OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pelorosaure

El pelorosaure (Pelorosaurus, (grec antic) “llangardaix colossal”) és un gènere de dinosaure sauròpode braquiosàurids, que va viure a principis del període Cretaci, fa aproximadament 130 milions d'anys, en el Barremià, en el que avui és Europa. Pelorosaurus és un sauròpode de gran envergadura, que feia al voltant 24 metres de longitud, 6 metres d'alçada i pesava unes 34 tones. Els membres anteriors eren més alts que els posteriors, amb una cua curta i el coll alçat. Se l'acostuma a representar amb una cuirassa de plaques òssies; es coneixen impressions de pell mostrant marques hexagonals.

## Història

El pelorosaure va ser el primer sauròpode identificat com un dinosaure, tot i que no era el primer a ser descobert. Richard Owen havia descobert el cetiosaure l'any 1841 però el va identificar erròniament com un rèptil marí gegantí similar als cocodrils. Mantell va identificar el pelorosaure com un dinosaure terrestre.

## Referències

* ↑ Owen, R. (1842). "Report on British fossil reptiles, Part II." Reports of the British Association for the Advancement of Science, 11: 60-204.
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Hierve el Agua

Hierve el Agua és un sistema de cascades petrificades, formades per carbonat de calci. Les cascades són d'origen natural i es van formar fa milers d'anys, per l'escorriment d'aigua amb alt contingut de minerals. El lloc se situa a uns 50 km de la ciutat d'Oaxaca, a la població de San Isidro Roaguía, municipi de San Lorenzo Albarradas, estat d'Oaxaca, a Mèxic, a la rodalia de la zona arqueològica de Mitla i a 630 km de la Ciutat de Mèxic.
És també un lloc d'interès arqueològic, ja que posseeix un complex sistema d'irrigació i terrasses construït pels zapoteques fa uns 2.500 anys.
L'aigua té una temperatura d'uns 25 graus centígrads i les cascades tenen entre 12 i 30 metres d'alt. La deu que va donar origen a les cascades es va aprofitar per formar un gran safareig que actualment funciona com a balneari natural per la seva aigua. A més, a la zona hi ha algunes gorgues naturals excavades des d'on es poden observar molt bé les cascades petrificades.
Les aigües termals, la bellesa natural i el jaciment arqueològic han permès que avui sigui un lloc d'interès ecoturístic. Actualment compta amb instal·lacions per passar la nit, vestidors, banys i serveis alimentaris.
L'única cascada similar és la de Pamukkale, situada a Turquia.

## Referències

* ↑ Oaxaca hoy 1997 (en castellà). INEGI Instituto Nacional de Estadística Geografia e Informática, 1998, p. 116. ISBN 9701319036.
* ↑ Hewitt, William P.; Winter, Marcus C.; Peterson, David A. «Salt Production at Hierve El Agua, Oaxaca». American Antiquity, 52, 4, 1987, pàg. 799–816. DOI: 10.2307/281388. ISSN: 0002-7316.
* ↑ Doolittle, William E. «Indigenous Development of Mesoamerican Irrigation». Geographical Review, 85, 3, 1995, pàg. 301–323. DOI: 10.2307/215275. ISSN: 0016-7428.
* ↑ Frutta Wass, Emiliano «El espacio indígena. Los pueblos de Oaxaca y la lucha por la autonomía» (en castellà). Araucaria, 9, 18, 01-10-2007. ISSN: 2340-2199.
* ↑ Aparicio, Cecilia García Muñoz; Bocanegra, Clara Luz Lamoyi; Téllez, Miguel Armando Vélez; Sánchez, Zoily Mery Cruz «Agua azul, agua blanca y hierve el agua, turismo rural sustentable en México» (en castellà). Journal of Tourism and Heritage Research, 7, 3, 25-06-2024, pàg. 20–32. ISSN: 2659-3580.

## Enllaços externs

* «Descripció del lloc» (en castellà). UNAM. Arxivat de l'original el 2007-09-20. [Consulta: 6 novembre 2012].
* «títol= Descripció del lloc» (en castellà). oaxaca-mio.com.
# Alt umpqua

L’alt umpqua és una llengua atapascana extingida parlada antigament al llarg de la confluència meridional del riu Umpqua al centre-oest d'Oregon als voltants de la moderna Roseburg. Està extingida des de fa almenys cinquanta anys i se sap poc sobre ella més enllà del fet que pertany al mateix grup atapascà d'Oregon de les Llengües atapascanes de la costa del Pacífic com els dialectes coquille i rogue river i chetco-tolowa. La documentació més important de l'alt umpqua és l'extens vocabulari obtinguts per Horatio Hale en 1841 (publicat en Hale 1846), encara que Melville Jacobs i John Peabody Harrington van ser capaços de recollir dades fragmentàries a partir dels darrers parlants tan tard com 1940 (Golla 2011:70-72). Encara que eren coneguts pels primers exploradors i colons com a umpqua l'idioma sovint és anomenat alt umpqua per distingir-lo de la no relacionada llengua penutiana baix umpqua (o siuslaw) que era parlat més a prop de la costa a la mateixa zona.

