OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Catalina Ruiz Pérez

Catalina Ruiz Pérez (València, 14 de juliol de 1957 - Ib., 8 d'agost de 2019) va ser una física valenciana. La seua recerca se centrava en l'estudi dels materials moleculars, les tècniques d'obtenció i caracterització, i la relació entre les propietats dels materials i la seua estructura cristal·lina. També era catedràtica de Física Aplicada a la Universitat de La Laguna, on dirigia el laboratori de raigs X i materials moleculars.

## Biografia

Es va llicenciar en Física a la Universitat de València. Després de realitzar la seua tesina, el 1984 es va traslladar a l'Institut Max Planck de Bioquímica, situat a Martinsried, Múnic, on va treballar durant prop de quatre anys en la seua tesi en el grup del professor Robert Huber, qui seria Premi Nobel de Química el 1988. El 1987 va tornar a Espanya, i es va incorporar a Tenerife a l' Institut Universitari de Bio-Orgànica Antonio González (IUBO-AG), des d'on va passar el 1988 al Departament de Física de la Universitat de La Laguna (ULL). El 1992 va tornar al Max-Planck amb una beca de la Fundació Alexander von Humboldt per treballar amb el professor Huber. De retorn a la ULL, va crear el laboratori de raigs X i materials moleculars i va ser nomenada catedràtica el 2000. Va ser professora visitant a París, Hamburg, el MIT, i també va estar a les universitats de Bari, Roma, Bordeus, Stuttgart, Innsbruck, Cusco, Concepció i Edimburg.
Va ser vicerectora de Recerca i Transferència de Coneixement de la ULL (2011-2014) i professora honorària per la Universitat de San Pedro de Chimbote.
Va morir el 8 d'agost de 2019, als 62 anys, a causa d'un càncer que tenia des de 2018.
Casada amb Artemio. Tenia dues filles: Laura i Mirela.

## Premis i guardons

Al llarg de la seua vida va obtenir diversos premis; entre ells:
* Premi Linus Pauling, atorgat per la Royal Society of Chemistry;
* Medalla d'Honor “Hermilio Valdizán” de la Universitat Nacional Hermilio Valdizán de Huánuco;
* Premi Canàries (2017) en la seua modalitat de Recerca i Innovació, atorgat pel Govern de Canàries. Va ser la primera dona a rebre aquest guardó.
* Premi Charter 100 (2017);
* Esment especial de la Fundació Humbolt.

## Referències

* 1 2 3 Laguna, Universidad de La. «Facultad de Ciencias - Sección de Física - Universidad de La Laguna: Portal E-Guía». e-guia.ull.es. Arxivat de l'original el 22 de març de 2018. [Consulta: 20 març 2018].
* ↑ Redacción «Esquela de Dña. Catalina Ruiz Pérez». , 09-08-2019 [Consulta: 12 agost 2019].
* ↑ «Acto Institucional del Día de Canarias 2017». [Consulta: 20 març 2018].
* ↑ «Premio Charter 100 2017 - Investigación - Catalina Ruíz Pérez - Charter 100». [Consulta: 20 març 2018].
# Duds

Duds és una pel·lícula muda de misteri de la Goldwyn Pictures dirigida per Thomas R. Mills i protagonitzada per Tom Moore, Patricia Melton i Naomi Childers. Basada en la novel·la homònima de Henry C. Rowland, la pel·lícula es va estrenar el 22 de febrer de 1920. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

En tornar del front de guerra, la capità Phoebe Plunkett salva Olga Karakoff d’una batuda de policies. Olga resulta ser la filla d'un ric joier que el contracte amb el propòsit de detenir uns contrabandistes de joies per poder recuperar el diamant anomenat Sultana. De fet, Plunkett està enamorat d'Olga. Durant la seva missió, coneix Patricia Melton, que diu ser una agent del Servei Secret francès que també va a la recerca del diamant. Plunkett descobreix el pare d’Olga en el refugi dels contrabandistes i sospita que està aliat amb ells per lo que vol renunciar al contracte. No obstant això, Patricia és la veritable impostora i quan descobreix que la joia està tancada en un medalló que Olga porta al coll la captura a ella i el diamant. Plunkett aconsegueix rescatar-la aconseguint el seu amor i una gran recompensa per recuperar la joia.

