OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kora (instrument)

La kora és l'arpa de l'Àfrica de l'oest, concretament de l'ètnia mandinga i la casta dels Djelis, zona situada en l'actual Senegal, Casamance, Gàmbia, Mali i Guinea. El seu so es troba entre l'arpa celta en els baixos i la guitarra flamenca en els aguts per fer les improvisacions.
És un cordòfon, mescla de llaüt i arpa, que pot tenir vint-i-una o vint-i-dues cordes. Els seus orígens es remunten al segle XVI a la zona de l’Imperi de Kaabu. Avui en dia, tot i ser un instrument molt apreciat, la seva difusió es manté encara bàsicament en aquesta zona territorial i concretament entre les ètnies Mandés.
La caixa de ressonància es forma per mitja carbassa de grans dimensions (entre 40 i 70 cm de diàmetre) i la seva part convexa està rodejada per una pell de vaca tensada i subjecta per claus de coure o xinxetes. Aquesta presenta un orifici normalment en forma de cercle a un dels costats superiors, per on surt el so. De la carbassa de ressonància en surt un llarg màstil cilíndric de fusta, al qual van lligades les anelles de tires de pell anomenades “konsó” amb les quals s'afina l’instrument fent-les lliscar amunt o avall del màstil per obtenir la tensió adequada. Les cordes tradicionalment eren fetes amb tripa de vaca però actualment s'utilitza fil de pesca de niló. Tradicionalment té tres tonalitats principals: Sawta, Silaba i Tomora. Són escales heptatòniques, les quals s'aproximen bastant a les escales major, menor i lidia occidentals. Antigament es tocava a les corts reials i només la podien tocar descendents de famílies griots. Avui en dia, ha experimentat una evolució i nous intèrprets d’aquest instrument, l’estan portant per camins desconeguts fins ara, creant una sorprenent revolució en l’instrument.

## Músics

Entre els músics que utilitzen aquest instrument podem trobar:
* Sona Jobarteh
* Ballake Sissoko
* Sidiki Diabaté
* Toumani Diabaté
* Yerko Fuenzalida
* Mamadou Diabaté
* Djeliba Baba
* Sam Sussoh
* Momi Maiga

## Referències

* ↑ «kora». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Kora. Col·leccions en línia.». Museu de la Música de Barcelona. [Consulta: 9 agost 2023].
* 1 2 Pujol-Mazzini, Anna «Outrage after Malian Kora player's handmade instrument 'destroyed by US customs'» (en anglès). The Telegraph, 06-02-2020 [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ harps, KORA manding. «Kora L'Instrument musical: Tipologia». Arxivat de l'original el 2023-08-10. [Consulta: 9 agost 2023].

## Enllaços externs

* Kora, l'instrument: Tipologia Arxivat 2019-07-19 a Wayback Machine.
# Can Pere de la Plana

Can Pere de la Plana és una urbanització de Sant Pere de Ribes a uns 3 km al nord-est del nucli de Ribes. El nom prové de la masia del segle xvii, Can Pere de la Plana, actualment casa de colònies.
És a mig camí entre les ciutat de Barcelona i Tarragona, situada al bell mig del massís del Garraf i envoltada pel Parc Natural del Garraf. S'hi accedeix des de la carretera d'Olivella, i per arribar-hi cal travessar la urbanització de Can Lloses - Can Marcer.
Es va urbanitzar a principi dels anys 70 del segle xx sota el nom de Pineda Park. Els incendis que afectaren el Parc Natural del Garraf el 1982 i 1994 arribaren fins a les portes de moltes de les cases. El 2007 tenia 197 habitants empadronats. El 2018, 45% de les parcel·les encara quedaven buides.
Exclavat i lluny dels eixos viaris principals, el problema del transport públic es va resoldre el 2019 i s'hi va crear una xarxa de transport a la demanda, que el 2025 va ser eixamplat amb vehicles adaptats per a persones amb mobilitat reduïda.

