OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Taro, el nen drac

Taro, el nen drac (龍の子太郎, Tatsu no ko Tarō), és un llargmetratge d'animació japonès dirigit per Kiriro Urayama de l'any 1979. Es tracta de l'adaptació de la novel·la homònima de Miyoko Matsutani, inspirada alhora en un conte japonès.
Es va estrenar en català el 3 de gener de 1990 al Canal 33.

## Argument

Taro és un jove noi a qui no falta vigor, però és terriblement mandrós. Per animar-lo, un mag li dona una poció que li confereix la força de cent homes, però únicament quan l'utilitza per fer el bé. Un dia, l'àvia de Taro li revela que la seva mare ha estat transformada en drac. Taro decideix llavors superar la seva peresa i marxar a la recerca de la seva mare.

## Doblatge

| Personatge | Japonès | Català |
| Taro | Jun'ya Kato | Maria Moscardó |
| Dimoni Roig | Kazuo Kumakura | Pep Sais |
| Dimoni Negre | Kazuo Kitamura | Joan Crosas |
| Tatsuya | Sayuri Yoshinaga | |
| Aya | Mīna Tominaga | Maria Josep Guasch |
| Yamanba | Kirin Kiki | Fina Rius |

## Referències

* ↑ «Taro, el nen drac». ésAdir. [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ Chapman, Paul Thomas. «The Vault of Error: Taro the Dragon Boy» (en anglès). Otaku USA, 21-11-2011. Arxivat de l'original el 16 abril 2012. [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ Galbraith, Stuart. «Taro, the Dragon Boy» (en anglès). DVD Talk, 31-01-2006. [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «Ràdio i televisió avui, dimecres 3 de gener de 1990» pàg. 34. Diari Avui, 03-01-1990. [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «Tatsu no ko Tarô». IMDb. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ «Taro the Dragon Boy (movie)». Anime News Network. [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «TARO, EL NEN DRAC». Doblatge d'Anime en Català. [Consulta: 22 gener 2024].
# Lloro de Salvin

El lloro de Salvin (Hapalopsittaca pyrrhops) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita la selva humida de les muntanyes del sud de l'Equador i nord-oest del Perú.

## Espècie en perill d'extinció

El lloro de Salvin està amenaçat per la pèrdua del seu hàbitat, que disminueix ràpidament. BirdLife International i la UICN considera que està en perill d'extinció. La població a la Selva Alegre estima entre 169 i 734 exemplars.

## Referències

* ↑ British Ornithologists' Club.; Club, British Ornithologists'. Bulletin of the British Ornithologists' Club.. 117. London: British Ornithologists' Club, 1997.
* ↑ Toyne, E. P.; Flanagan, J. N.; Jeffcote, M. T. «Vocalizations of the endangered Red-faced Parrot Hapalopsittaca pyrrhops in southern Ecuador». Ornitologia Neotropical, vol. 6, 2, 1995, pàg. 9.
* ↑ Collar, Nigel; Boesman, Peter F. D. «Red-faced Parrot (Hapalopsittaca pyrrhops)» (en anglès). Birds of the World, 04-03-2020.
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Jacobs, Mark D.; Walker, Jon S. «Density estimates of birds inhabiting fragments of cloud forest in southern Ecuador» (en anglès). Bird Conservation International, vol. 9, 1, 1999, pàg. 73–79. DOI: 10.1017/S0959270900003361. ISSN: 0959-2709.
# El Rocío

«El Rocío» té aquests significats:
* Ermita o santuari de El Rocío, santuari al llogaret de El Rocío, adscrit al terme municipal d'Almonte (Huelva)
* El Rocío (llogaret), localitat adscrita al municipi d'Almonte (Huelva, Andalusia, Espanya)
* Hermandad Nuestra Señora del Rocío «Los Romeros», associació creada el 1984 al barri de Sant Martí de Barcelona
* Hermandad de Nuestra Señora del Rocío de Cornellà, germandat pertanyent a l'arxidiòcesi de Barcelona, filial de la Germandat Matriu
# Rudolf Svensson

Rudolf Svensson (27 de març de 1899 - Bromma parish, 4 de desembre de 1978) fou un lluitador suec, guanyador de quatre medalles olímpiques, tant en la modalitat de lluita lliure con en lluita grecoromana.

