OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carme Bau Bonaplata

Carme Bau i Bonaplata, coneguda també com a Carmelita (Barcelona, 2 de març de 1889 - Barcelona, 10 de gener de 1972), fou una soprano catalana.
Fou filla de la soprano Carme Bonaplata i del mestre de piano Llorenç Bau i Andreu. Va cursar els estudis a Barcelona i a Milà, ciutat en què debutà el 1910 a Mefistofele de Boito.
Va desenvolupar una important carrera en sarsueles i òperes espanyoles. Va debutar al Liceu el 29 de novembre de 1927 fent La Bohème, de Puccini, contractada pel teatre després d'un període d'inactivitat professional en el món de l'òpera. El 8 de febrer de 1928 va participar, fent el paper principal, en l'estrena de l'òpera La princesa Margarida, de Jaume Pahissa. La temporada 1931-1932 va actuar al Liceu en una sèrie d'obres molt considerable, interpretant en totes els papers protagonistes. La primera va ser l'òpera Tosca, de Puccini, el 6 de desembre de 1931; el dia 8 del mateix mes va fer La Bohème, del mateix compositor; el dia 26 l'òpera La Dolores, de Bretón; el 6 de gener de 1932 el Faust, de Gounod; el 23 de gener Lohengrin, de Wagner; l'1 de febrer La traviata, de Verdi.
Va desenvolupar una carrera internacional i va actuar en escenaris europeus com Lisboa, Roma, Palerm i Gènova o de l'Amèrica Llatina, com l'Havana i el Teatro Colón de Buenos Aires. Carme Bau tenia una veu potent i un registre molt ampli. Per això podia ficar-se en la pell de personatges molt diversos. Dins dels seu repertori es troben algunes de les òperes de compositors italians més destacades, com ara Madama Butterfly, La traviata, Otello, La bohème i Tosca, però també hi figuren obres de Wagner, com Die Walküre o Lohengrin i repertori francès, com per exemple Manon i Faust.
Quan el 1933 es va programar la reposició de l'òpera d'Enric Granados María del Carmen, ella va ser una de les cantants que hi va participar. Carme Bau va treballar sota la batuta de directors de la talla d'Arturo Toscanini i va compartir cartell amb algunes de les grans figures de l'òpera.

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1889, número de registre 1319.
* ↑ «Diccionaris de l'associació Cantants - Associació Wagneriana de Barcelona». Associació Wagneriana de Barcelona. [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ «Carme Bau i Bonaplata | enciclopèdia.cat». [Consulta: 7 gener 2021].
* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la música y los músicos, Volum 1. Ediciones AKAL, 1985. ISBN 9788470901409.
* ↑ «Gran Teatro del Liceo». La Vanguardia, 29-11-1927, pàg. 7.
* ↑ «Música y teatros». La Vanguardia, 22-04-1927, pàg. 15.
* ↑ «Inventari d'artistes i preus : temporades 1930-1954 : llista de preus de les butaques» (PDF). Gran Teatre del Liceu. [Consulta: 13 desembre 2017].

## Enllaços externs

* «Carme Bau Bonaplata». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Copa del Món de waterpolo masculina

La Copa del Món de waterpolo (nom oficial en anglès: FINA Water Polo World Cup) és una competició esportiva de seleccions nacionals de waterpolo, creada l'any 1979. De caràcter quadriennal des del 2002, està organitzada per la Federació Internacional de Natació. Fins a l'edició de 2006, hi participaven els vuit millors equips classificats del darrer Campionat del Món de waterpolo. A partir del 2010, va canviar-se el sistema de participació. Hi competeixen les tres seleccions millors classificades del darrer Campionat del Món més cinc seleccions convidades de cadascuna de les confederació continentals.
El dominador de la competició és Hongria amb quatre títols, tot i que Sèrbia amb les seves anteriors denominacions com a República Federal de Iugoslàvia i República Federal Socialista de Iugoslàvia n'ha guanyat cinc.