## Referènces

* ↑ «El Municipi -». Sant Pere de Ribes. Batllia de Sant Pere de Ribes. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Can Pere». [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Urbanitzacions del Garraf» (pdf). Analisi de la parcel·lació cadastral. Generalitat de Catalunya, 2018.
* ↑ «Els usuaris del TAD de Sant Pere de Ribes puntuen el servei amb un 9.3 sobre 10». Associació de municipis per la Mobilitat i el Transport Urbà (AMTU), 13-04-2021. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «El Servei de Transport a Demanda de Sant Pere de Ribes s’amplia amb dos taxis adaptats per a mobilitat reduïda». Canal Blau, 21-01-2025. [Consulta: 11 febrer 2025].
# Sarmato

Sarmato ( Piacentino : Särmat ) és un comune (mufhfxckh
# Capità (esport)

Un capità és un títol donat a un membre de l'equip en els esports col·lectius. El títol és sovint honorari, però en alguns casos el capità és el portaveu al terreny de joc o té responsabilitats en l'estratègia i el treball en equip a la pista durant el temps de joc. En el futbol associatiu i el cricket, un capità també és conegut com a patró.
Alguns dels millors capitans de la història són els que tenen els trets més subtils que calen per tenir èxit. De Sam Walker al seu llibre The Captain Class afirma que un capità és "el factor més important per a l'èxit d'un equip".
En alguns esports, els capitans poden tenir la responsabilitat de dirigir-se a l'àrbitre per fer observacions o demanar aclariments.
El capità participa en els sorteigs de camp o de sacada i firma l'acta del partit. En altres ocasions, com als equips de Copa Davis de tennis el capità no és un jugador, sinó una figura externa més pròxima a la d'un entrenador.

## Referències

* ↑ LE TRE C DEL CAPITANO SPORTIVO.
* ↑ Oy, oy captain! Picking captains can give coaches headaches, 19 agost 2017.
* ↑ «"skipper" Definitions». [Consulta: 31 gener 2015].
* ↑ «Forget charisma and skill — the captains of the best teams in sports history shared 7 subtle traits». Business Insider. [Consulta: 1r maig 2018].
* 1 2 Claudio Ferretti. Garzanti Libri. Enciclopedia dello Sport. Garzanti Libri, 2008, p. 1670.

## Vegeu també

Viccionari
* Capità (futbol)
# Kubuqi

Kubuqi és un desert de la conca d'Ordos al nord-oest de la Xina, sota l'administració de la prefectura de la ciutat d'Ordos, Mongòlia Interior. Situat entre les planes d'Hetao i l'altiplà de Loess, forma part del desert d'Ordos juntament amb el veí desert de Mu Us al sud. Està format per una franja de dunes de 200 quilòmetres de llargària per uns 10 km d’amplada de mitjana. És el setè desert més gran de la Xina amb una superfície de 18600 km². La zona ha patit desertització a causa de segles de sobrepastura.
A partir de 1988, l'Elion Resources Group i el govern de Pequín van treballar per revertir la desertificació i restaurar el medi ambient. El 2017, un terç de la vegetació del desert s'havia restaurat.
Al desert s'estan construint centrals elèctriques amb gigawatts (GW) de potncia utilitzant plaques solars i turbines eòliques. Els panells solars ajuden a reduir la velocitat del vent, i les zones ombrejades conserven la humitat. La intenció del govern xinès és que fins al 2030, s'hi instal·lin 100 GW d’energia solar fotovoltaica repartida en unes 225 plantes, cosa que constituirà un clúster de plantes solars batejat com a "Gran Muralla Solar". El cost d’aquest megaprojecte és de 48.000 milions de dòlars, i es preveu que produeixi 48 TWh d’electricitat anualment, tot proveint sobretot la capital del país, Pequín, i la seva àrea d’influència (22 milions de persones) aqueues troben a ns 600 km del desert.