## Carrera esportiva

Va participar, als 25 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França), on aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova de pes semi pesat (-87 kg) en la modalitat de lluita lliure com en la prova de pes semi pesat (-82,5 kg.) de la lluita grecoromana. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 realitzats a Amsterdam (Països Baixos) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de pes pesant (+82.5 kg) de la lluita grecoromana, i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 realitzats a Los Angeles (Estats Units) aconseguí guanyar una nova medalla d'or en el pes semi pesat (-87 kg).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat dues medalles al Campionat del Món de lluita i quatre al Campionat d'Europa de lluita.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Rudolf Svensson». [Consulta: 18 setembre 2024].
* ↑ «Rudolf Svensson - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 18 setembre 2024].
# Daniel MacDonald

Daniel MacDonald (Toronto, 1909 - Toronto, 10 d'octubre de 1979) va ser un lluitador canadenc, especialista en lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Amsterdam, on fou sisè en la competició del pes ploma del programa de lluita lliure. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, guanyà la medalla de plata en la competició del pes wèlter del programa de lluita lliure. En el seu palmarès també destaquen dos campionats nacionals.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jack VanBebber». [Consulta: 13 abril 2022].
# Lauri Koskela

Lauri Koskela (Lapua, 16 de maig de 1907 - Baryshevo, 3 d'agost de 1944) va ser un lluitador finlandès, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes ploma del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, guanyà la medalla d'or en la competició del pes lleuger.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or i una de bronze al Campionat d'Europa de lluita; i set campionats nacionals. Morí durant la Guerra de Continuació.

## Referències

* 1 2 3 «Wolfgang Ehrl Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2009. [Consulta: 18 desembre 2018].
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 24 juliol 2018].
* ↑ Lauri Koskela (1907–1944) Arxivat 2016-03-11 a Wayback Machine.. helemi.lapua.fi (24 juliol 2013)
# Eino Leino

Eino Aukusti Leino (Kuopio, Savònia del Nord, 7 d'abril de 1891 – Tampere, 30 de novembre de 1986) va ser un lluitador finlandès, especialista en lluita lliure, que va competir durant la dècada de 1920 i començaments de la de 1930. Guanyà medalles en quatre Jocs Olímpics de manera consecutiva, cosa sols aconseguida per tres lluitadors més.
Leino va emigrar als Estats Units el 1914, on va desenvolupar la major part de la seva carrera esportiva. Per aquest motiu no disputà mai cap campionat europeu o del món, i sols el 1936 va guanyar una medalla als campionats nacionals finlandesos.
La seva primera presència en uns Jocs fou a Anvers, el 1920, on va guanyar la medalla d'or en la competició del pes mitjà del programa de lluita. Quatre anys més tard, als Jocs de París guanyà la medalla de plata en la competició del pes wèlter. A Amsterdam, el 1928, guanyà la medalla de bronze en la prova del pes lleuger i el 1932, a Los Angeles, guanyà la seva quarta i darrera medalla en la prova del pes wèlter.

## Referències

* 1 2 3 «Eino Leino Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 26 agost 2017].
# Privilegi de Gaeta

El Privilegi de Gaeta fou un privilegi promulgat pel rei d'Aragó Alfons el Magnànim el 17 de juny del 1439 a Gaeta (Regne de Nàpols) i que abolia el Privilegi de Sant Feliu de Guíxols (1365) En virtut del Privilegi de Gaeta s'atorgava que el regne de Mallorca "en res en lo món sia sotmès al Principat de Catalunya ne a la observància de llurs constitucions ne usatges". L'aplicació de les constitucions catalanes i els Usatges de Barcelona fou substituïda per la consolidació de la recepció del dret romà i el desenvolupament d'un dret propi mallorquí fonamentat en el dret català.

## Referències

* ↑ «Privilegi de Gaeta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Juraments del Sobirà de la Corona d'Aragó
# Guasa guasa

«Guasa Guasa» és una cançó interpretada pel cantant porto-riqueny Tego Calderón. No va ser senzill de cap àlbum de Tego, això no obstant, va gaudir de gran popularitat en ser la «diss track» més popular i coneguda de l'escena de la música urbana llatinoamericana. La versió remix compta amb la col·laboració de Julio Voltio i va ser llançada en el recopilatori El Enemy de los Guasíbiri el 2004.