## Historial

* En negreta = Equip guanyador
* (1) = Nombre de campionats
Copa del Món de waterpolo masculina :
| Edició | Any | Campió | Subcampió | 3r classificat | Seu |
| I | 1979 | Hongria (1) | Estats Units | Iugoslàvia | Rijeka, Iugoslàvia |
| II | 1981 | Unió Soviètica (1) | Iugoslàvia | Cuba | Long Beach, Estats Units |
| III | 1983 | Unió Soviètica (2) | RFA | Itàlia | Malibú, Estats Units |
| IV | 1985 | RFA (1) | Estats Units | Espanya | Duisburg, Alemanya de l'Oest |
| V | 1987 | Iugoslàvia (1) | Unió Soviètica | RFA | Tessalònica, Grècia |
| VI | 1989 | Iugoslàvia (2) | Itàlia | Hongria | Berlín Occidental, Alemanya de l'Oest |
| VII | 1991 | Estats Units (1) | Iugoslàvia | Espanya | Barcelona, Catalunya |
| VIII | 1993 | Itàlia (1) | Hongria | Austràlia | Atenes, Grècia |
| IX | 1995 | Hongria (2) | Itàlia | Rússia | Atlanta, Estats Units |
| X | 1997 | Estats Units (2) | Grècia | Hongria | Atenes, Grècia |
| XI | 1999 | Hongria (3) | Itàlia | Espanya | Sydney, Austràlia |
| XII | 2002 | Rússia (1) | Hongria | Sèrbia i Montenegro | Belgrad, República Federal de Iugoslàvia |
| XIII | 2006 | Sèrbia i Montenegro (1) | Hongria | Espanya | Budapest, Hongria |
| XIV | 2010 | Sèrbia (1) | Croàcia | Espanya | Oradea, Romania |
| XV | 2014 | Sèrbia (2) | Hongria | Croàcia | Almaty, Kazakhstan |
| XVI | 2018 | Hongria (4) | Austràlia | Sèrbia | Berlín, Alemanya |
| XVII | 2022 | | | | |

## Medaller

| # | Nació | Medalla d'or | Medalla d'argent | Medalla de bronze | Total |
| 1 | Hongria | 4 | 4 | 2 | 10 |
| 2 | Iugoslàvia | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 3 | Estats Units | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 4 | Unió Soviètica | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 5 | Sèrbia | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 6 | Itàlia | 1 | 3 | 1 | 5 |
| 7 | RFA | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 8 | Rússia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 8 | Sèrbia i Montenegro | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 10 | Austràlia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 10 | Croàcia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 12 | Grècia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 13 | Espanya | 0 | 0 | 5 | 5 |
| 14 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «waterpolo». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «HistoFINA - Water polo medalists and statistics» ( PDF) p. 25-31. FINA, 01-09-2019. [Consulta: 29 novembre 2020].

## Enllaços externs

* FINA - Waterpolo (anglès)
# Àgueda Micó i Micó

Àgueda Micó i Micó (l'Olleria, 11 d'octubre de 1978) és una política valenciana, exsecretària general de la formació Més - Compromís (2016-2023) i diputada al Congrés espanyol en la XV Legislatura.
Els seus inicis polítics es troben a l'àmbit local, sent regidora a l'Olleria (2003-2015). Tot i formar part dels sectors crítics amb la gestió del Secretari General Enric Morera, Àgueda Micó va accedir a l'executiva del Bloc Nacionalista Valencià (BLOC) com a Secretària d'Organització en 2012. Des d'aleshores, va participar en les negociacions del Pacte del botànic, i a les negociacions per a un possible acord de govern en la XI Legislatura Espanyola.
Al VII Congrés del BLOC de l'any 2016 va presentar-se com a candidata a Secretària General amb el suport d'Enric Morera, sent elegida finalment, en una coordinadora on va integrar al possible candidat alternatiu Rafel Carbonell, i que va rebre el 87% dels vots.
El 2021 va revalidar el mandat en el marc del congrés de refundació del BLOC que va passar a denominar-se Més - Compromís. Aquest congrés (el VIII de l'antic BLOC) va suposar una reformulació cap a posicionaments menys nacionalistes rebent la contestació interna encapçalada per Alexandre Ruiz que va disputar-li la direcció del nou partit. Micó va guanyar el congrés amb el 61,7% dels vots.
L'estiu de 2023 va anunciar que renunciava al càrrec orgànic en Més - Compromís per tal d'encapçalar la llista electoral a les eleccions generals d'aquell any. Compromís, coalició on s'integra el seu partit, va concórrer dins d'una coalició de partits i plataformes que a nivell espanyol liderava la ministra Yolanda Díaz amb el projecte Sumar. Micó, que va encapçalar les negociacions tant amb Sumar com amb els partits que s'hi afegiren a la candidatura (Esquerra Unida i Podem) i que fructificà en la coalició electoral Compromís-Sumar, va aconseguir l'escó per la circumscripció de València juntament amb Alberto Ibáñez (Compromís) i Nahuel González (Esquerra Unida). El quart diputat va recaure en Txema Guijarro (Sumar) per Alacant.

