OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Karl Raupp

Karl Raupp (Darmstadt, 2 de març de 1837 - Múnic, 14 de juny de 1918) va ser un pintor de paisatge i gènere alemany.

## Biografia

Després d'estudiar pintura de gènere amb Jakob Becker a l'Institut Städel de Frankfurt, es va convertir en alumne i seguidor zelós de Piloty a Múnic (1860–65), on aviat va reunir una petita escola. Després de 1865, va obrir un estudi i va portar alumnes particulars a la pintura. El 1868 la seva reputació com a professor li va guanyar la posició de professor a l’escola d'art de Nuremberg, on va romandre fins al 1879, quan va tornar a la seva antiga residència per convertir-se en professor a l'Acadèmia de Belles Arts de Múnic.

## Obres

Les seves escenes ben acolorides de la vida dels pescadors i dels camperols al voltant del llac Chiem, que formen els seus temes preferits, mostren la mateixa dedicació en el tractament del paisatge i les figures, i inclouen:
* "En la cara de la tempesta" (1885, Dresden Gallery)
* "Pau" (1889, National Gallery, Berlín)
* "Reunió seriosa" (1889, Galeria Münster)
* "Llac Chiem" (1898, Reichstags-Gebäude, Berlín)
* "Una festa en vaixell al llac Chiem"
* "A casa abans d'una tempesta"
* “Una calma”
* "Avemaria"
* “Esport i treball”
* "Començant a casa des de l'escola del monestir"
Va publicar un Katechismus der Malerei (Catecisme de pintura; 3a ed. 1898).

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que ara és de domini públic: Rines, George Edwin, ed. (1905). "Raupp, Karl". Encyclopedia Americana.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que ara és de domini públic: Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds. (1905). "Raupp, Karl". New International Encyclopedia (1st ed.). New York: Dodd, Mead.
# Liuba

Liuba (Люба) és una petita femella de mamut llanut (Mammuthus primigenius) que morí fa aproximadament 40.000 anys a l'edat d'un mes. És de llarg la mòmia de mamut més ben preservada del món, davant de Dima, una mòmia de cria de mamut mascle que anteriorment tenia aquesta distinció.
Fou descoberta el maig del 2007 pel criador de rens i caçador Iuri Khudi, a la península de Iamal (Àrtida russa). Se li donà el nom «Liuba» (el diminutiu de Liúbov (Любовь), 'amor') en honor de l'esposa del descobridor. Liuba pesava 50 kg i mesurava 85 cm d'alçada i 130 cm de llargada. Tenia la mida aproximada d'un gos gros.

## Referències

* ↑ Rincon, Paul «Baby mammoth discovery unveiled» (en anglès). news.bbc.co.uk. The BBC, 10-07-2007 [Consulta: 13 juliol 2007]. Arxivat 2018-12-26 a Wayback Machine.
* ↑ Soloviov, Dmitri «Baby mammoth find promises breakthrough» (en anglès). reuters.com. Reuters, 11-07-2007 [Consulta: 13 juliol 2007].
# Partit Camperol (Polònia)

El Partit Camperol (polonès Stronnictwo Chłopskie) fou un partit polític polonès fundat el 1926 com a facció del Partit Popular Polonès-Wyzwolenie dirigida per Jan Dąbski W. Dobroch, A. Pluta i Andrzej Waleron. Va donar suport el cop d'estat de maig del mariscal Józef Piłsudski el 1926, però poc després es va passar a l'oposició, malgrat algunes escissions de polítics que n'eren a favor com la de Jan Stapiński. El 1928 es va unir a la coalició Centrolew de centreesquerra per a les Eleccions parlamentàries poloneses de 1930. El 1931 es va unir a Partit Popular Polonès-Wyzwolenie i al Partit Popular Polonès-Piast per a formar el Partit Popular.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 1928 | 618,503 | 5.42 | 25 / 444 | Nou |
| 1930 | Dins de Centrolew | Dins de Centrolew | 18 / 444 | 8 |
# John Connolly

John Connolly (31 de maig del 1968, Dublín) és un escriptor irlandès conegut per la sèrie de novel·les de detectius protagonitzades per Charlie Parker. Abans d'arribar a fer-se escriptor, John Connolly va treballar de periodista, cambrer, funcionari del govern local i dependent a Harrods.