## Context

L'any 2002 el raper Eddie Dee llança «En peligro de extinción» al costat de Tego Calderón, on llançen indirectes cap a artistes de Pina Records, iniciant una de les guerres més dures i mediàtiques del reggaeton. Posteriorment a la col·laboració, Lito i Polaco contraataquen amb «Piensan» i «Bala Loca». Fins a aquest moment la guerra no passava d'indirectes en cada cançó. Això acaba amb «No me la explota», la nova canço d'Eddie D i Tego amb clares referències a Lito & Polaco, parlant de Masacrando MC's i Mundo Frío, dos àlbums dels artistes de Pina Records.
La resposta no es va fer esperar, i Lito en solitari respon amb «Quítate la màscara», una de les millors «diss tracks» del gènere carregada de molt bons cops i una intro en la que es burla de «Mi Entierro» de Tego.
Enmig de la guerra lirical amb Lito & Polaco, Tego decideix llançar la cançó «Guasa Guasa». Posteriorment decideix aliar-se amb Julio Voltio per a fer un remix d'aquesta, que es convertiria en una de les cançons més populars del reggaeton.
L'èxit que van representar aquesta cançó i el seu remix, van suposar un cop molt dur per a Lito i Polaco que posteriorment llancen «Los Cerdos», i «Te Tiro Solo», temes que encara que són de molt bona qualitat no podien competir amb la viralització que va suposar «Guasa Guasa».
No obstant això, aquesta guerra va continuar i en cançons com «Métele Sazón» i «12 Discípulos» Tego torna a enviar la seva estocada a Pina Records.

## Referències

* ↑ «Abayalde a tres tiempos, 30 grandes éxitos: Tego, el que batalla (1ra. parte)» (en castellà). [Consulta: 8 maig 2022].
* ↑ hmong.wiki. «El Enemy de los Guasíbiri Listado de pistasyGráficos» (en tai). [Consulta: 8 maig 2022].
* ↑ LOS40. «Daddy Yankee, Don Omar o Residente: Estas son las ‘tiraeras' más famosas del reggaetón» (en castellà), 08-01-2022. [Consulta: 8 maig 2022].
* 1 2 «La tiradera mas dura del género : Tego Calderon vs Lito y Polaco» (en castellà), 02-02-2018. Arxivat de l'original el 2022-01-21. [Consulta: 8 maig 2022].
* ↑ «Te explicamos las palabras incomprensibles de Tego en "Guasa Guasa"» (en castellà), 22-08-2018. Arxivat de l'original el 2022-01-21. [Consulta: 8 maig 2022].
* ↑ «Julio Voltio a duo con Tego Calderón | Tropicana Colombia» (en castellà), 16-12-2004. [Consulta: 8 maig 2022].
# Frederic Montornés i Dalmau

Frederic Montornès i Dalmau (Sitges, 1963) és un crític d'art i comissari d'exposicions independent.

## Biografia

Llicenciat en Història de l'Art per la UB i format en el "Centre National d'Art Contemporain de Grenoble Le Magasin" (1990-1991), s'inicià en l'àmbit del comissariat d'exposicions amb la programació durant tres anys consecutius de l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró de Barcelona amb els cicles Comunicacions. El vigor de l'efímer (1991-1992), Bloc de fragments (1992-1993) i Sense títol (1993-1994). Amb motiu del 25è aniversari de la Fundació, la temporada 2000-2001, tornà a comissariar un cicle en col·laboració amb Mònica Regàs i Ferran Barenblit.
Des d'aquell moment la seva carrera es desenvolupà al voltant de les exposicions que organitzà a Barcelona (La Capella, ICUB, 1996-1997; Palau de la Virreina, 2002, 2004), a Copenhague (Charlottenborg Udstillingsbygning, 1995), Lisboa (Zé dos Bois, 1999), Madrid (Centro de Arte Joven, 1998), València (Galería Luis Adelantado, 1998) i Roma (Instituto Cervantes, 1999).
Entre els anys 2004 i 2007 formà part de la taula curatorial del Centre d'Arts Santa Mònica de Barcelona. El 2008 organitzà exposicions per la Fundació la Caixa en les seves seus a Girona i Tarragona i dues exposicions de dibuix a la Galeria Mas Art de Barcelona.
Realitzà el comissariat de "Intervenciones Foro Sur de Cáceres", i fou l'editor del número 9 de la col·lecció de llibres Impasse (La Panera, Lleida) dedicat a la formació de comissaris en el món. Com a crític d'art és col·laborador habitual d'Exit Book i Exit Express des de la seva aparició els anys 2002 i 2004 respectivament, i ocasionalment de Benzina, Suite, El Correo de Arco...
El 2015 va ser comissari de l'exposició "Espècies d'espais" al MACBA