## Referències

* 1 2 Àgueda Micó: “Mejorar la sociedad no es una cuestión de banderas o de lengua” entrevista del 14 d'abril de 2016 a La Vanguardia
* ↑ "El Bloc ya está en Champions League y el objetivo es ser la fuerza hegemónica del País Valencià" entrevista a Valenciaplaza del 15 de maig de 2016
* ↑ Morera, Marzà y Ferri avalan a Micó como lideresa del Bloc notícia de l'11 de març de 2016
* ↑ Àgueda Micó se marca como meta hacer de Compromís la primera fuerza de la Comunitat notícia a Levante-EMV del 10 de març de 2016
* ↑ Àgueda Micó i Rafa Carbonell: "Aquest congrés ha servit per enfortir el Bloc" entrevista al Diari Ara del 23 de maig de 2016
* ↑ «Bloc, una refundació ideològica amb oposició interna» (en catalan). [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ NTC, À Punt. «Àgueda Micó, reelegida secretària general de Més-Compromís amb el 61,7% dels vots», 27-06-2021. [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ Cervellera, Arturo. «Àgueda Micó encabezará la lista de Compromís y Sumar por Valencia en las elecciones» (en castellà). Las Provincias, 10-06-2023. [Consulta: 28 juny 2023].
# 1381
## Esdeveniments

* Revolta camperola a Anglaterra, liderada per Wat Tyler
* Revolta dels tuchins al Llenguadoc
* Activitat pirata al Bàltic
* Pere de Santamans 9è President de la Generalitat de Catalunya

## Naixements

* Joan I de Borbó
* Rita de Càscia

## Necrològiques

* 24 de març: Caterina de Vadstena, religiosa sueca beatificada el 1484.
* 2 de desembre: Joan de Ruisbroek, a Groenendael.

## Referències

* ↑ Etting, Vivian. Queen Margrete I, 1353-1412: And the Founding of the Nordic Union (en anglès). Brill, 2004, p. 32. ISBN 9004136525.
# Joana Baptista Fossa

Joana Baptista Fossa i Pol (Barcelona, ca. 1829 - 7 de setembre de 1873) fou una soprano d'èxit arreu d'Espanya. Va debutar al Liceu Filodramàtic de Montsió i expandí la seva carrera als grans escenaris: de primer a Barcelona, al Teatre Principal i al Liceu; i després a Madrid, al Teatro Rossini.
Alguns dels rols que va cantar en els primers anys de la seva carrera al Teatre de Montsió, entre 1838 i 1842, van ser Irene, de l'òpera Marino Faliero, de Donizetti, en l'estrena de l'òpera a la ciutat; Isaura, a Il giuramento, de Mercadante, també en la seva estrena; Adima, de Uggero il danese, del mateix compositor i que també es veia per primer cop a la ciutat; o Fulvia, de La vestale de Pacini i Licisca a Medea, també de Pacini, l'any 1845.
Entre 1854 i 1859 va formar part de la companyia lírica del Gran Teatre del Liceu i el 1864 va esdevenir membre de la companyia del Teatro Rossini de los Campos Elíseos a Madrid, tot just acabat d'inaugurar.
Era filla del músic gironí Carles Fossa, violinista, i esposa de Joaquim Ferrer de Climent, empresari i director de la companyia responsable de la primera temporada lírica del nou Teatre Municipal de Girona, l'any 1860.

## Referències

* ↑ La inscripció de la defunció al registre civil de Barcelona indica que tenia 44 anys en morir, la qual cosa significaria el naixement circa 1829. Registre número 4851 de l'any 1873.
* 1 2 Saldoni, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles. Vol. III. Madrid: Imprenta a Cargo de D.Antonio Perez Dubrull, 1868, p. 185.
* ↑ Radigales, Jaume. Història de la música catalana, valenciana i balear. Barcelona: Edicions 62, 2003, p. 223.
* ↑ Radigales, Jaume. Els orígens del Gran Teatre del Liceu.. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998, p. 223, 224, 225, 87, 88, 91, 93.
* 1 2 Costal, Gay, Rabaseda, Anna, Joan, Joaquim. La inauguració del Teatre Municipal de Girona l'any 1860. Girona: Ajuntament de Girona, 2010, p. 92.
* ↑ «Teatro de Barcelona». Diari de Barcelona, número 123, 03-05-1839, pàg. 1846.
# Associació Gironina de Teatre

