OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arbre dels fal·lus

L'arbre dels fal·lus va ser un motiu artístic comú a l'Europa occidental durant la Baixa edat mitjana i el començament del Renaixement.
* Detall del Fresc de la Fertilitat
* Arbre dels fal·lus al Fresc de la Fertilitat en Massa Marittima (c. 1265)
El seu significat concret no és clar, però va aparèixer en bronze, manuscrits il·lustrats i pintura; es va manifestar com a humor descarat, paròdia religiosa, crítica política. El fresc toscà de Massa Marittima, amb un arbre dels fal·lus de grans dimensions, alguns erects, amb testicles, era una propaganda dels güelfs que advertia que si es permitia que els gibel·lins tinguessin el control, portarien amb ells la perversió sexual i la bruixeria.

## Referències

* ↑ Mattelaer, Johan J. The Phallus Tree: A Medieval and Renaissance Phenomenon (en anglès), 2010. DOI 10.1111/j.1743-6109.2009.01668.x.
* ↑ «The Massa Marittima Mural» (en anglès), 01-04-2005.

## Vegeu també

* L'arbre dels fal·lus en el manuscrit Roman de la Rose (part inferior esquerra).
# Premi Turia a la millor actriu porno europea

El Premi Turia a la Millor Actriu Porno Europea va ser un guardó atorgat anualment per la Cartelera Turia des de 1994 fins a 2011, en la gala dels Premis Turia. Aquesta categoria es dirigeix a les actrius de cinema porno de tot Europa, la carrera i la interpretació de la qual siguin dignes del guardó.

## Guardonats

| Any | Guardonat |
| 2011 | Dunia Montenegro. |
| 2010 | -- |
| 2009 | Olga Cabaeva |
| 2008 | Salma de Nora |
| 2007 | Tera Bond |
| 2006 | Angelika Wild |
| 2005 | Bámbola |
| 2004 | UMA |
| 2003 | Celia Blanco |
| 2002 | Ursula Cavalcanti |
| 2001 | Zara Whites |
| 2000 | Sophie Evans |
| 1999 | Monica Roccaforte |
| 1998 | Joy Karin's |
| 1997 | Sabina |
| 1996 | Selen. |
| 1995 | - |
| 1994 | Sarah Young |

## Referències

* ↑ Del porno considerado como bellas artes, Levante-EMV, 17 de maig de 2013
* ↑ Los premios Turia Arxivat 2010-11-27 a Wayback Machine. a pornonoticiero.com
* ↑ Premios Turia 2011 "Representantes del cine español asisten a los premios 'Turia'"
* ↑ Premios Turia 2010 "Arrancan los XIX Premios Turia con la presencia de Santiago Carrillo"
* ↑ XVIII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XVII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XVI Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XV Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XIV Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XIII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XI Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ X Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ IX Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ VIII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ VII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ VI Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ V Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ IV Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ III Premis Turia al web de Cartelera Turia
# Veronica beccabunga

El creixen de cavall (Veronica beccabunga) és una planta del gènere Veronica, de la família de les plantaginàcies. És originària d'Europa i el nord d'Àfrica. S'utilitza com a planta medicinal com a antiescorbútica i diürètica.

## Descripció

És una espècie perenne, glabra, un xic suculenta, pròpia de llocs molt humits, amb tiges reptants que arrelen en els nusos, de fulles gruixudes, arrodonides a oblongues, peciolades. Flors blau pàl·lid a fosc, 5-7 mm de diàmetre, en inflorescències espiciformes que surten de les axil·les de les fulles superiors. Floreix a la primavera i estiu.

## Hàbitat

Habita en séquies, fonts, rierols, i prats entollats, de vegades amb certa influència nitròfila.

## Distribució

A tot Europa i al nord d'Àfrica. Als Països Catalans viu preferentment a l'estatge montà on pot ser comuna, pujant cap al Pirineu i davallant cap a indrets amb clima mediterrani, fent-se cada cop més rara cap a algunes localitats del País Valencià i les Illes Balears.

## Usos

Culpeper diu "Els créixens i la verònica aquàtica s'usen conjuntament en les dietes de beguda amb altres coses que serveixen per a purgar la sang i el cos de tots les humors insanes que podrien destruir la salut, essent a més útil per a l'escorbut. Tot això provoca l'orina i trenca les pedres, ajuda al fet que passin cap avall. Si es fregeixen amb mantega i vinagre i s'aplica calent, ajuda a tota sort de tumors, inflors i inflamacions".