## Referències

* ↑ Rasmus Nilausen, Pararegon, Fundació Suñol, Exposició temporal, 2014
* ↑ «Forosur_Cáceres_12». Arxivat de l'original el 2013-07-07. [Consulta: 13 abril 2013].
* ↑ Espai 13; octubre 1991 - juny 1994; caixa amb els catàlegs dels tres cicles comissariats per Frederic Montornès
* ↑ http://www.macba.cat/ca/expo-especies-d-espais Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine. [Consulta 20 de juliol de 2015]
# Dinastia Bonaparte

La Dinastia Bonaparte, de caràcter liberal, va governar França durant el primer i Segon Imperi Francès.
La família Bonaparte es caracteritzava per ser una dinastia liberal imperial. No eren monarquies absolutes, però si emperadors liberals. La reialesa francesa envoltada entorn un dels personatges més famosos de la història francesa, Napoleó Bonaparte, Emperador de França, van expandir el territori francès per tot Europa a través d'annexions, aliats...
Un mètode per annexionar-se països eren les aliances matrimonials entre famílies reials europees o la imposició de reis liberals per part de Bonaparte a estats com Espanya.
El cas espanyol és singular. Bonaparte va portar a Baiona a Ferran VII i al seu fill, el seu successor, i els va fer abdicar als dos, possiblement amb la condició de deixar-los les Índies.
Així, va poder donar la corona al seu germà Josep I, conegut com a Pepe Botella, que va acabar amb l'Antic règim amb l'Estatut de Baiona i la Constitució de 1812 promulgada per les Corts liberals de Cadis.
Quan la dinastia borbònica va tornar a governar l'estat espanyol, i el germà de Bonaparte es va exiliar a França, el 1814, Espanya va tornar a la Monarquia absoluta, al règim feudal, als furs, als serfs, als arrendaments, a l'economia de subsistència, etc.
La influència revolucionària liberal francesa havia arrelat en els "afrancesats" i en els liberals de Cadis a través de Napoleó, i anys més tard, es tornaria a promulgar la Constitució de 1812, el 1820, gràcies a un pronunciament militar de Riego.
Napoleó Bonaparte va caure a la batalla de Waterloo, i el Govern dels cent dies es va acabar, així, com l'hegemonia francesa al continent. Llavors començava la Restauració europea: La consolidació de les monarquies absolutes i la fi d'aquestes el 1848 (Revolució liberal de masses i la primera democràtica).
El 1848 s'iniciava el Segon Imperi francès amb l'exili del monarca liberal Lluís Felip I d'Orleans i de Borbó, fill del duc d'Orleans. El 1848 Napoleó III, tornaria a intentar expandir França i consolidar la seva expansió.
La dinastia napoleònica va acabar el seu regnat amb la caiguda del Segon Imperi. El nebot de Napoleó, Napoleó III, havia fracassat.
A Mallorca hi hagué una família anomenada Bonapart, arribada el segle xv i establerta al carrer de la Palma, a la parròquia de Sant Jaume. Entorn d'aquesta família circulà la llegenda, escampada per l'escriptor Joaquim Maria Bover, que eren els avantpassats de Napoleó Bonaparte, història que l'escriptor Juli Verne recull a la seva novel·la Clovis Dardentor (1895) i que el protagonista ja tracta de poc creïble. La casa, que era d'un gran valor històric i arquitectònic, fou destruïda el 1902.

