OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Montserrat Canela i Garayoa

Montserrat Canela i Garayoa (Sant Guim de Freixenet, 1959) és una arxivera i escriptora catalana.
Ha publicat diverses novel·les juvenils i dos llibres de contes infantils. A banda d'escriure, ha estat vinculada al món dels arxius: del 2000 a l'octubre de 2024, quan es va jubilar, va treballar a l'Alt Comissionat de les Nacions Unides per als Refugiats.
Ha guanyat el Premi Joaquim Ruyra de narrativa juvenil l'any 1985 i el premi Hospital Sant Joan de Déu.

## Obra

* 1987: Les flors salvatges
* 1998: El cercle d'Oroboros
* 1999: Al final de l'abisme
* 1999: Ioshi i la pluja
* 2000: El mineral 202
* 2000: El laberint del sector D-delta
* 2005: Un pastís horrorós

## Referències

* ↑ «MONTSERRAT CANELA». La casa del llibre. [Consulta: 4 desembre 2018].
* ↑ «MONTSERRAT CANELA I GARAYOA» (en espanyol). El Corte Inglés. [Consulta: 4 desembre 2018].
* ↑ Mohebi, Motahareh. «Archiving a cherished chapter: celebrating Montserrat’s retirement at UNHCR | UNHCR Blog» (en anglès americà). [Consulta: 7 febrer 2025].
# Suds

Suds és una pel·lícula muda dirigida per John Francis Dillon i produïda i protagonitzada per Mary Pickford. Basada en l’obra teatral 'Op o' Me Thumb de Frederick Fenn i Richard Pryce, fou estrenada el 27 de juny de 1920.

## Repartiment

* Mary Pickford (Amanda Afflick)
* Albert Austin (Horace Greensmith)
* Harold Goodwin (Benjamin Pillsbury Jones)
* Rose Dione (Madame Didier)
* Darwin Karr (arxiduc)
* Theodore Roberts (duc imaginari)
* Taylor N. Duncan
* Joan Marsh (nena)
* Nadyne Montgomery
* Hal Wilson

## Argument

Amanda Afflick, una bugadera de Londres amb una gran imaginació romàntica, es veu contínuament humiliada per la seva patrona, Madame Didier. Amanda està enamorada de Horace Greensmith, un client que vuit mesos enrere va portar una camisa per rentar i encara no ha tornat a buscar-la. Explica a les seves companyes de feina que en realitat ella és una duquessa, que la camisa pertany al seu promès, al casament amb el qual el seu pare es va oposar, enviant-la cap a Londres. Els diu que ell un dia tornarà a buscar-la. Mentre espera el seu Lord, Amanda salva Lavender, el vell cavall del repartidor de la bugaderia, de ser enviat a l’escorxador i se l’emporta a casa amb ella. Tenir un cavall en un segon pis no és cosa fàcil i l’endemà ella és expulsada per llogaters indignats.
Per sort, Lady Burke, una filantropa, ve en ajuda de Lavender proporcionant-li acollida a la seva hisenda. Encara que el conductor de la bugaderia, Ben Pillsbury, està enamorat d’Amanda, ella no li fa cas, preferint esperar l’imaginat Lord Horace. Quan Horace Greensmith finalment arriba a buscar la seva camisa, Amanda li suplica que fingeixi que és el seu estimat. Horace simpatitza amb Amanda i la convida a la seva mansió. Allà, en veure el seu estil cockney, s'avergonyeix d'ella i canvia d'opinió. Amanda se n'adona i marxa amb el cor trencat. Més tard és contractada com a dama de companyia de Lady Burke cosa que li permet viure bé. Un dia ella descobreix que Horace és un treballador al camp i s'enamoren l'un de l'altre.

## Referències

* ↑ Reid, John Howard. Silent Films & Early Talkies on DVD: A Classic Movie Fan's Guide (en anglès). Lulu.com, 2008-06-26, p. 249. ISBN 978-1-4357-1073-3.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 377. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ «United Artists releases». The Film Daily XII, 37, 07-05-1920, pàg. 2.

## Enllaços externs

* Suds al catàleg de l'American Film Institute
# Wilhelm Fliess

Wilhelm Fliess (Arnswalde, actualment Choszczno, Polònia, 24 d'octubre 1858 — Berlín, 13 d'octubre 1928) metge, psicòleg i biòleg alemany.

