rebecca Marder, Olivier Gourmet i Elodie Bouchez. El rodatge de la pel·lícula va començar el 9 de setembre de 2019 i va concloure el 4 de desembre de 2019, i es va desenvolupar a París, la Ciutat i Budapest.

## Argument

Es tracta d'un biopic sobre Simone Veil (1927-2017), una advocada francesa que va ser presidenta del Parlament Europeu.

## Referències

* ↑ Goodfellow, Melanie. «Samuel Goldwyn Films boards Oliver Dahan's Simone Veil biopic (exclusive)». Screen Daily, 01-03-2021. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Film and TV Projects Going Into Production - Simone Veil, A Woman of the Century». Arxivat de l'original el 10 març 2021. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ Lemercier, Fabien. «Olivier Dahan wraps filming on Simone, a Woman of the Century». Cineuropa.org, 04-12-2019. [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ Piña, Begoña. «'Simone Veil, la mujer del siglo', la película que cuenta la vida de una persona extraordinaria, "una anomalía en la política"». Público, 08-12-2022. [Consulta: 19 març 2023].
* ↑ Ramón, Esteban. «Simone Veil: lecciones de memoria, dignidad y feminismo» (en castellà). TVE, 09-12-2022. [Consulta: 19 març 2023].
# Nina Wu

Nina Wu (灼人秘密, Zhuó Rén Mì Mì Secrets abrusadors) és una pel·lícula dramàtica psicològica taiwanesa del 2019 dirigida per Midi Z. Es va projectar a la secció Un Certain Regard al 72è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Argument

Nina Wu és una jove actriu que viu a Taipei. Intenta aconseguir un paper protagonista en un llargmetratge, però el món del cinema resulta especialment fosc.

## Repartiment

* Wu Ke-xi com a Nina Wu
* Vivian Sung com a Kiki
* Kimi Hsia com a Noia No.3
* Shih Ming-shuai com a director
* Tan Chih-wei com a productor
* Lee Lee-zen com a Mark
* Hsieh Ying-hsuan com a director de càsting
* Rexen Cheng com a assistent de Nina
* Huang Shang-Ho com a assistent del director
* Fabian Loo com a ajudant de producció
* Cheng Ping-chun com el pare de Nina
* Moon Wang 王月 (台灣藝人) com a tia de Nina
* Wang Chuan com la mare de Nina
* Sung Shao-ching com a oncle de la Nina
* Yu An-shun com a oncle Wang
* Marcus Chang com a Dong Fu
* Wang Shin-hong com a pescador
* Vicci Pan com a mare de la noia de l'Audició
* Chiu Yi-si com a noia de l'audició
* Yoko Young com a Noia No.1
* Amanda Chou com a Noia No.2
* Huang Hsu-wei com la noia número 4
* Phoebe Lin com a Noia No.5

## Crítiques

A França, el lloc Allociné enumera una mitjana de ressenyes de premsa de 3,3/5.

## Distincions
### Premis

* 56ns Premis de Cinema Cavall d'Or : premi al millor so a Li Danfeng, Chou Cheng i Morgan Yen
* LII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya: Menció especial al Premi Noves Visions.

### Nominacions

* 72è Festival Internacional de Cinema de Canes : selecció de la secció Un Certain Regard
* Festival dels Tres Continents 2019 : selecció en seccions especials

## Referències

* ↑ «Cannes festival 2019: full list of films». The Guardian. [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ «Asian entertainment industries grappling with #MeToo issues». .
* ↑ «Nina Wu». Allociné..
* ↑ La producción vasca ‘El Hoyo’ gana el Festival de Sitges, La Vanguardia, 12 d'octubre de 2019

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# K Panzerkampfwagen

El Großkampfwagen o "K-Wagen" (més curt com a G.K.-Wagen) va ser un tanc superpesant alemany, hi va haver dos prototips fins al final de la Primera Guerra Mundial.