## Bibliografia

* Golla, Victor (2011). California Indian Languages. Berkeley: University of California Press. ISBN 978-052-026667-4.
* Hale, Horatio (1846). Ethnography and Philology. Vol. 6 of United States Exploring Expedition.... Under the Command of Charles Wilkes, U.S.N. Philadelphia: Lea and Blanchard.

## Enllaços externs

* Llengües atapascanes d'Oregon Arxivat 2010-06-14 a Wayback Machine.
* mapa de la regió Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.
# Ödön Zombori

Ödön Zombori (Szenta, 22 de setembre de 1906 - Budapest, 29 de novembre de 1989) va ser un lluitador hongarès, que combinà la lluita grecoromana i la lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. Era germà del també lluitador Gyula Zombori.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on fou cinquè en la competició del pes gall del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, va disputar dues proves del programa de lluita. Va guanyar la medalla de plata en la competició del pes gall en estil lliure, mentre en la del pes gall en estil grecoromana quedà eliminat en segona ronda. El 1936, a Berlín, disputà els seus tercers Jocs Olímpics, en què guanyà la medalla d'or en la prova del pes gall del programa de lluita lliure.
En el seu palmarès també destaquen els Campionats d'Europa de 1931 i 1933 i la tercera posició el 1930. El 1948 emigrà a l'Argentina i el 1956 fou entrenador de l'equip argentí als Jocs de Melbourne. El 1985 va tornar a Hongria.

## Referències

* 1 2 3 «Ödön Zombori Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de novembre 2012. [Consulta: 29 abril 2019].
# Edgar Nemir

Edgar Nemir (Waco, 23 de juliol de 1910 - Reno, 1 de febrer de 1969) va ser un lluitador estatunidenc que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va guanyar la medalla de plata en la prova del pes ploma del programa de lluita lliure.
En finalitzar els Jocs de Los Angeles es va dedicar a la boxa i de 1934 a 1969 fou entrenador de boxa a la Universitat de Califòrnia, on també es va llicenciar en dret.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ed Nemir». [Consulta: 28 octubre 2021].
# Väinö Kajander

Väinö Kajander (Elimäki, 30 de novembre de 1893 - Hèlsinki, 16 de setembre de 1978) va ser un lluitador finlandès, especialista en lluita grecoromana, que va competir entre les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la prova del pes wèlter del programa de lluita grecoromana. Mai guanyà cap campionat nacional i es retirà el 1936 amb 43 anys.

## Referències

* ↑ «Väinö Kajander Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 23 febrer 2019].
# Veikko Pakarinen

Veikko Pakarinen (Víborg, 12 de setembre de 1910 - Gold Coast, 6 de desembre de 1987) va ser un gimnasta artístic finlandès que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on disputà cinc proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla de bronze en la competició del concurs complet per equips, mentre en la de barra fixa fou quart i en el cavall amb arcs vuitè com a millors resultats. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, disputà les vuit proves del programa de gimnàstica masculina. Guanyà la medalla de bronze en el concurs complet per equips i fou quart en la prova de barra fixa, com a resultats més destacats.
En el seu palmarès també destaquen quatre títols nacionals entre 1933 i 1935. El 1959 emigrà a Austràlia, on moriria el 1987.

## Referències

* 1 2 3 «Ilmari Pakarinen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-11-10. [Consulta: 6 març 2019].
# Matti Sippala

Matti Sippala (Hollola, 11 de març de 1908 - Kotka, 22 d'agost de 1997) va ser un atleta finlandès, especialista en el llançament de javelina i proves combinades, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la prova del llançament de javelina del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata en la prova del llançament de javelina al Campionat d'Europa d'atletisme de 1934, rere els finlandès Matti Järvinen. A més de la javelina, Sippala va competir en proves combinades. Va guanyar el campionat nacional de decatló de 1930 i el de pentatló de 1931, 1935 i 1936.