## Biografia

Otorrinolaringòleg berlinés, elaborà una teoria pansexualista sobre les motivacions de la conducta humana. Defensà l'existència de tendències femenines i masculines en qualsevol individu, una periodicitat específica subjecta a una llei fonamental segons el model dels ritmes menstruals uterins, i la correspondència estructural entre els òrgans genitals i el nas.
Algunes tesis seues les incorporà a la psicoanàlisi Sigmund Freud, amb qui havia mantingut una gran amistat, testificada per la correspondència mútua de 1887 a 1904 (Aus den Anfängen der Psychoanalyse). S'hi pot apreciar la seua influència en l'evolució del creador de la psicoanàlisi, així com la importància d'aquest llegat per a la comprensió de la seua obra i especialment de la seua autoanàlisi. Fliess acabaria acusant a Freud de furtar-li les idees.

## Algunes publicacions

* Wilhelm Fliess. Die Beziehungen zwischen Nase und weiblichen Geschlechtsorganen (In ihrer biologischen Bedeutung dargestellt), VDM Verlag Dr. Müller, Saarbrücken 2007
* ----. Sigmund Freud. Briefe an Wilhelm Fließ 1887 – 1904. Ed. S. Fischer Verlag, 2. Auflage (incl. Errata und Addenda) 1999
* Amb Sigmund Freud. The Complete Letters of Sigmund Freud to Wilhelm Fliess, 1887-1904. Ed. Belknap Press, 1986, ISBN 0-674-15421-5
* Amb Ernest Jones:
** ----. 1953. Sigmund Freud: Life and Work. Vol. 1: The Young Freud 1856–1900
** ----. 1955. Sigmund Freud: Life and Work. Vol. 2: The Years of Maturity 1901–1919
** ----. 1957. Sigmund Freud: Life and Work. Vol 3: The Last Phase 1919–1939. London: Hogarth Press
* Amb Robert Fliess
** Psychoanalytic Sèries, Vol. 1: Erogeneity and Libido: Addenda to the Theory of the Psychosexual Development of the Human
** Psychoanalytic Sèries, Vol. 2: Ego and Body Ego: Contributions to Their Psychoanalytic Psychology
** Psychoanalytic Sèries, Vol. 3: Symbol, Dream and Psychosis

## Referències

* 1 2 La Fuente Niño, Enrique; Loredo Narciandi; Castro Tejerina; Pizarroso López. Historia de la psicología. Madrid: UNED, 2017. ISBN 9788436271843.

## Bibliografia

* Freud, Sigmund. Cartas a Wilhelm Fließ (1887–1904). Nueva edición completa. Buenos Aires & Madrid: Amorrortu Editores, 2008. ISBN 978-950-518-128-5.
* Chemama, Roland & Vandermersch, Bernard. Diccionario del psicoanálisis. Segunda edición revisada y ampliada. Buenos Aires & Madrid: Amorrortu editores, 2004. ISBN 950-518-105-1.

## Enllaços externs

* L'ascesi freudiana: les cartes a Fliess.
# Mohinder Lal

Mohinder Lal (Nasik, 1 de juny de 1936 - Espanya, 1 de juliol de 2004) fou un jugador d'hoquei sobre herba indi que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre herba. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, guanyà la medalla d'or en la mateixa competició. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or als Jocs Asiàtics de 1966.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Mohinder Lal». [Consulta: 31 juliol 2022].
# Mimunt Hamido Yahia

Mimunt Hamido Yahia (Melilla, 1961) és una activista nord-africana pels drets de les dones. És coneguda per significar-se en contra del hijab en considerar-lo un element patriarcal «que no forma part de la tradició del Marroc».

## Obra publicada

* No nos taparán: islam, velo, patriarcado. Madrid: Akal, 2021. ISBN 978-84-460-4870-1.