## Genealogia

└──> Jean-Christophe Bonaparte (*1986)

## Referències

* ↑ Verne, Jules. Clovis Dardentor. París: Hetzel, 1900, p. 83.
* ↑ Escanelles, Miquel Àngel. «Can Bonapart». ToponímiaMallorca. [Consulta: 3 març 2023].
# Sang als llavis

Sang als llavis (títol original en anglès, Love Lies Bleeding) és una pel·lícula de thriller romàntic de comèdia negra de 2024 dirigida per Rose Glass a partir d'un guió que va escriure amb Weronika Tofilska i protagonitzada per Kristen Stewart, Katy O'Brian, Jena Malone, Anna Baryshnikov, Dave Franco i Ed Harris. És una coproducció internacional entre el Regne Unit i els Estats Units. Ambientada el 1989, la trama del film segueix la relació lèsbica entre la solitària gerent d'un gimnàs, que forma part d'una família criminal, i una ambiciosa culturista que es veu embolicada en el crim organitzat. S'ha subtitulat al català.
Es va projectar al Festival de Cinema de Sundance el 20 de gener de 2024. Es va estrenar als cinemes dels Estats Units a càrrec d'A24 el 8 de març del mateix any i al Regne Unit per Lionsgate UK el 3 de maig. La pel·lícula va rebre crítiques positives.

## Referències

* ↑ «Review: 'Love Lies Bleeding' is A Brutally Entertaining Pulpy Neo-Noir». World of Reel, 19-08-2019. [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ «Sang als llavis». Goita què fan, ara!. [Consulta: 12 agost 2024].
* ↑ D'Alessandro, Anthony; Patten, Dominic. «Sundance Unveils Packed 2024 Lineup That Includes A.I., Pedro Pascal, Kristen Stewart, Satan, Devo & Steven Yeun». Deadline Hollywood, 06-12-2023. Arxivat de l'original el January 11, 2024. [Consulta: 6 desembre 2023].
* ↑ Travis, Ben (February 13, 2024). «Love Lies Bleeding Takes The 'Strong Female Character' Trope Literally: 'There's Something Punk About A Really Muscular Woman' – Exclusive Image». Empire. Arxivat de l'original el March 6, 2024.
* ↑ Star, Saffron Maeve Special to the «Sex, steroids and Kristen Stewart — the much-hyped 'Love Lies Bleeding' is a sinister pulpy thriller». , 25-03-2024.
# 1392
## Esdeveniments

* 5 de juliol, Barcelonaː S'acaba la construcció de la Llotja.
* Fundació de la Universitat d'Erfurt.
* Aiora: Es documenta un miracle que deslliura la vila de la fam i la pesta que l'assolava. Des de llavors es commemora en la Festivitat del Sant Àngel Tutelar de la Vila d'Aiora.

## Necrològiques

* 10 d'octubre, Vallbona de les Monges: Saurena d’Anglesola, abadessa del monestir de Santa Maria.
* 25 de setembre - Moscou (Rússia): Sant Sergi de Ràdonezh, monjo rus

## Referències

* ↑ «S'acaba la construcció de la Llotja de Barcelona». Enciclopèdia catalana. Cronologia. [Consulta: maig 2022].
* ↑ «La Llotja de Mar. Història. La construcció de la Llotja gòtica» p. 5. Lotja de Mar. Barcelona. [Consulta: maig 2022].
* ↑ Piquer i Jover, Josep Joan. Abaciologi de Vallbona (1153-1977). Santes Creus: Fundació d'Història i Art Roger de Belfort, 1978, pàg. 38-40. ISBN 84-400-5204-9.
# Thalictrum flavum

Thalictrum flavum és una espècie de planta de la família de les Ranunculàcies.

## Descripció

Planta alta, perenne, que pot arribar a mesurar fins a un metre, amb inflorescències terminals densament poblades per nombroses flors oloroses groguenques, i fulles compostes amb folíols arrodonits, cuneïformes i lobulats. Flors diminutes, amb 4 pètals estrets blanquinosos i amb estams grocs molt més llargs. Fulles 2-3 vegades pinnades; les fulles superiors sense pecíol. Floreix a finals de primavera i estiu.

## Hàbitat

Llocs molt humits i pantans.

## Distribució

Tot Europa excepte Islàndia i Turquia.

## Taxonomia

Thalictrum flavum va ser descrita per Linné i publicada a Species Plantarum 1: 546. 1753.

### Etimologia

* Thalictrum: prové del metge grec Dioscòrides. "Thalictron" indica que aquestes plantes floreixen aviat (de "thallein" = reviure, i "ictar" = aviat).
* flavum: epítet llatí que significa "groc".

### Sinonímia

* Thalictrum belgicum Jord.
* Thalictrum altissimum Thomas
* Thalictrum anonymum Wallr. ex Lecoy.
* Thalictrum capitatum Jord.
* Thalictrum angustatum Weinm. ex Lecoy.