## Millors marques

* Llançament de javelina. 70,54 metres (1934)

## Referències

* 1 2 «Matti Sippala Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Jukola, Martti. Huippu-urheilun historia (en finlandès). Werner Söderström Osakeyhtiö, 1935.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 16 abril 2020].
# Matti Järvinen

Matti Järvinen (finès: Matti Henrikki Järvinen) (Tampere, 18 de febrer de 1909 - Hèlsinki, 22 de juliol de 1985) va ser un atleta finlandès, especialista en el llançament de javelina, que va competir durant les dècades de 1930 i 1940. És fill de Verner Järvinen i germà d'Akilles Järvinen i Kalle Järvinen.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la prova del llançament de javelina del programa d'atletisme. En la final superà als seus compatriotes Matti Sippala i Eino Penttilä i aconseguí un nou rècord olímpic. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, fou cinquè en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or en el llançament de javelina al Campionat d'Europa d'atletisme de 1934 i 1938. Entre 1930 i 1936 millorà el rècord del món de javelina en 10 ocasions, passant dels 71,57 metres el 1930 a 77,23 metres el 1936.

## Millors marques

* Llançament de javelina. 77,23 metres (1936)

## Referències

* 1 2 «Matti Järvinen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Torro, Mikko. «SUL 100 vuotta – Matti Järvinen» (en finnish). Elite Games. Arxivat de l'original el 13 febrer 2013. [Consulta: 9 agost 2012].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 20 abril 2020].
# Edvard Westerlund

Edvard Westerlund (Hèlsinki, 1 de febrer de 1901 - Hèlsinki, 7 de desembre de 1982) va ser un lluitador finlandès, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. Era germà dels també lluitadors Emil i Källe Westerlund.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de bronze en la competició del pes lleuger del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, guanyà la medalla de bronze en la pes lleuger. La tercera, i darrera participació en uns Jocs, fou el 1936, a Berlín, on disputà, sense sort, la prova del pes semipesant.
El 1921 havia guanyat la medalla de bronze del pes lleuger de lluita grecoromana al Campionat del Món i el 1922 la d'or en pes mitjà.

## Referències

* 1 2 3 4 «Edvard Westerlund Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 12 març 2017].
# Roberto Molina Carrasco

Roberto Molina Carrasco (Arrecife, 5 de juny de 1960) és un regatista espanyol, ja retirat, que aconseguí guanyar una medalla d'or en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984.
Membre del Real Club Náutico de Gran Canaria va participar, als 24 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la classe 470 al costat del regatista Luis Doreste. En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat d'Europa de 470, or el 1985 i bronze el 1987.
El 1994 fou condecorat amb la Medalla d'Or de la Real Orden del Mérito Deportivo.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Roberto Molina». [Consulta: 6 febrer 2025].
* ↑ «World Sailing - Roberto MOLINA CARRASCO» (en anglès). [Consulta: 6 febrer 2025].
* ↑ «El deporte español premia a todos sus héroes», 22 diciembre 1994. [Consulta: 23 enero 2017].

## Enllaços externs

* (castellà) www.canariasport.com - Roberto Molina Arxivat 2008-12-03 a Wayback Machine.
# Faig Pare

El Faig Pare o Faig del Retaule (Fagus sylvatica) és un arbre que es troba a la Sénia (el Montsià), el qual és el faig remarcable situat més al sud d'Europa.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 4 m.
* Perímetre de la base del tronc: 7,73 m.
* Alçada: 25 m.
* Amplada de la capçada: 28 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 1.088 m.

## Entorn

Es troba en una fageda ben constituïda acompanyada de blades, teixos, avellaners, boixos i grèvols. A l'estrat herbaci hi ha herba fetgera, marxívol i prímula.

## Aspecte general

Presenta un estat correcte. El seu creixement (retorçat i recaragolat) produeix certs bonys entre la soca i gran part del tronc de l'arbre. La manca de fondària de substrat i el rigor climàtic són culpables d'aquest peculiar sistema de creixement. Destaca el volum total, l'estesa i la forma de les arrels (exposades a l'exterior): unes arrels de formes sinuoses que, a manera de canelobre, ascendeixen entrellaçades cap al tronc, en el qual persisteixen les formes acanalades. Aquestes formes, juntament amb el volum de la soca i el tronc, li confereixen una forma única. Té 250 anys.