## Referències

* ↑ «Els matins - Mimunt Hamido: "Si denuncies la discriminació de la dona a la teva religió, et consideren islamofòbica"». TV3, 09-04-2021. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ Luque, Alejandro. «La izquierda, por presumir de multiculturalismo, acepta un símbolo sexista» (en castellà). El Diario, 18-08-2021. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ García Guerrero, Víctor. «El velo tiene un mensaje totalmente político del islam más reaccionario» (en castellà). RTVE, 27-03-2021. [Consulta: 28 octubre 2023].
# Carl Friedrich Hindenburg

Carl Friedrich Hindenburg (Dresden, 13 de juliol de 1741 - Leipzig, 17 de març de 1808) fou un matemàtic alemany del segle xviii, conegut pels seus estudis pioners en Combinatòria.

## Vida

Fill d'un comerciant de Dresden, va ser educat per preceptors privats. El 1757 va ingressar a la universitat de Leipzig on es va doctorar el 1769, després d'una breu estança a la universitat de Göttingen on va fer amistat amb Kästner. El 1771 va ser escollit privatdozent (una mena de professor interí) de la universitat de Leipzig, en la que, posteriorment va ser professor extraordinari de Filosofia (el 1781) i professor titular de Física (el 1786), càrrec, aquest darrer, que ocuparia fins a la seva mort.

## Obra

Hindenburg és reconegut per dos motius: per haver creat una denominada escola combinatòria (que només es va desenvolupar a Alemanya) i per haver estat creador i editor de les primeres revistes científiques exclusivament matemàtiques.

## Referències

* ↑ Noble, 2022, p. 67.
* ↑ Noble, 2022, p. 68.
* ↑ Séguin, 2005, p. 63.
* ↑ Knuth, 2013, p. 30.

## Bibliografia

* Knuth, Donald E. «Two Thousands years of combinatorics». A: Robin Wilson, John J. Watkins (eds.). Combinatorics: Ancient & Modern (en anglès). Oxford University Press, 2013, p. 3-40. ISBN 9780199656592.
* Noble, Eduardo. The Rise and Fall of the German Combinatorial Analysis (en anglès). Birkhäuser, 2022. ISBN 978-3-030-93819-2.
* Séguin, Philippe «La recherche d'un fondement absolu des Mathématiques par l'Ecole combinatoire de C.F. Hindenburg (1741-1808)» (en francès). Philosophia Scientiae, Vol. Esp. 5, 2005, pàg. 61-79. DOI: 10.1016/j.hm.2006.02.004. ISSN: 1775-4283.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Carl Friedrich Hindenburg» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Haas, Karlheinz. «Hindenburg, Carl Friedrich». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 25 maig 2015].
# Dokuchaevita

La dokuchaevita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom per Vasily Vasilyevich Dokuchaev (1 de març de 1846 a Milyukovo, governació de Smolensk - 8 de novembre de 1903 a Sant Petersburg), geòleg i geògraf rus, a qui se li atribueixen les bases de la ciència del sòl.

## Característiques

La dokuchaevita és un vanadat de fórmula química Cu₈O₂(VO₄)₃Cl₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. Es troba relacionada químicament, i d'alguna manera també estructuralment, amb la yaroshevskita. També és químicament similar a l'averievita. No s'ha de confondre amb la dokuchaevita (de Sumin), una varietat de delafossita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del museu mineralògic de la Universitat Estatal de Sant Petersburg (Rússia), amb el número d'espècimen: 1/19664.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la fumarola Iadovítaia, situada al segon con d'escòria de l'avanç nord de la Gran erupció fissural del volcà Tolbàtxik, al krai de Kamtxatka (Rússia). També ha estat descrita al dipòsit de coure de Mednorudyanskoye, a l'óblast de Sverdlovsk (també a Rússia), i al districte miner de Dzhezkazgan, al Kazakhstan. Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Dokuchaevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 juliol 2021].
# Fernandisco