## Referències

* 1 2 3 «Renovables: els projectes faraònics en funcionament a la Xina que deixen tothom bocabadat». [Consulta: 27 gener 2025].
* 1 2 Campbell, Charlie. «What We Can Learn From the Greening of China's Kubuqi Desert» (en anglès). Time, 27-07-2017. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «Review of the Kubuqi Ecological Restoration Project: A Desert Green Economy Pilot Initiative». United Nations Environment Programme, 2015.
* ↑ «WAM» (en anglès). wam.ae.
* ↑ «China transforms extreme frontier to energy hub». www.independent.co.uk, 07-07-2023.
* ↑ «Former teacher tackles desertification in China's Inner Mongolia» (en anglès). The Japan Times, 27-07-2023.
* ↑ Howarth, Tom. «NASA images reveal massive building project in China's desert» (en anglès). Newsweek, 30-12-2024. [Consulta: 31 desembre 2024].
# Germanós de Patres

Germanós de Patres, bisbe ortodox de Patres (en grec: Παλαιών Πατρών Γερμανός) conegut com a Georges Gotzias (25 de març de 1771 - 30 de maig de 1826) va ser un Metropolità de Patres a Grècia, l'antiga Patres Peloponès –d'aquí el nom en grec del bisbe– per a distingirla de la nova Patres Ftiòtida a la vora de Làmia. Va néixer a Dimitsana en Arcàdia al Peloponès.

## Revolució grega

És famós per ser, segons la tradició, el que va beneir la bandera de la llibertat el 25 de març de 1821, al Monestir d'Ayia Lavra, a la vora de Kalavryta, donant el senyal per a la insurrecció de la guerra d'independència grega. El text complet de la seva exhortació patriòtica als insurrectes es va reproduir al diari francès Le Constitucional, de data 6 de juny de 1821.
Després d'una estada a l'Europa occidental, va tornar a Grècia el 1824. L'abril del 1826, va ser nomenat president d'una de les dues comissions governamentals creades durant la Tercera Assemblea Nacional Grega, però va morir per malaltia unes setmanes més tard a Nàuplia.
Un monument en el seu honor es troba{a l'esplanada de la Universitat d'Atenes.

## Referències

* ↑ Fac simile du Constitutionnel sur Gallica.
* ↑ «Greek Independence Day» (en anglès). www.britannica.com. [Consulta: 15 gener 2014].
* ↑ Frazee, Charles A. The Orthodox Church and independent Greece, 1821-1852. CUP Archive, 1969, p. 18–20. ISBN 0-521-07247-6. «El 25 de març, Germanós va donar el senyal de la revolució amb el seu gran símbol, quan va aixecar una bandera amb la creu al monestir d'Ayia Lavra.»
# Zerynthia polyxena

Zerynthia polyxena és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels papiliònids (Papilionidae).

## Distribució

S'estén des del sud d'Europa fins a l'Àsia central. A Europa és present al sud-est de França, sud de Suïssa, Itàlia, sud-est de Polònia, sud-est d'Àustria, Eslovàquia, Hongria, Romania i Balcans fins a Grècia, mentre que a l'Àsia ocupa des del nord-oest de Turquia fins al sud dels Urals i nord-oest de Kazakhstan. Absent de les principals illes mediterrànies, excepte Sicília.

## Descripció

Envergadura alar entre 42 i 47 mm. Sense dimorfisme sexual aparent. Anvers de color groguenc amb nombroses bandes i venes negres. Anvers de l'ala posterior amb una sèrie de punts vermells amb rivet intern negre, una banda negra amb abundants escates blaves sota d'aquests, i una línia negra en ziga-zaga envoltada de groc al marge. Revers similar a l'anvers. Es distingeix de l'arlequí Zerynthia rumina, present a la península Ibèrica, sobretot perquè no presenta taques vermelles al revers de les ales anteriors.

## Hàbitat

Ambients mediterranis oberts i secs, com ara prats secs i amb abundància de flors, garrigues, marges assolellats, així com zones pedregoses. Rang altitudinal des del nivell del mar fins als 1700 m, però generalment per sota dels 900 m. L'eruga s'alimenta d'espècies del gènere Aristolochia, sobretot A. rotundifolia, i més rarament A. clematitis, A. pistolochia, A. pallida i A. rotunda.