## Accés

Està situat al Parc Natural dels Ports. Des de la Sénia, agafem la carretera que duu a Fredes i, just passat el pantà d'Ulldecona, la pista forestal que s'enfila a mà dreta. Un parell de quilòmetres després hi ha una bifurcació, de la qual hem de triar la pista de la dreta, que recorre el barranc de la Fou. Continuem i passem per la font del Teix. Aquest tram és força llarg -té uns 15 quilòmetres- i s'aconsella fer la pista amb un vehicle tot terreny o bé a peu. Hi ha un moment en què apareix un revolt obert a mà esquerra amb certa pujada (just allà hi ha un caminet a mà dreta que duu a la font del Retaule). Per arribar al faig, des de la pista principal, cal deixar enrere el corriol que duu a la font del Retaule fins a arribar a la fageda del Retaule, on veurem una entrada a mà esquerra i el gran faig al fons. GPS 31T 0270028 4514780.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 146-147.
* ↑ A Un Tir De Pedra (català)
* ↑ Parcs de Catalunya - Arbres Monumentals Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* A peu: Un bosc de fades als Ports (català)
* Els millors boscos de Catalunya - ARA (català)
# Muret

«Muret» té aquests significats:
* Muret (Avairon), municipi al departament de l'Avairon (regió d'Occitània, França)
* Muret (municipi de l'Alta Garona), municipi a França, situat al departament de l'Alta Garona (Occitània)
* Muret-et-Crouttes, municipi al departament de l'Aisne (regió dels Alts de França)
* Batalla de Muret, batalla ocorreguda a Muret, al sud de Tolosa de Llenguadoc
* Cantó de Muret, cantó francès inclòs al districte de Muret, del departament de l'Alta Garona (Occitània)
* Districte de Muret, districte al departament francès de l'Alta Garona (Occitània)
* Nampteuil-sous-Muret, municipi al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França
* Saunhac e lo Muret, municipi al departament de les Landes (regió de Nova Aquitània, França)
* Sent Laurenç de Muret, municipi al departament del Losera (regió d'Occitània)
# Football Club Fiorentino

La Football Club Fiorentino és un club sanmarinès de futbol de la ciutat de Fiorentino.
Fundat el 1974, fins a la temporada 2004-05 s'anomenà S.S. Montevito.

## Palmarès

* Lliga de San Marino de futbol:
       1992 (com a S.S. Montevito)

## Referències

* ↑ Web FSGC Arxivat 2012-12-25 at Archive.is
* ↑ Plantilla Arxivat 2009-03-30 a Wayback Machine. eufo.de
* ↑ «La lliga de San Marino». RSSSF [Consulta: 9 abril 2024].
# Joan Huguet i Rotger

Joan Huguet i Rotger (Ferreries, 13 de març de 1954) és un polític menorquí del Partit Popular. És germà del rector de la Universitat de les Illes Balears Llorenç Huguet i Rotger.

## Trajectòria política

Llicenciat en dret per la Universitat de les Illes Balears i en psicologia per la Universitat Complutense de Madrid. Militant d'Alianza Popular primer i del Partido Popular després, ha estat elegit diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1983, 1987, 1991, 1995, 1999, 2003 i 2007. Ha estat Conseller del Consell Insular de Mallorca (1983-1991), president del Consell Insular de Menorca (1991-1995), vicepresident del Govern Balear (1983-1991) i president del Parlament Balear (1995 - 1999)
També ha estat senador designat pel Parlament de les Illes Balears de 2008 a 2011, i ha ocupat els càrrecs de vicepresident i portaveu de la Comissió Constitucional del Senat. També ha estat vicepresident d'INSULA (Organització per al Desenvolupament Sostenible de les Illes), dependent de la UNESCO.
Els seus enfrontaments amb José Ramón Bauzà Díaz van provocar que no figurés a les llistes com a candidat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2011 i que fos apartat de la direcció del Partit en 2012.

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 362. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ «Joan Huguet i Rotger». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Bauzá fulmina al replicón Joan Huguet, Diario de Mallorca, 4 de juliol de 2012
# André Deutsch