## Referències

* ↑ Josep Vigo Bonada. L'Alta muntanya catalana. Flora i Vegetació. Centre Excursionista de Catalunya i Institut d'Estudis Catalans, 2008 (2a edició), pàg.247. ISBN 9788492583249.
* ↑ «Veronica beccabunga» (en anglès). Plants of the World Online. [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ Font I Quer, Pius. Dioscòrides renovado. Barcelona: Editorial Labor, pàg.616. ISBN 84-335-6151-0.
* 1 2 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III, pàg.445-446. ISBN 84-7226-657-5 (Vol. III).
* ↑ Dr. Berdonces I Serra. Gran Enciclopecia de las Plantas Medicinales (en castellà). Tikal ediciones, p. 980. ISBN 84-305-8496-X.
# Carme Pla i Font

Carme Pla i Font (Terrassa, 1966) és una actriu catalana llicenciada per l'Institut del Teatre de Barcelona el 1990.
Membre i fundadora de la companyia de teatre T de Teatre i protagonista de la sitcom catalana Jet Lag. També ha treballat en diversos muntatges teatrals, en llargmetratges i en sèries de televisió com a actriu principal i actriu convidada. A més a més, també ha sigut codirectora a obres de la companyia T de Teatre, directora (i intèrpret) a l'espectacle Contes sorneguers d'en Pere Calders i professora d'interpretació a l'Escola de teatre El Timbal.
Germana del també actor Pep Pla i Font. Resideix al Masnou.

## Teatre

Com a membre de la companyia T de Teatre ha participat en tots els seus espectacles, fet que ha pogut compaginar amb altres projectes com són:
* Què et passa, Marta?, Teatre de l'Ocàs; direcció: M. Casamayor i Teresa Vilardell
* Kabarreig, Cia. Kabarreig
* Mal viatge de Francesc Lucchetti; direcció: Lourdes Barba
* El tigre de Mary Plexiglàs, de Miquel Obiols; direcció: Berty Tovias
* La filla del mar d'Àngel Guimerà; direcció: Sergi Belbel
* El carnaval dels animals i Liliana amb l'Orquestra de Cadaqués
* No és tan fàcil de Paco Mir; direcció: Josep M. Mestres
* Hamlet de William Shakespeare; direcció: Oriol Broggi
* Tres dones i un llop de Javier Daulte; direcció: Carol López

## Televisió

L'èxit a televisió ho va tenir amb la sèrie Jet Lag creada pel seu grup T de Teatre i pel Cesc Gay on interpretava a una dona de trenta anys alternativa, lesbiana i una mica rondinaire que, tot i el seu caràcter fort, té un gran cor. També ha participat en altres sèries i programes emesos a TV3 com La Sagrada Família de Dagoll Dagom, Tres estrelles d'El Tricicle, Plats bruts, Efectes secundaris, Dones d'aigua, Bojos per Molière (en el paper de Laura Fortuny), entre d'altres. I en sèries, d'altres cadenes, com Plàstic (TV2), Los ladrones van a la oficina (Antena 3), Crack (Canal Plus) i Hospital Central (Telecinco).

## Cinema

* Petra (2018) de Jaime Rosales
* EL OLIVO (2016) de Iciar Bollaín
* La nit que va morir l'Elvis (2010) d'Oriol Ferrer.
* Ficció (2006) de Cesc Gay.
* A la ciutat (2003) de Cesc Gay.
* No et tallis ni un pèl de Francesc Casanovas.

## Referències

* ↑ «Q de qui és qui». Arxivat de l'original el 2013-07-30. [Consulta: 5 agost 2013].
* ↑ «L'actriu Carme Pla recita contes i relats de l'escriptor Pere Calders». [Consulta: 5 agost 2013]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-09-25. [Consulta: 5 agost 2013].
* ↑ «Contes compartits amb l'humor de les T de Teatre». .
* 1 2 «Al cotxe - Triquell i Carme Pla». TV3. [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «Carme Pla: «El teatre és el meu hàbitat natural»». Diari de Terrassa. [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «J de Jet Lag». Arxivat de l'original el 2013-10-23. [Consulta: 5 agost 2013].