Fernando Martínez Teruel (Badalona, 1959), més conegut com a Fernandisco, és un locutor, DJ i presentador, especialitzat en música, i DJ de ràdio i televisió.
Va estudiar psicologia, però va acabar dedicant-se a la ràdio. A la dècada del vuitanta va treballar a Radio España, quan es va convocar un concurs a nivell nacional en busca de nous presentadors. Va obtenir molt d'èxit durant la seva estada a la cadena musical 40 Principales, on treballà amb Joaquín Luqui. Allà va presentar el programa Del 40 al 1, tant en versió radiofònica com televisiva.
Després va passar per diverses cadenes com Cadena SER, Canal Plus, La 2, COPE, Popular TV o Radio Punto i va presentar programes com La noche de Fernandisco, Club Popular, Nunca fuimos ángeles o Lo mejor de Fernandisco. El 2004 va ser nomenat director d'Europa FM, part d'Onda Cero, però va ser destituït nou mesos després per falta de confiança de la cadena en el seu projecte. Va passar per Gestiona Radio, col·laborant en alguns programes, a més de continuar vinculat al món de la música i organitza festes i festivals dedicats a artistes dels anys vuitanta i noranta. Va fitxar per la COPE i després de diversos altres fitxatges i col·laboracions, al setembre del 2015 fins a desembre del 2018 va fer un programa per musulmans castellanoparlants. Després va fer un programa anomenat "Vaya tardecita", fins al 2019, en què va engegar el programa Desde que amanece, apetece a BOM Radio.
El 2012 va ser pregoner de les Festes de Maig de Badalona.
El 2024 surt a la docuserie Megamix brutal de 3Cat (Televisió de Catalunya) com a narrador.

## Referències

* 1 2 3 Costa, M «¿Qué fue de 'Fernandisco'?» (en castellà). Las Provincias, 13-09-2013 [Consulta: 10 març 2014].
* 1 2 Redacció «Aquesta setmana parlem amb… Fernando Martínez “Fernandisco” pregoner de les Festes de Maig 2012». Tot Badalona, Montgat i Tiana, 04-05-2012 [Consulta: 10 març 2014]. Arxivat 2012-08-22 a Wayback Machine.
* ↑ Redacció «Fernando Martínez, «Fernandisco», nuevo director de Europa FM» (en castellà). ABC, 24-07-2004 [Consulta: 10 març 2014].
* ↑ Marcos, Charo «Fernandisco, cesado tras nueve meses como director de Europa FM» (en castellà). El Mundo, 07-06-2005 [Consulta: 10 març 2014].
* ↑ «Fernandisco». [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ «Desde que amanece, apetece» (en castellà). [Consulta: 10 desembre 2022].
# Gordon Regguinti

Gordon Regguinti (Minnesota, 1954) és un periodista nord-americà d'ètnia anishinaabemowin, graduat en Estudis Indis a la Universitat de Minneapolis el 1987. Actualment és director executiu de la Native American Journalists Association a Minneapolis. Ha escrit The sacred harvest: ojibway wild rice gathering (1992).

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
# Alexander England

Alexander England (Austràlia, 24 de juliol de 1986) és un actor australià. El 2019 va protagonitzar al costat de Lupita Nyong'o i Josh Gad la comèdia zombi Little monsters.

## Referències

* ↑ Batson, Peter. «It’s all about the accent». The Border Mail, 16-08-2012. [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ Partenza, Nathan. «Wild Boy ready to get back on horse». The Border Mail, 26-09-2011. [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ Vickery, Colin. «Alexander England joins Offpring as hospital manager Harry Crewe». News.com.au, 26-07-2016. [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ Clarke, Stewart. «Lupita Nyong’o, Josh Gad to Star in Zombie Rom-Com ‘Little Monsters'». Variety, 30-10-2017. [Consulta: 3 maig 2018].
# Don Juan (pel·lícula de 1998)

Don Juan és una pel·lícula en francès de 1998 escrita i dirigida per Jacques Weber, protagonitzada pel mateix Weber, al costat de Michel Boujenah, Penélope Cruz i Emmanuelle Béart. El guió està basat en l'obra Don Joan o el festí de pedra de Molière.

## Argument

Espanya a mitjans del segle XVII. Una sèrie de guerres sagnants ha assolat la nació. Don Juan el noble i els seus servents Sganarelle i La Violette recorren el camp a cavall, perseguits pels germans Alonse i Carlos, que busquen venjança per l'insult a l'honor de la seva germana, Donya Elvira. Don Juan sedueix dues joves, Mathurine i Charlotte, que lluiten entre elles per guanyar-se el seu cor. Al final, Don Juan es troba amb el seu pare i la seva mare i es penedeix dels seus pecats passats.