## Període de vol i hibernació

Vola en una sola generació entre finals de març i principi de juliol, en emergència prolongada. Hiberna com a crisàlide.

## Comportament

L'eruga emmagatzema compostos tòxics, concretament un alcaloide anomenat àcid aristolòquic, que provenen de la planta nutrícia, de manera que són tòxiques per als depredadors.

## Referències

* ↑ «Funet» (en anglès). [Consulta: 11 abril 2024].
* ↑ «Zerynthia polyxena» (en anglès). UICN, 29-01-2009. [Consulta: 11 abril 2024].
* 1 2 3 4 5 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Collins Field Guide to the Butterflies of Britain and Europe (en anglès). Collins, 2008. ISBN 978-0-00-724234-4.
* 1 2 3 4 5 Moussus, Jean-Pierre; Lorin, Thibault; Cooper, Alan. Guide pratique des papillons de jour (en francès). Delachaux et Niestlé, 2022. ISBN 978-2-603-02915-2.

## Enllaços externs

* Eurobutterflies (anglès)
# Inés García López

Inés García López (Badalona, 1976), és una filòloga catalana, professora i traductora, especialista en literatura i cultura nòrdica, tant moderna com medieval.
Llicenciada en filologia alemanya i en psicologia per la Universitat de Barcelona i doctorada en filologia, la seva formació com a escandinavista la va dur a terme a la Mälardalens högskola de Västerås (Suècia), i posteriorment a la Universität Wien (Àustria) i a la Universitat dels Vestfirðir (Háskólasetur Vestfjarða) a Ísafjörður (Islàndia). Fruit dels seus estudis sobre les sagues i la traducció del norrè a l’anglès, va dur a terme la traducció del norrè al català de la Saga de Kormákr, per a la qual va ser la primera persona de l'Estat espanyol a rebre la beca Snorri Sturluson del Govern d’Islàndia.
A més de la indicada, destaca la seva traducció al català d’Àngels de l'univers d'Einar Már Guðmundsson, primera traducció directa de l'islandès al català.

## Referències

* 1 2 3 4 «L'espai dels traductors: Inés García López». VISAT, la revista digital de literatura i traducció del PEN Català. Barcelona: PEN Catatà. [Consulta: 24 abril 2023].
* 1 2 3 «IRCUM: Inés García López». Institut de Recerca en Cultures Medievals. Barcelona: Universitat de Barcelona. [Consulta: 24 abril 2023].
# Comissió Independent d'Eleccions i Límits

La Comissió Independent d'Eleccions i Límits (en anglès: Independent Electoral and Boundaries Commission o IEBC) és un organisme regulador independent que va ser fundat en 2011 per la Constitució de Kenya. La Comissió s'encarrega de realitzar o supervisar els referèndums i les eleccions a qualsevol òrgan o ofici electiu establert per la Constitució, així com qualsevol altra elecció prescrita per una llei del Parlament.
Es va crear en virtut d'una disposició de la Constitució de 2010 i de la Llei de la Comissió Electoral Independent i de Límits. El seu mandat inclou "la inscripció contínua de votants i la revisió del padró electoral, la delimitació de circumscripcions i districtes electorals, la reglamentació del procés dels partits polítics, la solució de controvèrsies electorals, la inscripció de candidats a les eleccions, l'educació dels votants, la facilitació de l'observació, supervisió i avaluació de les eleccions, la reglamentació dels diners gastats per un candidat o un partit en relació amb qualsevol elecció, l'elaboració d'un codi de conducta per als candidats i els partits, i la supervisió del compliment de la legislació sobre la presentació de candidats pels partits".
La Comissió està formada per set comissionats i un director general nomenat per ells (que també actua com a secretari de la comissió). Els comissionats són nomenats pel President de Kenya i confirmats pel Parlament de Kenya. Cada membre compleix un mandat de sis anys. Per llei, cap comissionat pot ser membre d'un partit polític, i calen almenys quatre vots per dur a terme qualsevol acció oficial de la Comissió.