## Obres
### Sèrie Charlie Parker

* Every Dead Thing (1999)
* Dark Hollow (2000)
* The Killing Kind (2001)
* The White Road (2002)
* The Reflecting Eye (2004)
* The Black Angel (2005)
* The Unquiet (2007). Versió catalana: Els turmentats. Trad. Carles Miró. Bromera, 2008.
* The Reapers (2008). Versió catalana: Els homes de la dalla. Trad. Maria Iniesta. Bromera, 2009.
* The Lovers (2009). Versió catalana: Els amants. Trad. Eduard Castaño. Bromera, 2010.
* The Whisperers (2010)
* The Burning Soul (2011)
* The Wrath of Angels (2012)
* The Wolf in Winter (2014)
* A Song of Shadows (2015)
* A Time of Torment (2016)
* A Game of Ghosts (2017)
* The Woman in the Woods (2018)
* A Book of Bones (2019)
* The Dirty South (2020)
Parker : A Miscellany (2016)

### Sèrie Samuel Johnson

* The Gates (2009)
* The Infernals (2011)
* The Creeps (2013)

### Trilogia The Chronicles of the Invaders

* Conquest (2013)
* Empire (2015)
* Dominion (2016)

### Altres novel·les

* Bad Men (2003)
* The Book of Lost Things (2006)
* He: A Novel (2017)

### Col·leccions d'històries curtes

* Nocturnes (2004)
* Night Music: Nocturnes 2 (2015)

### Altres històries curtes

* "The Inkpot Monkey" (2004) – in Like A Charm: A Novel In Voices
* "Mr. Gray's Folly" (2005) – in Dangerous Women
* "The Cycle" (2005)
* "A Haunting" (2008)
* "Lazarus" (2010)
* "The Caxton Lending Library & Book Depository" (2013)
* "The Wanderer in Unknown Realms" (2013) and Atria/Emily Bestler Books and in limited hardcover edition by the author.

### No ficció

* Books to Die For. Hodder & Stoughton, 2012.
* Connolly, John. Horror Express. PS Publishing, 2018.

## Notes

* ↑ hodder.co.uk
* ↑ Hughes, Declan. «John Connolly: The Charlie Parker saga reaches a culmination» (en anglès).
* ↑ http://www.johnconnollybooks.com/parker-miscellany.php Arxivat 2016-06-04 a Wayback Machine."
* ↑ «John Connelly: Bestselling Author». Author's Website. Arxivat de l'original el 31 de maig 2012. [Consulta: 22 agost 2012].
* ↑ «The Creeps».
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 21 desembre 2013. [Consulta: 11 desembre 2013].
* ↑ «CI02: 2015: EMPIRE - THE COLLECTOR - a guide to the works of John Connolly».
* ↑ «John Connolly and Jennifer Ridyard - Dominion - Headline Publishing Group». Headline Publishing Group. Arxivat de l'original el 2016-02-09. [Consulta: 16 desembre 2019].
* ↑ «Dominion».
* ↑ «Christopher Golden». Arxivat de l'original el 2012-10-05. [Consulta: 20 juliol 2013].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2 juliol 2013. [Consulta: 31 maig 2013].
* ↑ «ISBN Unavailable». Hodder & Stoughton. Arxivat de l'original el 2013-05-18. [Consulta: 20 juliol 2013].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 13 juny 2013. [Consulta: 31 maig 2013].

## Enllaços externs

* John Connolly - Lloc web oficial (anglès)
# Giulio Abondante

Giulio Abondante (mil·lenni II - 1587) un llaütista i compositor italià del segle xvi. De 1546 a 1587 van aparèixer diverses obres a Venècia en paper.

## Obres de Giulio Abondante

* Intabolatura...sobre el lauto de cada varietat de balli... llibre primer (1546)
* Intabolatura di lautto libro secondo. Madrigali a5 i a4. Canzoni franzese a5 & a4. Motetti a5 i a4. Reccerari di fantasia. Napolitane a4. (1548)
* Il quinto llibre de tabulatura de luto...Pass'e mezzi & paoane (1587)

## Enregistraments (selecció)

* Gagliarda Venetiana a: Il liuto a Venezia. Massimo Lonardi (* 1953), llaüt. Nalesso Records Production, 2002
* O quan a quando havea, chanson d'Adrian Willaert, editat per Abondante. a: Adriaen Willaert: Chansons; Madrigali; Villanel. Romànic. Director: Philippe Malfeyt. Enregistrat el juny de 1994 a L'Església de "Saint-Apollinaire de Bolland". Ricercar, 2012
* La Zizziola a L'Italie Renaissance CD 4. Doulce Mémoire, dirigida per Denis Raisin Dadre (n. 1956). Enregistrat el maig de 2001 a la "Salle des Consuls" de Narbona. Naïve, 2012.