## Enllaços externs

* Companyia T de Teatre
* Entrevista: Carme Pla, T de Teatre i l'ofici d'actriu
* Pàgina sobre el seu espectacle de contes: Contes sorneguers d'en Pere Calders
# Can Volart (Mataró)

Can Volart és una masia de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Antiga construcció del segle xviii reformada a principis de segle xx. Presenta planta baixa i dues plantes pis amb un annex lateral amb obertures amb arc de mig punt.
A la façana principal hi ha el portal d'accés amb arc pla al damunt del que hi ha el balcó. Seguint aquest eix de simetria central trobem un ull de bou amb un rellotge de sol. L'edifici acaba amb una barbacana interrompuda al centre per un capcer amb merlets acabats amb rajola vidriada de color verd.

## Referències

* 1 2 «Can Volart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Adolfo Osta

Adolfo Osta Pérez (Pamplona, 28 de gener de 1966) és un cantant de músiques d'arrel tradicional i medieval reconegut artísticament com a Adolfo Osta.

## Trajectòria artística

Adolfo Osta viu a Barcelona des que va venir a estudiar a la Universitat de Barcelona Filologia Hispànica. Cantant que barreja el cor i l'energia amb una formació acadèmica, abans de pujar als escenaris cantava als carrers la música de Silvio Rodríguez, Luis Eduardo Aute, Amancio Prada o la seva estimada Joan Baez. El gènere que més l'identifica és la música tradicional de tot Europa. Ha gravat peces en les diverses llengües que es parlaven a Europa durant l'època medieval. La seva veu personal i trobadoresca, aconsegueix fer versemblants i vives les lletres de les velles cançons. Juntament amb el músic català Toni Xuclà, Adolfo edita el 1998 un disc amb textos de Lorca. Cal destacar la seva col·laboració amb personalitats de la música tradicional com Rosa Zaragoza i de la cançó d'autor i la poesia com Ester Formosa.

## Discos

* "Lonja paraula d'amar" (Tecnosaga, 1992).
* Pase el agoa (Tecnosaga, 1993)
* "Amor, ei" (Tecnosaga, 1997).
* "Te mandaré mi corazón caliente" (Ventilador Music, 1998).
* "Alba que no tiene tarde" (Ventilador Music, 2000).
* "Avedivare" (Ventilador Music, 2002).
* "Perquè vull i altres cançons" (Ventilador Music, 2005) juntament amb Ester Formosa.
* "Maravia - Cançons de mariners, pelegrins i mercaders" (Ventilador Music, 2008).
* La vida, anar tirant, segon treball discogràfic amb Ester Formosa. (Ventilador Music, 2013)

## Referències

* ↑ Adolfo Osta: El canto rodado (article en castellà)
# Ukraine International Airlines

Ukraine International Airlines (ucraïnès: Міжнаро́дні Авіалі́нії Украї́ни; transliterat amb el sistema científic: Mižnarodni Avialiniï Ukraïny; transcrit al català: Mijnarodni Avialíniï Ukraïni; Codi IATA: PS, ICAO: AUI) és una aerolínia estatal amb les seves oficines centrals a Kíiv, Ucraïna. Opera serveis domèstics i internacionals regulars amb passatgers, i transport de càrrega a algunes ciutats d'Europa Occidental. La seva base principal és l'Aeroport Internacional de Boryspil (KBP).

## Història

L'aerolínia va ser establerta l'1 d'octubre de 1992 i va iniciar les seves operacions el 25 de novembre d'aquest mateix any. Va ser una de les primeres joint ventures amb capital estranger en Ucraïna, i va ser la primera aerolínia de la CEI a introduir aeronaus Boeing 737 noves. Els originals accionistes van ser l'Associació Ucraïnesa d'Aviació Civil i Guinness Peat Aviation, una companyia irlandesa de lloguer d'aeronaus.
El 1996, Austrian Airlines i Swissair van passar a ser accionistes, invertint 9 milions de dòlars en noves accions. El 2000, el Banc Europeu de Reconstrucció i Desenvolupament també es va integrar com accionista, invertint $5,4 milions. Actualment l'aerolínia està en mans d'Austrian Airlines (22,5%), Aer Cap (6%), EBRD (9,9%) i el Fons de Propietat de l'Estat d'Ucraïna (61,6%). El seu ambiciós pla de creixement que va incloure l'expansió cap a Europa Oriental i Amèrica del Nord va ser neutralitzat per la ràpida expansió de la seva rival domèstica, la privada Aerosvit Airlines. Quan les rutes estaven per ser llançades, generalment ja havien estat introduïdes pel seu agressiu competidor, pel que Ukraine International Airlines va haver de concentrar-se en les seves principals destinacions a l'Europa occidental.