## Referències

* Foss, Christopher F. The Encyclopedia of Tanks and Armoured Fighting Vehicles. Spellmount, 2003, p. 232. ISBN 1862271887.
* Bass, Eric. German Panzers 1914-18. Osprey Publishing, 2006, p. 232. ISBN 1841769452.
# FIDE Album

Els FIDE Albums són publicacions d'escacs editades per la FIDE, a través de la Comissió Permanent de la FIDE per a les Composicions d'escacs (PCCC), que contenen els millors problemes i estudis d'un cert període (normalment tres anys).
Actualment, els problemes enviats per a publicació en l'àlbum són revisats per tres jutges. Cada jutge pot donar de 0 a 4 punts per un problema, si els resultats combinats dels tres jutges és major o igual de 8, el problema és inclòs a l'àlbum. Algunes vegades el nombre de punts necessari és rebaixat a 7½.
Els títols de Gran Mestre, Mestre Internacional i Mestre de la FIDE de Composició d'Escacs són atorgats sobre la base dels problemes publicats en els FIDE Albums: cada problema inclòs en un àlbum val 1 punt i cada estudi val 1.66 punts; aquestes puntuacions són dividides pel nombre de compositors en el cas que siguin composicions conjuntes. Per tal que un compositor de problemes sigui premiat amb el títol de Mestre de la FIDE, ha d'acumular 12 punts, per al títol de Mestre Internacional es necessiten 25 punts i per al títol de Gran Mestre cal aconseguir 70 punts (en cap cas, aquests punts no s'han d'obtenir en un únic àlbum, normalment els punts són acumulats en diversos àlbums).
L'editor del primer FIDE Album va ser Nenad Petrović.

## Referències

* ↑ «FIDE Albums - WFCC» (en anglès). [Consulta: 6 octubre 2018].

## Vegeu també

* Jutge Internacional per Composicions d'escacs

## Enllaços externs

* FIDE Albums
# Portada/article abril 5
## Jinmeiyō kanji

El jinmeiyō kanji és una llista de 983 caràcters xinesos, creats com un grup suplementari dels caràcters que poden ser usats de manera legal per registrar noms propis al Japó, complementària a la llista de "caràcters usats comunament" o jōyō kanji, que es refereix als caràcters d'ús quotidià al Japó.
Com a regla principal, els noms propis japonesos que es registren poden contenir solament caràcters del jōyō kanji (que es llegeixen com a noms usats del mètode nanori), jinmeiyō kanji, katakana i hiragana. Al Japó s'ensenya el jinmeiyō kanji a partir de l'educació secundària, i cal experiència en aquest, el Nivell 2 del Kanji kentei, un examen de suficiència en el coneixement dels kanjis.
# Betzy Akersloot-Berg

Betzy Rezora Akersloot-Berg (Aurskog, 16 de desembre de 1850 - Oost-Vlieland, 18 de desembre de 1922) fou una pintora de paisatge nascuda a Noruega que va passar la major part de la seva vida en una petita illa de Frisia.

## Biografia

Va néixer en una família de terratinents, que més tard es van traslladar a Oslo on el seu pare es va convertir en un home de negocis. Originalment, va estudiar com a infermera i es va dedicar a aquest treball en combinació amb el de missionera entre els samis en Finnmark. Li va atreure la pintura i va decidir prendre lliçons en el "Statens håndverks- og kunstindustriskole", on va estudiar amb Wilhelm von Hanno i Frits Thaulow. Més tard, va treballar amb Otto Sinding i li va seguir quan es va traslladar a Múnic a Alemanya.
Durant un viatge a Viena, va veure alguns treballs realitzats pel pintor de marines holandès, Hendrik Willem Mesdag, que li va impressionar molt. El 1885, va tenir una trobada casual amb ell i la seva família, que li va portar a poder treballar amb ell en el seu taller de La Haia. Es va fer molt amiga de la seva dona, Sientje van Houten, de qui va fer un retrat. El 1890, va estudiar breument amb Pierre Puvis de Chavannes a París.
A través d'ells, va conèixer a Gooswinus Gerardus Akersloot (1843-1929), l'alcalde anterior de Hoevelaken, que havia perdut recentment a la seva esposa. Es van casar el 1893 i, tres anys més tard, es van establir en Oost-Vlieland on van comprar una casa antiga i la van nomenar "Tromp's Huys", ja que havia pertangut a l'almirall Cornelis Tromp. Malgrat el seu aïllament, viatjava cada estiu i va ser capaç de participar en exposicions en tota l'Europa occidental així com a Txecoslovàquia. Va romandre en aquesta illa fins a la seva mort el 1922. A més de pintar, va fundar una escola dominical i una societat de costura per a noies.