André Deutsch (15 novembre 1917 a Budapest – 11 d'abril de 2000 a Londres) era un editor britànic que va fundar una companyia editorial del mateix nom el 1951.
Deutsch va assistir a l'escola a Budapest, on va néixer, i a Viena. L'Anschluss el va portar a fugir d'Àustria perquè era jueu, i es va establir a la Gran Bretanya.
Després d'haver après el negoci de la publicació mentre treballava per a Francis Aldor (Aldor Publications, Londres), amb qui va ser internat a l'Illa de Man durant la Segona Guerra Mundial i que li havia introduït en la indústria, Deutsch va deixar l'ocupació d' Aldor després d'uns pocs mesos per continuar la seva pròspera carrera editorial amb la signatura de Nicholson & Watson. Allan Wingate, però després d'uns anys va ser forçat per un dels seus directors, Anthony Gibb. André Deutsch Limited va començar a operar el 1952.
La seva petita però influent editorial va funcionar fins a la dècada de 1980, i va incloure llibres de Jack Kerouac, Wole Soyinka, Earl Lovelace, Norman Mailer, George Mikes, V. S. Naipaul, Ogden Nash, Andrew Robinson, Philip Roth, Art Spiegelman, John Updike, Margaret Atwood, Charles Gidley Wheeler i Helene Hanff, i ara és una publicació de Carlton Publishing Group que va comprar l'empresa de Video Collection International Plc. La redactora dedicada de Deutsch era Diana Athill.
André Deutsch va morir a Londres l'11 d'abril de 2000, a l'edat de 82 anys.

## Vegeu també

* George Weidenfeld

## Referències

* 1 2 3 Calder, John «Obituary: André Deutsch». The Guardian, 12-04-2000 [Consulta: 20 febrer 2014].
* ↑ Athill, Diana. "André Deutsch: The Great Persuader", p. 33 in Abel and Graham (2009).

## Bibliografia

* Abel, Richard and Graham, Gordon (eds) (2009), Immigrant Publishers: the impact of expatriate publishers in Britain and America in the 20th century. New Brunswick, NJ: Transaction Publishers. ISBN 978-1-4128-0871-2
* Athill, Diana (2000), Stet: A memoir. London: Granta, 2000. ISBN 1-86207-388-0
* Norrie, Ian (2006), Mentors and Friends: short lives of leading publishers and booksellers I have known. London: Elliot and Thompson. ISBN 1-904027-49-0
* «No Longer With Us: André Deutsch». Naim Attallah Online.

## Enllaços externs

* Pàgina web d'André Deutsch Arxivat 2016-10-02 a Wayback Machine.
* Col·lecció d'André Deutsch a Oxford Brookes University
* Necrologia a The Guardian
* André Deutsch Publishing Archive a la Biblioteca de McFarlin, Universitat de Tulsa
# Bunker Hill (Oregon)

Bunker Hill és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 1.462 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bunker Hill tenia 1.462 habitants, 586 habitatges, i 383 famílies. La densitat de població era de 381,4 habitants per km².
Dels 586 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,3% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 34,6% no eren unitats familiars. En el 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 15,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.556 $ i la renda mediana per família de 28.600 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 10.570 $. Aproximadament el 23% de les famílies i el 25,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bunker Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bunker Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Coet Atlas

Atlas és una família de vehicles de llançament espacial nord-americans. L'original míssil Atlas va ser dissenyat a finals dels anys 50 per ser usat com un míssil balístic intercontinental (ICBM): Era un coet de combustible líquid que cremava LOX i RP-1 en tres motors configurats en un disseny inusual, ja que els dos motors exteriors eren llançats durant l'ascensió, mentre que el seu motor central, els tancs de fuel i altres elements estructurals es mantenien en òrbita.
Els míssils van tenir poc servei com a ICBM, i l'últim esquadró va deixar de funcionar el 1965. Des del 1962–63, els Atlas van portar els primers quatre astronautes americans a l'òrbita terrestre. Diversos models de l'Atlas II van ser llançats 63 vegades entre el 1991 i el 2004. Pel que fa a l'Atlas III, només es va llançar sis vegades, totes entre el 2000 i el 2005. L'Atlas V encara està en servei.

## Referències

* ↑ «Atlas». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ Hammond, Walter Edward. Space Transportation: A Systems Approach to Analysis and Design (en anglès). AIAA, 1999, p. 237. ISBN 978-1-60086-110-9.
* ↑ Joseph, Charles L.; Bernal, Santiago. Modern Devices: The Simple Physics of Sophisticated Technology (en anglès). John Wiley & Sons, 2016-06-07, p. 347. ISBN 978-0-470-90043-7.
* ↑ Harvey, Brian. The Rebirth of the Russian Space Program: 50 Years After Sputnik, New Frontiers (en anglès). Springer Science & Business Media, 2007-11-25, p. 199. ISBN 978-0-387-71356-4.
* ↑ Wall, Mike. «Atlas V rocket launches 2 communications satellites to orbit» (en anglès). space.com, 04-10-2022. [Consulta: 20 agost 2023].