## Destinacions

Ukraine International Airlines opera els següents serveis (a desembre de 2006):

### Vols domèstics

* Kíiv (Aeroport Internacional de Borýspill)
* Lviv (Aeroport Internacional de Lviv)
* Simferòpol (Aeroport de Simferòpol)
* Odessa (Aeroport d'Odessa)

### Europa

* Amsterdam (Aeroport de Schiphol)
* Barcelona (Aeroport de Barcelona-El Prat)
* Berlín (Aeroport de Berlín-Tegel)
* Brussel·les (Aeroport de Brussel·les-Zaventem)
* Copenhaguen (Aeroport de Copenhaguen-Kastrup)
* Frankfurt (Aeroport Internacional de Frankfurt)
* Hèlsinki (Aeroport de Hèlsinki-Vantaa)
* Lisboa (Aeroport de Portela)
* Londres (Aeroport de Londres-Gatwick)
* Londres (Aeroport de Londres-Heathrow)
* Madrid (Aeroport de Madrid-Barajas)
* Milà (Aeroport de Milà-Malpensa)
* París (Aeroport de París-Charles de Gaulle)
* Roma (Aeroport de Roma-Fiumicino)
* Viena (Aeroport Internacional de Viena)
* Zúric (Aeroport Internacional de Zuric)

### Àsia

* Tbilisi (Aeroport Internacional de Tbilisi)
* Kuwait
* Dubai

## Enllaços externs

* Ukraine International Airlines - Lloc web oficial (anglès) (castellà) (rus)
# All de bruguera

L'all de bruguera (Allium ericetorum), és una espècie de la família de les amaril·lidàcies que es pot trobar a tot Europa. Als Països Catalans és present als Pirineus centrals.

## Hàbitat

El seu hàbitat són landes, prats i llocs secs, terrenys silicícoles principalment de l'estatge montà i subalpí a una altitud d'entre 1000 i 1800 m. Quant a la seva forma vital, l'all de bruguera és un geòfit.

## Descripció

Planta vivaç de 30-60 cm, amb bulbs fusiformes que poden aparèixer solitaris o en grups de 2 a 3, i rizoma molt curt; túnica externa fibrosa i grisa. Del bulb sorgeix una tija prima, cilíndrica, foliosa fins al terç. Les fulles són glabres, linears, planes i allargades, de marge pilós o llis. Una espata de 2 valves ovals i desiguals envolta la inflorescència. Aquestes valves són més curtes que la mateixa inflorescència i perduren en la fructificació. Les flors blanques o una mica groguenques formen umbel·les globuloses denses, esfèriques, que contenen entre 15 i 45 d'aquestes flors, sense bulbils i acampanulades; tenen pedicels iguals, més llargs que la flor, que arriben a fer uns 9 mm; els tèpals (no es diferencia entre sèpals i pètals) són el·líptics, obtusos i llisos, blancs o rosats en l'àpex i el nervi. L'androceu està format per 6 estams sortints, d'anteres rosades. L'ovari és súper, trilocular. El fruit és una càpsula globosa amb dues llavors negres a cada lòbul. Floreix d'agost a novembre.

## Referències

* ↑ «Allium ericetorum». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 26 març 2022].

## Referències bibliogràfiques

* Bolòs, O. et al.. Flora manual dels Països Catalans. 3a ed., Barcelona: Pòrtic, 2005.
# Tord gorjanegre

El tord gorjanegre (Turdus atrogularis) és una espècie d'ocell de la família dels túrdids (Turdidae) que s'ha considerat una subespècie de Turdus ruficollis. Habita boscos i matolls, criant a l'Àsia central) i zona limítrofa de l'est d'Europa, des de l'est de Rússia cap a l'est, a través dels Urals, zona del riu Ienissei, el Massís de l'Altai i llac Baikal. Passa l'hivern a l'Àsia meridional des de l'Iran fins a Myanmar. Ocasionalment arriba fins a l'Europa occidental amb una citació al delta de l'Ebre el 2002.