## Referències

* ↑ «Visions, Mission and Mandate». Independent Electoral and Boundaries Commission. [Consulta: 17 maig 2012].

## Enllaços externs

* Comissió Independent d'Eleccions i Límits - Lloc web oficial
# Casa Staempfli

Casa Staempfli és un habitatge del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població, davant de la platja des Portal i de la plaça del Doctor Trèmols.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular, format per tres crugies diferenciades, que inclou el pas des Portal, a la part superior. Presenta façana al carrer del Doctor Callís. Consta d'una planta semisoterrada i tres pisos d'alçada. La planta es troba avançada respecte a la línia de façana que formen els pisos, i la crugia menor està construïda damunt des Portal. L'accés a l'edifici es fa a través d'una porta situada a l'interior des Portal. La façana litoral presenta un gran porxo cobert situat al primer pis i delimitat per una persiana de lamel·les blanques, que l'aïlla del pas des Portal. Al segon pis hi ha una terrassa, coberta amb quatre làmines d'aigua. Al tercer pis hi ha un gran finestral rectangular de banda a banda. La crugia menor presenta dues grans obertures rectangulars a cada planta. Tota la construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc, excepte el semisoterrani de pedra, que es troba directament pintat.

## Història

A partir dels anys 50, Cadaqués es va convertir en un centre cultural important, on es reunien personatges de la burgesia catalana i artistes internacionals de ressò. Aquests fets, juntament amb l'increment de turisme, varen comportar la construcció de noves cases d'estiueig, i la reforma de les antigues introduint variacions lligades a les darreres tendències arquitectòniques, encara que conservant, globalment, l'estil arquitectònic tradicional. Els autors de la reforma efectuada a l'edifici l'any 1960 són Peter Harnden i Lanfranco Bombelli.

## Referències

* ↑ Arnal, Marc. «La casa museu o la casa del galerista George W. Staempfli (1960)». A: L’Art de Viure. Barcelona: Comanegra, febrer 2021, p. 109-141. ISBN 978-84-18022-92-0.
* 1 2 3 «Casa Staempfli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Angelarctocyon australis

Angelarctocyon australis és una espècie extinta de mamífer carnívor de la família dels amficiònids que visqué a Nord-amèrica durant l'Eocè, fa entre 37,2 i 40,4 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Nou Mèxic i Texas (Estats Units). Es tracta de l'única espècie del gènere Angelarctocyon. El nom genèric Angelarctocyon significa 'gos-os missatger' i es refereix a la semblança entre les seves dents molars i les dels amficionins posteriors, mentre que el nom específic australis significa 'austral' i es refereix a la ubicació meridional del jaciment on fou trobat dins dels Estats Units.

## Referències

* 1 2 Entrada «Angelarctocyon australis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2023].
* ↑ Tomiya i Tseng, 2016, p. 8.
* ↑ Gustafson, 1986, p. 44.

## Bibliografia

* Gustafson «Carnivorous mammals of the Late Eocene and Early Oligocene of Trans-Pecos Texas» (en anglès). Texas Memorial Museum Bulletin, 33, 1-66, 1986.
* Tomiya, S.; Tseng, Z. J. «Whence the beardogs? Reappraisal of the Middle to Late Eocene ‘Miacis' from Texas, USA, and the origin of Amphicyonidae (Mammalia, Carnivora)» (en anglès). Royal Society Open Science, 3, 160518, 2016, pàg. 1-25. DOI: 10.1098/rsos.160518.
# San Giorgio Piacentino

San Giorgio Piacentino ( Piacentino: San Zorz ,egl o egl ) és un cohfgfxzhgfdx
# Kuwait Airways

Kuwait Airways (àrab: الخطوط الجوية الكويتية, al-Ḫuṭūṭ al-Jawiyya al-Kuwaytiyya, ‘Línies Aèries Kuwaitianes') és l'aerolínia de bandera de Kuwait, amb seu a les instal·lacions de l'Aeroport Internacional de Kuwait (governació d'al-Farwaniyah). Duu a terme vols internacionals programats arreu de l'Orient Pròxim, el subcontinent indi, Europa, el sud-est asiàtic i Nord-amèrica des de la seva base principal a l'Aeroport Internacional de Kuwait.