L'Associació Gironina de Teatre, creada en 1993, agrupa un col·lectiu de professionals relacionats amb el món de les arts escèniques de les comarques gironines. Té un servei d'assessorament de totes les fases de producció dels espectacles, cessió de vestuari, sales d'assaig, i una biblioteca teatral.
L'associació va crear el 2013 el Premi de l'AGT, que posteriorment va desdoblar-se en el Premi Pep Mora (dedicat a institucions) i el propi Premi de l'AGT dedicat a produccions en particular.
L'AGT coordina l'Escola de Teatre El Galliner, que organitza cursos de teatre i altres activitats escèniques puntuals. AGT i El Galliner van crear el projecte La Ponedora, una escola de teatre dirigida a desenvolupar habilitats comunicatives. Des de 2010 organitzaven «Les nits del Coro» un cicle d'expectacles de petit format, que el 2014 va esdevenir «Xarxa Gironina de Cafè Teatre» a la qual es van associar municipis de la província que organitzen espectacles intinerants d'octubre a juliol. Encara ocupen un espai a la Casa de Cultura de la Diputació de Girona, però l'haurien d'abandonar a mitjan 2023. El 2022, aquesta escola va rebre el XXXVI Premi a la Normalització Lingüística i Cultural.
El seu fons documental fins 2008 es conserva a l'arxiu municipal de Girona «una part important de la història del teatre» segons l'aleshores batlle de la ciutat, Carles Puigdemont.

## Referències

* ↑ «El Galliner - Presentació». El Galliner. [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ Castillon, Xavier «El Galliner i l'AGT celebren 25 anys al servei del teatre gironí». El Punt Avui, 06-10-2014.
* ↑ «Guanyadors dels premis de AGT». El Galliner. [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ «L'espectacle «Ventura» triomfa en la gala del teatre de les comarques gironines». Diari de Girona, 27-05-2016 [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ «Girona difondrà els seus atractius turístics de forma creativa i original a través del teatre». Festa, 14-12-2014.
* ↑ «La Ponedora». El Galliner. [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ «Xarxa Gironina de Cafè Teatre». Operacions Espacials, 2022. [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ «Neix un circuit gironí de sales per a petits formats». Ara Balears, 13-11-2014.
* ↑ «S'inicia la 13a edició de la Xarxa Gironina de Cafè Teatre». Diari de Girona, 26-09-2022.
* ↑ Salgas, Marc «El Galliner busca un nou local per continuar l'activitat el curs que ve». El Punt Avui, pàg. 19.
* ↑ «L’ADAC premia el compromís amb la llengua». El Punt Avui (edició Girona), 28-05-2022, pàg. 22.
* ↑ «La Associació Gironina de Teatre cede su fondo documental al Ayuntamiento de Girona» (en castellà). La Vanguardia, 09-09-2014.
# 1422

El 1422 (MCDXXII) fou un any comú començat en dijous de les darreries de l'edat mitjana.

## Esdeveniments
### Resta del món

* Enric VI d'Anglaterra puja al tron.
* Setge de Constantinoble (1422).
* Construcció del Culham Bridge a Anglaterra.
* Inici del regnat de Shihab al-Din Ahmad I.

## Naixements

Països Catalans
Resta del món
* Babur ibn Baysunkur, soldà.
* Federico da Montefeltro.

## Necrològiques
### Països Catalans

* 24 d'agost, Vallbona de les Monges: Violant de Perellós, abadessa de Santa Maria de Vallbona.

### Resta del món

* 31 d'agost - Castell de Vincennes, Vincennes, França - Enric V d'Anglaterra, rei d'Anglaterra des del 1413 fins al 1422 (n. 1386).
* 21 d'octubre - París, França - Carles VI de França.