## Museu

"Tromp's Huys" es va convertir en un museu el 1956. La majoria dels aproximadament 300 treballs estan guardats allí i s'envien en préstec per a exposicions, incloent una gran retrospectiva realitzada en el Noordelijk Scheepvaartmuseum el 1992, una exposició especial en el seu lloc de naixement a Aurskog el 1996, i una altra exposició al Nordkappmuseet a Honningsvåg, prop del lloc on va treballar amb els sami, el 2004. Coppens, Thera. «Mesdag en Berg». Museumtijdschrift, 01-04-2010. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 13 abril 2016].Museumtijdschrift, ed. «Mesdag en Berg». Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.

## Galeria

* Coastal Landscape in Norway
* Cemetery with Whalebone Grave Markers
* Oost-Vlieland
* Lofoten

## Referències

* 1 2 3 4 Huiskamp, Marloes. «Brief biography». Digitaal Vrouwenlexicon van Nederland Huygens.
* 1 2 3 «Brief biography».
# Perxa

«Perxa» té aquests significats:
* Perxa o salt de perxa, especialitat atlètica que consisteix a passar per sobre d'una barra horitzontal situada a gran alçada sense fer-la caure
* Perxa (atletisme), barra d'uns 5 metres de llarg usada en el salt amb perxa
* Perxa de so, eina de sonorització en directe utilitzada per apropar el micròfon als actors d'una producció sense que aquest es vegi en el pla
* Perxa o penja-robes, estri per a penjar-hi indumentària
* Perxa (pilota), modalitat de pilota valenciana
* Perxa i receptacle, tub rígid telescòpic amb superfícies de control de vol mòbils que un operari de l'avió d'abastament s'estén i inserida en un receptacle de l'aeronau receptora
* Perxa, pal llarg on s'enfilen els usuaris de telesquí
* Toponímia:
** La Perxa, poble al municipi de la Cabanassa (el Conflent, Catalunya del Nord)
** Coll de la Perxa, pas de muntanya al terme comunal de La Cabanassa
** Estació de la Perxa, estació de ferrocarril de la línia de tren groc
** Santa Maria de la Perxa, antic priorat benedictí i hospital de pelegrins al municipi de la Cabanassa (Conflent)
# Genís Sinca i Algué

Genís Sinca i Algué (Manresa, 1970) és un escriptor català, guanyador del Premi Josep Pla de narrativa de 2013. És llicenciat en Periodisme. Va treballar molts anys fora de Catalunya; va ser lector de català a la Universitat de Heidelberg, redactor en el Diari d'Andorra i corresponsal a Itàlia per al diari Avui i de COMRàdio. S'ha dedicat al periodisme d'investigació, amb una sèrie de biografies inèdites de personatges catalans del món de la política i la cultura, publicades a La Vanguardia i al «Quadern» d'El País, sota el títol d'«Històries de fa poc».
La seva novel·la guanyadora del Premi Josep Pla de 2013 porta el títol d'Una família exemplar i és una sàtira o sarcasme de dues nissagues familiars originàries de Tortosa i de Manresa. Aquesta novel·la és la primera de Genís Sinca. Abans havia publicat una biografia de Francesc Candel La providència es diu Paco (RBA, 2008) i l'assaig Vida secreta de nuestros médicos (El Aleph, 2011), on narrava la vida i obra de 20 metges importants espanyols del segle xx com Ramón y Cajal, Gregorio Marañón, Severo Ochoa o Santiago Dexeus.
El 2016 publica a Proa El cavaller Floïd, una biografia de l'empresari i mecenes Joan B. Cendrós. L'any 2019 va guanyar el Premi de Narrativa Memorialística Ciutat de Benicarló amb la biografia d'Eduard Punset, publicada sota el títol No moriré mai.

## Referències

* ↑ La providència es diu Paco. Biografia de Francesc Candel
* ↑ Mata i Riu, Toni: "Genís Sinca guanya el Premi Literari de Benicarló amb una biografia d'Eduard Punset", diari Regio7, 11-11-2019

## Enllaços externs

* Genís Sinca i Algué - Lloc web oficial
# Torre de Cadell

La Torre de Cadell és un monument del municipi de Bellver de Cerdanya (Cerdanya) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És un gran casal rectangular amb torrelles d'angle, obra en part del segle xvi. Es tracta d'un conjunt unitari d'edificacions rurals bastit amb la tradició del mas cerdà. L'edifici principal és una important construcció de planta quadrangular i tres plantes d'alçada, amb murs de maçoneria de còdols. Presenta garites als angles de la part superior i està coberta de pissarra a quatre aigües. La resta d'edificacions complementàries tenen la coberta de teula àrab.
De la Capella de Santa Anna només en resta un mur exterior, situat al costat esquerre del portal d'entrada a l'era del mas. Per la part interior hi ha una dependència que ha estat reconstruïda diverses vegades, quedant desfigurada la seva estructura primitiva.