## Flota actual

A setembre del 2022, la flota de Kuwait Airways es componia dels avions següents:
Flota de Kuwait Airways :
| Avió | En servei | Comandes | Passatgers | Passatgers | Passatgers | Passatgers | Notes |
| Avió | En servei | Comandes | F | C | Y | Total | Notes |
| Airbus A320-200 | 7 | — | — | 20 | 110 | 130 | |
| Airbus A320neo | 6 | 9 | — | 12 | 122 | 134 | |
| Airbus A321neo | — | 6 | PC | PC | PC | 169 | |
| Airbus A321LR | — | 3 | PC | PC | PC | 169 | |
| Airbus A330-200 | 5 | — | 17 | 30 | 165 | 212 | |
| Airbus A330-800 | 4 | — | 32 | 203 | 235 | |
| Airbus A330-900 | — | 7 | PC | PC | PC | 291 | |
| Airbus A350-900 | — | 2 | PC | PC | PC | 326 | |
| Boeing 777-300ER | 10 | — | 8 | 26 | 290 | 324 | |
| Total | 32 | 27 | | | | | |

## Referències

* ↑ «Kuwait Airways orders eight widebody Airbus A330-800s» (en anglès). Air Transport World, 15 octubre 2018.
* ↑ «Kuwait Airways to dispose of five aircraft» (en anglès). Air Transport World, 6 juny 2018.
* 1 2 3 4 «Kuwait Airways rejigs Airbus order; adds A330-900s, A321LRs» (en anglès), 21-02-2022.
* ↑ «Kuwait Airways receives first A330-200» (en anglès). FlightGlobal, 25 juny 2015.
* ↑ «Kuwait Airways takes delivery of first A330-200» (en anglès). Air Transport World, 25 juny 2015.
* 1 2 Loh, C. «Airbus A330neo Fleet Doubled: Kuwait Airways Takes Another Two Rare A330-800s» (en anglès), 1 octubre 2022. Arxivat de l'original el 1 octubre 2022. [Consulta: 1 octubre 2022].
* ↑ «Kuwait Airways to modify Airbus and Boeing fleets in mid-3Q17» (en anglès). Arabian Aerospace, 15 febrer 2017.
* ↑ «Kuwait Airways pose son premier 777-300ER à New York» (en anglès). Air-Journal, 29 desembre 2016.
# Agloval

Agloval (o Aglovale) de Galis és el fill gran del rei Pellinor a la llegenda artúrica. Tal com els seus germans Sir Tor, Lamorak, Dornar i Perceval, és un cavaller de la Taula rodona.
En els romanços artúrics, Agloval no és una figura tan important com els seus germans Lamorak i Perceval. Segons la Post Vulgata artúrica i La mort d'Artús de Thomas Malory va ser, però, el qui va dur Perceval a Camelot perquè en fos cavaller. En la Vulgata artúrica, Agloval mor accidentalment a la mà de Galavany durant la recerca del Sant Grial, però en el llibre de Malory ell i el seu germà Tor són uns dels cavallers encarregats d'executar la reina Ginebra i que van morir quan Lancelot i els seus homes la van venir a rescatar.
Agloval apareix en el romanç holandès Moriaen, en què visita el país dels moros i on troba una bella princesa cristiana negra que li donarà un fill. Torna a les seves terres, i tretze anys més tard, el seu fill Moriaen arriba per buscar-lo. Després d'una sèrie d'aventures, pare i fill es reuneixen i tots dos tornen al país de Moriaen per a recuperar les seves terres.
En els temps moderns Agloval és el protagonista de la novel·la The Life of Sir Aglovale de Galis, de Clemence Housman, i de The Once and Future King, de T.H. White, on es presenta un retrat particularment afectuós del cavaller.