## Referències

* ↑ Stephen Turnbull, The Walls of Constantinople AD 324–1453 Arxivat 2006-10-15 a Wayback Machine. , Osprey Publishing, ISBN 1-84176-759-X
* ↑ Piquer Jover, Josep-Joan. Abaciologi de Vallbona (1153-1977). Santes Creus: Fundació Roger de Belfort, 1978, p. nota 3. ISBN 84-400-5204-9.
# John Lubbock

Sir John Lubbock, Primer baró d'Avebury PC FRS (Londres 30 d'abril de 1834 - 28 de maig de 1913) va ser un banquer i polític anglès recordat sobretot com a divulgador de la prehistòria.
Fill de Sir John William Lubbock estudià al prestigiós Eton College. Va exercir de banquer com el seu pare i va ser elegit diputat al parlament britànic on va promoure moltes reformes. El 1900 va ser nomenat Primer baró d'Avebury.
Afeccionat a l'antropologia, arqueologia i entomologia publicà més de 25 llibres sobre aquests temes que van ser molt ben acollits pels especialistes i el públic culte de l'època i vulgaritzaren les idees de l'evolucionisme del seu amic i veí Charles Darwin a la mort del qual Lubbock encapçalà la comissió ciutadana perquè aquest fos enterrat, amb tots els honors i al costat de Newton, a l'Abadia de Westminster.
També subscrivia les idees de Lyell i Owen
En el seu llibre L'home prehistòric considera que les poblacions de l'antiguitat formen part del desenvolupament humà i inventà els mots de paleolític i neolític per distingir el període de l'edat de pedra establerta per C J Thomsen.

## Obres

* Lubbock, Sir John, Prehistoric Times. Londres, Williams and Norgate, 1865.
* Lubbock, Sir John, The Origin of Civilisation and the primitive Condition of Man. New York, Appleton and Co., 1871.
* The Pleasures of Life, de John Lubbock (Lord Avebury), traducció catalana publicada a Barcelona l'any 1906 per Biblioteca Popular de L'Avenç Lubbock, Sir John, Ants, Bees, and Wasps. London, Kegan Paul, Trench, Trubner and Co., 1902.
# Motor Club Girona

El Motor Club Girona (MCG) és una entitat fundada l'any 1959, i actualment es troba entre els clubs automobilístics més antics de Catalunya en actiu. Aquesta entitat de l'àmbit automobilístic, es centra en el món del vehicle històric i els cotxes de luxe. Antigament, el club es centrava en el exclusiu món dels cotxes vetustos (cotxes de preguerra), però al llarg del temps, el club s'ha anat obrint al món dels vehicles clàssics d'alta gamma i els superesportius.

## Personatges destacats del club

* Salvador Claret i Naspleda: Fou un dels socis fundadors i el primer president del MCG. També creà el primer museu de l'estat Espanyol de l'àmbit automobilístic, conegut amb el nom de Col·lecció d'automòbils Salvador Claret (CASC). Els seus descendents són socis de segona i tercera generació del club.
* Pere Auradell: Fou un dels socis fundadors del MCG i va ser guardonat per la Generalitat de Catalunya amb la medalla d'or al "Forjador de la història esportiva a Catalunya" pel seu treball en el món de les dues rodes.
* Salvador Vidal Reboll: Fou un dels socis Fundadors del MCG i un gran entusiasta dels vehicles antics i clàssics. També va ser president durant varis anys
* Josep Maria Bregante i Castellà: Fou un dels socis fundadors del MCG, empresari gironí i gran entusiasta dels vehicles històrics.
* Josep Maria Bregante i Ventura: Fou president del MCG durant varis anys i fou un gran entusiasta dels vehicles històrics. També va crear la interessant "Col·lecció d'automòbils del Sr Bregante"
* Ernest Plana: És l'actual president del MCG, empresari gironí i gran entusiasta dels vehicles clàssics i antics
* Ramón Rafart: Fou president del MCG i és un gran aficionat als vehicles històrics

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Motor Club Girona». [Consulta: 27 maig 2022].
* ↑ «Federació Catalana de Vehicles Històrics». Federació Catalana de Vehicles Històrics. [Consulta: 20 desembre 2023].
# 1503
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 16 de setembre a 19 d'octubre: Setge de Salses.
* 28 de desembre: victòria dels terços del Gran Capità a Garellano (Itàlia), que posa el Regne de Nàpols a les mans de Ferran II el Catòlic., batalles on segons diversos autors hi havia molts catalans; un d'ells és en Cristòfor Despuig, que després de la batalla posa en boca del gran Capità:"..essos dos caballeros… si no fuese por ellos no tuviéramos hoy ..que comer"

### Llinda de la capella de Sant Cristòfor, BarcelonaResta del món

* Descobriment de les Bermudes.
* Primera descripció europea del còlera.
* S'atorga el dret a Sevilla de comerciar en exclusiva amb el nou món.
* 10 de maig - Cristòfor Colom arriba a les Illes Caiman, i es converteix en el primer europeu en fer-ho.