## Bibliografia

* Wilibald Gurlitt, Carl Dahlhaus (editors): Riemann Musik-Lexikon. En tres volums i dos volums complementaris. Abondante, Giulio. 12. edició completament revisada. 4. Volum de persona suplementari Part A-KB Schotts-Söhne, Mainz 1972, pàg. 3 (primera edició: 1882).
* Luigi Ferdinando Tagliavini: ABONDANTE, Giulio. A: Alberto M. Ghisalberti (editor): Dizionario Biografico degli Italiani (DBI). Volum 1: Aaron-Albertucci. Istituto della Enciclopedia Italiana, Roma 1960.
* Henry Sybrandy: Abondante, Giulio - lutenist, compositor. A: Grove Music Online (anglès, cal subscripció).
* Alberto Gérard (MGG2), Gianluigi Dardo (MGG1): Abondante, Abundante, Giulio, Julio. A: MGG Online (cal subscripció).
# Luigi Rossi

Luigi Rossi (Torremaggiore, Pulla, vers 1598 - Roma, 20 de febrer de 1653) fou un compositor italià considerat com un dels mestres de la cantata, en va compondre més de 250.
Originari de la Itàlia meridional, va estudiar a Nàpols. Va ser compositor, cantant i llaütista al servei dels Mèdici a Florència i després del cardenal Antonio Barberini a Roma. Va compondre el 1632 la cantata Lamento della Regina di Svetia sobre la mort del rei Gustau II Adolf de Suècia durant la batalla de Lützen. Gràcies a aquesta cantata va rebre una gran notorietat a tot Europa. El 1641 va entrar a Roma al servei del papa Urbà VIII. En aquesta mateixa ciutat va fer representar la seva primera òpera Il palazzo incantato d'Atlante. Va seguir component altres cantates i oratoris.
El 1642 va ser convidat a la cort del rei de França on va compondre la seva segona òpera Orfeo amb la participació, al paper principal, del castrat de reputació internacional Atto Melani. Fou la primera òpera italiana estrenada a França. Aquest fet va ajudar a fer conèixer l'òpera italiana a França. Tanmateix, el seu mecenes, el cardenal d'origen italià Mazzarino, va ser molt criticat per a aquesta representació de gran espectacle.

## Referències

* ↑ «Luigi Rossi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Domingo Bonet Espasa

Domingo Bonet Espasa (Vinaixa, Lleida, 4 d'agost de 1841 - Barcelona, 22 d'abril de 1931) fou un guitarrista i compositor català.

## Biografia

Domingo Bonet Espasa va néixer a Vinaixa, Lleida, l'any 1841. Essent molt jove es va traslladar a Barcelona, on va compaginar la seva dedicació professional a la guitarra amb la literatura. Abans de cumplir els vint anys va ser nomenat professor de guitarra de l'Escola Municipal de Cecs de la ciutat comtal, així com a professor auxiliar gratuït de Literatura al mateix establiment. Aquests càrrecs (segons Domingo Prat) li van ser confirmats el 30 d'octubre de 1861. Durant els anys 1897 i 1898 va donar classes de guitarra, sense sou, al Conservatori del Liceu, un treball que, segons Prat, va haver de deixar per atendre a les seves feines oficials. Al 1900 va ocupar el càrrec de professor d'Instruments de Plectre en la Societat Lira Orfeu. Es va jubilar el dia 24 de juny de 1922 del seu lloc de professor de la mencionada Escola de Cecs, raó per la qual va ser objecte d'un homenatge per part dels seus companys d'ensenyança. Com a part important d'aquest homenatge, en el que prenien part activa la comissió de cultura de l'Ajuntament i l'Associació d'Obrers i Empleats Municipals, se li va dedicar el número 139 de El Obrero Municipal, òrgan dels empleats municipals barcelonesos. Segons la nota que s'inserta al Diccionari de la música ilustrat, va cultivar a més la pintura, realitzant els seus estudis amb el mestre Pere Borrell. Producte del seu pinzell són algunes teles de singular valor disseminades entre les seves amistats.