## Repartiment

* Jacques Weber com a Don Juan
* Michel Boujenah com a Sganarelle
* Emmanuelle Béart com a Elvire
* Penélope Cruz com a Mathurine
* Ariadna Gil com a Charlotte
* Denis Lavant com a Pierrot
* Michael Lonsdale com a Don Luis
* Jacques Frantz com a Don Alonse
* Pierre Gérard com a Carlos
* Arnaud Bedouët com La Violette
* Philippe Khorsand com a Monsieur Dimanche
* Lucas Uranga com a xafarder
* Pedro Casablanc com a Lucas
* Claudia Gravy com la mare de Don Juan
* Xavier Thiam com a La Ramée

## Premis i nominacions

* 24a cerimònia dels Premis César (França),
** Nominada: Millor vestuari (Sylvie de Segonzac)

## Referències

* ↑ «Don Juan» (en francès). allocine.fr. [Consulta: 22 juliol 2021].
* ↑ «Don Juan de Jacques Weber - (1998) - Comédie dramatique» (vidéo). Télérama..
* ↑ Zonca’s ‘Angels' flies highest among Cesars, Variety, 7 de març de 1999

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Jules Férat

Jules-Descartes Férat (Ham, 28 de novembre de 1829 - París, 6 de juny de 1906), més conegut com a Jules Férat, va ser un il·lustrador, pintor i gravador francès. Juntament amb Léon Benett i Édouard Riou, va ser un dels grans il·lustradors de Jules Verne.

## Biografia

Entre 1850 i finals de la dècada de 1880, Jules Férat va treballar com a il·lustrador per a importants empreses franceses i per la difusió del progrés científic, en particular per Louis Figuier. També se li demanen il·lustracions per a obres novel·lístiques d'autors com Eugène Sue, Mayne-Reid, Edgar Allan Poe, Émile Zola, Jules Sandeau, Louis Boussenard i Victor Hugo.
Des de 1866, va treballar en l'obra «Bibliothèque des Merveilles» publicada per Hachette. Gràcies al seu treball realitzat en aquesta publicació, Pierre-Jules Hetzel li va demanar que il·lustrés l'obra una ciutat flotant de Jules Verne, sent el principi d'una col·laboració que va incloure els Viatges extraordinaris. També va realitzar il·lustracions per a la revista Journal des Voyages.
Va morir a la Casa Dubois (antic nom de l'Hospital Fernand-Widal) del 10è Districte de París.

## Obra destacada
### Il·lustracions per a Julio Verne

* 1871, Uneix ville flottante, 44 il·lustracions; Les Forceurs de Blocus, 17 il·lustracions.
* 1872, Aventures de trois Russes et de trois Anglais dans l'Afrique austral 53 il·lustracions.
* 1873, Li Pays des fourrures, 103 il·lustracions juntament amb Alfred Quesnay de Beaurepaire .
* 1875, L'Île mystérieuse, 152 il·lustracions.
* 1875 , Martin Pau, 17 il·lustracions.
* 1876, Michel Strogoff, 91 il·lustracions.
* 1877, Els Indes noires, 45 il·lustracions.
* 1876, Un drame au Mexique, 6 il·lustracions.
* Exemple per a l'obra: Miquel Strogoff (Verne)
* Exemple per a l'obra: Aventures de tres russos i tres anglesos a l'Àfrica austral (Verne)
* Exemple per a l'obra: Un drama a Mèxic
* Exemple per a l'obra: Una ciutat flotant

## Referències

* ↑ Archives départementales de la Somme, Commune de Ham, acte de naissance, année 1829 (page 162/202)
* ↑ La série Les Grandes Usines françaises de Julien Turgan, parue d'abord chez Michel Lévy frères en 1860 ; Les Nouvelles conquêtes de la science éditées à partir de 1883.
* ↑ Source : Journal universel : L'illustration vérifiée dans les tables décennales du de Paris contrairement à ce qui est indiqué dans Arthur B. Evans : The illustrators of Jules Verne Arxivat 2013-10-10 a Wayback Machine. qui donne 1889 comme date de décès.
# Sérgio Tréfaut

Sérgio Tréfaut, o Serge Tréfaut (São Paulo, 23 de febrer de 1965) és un director de cinema brasiler que destaca en la pràctica del cinema documental. La seva pel·lícula Lisboetas sobre els nous immigrants a la Lisboa d'avui, va guanyar el premi a la millor pel·lícula portuguesa a IndieLisboa 2004 i va ser un èxit de taquilla. El 2011 es va estrenar en ficció amb Viagem a Portugal.