## Naixements
### Resta del món

* 10 de març - Alcalá de Henares, Castellaː Ferran I, emperador del Sacre Imperi Romanogermànic i Arxiduc d'Àustria (m. 1564).
* 24 d'octubre - Lisboa, Portugal: Isabel de Portugal i d'Aragó, reina de les corones de Castella i d'Aragó i, més tard, emperadriu imperial (m. 1539).
* 14 de desembre - Saint-Rémy-de-Provence (França): Nostradamus, astròleg i matemàtic. (m. 1566).
* Garcilaso de la Vega.

## Necrològiques
### Països Catalans

* Xàtiva: Hug Roger III de Pallars Sobirà, últim comte de la casa de Pallars.

### Resta del món

* 11 de febrer - Londresː Elisabet de York, reina d'Anglaterra (n. 1466).
* 18 d'agost, Roma, Estats Pontificis: Alexandre VI, Papa d'origen valencià.
* Hamd Allah Hamdi, poeta turc.

## Referències

* ↑ «Notícia: Efemèrides». El Punt Avui, 09-09-2022. [Consulta: 23 desembre 2011].
* ↑ Col·loquis de la insigne ciutat de Tortosa, 1555,manuscrit del Pare Fidel Fita, p.90 Arxivat 2012-03-08 a Wayback Machine.
* ↑ Philpott, Don. Cayman Islands (en anglès). Hunter Publishing, 2002, p. 7.
* ↑ «Isabel de Portugal». Real Academia de la Historia. [Consulta: 6 setembre 2023].
* ↑ «Elizabeth of York. 1466-1503». English Monarchs. [Consulta: febrer 2020].
# Clara Novello

Clara Novello (Londres, 10 de juny de 1818 - Roma, 12 de març de 1908), va ser una aclamada soprano, pertanyent a la nissaga Novello, una àmplia família de músics. Era la quarta filla de Vincent Novello, músic i editor de música, i la seva esposa, Maria Sabilla Hehl.
Va ser aclamada com a soprano pel seu estil pur, que la va convertir en una de les més grans vocalistes, tant en l'òpera com en l'oratori i l'escenari de concerts, a partir de 1833. El 1843 es va casar amb el comte Gigliucci i es va retirar el 1861. Charles Lamb va escriure un poema ("To Clara N.") en elogi de Clara.
Estudià cant amb el professor Choron, en la "Institution Royale de Musique Classique et Religieuse" de París, a partir de 1829. S'especialitzà en els oratoris i debutà el 1833, en el "Worcester festival". En el transcurs d'una llarga gira arreu d'Europa, tingué ocasió de conèixer Mendelssohn, el qual la va convèncer perquè estudies òpera a Milà, amb el mestre Micheroux. El 1841 debutà a Pàdua, amb Semiramide, de Rossini i, el 1842, participà en l'estrena de l'Stabat Mater del mateix autor, a Bolonya. Després d'un breu període de recés degut al seu matrimoni amb el comte Gigliucci (implicat en els moviments polítics de 1848/49), Clara Novello es dedicà simultàniament al repertori líric, amb I puritani, Beatrice di Tenda, Semiramide i Rigoletto. El 1854 continuà el seu repertori concertístic, fins al 1860, any en què es retirà i s'establí a Roma.

## Referències

* ↑ Palmer, Fiona M. Vincent Novello (1781-1861): Music for the Masses (en anglès). Ashgate Publishing, Ltd., 2006, p. XXI. ISBN 978-0-7546-3495-9.
* ↑ Kennedy, Michael; Kennedy, Joyce. The Oxford Dictionary of Music (en anglès). OUP Oxford, 2013-08-15, pàg. 605. ISBN 978-0-19-957854-2.
* ↑ Mitchell, Sally. Victorian Britain: An Encyclopedia (en anglès). Routledge, 2011, pàg. 551. ISBN 978-0-415-66851-4.

## Bibliografia

* Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 943. (ISBN 84-7291-227-2)
# Atuf (nom)

Atuf és un nom masculí àrab (àrab: عطوف, ʿAṭūf) que literalment significa ‘afectuós', ‘compassiu’, ‘bondadós'. Si bé Atuf és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit d'altres maneres. Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «عطف». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «عطف». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «عطف» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.