## Obres
### Veu i guitarra

* Guajira (OT)

### Guitarra

* Amistad, Gav (Madrid, Biblioteca Fortea)
* Gratitud, Maz (Madrid, Biblioteca Fortea)

## Referències

* ↑ Torrellas, Albert. Diccionari de la música il·lustrat (en castellà). Albert Torrellas. Barcelona: Central Catalana de Publicaciones, p. 1239.

## Bibliografia

* DBG
* DMI
# L'An Mil (telefilm)

L'An Mil és un telefilm històric francès de tres parts dirigita per Jean-Dominique de La Rochefoucauld el 1984.
Es va emetre l'any 1985 a TF1. La primera part de 57 minuts, Le Voyage, es va emetre el 30 de maig de 1985; la segona part de 39 minuts, La Bataille, es va emetre el 6 de juny de 1985 i la tercera i última part de 70 minuts, La Naissance, es va emetre el 13 de juny de 1985.
L'estructura de la història s'inspira en tres obres de l'historiador Georges Duby, La société aux s.XI-XII dans la région mâconnaise (1955), Guerriers et Paysans, s.VII–XII : premier essor de l'économie européenne (1973) i Les Trois Ordres ou L'Imaginaire du féodalisme (1978).

## Repartiment

* Aurélien Recoing : Guillaume
* Valérie Dréville : Judith
* Patrick Raynal : Roland, el cap de la vila.
* Christophe Odent: Benoît, el ferrer
* Gilles Amiot: André, el sacerdot
* Sophie de La Rochefoucauld: Jeanne
* Simon Choffe: Mark
* Carole le Moal: Bertha
* Thierry Vidal: l'adolescent
* Gilbert Gilles: Gilles
* André Marcon: el miner
* Patrice Icart: el primer pastor
* Raymond Duplan: el segon pastor
* Bernard Pichon: el tercer pastor
* Jean-Louis Vidal: el guia
* Lucie Pichon: l'àvia
* Jean-Claude Lambillon: Renaud

## Rodatge

La pel·lícula per a televisió es va rodar entre 1982 i 1983 a Ancida i Gushen als Alts Pirineus i a Vathcrabèra i a Sant Bertran de Comenge a l'Alta Garona així com als estudis de Bry-sur-Marne.

## Notes i referències

* ↑ Charles Martin de la Roncière; Marie-Françoise Attard-Maraninchi. L'art et l'image. Une anthologie. Parenthèses, 1 de desembre 2000, p. 203 (Eupalinos). ISBN 978-2863646236.
* 1 2 La Rochefoucauld 1997, p. 25.

## Bibliografia

* Chateau, Dominique. «Paysage et décor, de la nature à l'effet de nature». A: Les paysages du cinéma. Seyssel: Champ Vallon, 1999, p. 264 (Pays-paysages). ISBN 2-87673-279-3. .
* Gardy, Philippe «Lei cascaveus de l'estiu (Les grelots de l'été)». Cahiers de praxématique, 1985, pàg. 137-149..
* La Rochefoucauld «Trois textes pour l'an Mil. Quelques réflexions après une relecture». Études rurales, 1997, pàg. 25-34..

## Enllaços externs

* L'An Mil a YouTube
# Muntanyes Watkins

La serralada Watkins és la cadena de muntanyes més altes de Groenlàndia, està a la part est de l'illa auns 80 km al nord-est de Cap Normann. Es troba entre les poblacions de Tasiilaq i Ittoqqortoormiit. Les seves dues principals glaceres es diuen Rosenberg i Christian IV. Els seus pics estan coberts de gel i els penya-segats són exposats. De juliol a agost és una poca adequada per l'escalada esportiva i s'hi organitzen expedicions.
El pic principal és Gunnbjørn Fjeld de 3.694 m d'altitud el qual també és el cim més alt de tota l'Àrtida, aquesta serralada té les 10 muntanyes més altes de l'Artida. Rep el nom de l'explorador noruec Gunnbjørn Ulfsson.
Gunnbjørnsfjeld va ser primer albirat per les antigues expedicions dels vikings i en temps moderns per Gino Watkins, d'on rep el nom la serralada, l'1 de setembre de 1930 durant una expedició britànica. La primera ascensió es va fer l'any 1935.