## Referències

* ↑ «Tord gorjanegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 31/01/2021 (català)
* ↑ Distribució i justificació d'estatus de Turdus ruficollis (incloent atrogularis) en IUCN Redlist Rev.31/01/2013 (anglès)
* ↑ David Bigas i Campàs. Llista Patró dels ocells del delta de l'Ebre. Edició 1.0, abril 2012 Arxivat 2012-12-24 a Wayback Machine. Rev. 01/02/2013 (català)
# Tinto

El Tinto (en castellà río Tinto; el seu nom ve del seu color vermellós) és un riu andalús pertanyent a la conca atlàntica, d’aigües tòxiques i amb un gran contingut de ferro i metalls pesants. Circumscrit a la província de Huelva, neix a la sierra del Padre Caro, un dels estreps de la Sierra Morena, prop de Nerva, i desemboca a la ria de Huelva, on conflueix amb l'Odiel.
Prop del seu naixement hi ha Corta Atalaya, el major jaciment miner a cel obert d'Europa, que s'explota des d'abans de l'època romana. Els romans van arrasar els boscos per fer-ne puntals que sostinguessin les galeries de les mines i com a combustible per als forns, cosa que va accelerar l'erosió i treure els nutrients del sòl cultivable. Els fums dels forns van causar pluja àcida que va fer malbé la vegetació. L'enorme volum de runam i escòries diluïdes per la pluja continuen aportant al riu ions de ferro, coure, manganès, sulfats i altres elements contaminants.
Les aigües vermelloses es caracteritzen pel seu pH 2,2 (molt àcid), amb alt contingut en metalls i amb escassetat d'oxigen, cosa que no afavoreix el desenvolupament ni de vegetació de ribera ni de vida animal.
Tanmateix, des d'abans de l'acció humana, a les seves aigües viuen microorganismes que s'alimenten només de minerals i s'adapten a condicions extremes. Per això la NASA i el Consell Superior d'Investigacions Científiques el van escollir com a hàbitat d'estudi per la possible similitud amb l'ambient del planeta Mart.
Hi aflueixen els rius i rieres Nicova, Jarrama, Domingo Rubio, Corumbel, Casa de Valverde i Candón.
* Pont romà sobre el Tinto a Niebla
* Les aigües vermelloses del riu Tinto
* Naixement del Tinto prop de Nerva

## Referències

* ↑ Amaral Zettler, Linda A.; Messerli, Mark A.; Laatsch, Abby D.; Smith, Peter J. S.; Sogin, Mitchell L. (2003-04-01). "From Genes to Genomes: Beyond Biodiversity in Spain's Rio Tinto". The Biological Bulletin. 204 (2): 205–209. doi:10.2307/1543560. ISSN 0006-3185. JSTOR 1543560. PMID 12700155. S2CID 25932347.
* ↑ Corral i Lledó, M.M.; Abolafia de Llanos, M.; Baeza Rodríguez-Caro, J. «La contaminación minera de las aguas del rio Tinto desde la antigüedad a la venta de las minas a los anglesos (1873)». A: Juan Antonio López Geta, J. C. Rubio Campos, M. Martín-Machuca. VI Simposio del Agua en Andalucía : 1 a 3 de junio 2005, Sevilla (en castellà). Madrid: IGME, 2005 (núm.14 Hidrogeología y aguas subterráneas). ISBN 84-7840-577-1.
* 1 2 Corral i Lledó et alii, 2005, p. 1396.
* ↑ Corral i Lledó et alii, 2005, p. 1399.
* ↑ Rodriguez, Juan Bautista. «Comenza el proyecto M.A.R.T.E. en Rio Tinto» (en castellà). NASA, 22-09-2003. Arxivat de l'original el 2021-01-11. [Consulta: 16 maig 2020].

## Enllaços externs

* Imatges del riu Tinto: «Rio Tinto area of Spain where the Mars Analog Research and Technology Experiment (MARTE) is to take place.» (en anglès), 2003. Arxivat de l'original el 2020-10-01. [Consulta: 16 maig 2020].
# Propina