## Biografia

Nascut durant el Brasil el 1965, a São Paulo, fill d'un pare portuguès de l'Alentejo i d'una mare francesa. El seu pare, el periodista Miguel Urbano Rodrigues, un activista comunista, es trobava a l'exili polític al Brasil l'any 1957, on era editorialista d’ Estado de São Paulo. Quan Sérgio Tréfaut tenia 10 anys, el seu germà gran va ser torturat i gairebé assassinat per l'exèrcit brasiler. En aquell moment la família va fugir del Brasil cap a França. El 1977 en Sérgio va arribar a Lisboa, on va completar els seus estudis secundaris a l'institut francès. Entre 1983 i 1988 es va llicenciar en Filosofia a la Sorbona (París). A partir de 1988 va tornar a Portugal, treballant com a ajudant de direcció, periodista i productor. L'any 2002 va crear la seva pròpia productora, Faux, amb la qual va dirigir la majoria de les seves pel·lícules.

## Filmografia

* 2022: A Noiva
* 2021: Paraíso
* 2018: Raiva
* 2016: Treblinka
* 2014: Alentejo, Alentejo
* 2011: Viagem a Portugal
* 2009: Waiting for Paradise (curtmetratge)
* 2009: A Cidade dos Mortos
* 2004: Lisboetas
* 2003: Novos Lisboetas
* 2002: Fleurette
* 1999: Outro País
* 1992: Alcibíades (curtmetratge)

## Referències

* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.«Cópia arquivada».
* ↑ ¿Quiénes son los nuevos Lisboetas?, cineuropa, 13 de juny de 2006
* ↑ Faux a unifrance.org
* ↑ Treblinka le vale a Tréfaut su tercer galardón en el IndieLisboa, cineuropa.org, maig de 2016
* ↑ Raiva a cinemaldito.com
* ↑ Sérgio Tréfaut: La maquinaria nazi de matar es única solo por su eficiencia, La Vanguardia, 24 de maig de 2018

## Enllaços externs

* Web oficial
# Cornanèl

Cornanèl (en francès Cournanel) és un municipi del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània. L'1 de gener del 2022 tenia 664 habitants.

## Referències

* ↑ De Palmas, J.-P.; Lavaud, C. «Population de référence au 1er janvier 2022 : 6 080 731 habitants en Occitanie» (en francès), 19 desembre 2024. [Consulta: 1 febrer 2025].
# Alexandre de Bernay

Alexandre de Bernay (Bernay, dècada del 1150 - dècada del 1190) també anomenat Alexandre de París, degut al fet que havia viscut a París, fou un escriptor normand del segle xii.
Natural de Bernay a Normandia, Alexandre va començar a ser popular amb Elena, mare de Sant Martí, Brison i amb el romanç d'Atis i Porfilies el qual, segons ell, havia traduït del llatí. Va continuar, amb Thomas de Kent, l'obra iniciada per Lambert le Court, Li Romans d'Alixandre, traduït (más aviat imitat) de Quint Curti Rufus, de la vida d'Alexandre el Gran atribuïda a Cal·lístenes i de l'Alexandriada de Philippe Gautier de Chatillon i en el qual antigament hom pensava que s'hi havia fet servir per primer cop el vers dodecasíl·lab francès, que des d’aquell moment es va anomenar alexandrí.

## Obres

* Le Roman d'Alexandre (romanç d'Alexandre)
* L'Ystoire de la belle Helayne de Constantinople, mère de Saint Martin de Tours en Tourraine, et de Saint Brice, son frère (història d’Elena, mare de Sant Martí)

## Referències

* ↑ Gert Pinkernell: Merkblätter zur Einführung in die Literaturwissenschaft (Französisch), Wuppertal 2002 Arxivat 2018-01-24 a Wayback Machine..
* ↑ King's College London: Medieval Francophone Literary Culture Outside France

## Fonts

* Pierre René Auguis, Les Poètes françois, depuis le XIè siècle jusqu’à Malherbe, París, Crapelet, 1824
* Alfred Foulet, The Medieval French roman d’Alexandre París, PUF, 1976
* Catherine Gaullier-Bougassas, Les Romans d’Alexandre : aux frontières de l’épique et du romanesque, París, Champion, 1998 ISBN 2-85203-678-9