## Muntanyes

* Gunnbjørn Fjeld - 3.694 m
* Dome (o Qaqqaq Kershaw,Qaqqaq significa "muntanya" en greelandès) - 3.682 m
* Cone -(o Qaqqaq Johnson) - 3.669 m
* PEV (rep el nom de Paul Emile Victor)-3.609 m
i moltes altres muntanyes fan més de 3.000 metres d'altitud.

## Referències

* ↑ Stevens, Joshua. «Shedding Light on Greenland» (en anglès). earthobservatory.nasa.gov, 15-11-2020. [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ Allende Álvarez, Fernando; Martín Moreno, Raúl; Nicolás Martínez, Pedro «Un planeta montañoso: Una aproximación a la clasificación de las montañas de la Tierra». Ería: Revista cuatrimestral de geografía, 40, 1, 2020, pàg. 5–25. ISSN: 2660-7018.
* ↑ Keppeler, Jill. Greenland (en anglès). Cavendish Square Publishing, LLC, 2021-12-15, p. 31. ISBN 978-1-5026-6309-2.
* ↑ Heath, John D.; Arima, Eugene Yuji. Eastern Arctic Kayaks: History, Design, Technique (en anglès). University of Alaska Press, 2004, p. 92. ISBN 978-1-889963-25-9.
* ↑ Higgins, Anthony K. «Exploration history and place names of northern East Greenland» (en anglès). GEUS Bulletin, 21, 21-12-2010, pàg. 1–368. DOI: 10.34194/geusb.v21.4735. ISSN: 2597-2154.

## Enllaços externs

* climbgreenland
* westcoastpeaks.com
# Mitrephanes

Mitrephanes és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae). Agrupa dues espècies natives de l'Amèrica tropical (Neotròpic), les àrees de distribució de la qual es troben des de Mèxic, a través d'Amèrica Central i de l'oest d'Amèrica del Sud fins al nord-oest de Bolívia i sud-est del Perú. Als seus membres se'ls coneix pel nom comú de piuí crestat.

## Característiques

Els ocells d'aquest gènere són petits, mesurant entre 12,5 i 13 cm de longitud, semblants als piuís del gènere Contopus; ambdues són fàcilment recognoscibles per les crestes que llueixen. Habiten en les vores de boscos muntanyencs i andins.

## Etimologia

El nom genèric Mitrephanes es compon de les paraules del grec antic «mitra» que significa “bonet”, ‘vestimenta del cap’, i «phanēs» que significa “exhibir”.

## Taxonomia

Els amplis estudis genètic-moleculars realitzats per Tello et al. (2009) van descobrir una quantitat de relacions noves dins de la família Tyrannidae que encara no estan reflectides en la majoria de les classificacions. Seguint aquests estudis, Ohlson et al. (2013) van proposar dividir Tyrannidae en cinc famílies. Segons l'ordenament proposat, Mitrephanes roman en Tyrannidae, en una subfamília Fluvicolinae (Swainson, 1832-33), en una tribu Contopini (Fitzpatrick, 2004) conjuntament amb Ochthornis, Cnemotriccus, Lathrotriccus, Aphanotriccus, Sayornis, Empidonax, Contopus i, provisiòriament, Xenotriccus.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Mitrephanes phaeocercus - piuí crestat rogenc.
* Mitrephanes olivaceus - piuí crestat olivaci.

## Referències

* ↑ «2024 Citation & Downloadable Checklists». Clements Checklist. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Mitrephanes». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 5 gener 2025].(català)
* ↑ Ridgely, Robert S.; Tudor, Guy. Field guide to the songbirds of South America: the passerines. 1. ed. Austin, TX: Univ. of Texas Press, 2009, p. 448, làmina 52(1-2). ISBN 978-0-292-71748-0.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 257. ISBN 978-1-4081-2501-4 [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ Tello, Jose G.; Moyle, Robert G.; Marchese, Daniel J.; Cracraft, Joel «Phylogeny and phylogenetic classification of the tyrant flycatchers, cotingas, manakins, and their allies (Aves: Tyrannides)» (en anglès). Cladistics, 25, 5, 10-2009, pàg. 429–467. DOI: 10.1111/j.1096-0031.2009.00254.x. ISSN: 0748-3007.
* ↑ Ohlson, Jan I.; Irestedt, Martin; Ericson, Per G. P.; Fjeldså, Jon «Phylogeny and classification of the New World suboscines (Aves, Passeriformes)». Zootaxa, 3613, 1, 07-02-2013. DOI: 10.11646/zootaxa.3613.1.1. ISSN: 1175-5334.
# Catherine Marsal