## Història

Casal fortificat del qual prové el llinatge dels Cadells, que foren barons d'Arànser, senyors de Prullans e Espirà de Conflent. Documentat el 1222. Els Cadells de Beders foren senyors d'Arànser. Un important grup de bandolers del segle xvii era identificat com els "cadells".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Torre de Cadell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 maig 2012].
# Campionat Individual de Raspall de 2009

El XXIV Campionat Individual és l'edició del 2009 del Campionat Individual de raspall per a pilotaires professionals, organitzada per les empreses El Zurdo, Frediesport i la Federació de Pilota Valenciana.
El sistema de competició consisteix en una sèrie de partides eliminatòries des d'octaus de final. En les semifinals, els dos millors s'acaren als caps de sèrie, Coeter II i Waldo. I d'aquí ixen els dos contendents per a la final.

## Pilotaires

| Armando, de Bicorp Coeter II, de Simat de la Valldigna David, del Genovés Dorín, de Xeraco Josep, de Xeraco | Juan del Genovés Punxa, de Piles Ricard, de Castelló de la Ribera Sariero, de Gata de Gorgos Waldo, d'Oliva |

## Resultats
### Grup A

El cap del grup A és Coeter II.
| Semifinals | Semifinals | | | Final | Final |
| Bellreguard, 07 de novembre | Bellreguard, 07 de novembre | Bellreguard, 07 de novembre | Bellreguard, 07 de novembre | Bellreguard, 07 de novembre | Bellreguard, 07 de novembre |
| Ricard | 10 | |
| Sariero | 25 | |
| | | | | Castelló de la Ribera, 16 de novembre | Castelló de la Ribera, 16 de novembre |
| | | | | Sariero | 25 |
| | | | | Juan | 20 |
| Xeraco, 08 de novembre | Xeraco, 08 de novembre | | |
| Juan | 25 | | |
| Dorín | 05 | | | |

#### Eliminatòria final del Grup A

| Data | Trinquet | Roig | Blau | Resultat |
| 24/11/09 | Oliva | Coeter II | Sariero | 25-20 |

### Grup B

El cap del grup B és Waldo.
| Semifinals | Semifinals | | | Final | Final |
| Castelló de la Ribera, 09 de novembre | Castelló de la Ribera, 09 de novembre | Castelló de la Ribera, 09 de novembre | Castelló de la Ribera, 09 de novembre | Castelló de la Ribera, 09 de novembre | Castelló de la Ribera, 09 de novembre |
| Josep | 25 | |
| Punxa | 10 | |
| | | | | Xeraco, 15 de novembre | Xeraco, 15 de novembre |
| | | | | Josep | 20 |
| | | | | Armando | 25 |
| Oliva, 10 de novembre | Oliva, 10 de novembre | | |
| Armando | 25 | | |
| David | 10 | | | |

#### Eliminatòria final del Grup B

| Data | Trinquet | Roig | Blau | Resultat |
| 28/11/09 | Bellreguard | Waldo | Armando | 25-15 |

## Final

| Coeter II | 05 - 25 | Waldo |
Bellreguard

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Vagabond (grup de música)

Vagabond és un grup de rock procedent de Dinamarca. Vagabond fou format pels que per aquell temps antics membres de TNT (per aquell temps es trobava separada) Ronni Lé Tekrø i Morty Black. En 1993 van començar a treballar, i ràpidament van incorporar a l'exmembre de Stage Dolls Steinar Krokstad com bateria, a Dag Stokke als teclats i al vocalista de Sons of Angels Solli. No obstant això, després d'unes proves la veu va ser reemplaçada i Jorn Lande va passar a ser el cantant.
El seu primer disc, Vagabond (1994) fou editat a través de EMI, es va publicar en 1994 però van ser acomiadats de la companyia, davant la qual cosa van haver de cercar-se un nou segell que finalment seria la casa discogràfica japonesa Victor Records. El seu segon disc, "A Huge Fan of Life" (1995), va ser publicat en tot Europa amb el segell propi de la formació. A pesar que les coses no anaven malament en 1996 el grup TNT va tornar a la carretera, pel que Vagabond va deixar d'existir.