La propina (del llatí propinare , 'donar beure') és una recompensa generalment econòmica que s'atorga com agraïment per un bon servei i pel producte consumit.
En la majoria dels llocs, el client decideix si dona o no una propina i l'import d'aquesta. En els últims anys en alguns països la propina ha esdevingut un pagament obligatori per alguns serveis, els restaurants en són el millor exemple. No obstant això, en ser obligatòria fa que perdi el caràcter de propina (encara que en conservi el nom).
D'altra banda, hi ha empreses en les quals els treballadors no guanyen més que el que obtenen de propines (com és el cas d'empaquetador de supermercat). I en contrast algunes prohibeixen als seus clients deixar propines als empleats. Els pots, a diferència de les propines, se solen repartir entre tots els empleats, ja sigui de forma monetària o en sopar d'empresa.
Aquestes situacions han començat a polaritzar als consumidors, d'una banda hi ha gent que pensa que la propina és quelcom pràcticament obligatori per donar suport a l'economia del treballador, d'altra banda hi ha els qui creuen que donar propina només propicia que els salaris es mantinguin en nivells baixos. Mentre que alguns altres només veuen la propina com un vell costum.
El 2007 Pedro Solbes, llavors ministre d'Economia d'Espanya va afirmar que les propines excessives són un factor per l'augment de la inflació del país.
En països com els Estats Units, el costum de deixar propina s'ha expandit més enllà dels restaurants. És així que és comú lliurar propina al taxista (15%), al grum de l'hotel i al perruquer.

## Etimologia i sinònims

La paraula propina prové del llatí tardà propīna, que significa "invitació a beure".
En francès es diu pourboire , que està composta per pour (per) i boire (beure). I en rus també es diu дать на чай (donar per al te). En l'Amèrica meridional s'anomena Yapa (o napa), que és una paraula derivada del quítxua (encara que també pot ser una altra cosa extra, per exemple un regal per al comprador en realitzar una compra).

## Vegeu també

* Take a penny, leave a penny

## Referències

* ↑ La propina. Cuándo darla. Cuánto dar. A quién dar la propina. Arxivat 2013-01-16 a Wayback Machine. a protocolo.org.
* ↑ "Solbes atribueix la inflació a que no interioritzem el que significa un euro "
* ↑ pronina a diccionari.cat.
* ↑ "Yapa" al diccionari de la RAE.

## Enllaços externs

* Opinions contra la propina;
* Explotació a treballadors Arxivat 2009-04-12 a Wayback Machine.;
# Magí Nuet i Mulet

Magí Nuet i Mulet (Santa Coloma de Queralt, 24 de gener de 1656 – 28 d’octubre de 1679) va ser un organista, compositor de l'església parroquial de Santa Maria de Verdú.
Es desconeix com s'introdueix Mulet en les composicions per a orgue, atès que els seus pares eren d’origen humil i no estaven relacionats en l’àmbit musical. Josep Maria Salisi planteja que, de ben infant, seria educat en una capella musical o introduït en una escola. La primera coneguda sobre Mulet és del 10 de juny de 1676, quan figura a l'església de Santa Maria de Verdú, on possiblement hi accedeix a través de l'organista colomí Josep Fornés (o Forner), que ja es trobava a l'església verdurina.
El 1676 exerceix a Verdú com a mestre de capella i organista, però renuncia a aquesta funció els següents anys (1677, 1678 i 1679) per motius desconeguts. Probablement, no va abandonar el municipi urgellenc; no debades, durant el bienni 1677-1678 compon les següents obres a sis veus, totes dipositades al Fons Verdú de la Biblioteca de Catalunya:
* Alma redeptemoris mater (antífona, 1677)
* Ave Regina caelorum (antífona a sis veus, 1678)
* Christus natus est (salm, 1677)
* Fratres, Domine ad adjuvandum, Cum invocarem, In te Domine speravi, Qui habitat, Ecce nunc, Nunc dimittis (salm, 1677)
* Missa (1678)
* Regina caeli (antífona, 1677)
* Regina caeli (antífona, 1677)
* Salve regina (antífona, 1677)
El primer d’agost de 1679, Nuet es desplaça a Santa Coloma de Queralt, on morirà el 28 d’octubre del mateix any.

## Bibliografia

* Salisi, Josep Maria. El repertori litúrgic marià a finals del segle XVII (Les antífones marianes de l'M 1168 del Fons Verdú de la Biblioteca de Catalunya. Barcelona: Tesi doctoral, 2012.

## Referències

* ↑ «AHAT, Parroquials, Santa Coloma de Queralt, Baptismes (1627-1687), f. 255», 1656. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «AHAT, Parroquials, Santa Coloma de Queralt, Òbits (1657-1708), f.382», 1679. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Aproximació a la música religiosa a la segona meitat del segle XVII i inicis del XVIII a la Conca de Barberà. Aspectes de la vida i obra d'alguns dels músics de la comarca.». Aplec de Treballs, n. 35, 2017, pàg. 165-166.
* ↑ Salisi, 2017, p. 167 i 168.