Catherine Marsal (Metz, 20 de gener de 1971) fou una ciclista francesa, guanyadora de vuit medalles als Campionats del món, destacant un or en ruta el 1990. També va aconseguir diferents campionats en categoria júnior i nacional.
Va participar en quatre edicions dels Jocs Olímpics, i el 1995 va batre el rècord de l'hora, marca que només va poder mantenir dos mesos, ja que va ser superada per Yvonne McGregor.

## Palmarès en ruta

* 1987
** Campiona del món júnior en ruta
* 1988
** 1a al Tour de Finisterre i vencedora de 2 etapes
* 1989
** 1a al Tour de Finisterre i vencedora de 3 etapes
** 1a al Tour de Texas
* 1990
** Campiona del món en ruta
** Campiona de França en ruta
** 1a al Tour de la CEE i vencedora de 2 etapes
** 1a al Giro d'Itàlia i vencedora de 2 etapes
** 1a al Tour de Texas i vencedora d'una etapa
** 1a al Tour de l'Aude i vencedora de 3 etapes
** 1a al Postgiro i vencedora d'una etapa
* 1991
** Campiona del món en contrarellotge per equips (amb Marion Clignet, Nathalie Gendron i Cécile Odin)
** Vencedora d'una etapa al Tour de la Drôme
* 1993
** Vencedora d'una etapa al Tour ciclista femení
* 1994
** 1a al Tour de l'Aude i vencedora d'una etapa
** Vencedora de 3 etapes al Tour de Finisterre
* 1995
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude
** Vencedora d'una etapa al Tour ciclista femení
* 1996
** Campiona de França en ruta
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude
** Vencedora d'una etapa al Tour ciclista femení
* 1997
** Campiona de França en contrarellotge
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1998
** Vencedora de 2 etapes al Tour de l'Aude
* 2002
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Castella i Lleó

## Palmarès en pista

* 1988
** Campiona del món júnior en Persecució
* 1997
** Campiona de França en Persecució
** Campiona de França en Puntuació
* 1999
** Campiona de França en Puntuació

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 1995
** 1a a Atenes, en Persecució
** 1a a Atenes, en Puntuació

## Referències

* ↑ «Catherine Marsal» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Catherine Marsal» (en anglès). olympedia. [Consulta: 5 gener 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2015-10-05 a Wayback Machine.
# Serpentari Siberià

El Serpentari Siberià o Centre Herpetològic Siberià és una granja de serps que produeix verí de serps i medicaments per a verí de serps. Va ser fundada l'any 1989 a Novosibirsk, URSS. És l'únic serpentari de Rússia i és el major productor mundial de verí de serp.
Les activitats que realitza el serpentari són:
* investigació biològica
* cria d'escurçons
* extracció de verí de serp
El serpentari va començar inicialment amb un escurçó comú local dels aiguamolls de Vassiugan. A causa de la demanda d'altres verins, també cria i alimenta serps de les regions d'Altai, Extrem Orient i Àsia Central, com ara l'escurçó Halys, l'escurçó de cua curta, el mamushi marró, la Vipera libetina turanika i la Vipera raddei. Les serps capturades a la natura es poden mantenir al serpentari fins a deu anys, amb una mitjana de supervivència de tres anys i mig.
El centre produeix uns 2.000 grams de verí de serp en formes cristal·lines i liòfiles cada any. També produeix medicaments amb verí de serp (ungüent antiinflamatori).

## Referències

* ↑ «Новосибирский гадюшник восстанавливает репутацию». Герпетология.
* ↑ Никита Зайков. «Исчадие яда», 28-06-2012.
* 1 2 «The Siberian Herpetological Centre». European Snake Society.
* ↑ «Serpentarium - what is it and why did they come up with it». ERCH 2014.

## Enllaços externs

* Investigació del verí de serp. Fototeca científica.
* Investigació del verí de serp. Fototeca científica.
* Как выжить после 30 укусов, или День в серпентарии. РИА Новости. (en rus)