## Repartiment

* Tom Moore (Phoebe Plunkett)
* Naomi Childers (Olga Karakoff)
* Christine Mayo (Patricia Melton)
* Edwin Stevens (Karakoff)
* Lionel Belmore (Rosenthal)
* Edwin Wallock (Durand)
* Clarence Wilson (Jues)
* Milton Ross (Slater)
* Betty Lindley (Helen Crosby)
* Florence Deshon (marquesa)
* Jack Richardson (amic de Pat)

## Referències

* 1 2 «Not enough complications here for the best in detective mystery pictures». The Film Daily XI, 80, 21-03-1920, pàg. 17.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 400. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ «Goldwyn Lists Releases». Film Daily XI, 58, 28-02-1920, pàg. 2.
* ↑ «Duds» (en anglès). American Silent Feature Film Survival Database, 1920. [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ Wlaschin, Ken. Silent Mystery and Detective Movies: A Comprehensive Filmography (en anglès). McFarland, 2009-10-21, p. 76. ISBN 978-0-7864-5429-7.

## Enllaços externs

* “Duds” al catàleg de l'American Film Institute
# France 3 Nouvelle-Aquitaine

France 3 Nouvelle-Aquitaine és una de les 13 direccions regionals i territorials de France 3 (grup France Télévisions) que reuneix tres sucursals locals de Nouvelle-Aquitaine: França 3 Aquitanie, France 3 Limousin i France 3 Poitou-Charentes, així com el canal regional NoA .

## Història

Per complir amb la nova divisió administrativa resultant de la reforma territorial de 2014 i del desig de duplicar el temps d’emissió dels programes regionals, la direcció de France Télévisions anuncià, el 15 de desembre de 2016, una reorganització de la seva xarxa regional per a l'1 de gener de 2017. Els 4 pols de governança, resultants de la divisió del 2009, s'abandonaren en favor de 13 direccions regionals, que corresponen als límits administratius de les regions de la reforma territorial del 2014. Les 24 sucursals es mantenen al sí de les 13 direccions regionals.
El dia 1 de gener de 2017 es va crear l'oficina regional de France 3 Nouvelle-Aquitaine, que aglutina les sucursals locals de France 3 Aquitaine, France 3 Limousin i France 3 Poitou-Charentes. Està dirigit per Laurence Mayerfeld. El delegat de l'antena i els programes és Dominique Papon.
El dia 11 de setembre de 2018 es llança el nou canal NoA. Creat en el marc d’un contracte d’objectius i recursos entre France Télévisions i la regió de la Nouvelle-Aquitaine, aquest nou canal emet un programa 100% regional per a internet i les pantalles.

## Objectius

La gestió regional s'utilitza per a la creació de continguts audiovisuals per a les tres sucursals de proximitat cridades a desenvolupar-se en el futur, però es manté l’autonomia editorial per a les sucursals locals (informatius de televisió en la franja de 12-13h i de 19-20h). Com a part d’aquest canvi, France 3 Nouvelle-Aquitaine agrupa al seu lloc web el contingut difós a France 3 Aquitaine, France 3 Limousin i France 3 Poitou-Charentes i processa informació de la regió en temps real.

## Referències

* ↑ France Télévisions. «Communiqué de presse - Des nouveaux objectifs régionaux» (en francès). francetvpro.fr, 15-12-2016. Arxivat de l'original el 4 de maig 2017. [Consulta: 7 febrer 2017]..
* 1 2 Enguérand Renault. «France Télévisions lance la réforme de France 3» (en francès). Le Figaro, 15-12-2016. [Consulta: 7 febrer 2017]..
* ↑ «Le réseau régional se réforme La nouvelle équipe de la direction France 3 Nouvelle-Aquitaine» (en francès). www.francetvpro.fr. [Consulta: 8 setembre 2019].
# Teix del Torrent de l'Orri

El teix del Torrent de l'Orri (Taxus baccata) és un arbre que es troba al municipi de Sales de Llierca (la Garrotxa), el qual fou declarat Arbre Monumental per la Generalitat de Catalunya l'any 2000.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 4,59 m.
* Perímetre de la base del tronc: 6,09 m.
* Alçada: 12 m.
* Amplada de la capçada: 16,60 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 808 m.