## Referències

* ↑ Thalictrum flavum a Trópicos.
* ↑ «The International Plant Names Index».
* ↑ flavum a Epítetos Botánicos.
* ↑ «Thalictrum flavum a EOL» (en anglès). [Consulta: 16 juliol 2014].

## Bibliografia

* Polunin O.(1989): Flores Sivestres de España y Europa, Barcelona, Omega. ISBN 84-282-0857-3
* Flora of China Editorial Committee. 1988-2013. Flora of China (Checklist & Addendum). Unpaginated. In C. Y. Wu, P. H. Raven & D. Y. Hong (editors) Fl. China. Science Press & Missouri Botanical Garden Press, Beijing & St. Louis.
* Flora of China Editorial Committee. 2001. Flora of China (Caryophyllaceae through Lardizabalaceae). 6: 1–512. In C. Y. Wu, P. H. Raven & D. Y. Hong (editors) Fl. China. Science Press & Missouri Botanical Garden Press, Beijing & St. Louis.
# Ann Riordan

Ann Riordan (Dublín, 17 de juliol de 1947 - 5 de març de 2021) va ser una dona pionera que va lluitar per la igualtat salarial i de drets. Va ser una dona casada de ben jove que va tornar a treballar i es va convertir en la primera directora general de Microsoft Ireland.
Nascuda Ann Kelly el 17 de juliol de 1947, Riordan era filla d'un mecànic de CIÉ, Joe Kelly, i de la modista Lillie Kelly. Lillie va ensenyar a la Grafton Academy. Riordan tenia sis germans. La família va créixer a Dublín, a Rathfarnham. Riordan va anar a l'escola secundària St. Louis, però va marxar als setze anys abans de presentar el seu certificat de secundària.
Riordan va deixar l'escola per una feina a la Gas Company de Dublín. Tanmateix, gairebé immediatament, va descobrir que a la dona de la Alliance and Dublin Consumers Gas Company no se li pagava l'increment del cost de la vida actualitzat que s'havia acordat amb la Unió Irlandesa del Transport i els Treballadors Generals. Va descobrir de primera mà l'actitud davant les dones com a treballadores. Va ser líder en la gestió per donar el mateix increment a les dones empleades. El seu següent pas va ser sol·licitar una feina com a dissenyadora de calefacció central. De nou es va enfrontar a obstacles quan se li va dir que el paper era feina d'home. Als dinou anys, es va oposar a això i se li va atorgar el càrrec.
Quan es va casar amb Frank Riordan, va afrontar el seu següent repte. Hi havia la prohibició que les dones casades treballessin. El cap de Riordan li va dir que estarien encantats de tornar-la a veure, però que els sindicats aquesta vegada ho impedien. El sindicat li va concedir un contracte de sis mesos i Riordan va tornar a treballar. No obstant això, el 1970 Riordan es va traslladar a Londres. Allà va aconseguir una feina a L'Oréal i va començar la seva carrera al Regne Unit. Va començar a la indústria de la tecnologia amb un càrrec a Wordplex el 1976. Des de la creació de Wordplex, Riordan va estar en tots els aspectes del negoci i aviat va tornar a Irlanda com a director general de la companyia.
El 1991 Riordan va ser seleccionada per ser el gestor de Microsoft per a Irlanda. El 1996 ja havia guanyat el 'Chairman's award' de les empreses pel que havia aconseguit tant a Irlanda com a Europa. Riordan es va retirar el 2000. Va participar en diverses organitzacions i va ser presidenta de l' Institut de Directors a Irlanda, presidenta de la Science Foundation Ireland, presidenta de l' Autoritat Nacional de Normes d'Irlanda i Tourism Ireland.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ann Riordan obituary: Microsoft leader who helped make Ireland a global tech hub» (en anglès). The Irish Times.
* 1 2 3 4 «Ann Riordan showed a woman's place was at the top» (en anglès). The Irish Times.
* 1 2 «Retiring Microsoft executive broke management mould» (en anglès). The Irish Times.
* ↑ «Ann Riordan appointed Chairperson of Science Foundation Ireland» (en anglès). merrionstreet.ie.
* ↑ «Ann Riordan» (en anglès). independent.
* ↑ «Irish Emeritus Board». www.smurfitschool.ie. UCD Smurfit School.