## Referències

* ↑ «Vagabond» (en noruec). Ballade.no, 06-08-2006. [Consulta: 3 març 2015].
# Baronies Gascones

Les Baronies Gascones, (en occità: Baronias Gasconas) és un parçan o comarca d'Occitània situada a la Gascunya. La seva vil·la principal és Borg de Bigòrra.
Segons la proposta de divisió administrativa d'Occitània del diari Jornalet, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, les Baronies Gascones estarien ubicades a la regió de la Gascunya, subregió de la Bigorra.
Es troben en un triangle entre Tornai, Banhèras de Bigòrra i Lanamesa. És una comarca de peu de muntanya situada entre els primers cims de la cadena pirenaica i l'altiplà de Lamanesa. Oficialment, les comunes de les Baronies Gascones estan adscrites administrativament i situades al centre del departament francès dels Alts Pirineus, a la regió administrativa d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «País» (en occità). Jornalet. [Consulta: 15 gener 2025].
# Nuno Álvares Pereira

Nuno Álvares Pereira o, en religió, Nuno de Santa Maria, conegut com el Sant Conestable (Flor da Rosa, 24 de juny de 1360 - Lisboa, 1 de novembre de 1431) va ser un general portuguès, noble que va tenir un paper fonamental en la lluita del Regne de Portugal contra el Regne de Castella entre 1383 i 1385, que va consolidar la independència de Portugal. Va fer-se frare carmelita. Venerat com a sant per l'Església catòlica, va ser canonitzat el 2009.

## Vida fins al 1387

Nascut a Flor da Rosa (avui part del municipi de Crato, Portalegre), era fill d'Álvaro Gonçalves Pereira i d'Iria Gonçalves do Carvalhal. Soldat des dels 13 anys, va casar-se als 17 amb Leonor de Alvim el 1377 a Vila Nova da Rainha. En tingué una filla que va desposar el primer duc de Bragança, esdevenint així l'antecessor i fundador de la darrera dinastia reial portuguesa. Va rebre els títols de comte d'Arraiolos, comte de Barcelos i comte d'Ourém.
Quan en 1383 va morir el rei Ferran I de Portugal, l'hereu del tron era la seva filla Beatriu de Portugal (1372-1410), casada amb Joan I de Castella. Davant el risc d'annexió de Portugal per Castella, Nuno Álvares va ser un dels primers nobles a defensar els drets al tron del mestre de l'Orde d'Avís, Joan. Encara que era fill il·legítim de Pere I, era preferible coronar-lo a perdre la independència del regne.
Castella envià una expedició militar per fer valer els drets de l'hereva legítima: el 6 d'abril de 1384, però, els castellans van ser derrotats per l'exèrcit comandat per Nuno Álvares a la batalla dels Atoleiros. Va ser nomenat llavors conestable de Portugal; també fou prior de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem.
Un any més tard Joan va ser coronat rei i Castella va fer una nova campanya militar, però va ser derrotada definitivament a la batalla d'Aljubarrota, el 14 d'agost de 1385, en la qual Nuno Álvares va demostrar el seu geni militar i va derrotar el seu germà Pedro Álvares Pereira, que participava en el bàndol castellà. Fins al 1390, es van mantenir atacs fronterers contra Castella, fins que aquesta va reconèixer la independència portuguesa.
* Estàtua de Nuno Álvares Pereira al castell d'Ourém
* Plafó ceràmic a l'església de Rio Tinto, Gondomar
* El sant en un gravat del segle XIX

## Vida religiosa

En morir la seva esposa, el 1387, va abraçar la vida religiosa. Va fundar el convent dels carmelites de Lisboa el 1389 i va ingressar a l'Orde del Carmel el 15 d'agost de 1423 com a germà llec. Després d'una vida modèlica de penitència, va morir en olor de santedat l'1 de novembre de 1431. Va ser enterrat al Convent del Carme de Lisboa, on havia mort, però en 1755, el terratrèmol que assolà Lisboa en destruí l'església i el túmul.
Va ser beatificat el 23 de gener de 1918 per Benet XV i canonitzat l'abril de 2009 per Benet XVI.
* Escultura de Leopoldo de Almeida vora el monestir de Batalha
* Església dels carmelites de Lisboa
* Convent del Carme, a Lisboa