## Entorn

Es troba en un bosc espès on predomina el rajolet i el roure pènol, acompanyat de conjunts de blada i de teixeda. Hi ha abundància d'orella d'os, arrapada a les roques calcàries del torrent. El sotabosc de boix és ric en molses i herba fetgera. Hi abunda el tortellatge i el lloreret. Quant a fauna, s'hi pot observar la mallerenga carbonera i restes de l'activitat de la guineu i el teixó.

## Aspecte general

Encara que hom creu que pot arribar a tindre uns 1.000 anys, el seu aspecte és força bo, i no sembla pas afeblit, però té un roure tombat a sobre que li ha malmès l'ull de creixement i alguna branca secundària. Com succeeix a gairebé tots els teixos del torrent, té un atac d'algun insecte que li ataca les fulles i li produeix una malformació, la qual no sembla greu. Té alguna branca seca a la part inferior de la capçada, però es tracta de branques de dimensions molt minses i poc importants. El brancatge principal en general està en un bon estat i no hi ha indicis de sequera foliar. És singular per la gruixària del tronc, així com pel port i la ubicació, i, de manera destacable, per la naturalesa de bosc tancat i inhòspit de l'hàbitat que l'aixopluga.

## Curiositats

A uns 60 metres a l'est d'aquest teix n'hi creix un altre (segurament, fill d'aquest), de dimensions força interessants i d'una estètica molt ufanosa. Té un aspecte fitosanitari molt bo i fa 2,18 m de perímetre a 1,30 m d'alçada de tronc. El teix del Torrent de l'Orri i d'altres de més petits donen nom a l'indret on es troben: "Sot dels Teixos".

## Accés

Des de Tortellà (GIV-5232 i després GIV-5231), cal agafar el camí que duu a la masia de l'Orri. Passa per la parròquia de Sant Andreu de Gitarriu i, de retorn, per Sadernes, i finalment acaba a Montagut i Oix. A uns 350 m abans d'arribar a la masia de l'Orri, a mà esquerra, hi ha un camí de ròssec o vella passera de troncs de pi, que, si és seguit uns 10-15 minuts, s'enfila fins al mateix torrent de l'Orri i davant del majestuós teix, el qual trobem un cop travessem el torrent. GPS 31T 0470420 4681079.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 130-131.
* 1 2 Busquem arbres amb història (català)
* ↑ Parcs de Catalunya - Arbres monumentals Arxivat 2016-02-18 a Wayback Machine. (català)
# Tedald de Canossa

Tedald de Canossa (mort el 1012) va ser comte de Brescia des de 980, Mòdena, Ferrara, i Reggio des de 981, i Mantua des de 1006. Utilitzava el títol de margrave a causa de les seves vastes propietats i la seva situació de frontera. La seva família era Canossa i era el fill d'Adalbert Azzo de Canossa que havia donat suport a Otó I contra Berenguer d'Ivrea i Adalbert I d'Ivrea. El seu ascens va ser degut en part per la seva lleialtat a la dinastia dels Otto.
Es va enfrontar al seu company margrave Arduí d'Ivrea en el seu intent per la corona italiana el 1002. Va acompanyar l'Emperador Enric II en la seva campanya a Itàlia el 1004 i era present a coronació reial d'Enric a Pavia el 15 de maig. Va rebre Ferrara del papa. Es va assegurar que tot el seu patrimoni passava al seu fill Bonifaci. El seu segon fill Tedald, es convertia en Bisbe d'Arezzo el 1023 i patrocinava Guido d'Arezzo.
Tedald es va casar amb Willa, filla d'Hubert de Toscana, fill natural de Hug d'Arle.

## Bibliografia

* H. M. Gwatkin, J. P. Whitney (ed) et al. The Cambridge Medieval History: Volume III. Cambridge University Press, 1926.
# Fernando de Mendoza y Mate de Luna

Fernando de Mendoza y Mate de Luna (Cadis, Espanya, 1620 – Santiago, Capitania General de Xile, 1692) va ser un militar espanyol de fins del segle xvii. Va fer de governador i capità general de l'Illa de Margarita fins al 1654 i posteriorment va ser governador del Tucumán entre 1681 i 1686. Sota aquest últim càrrec, va fundar l'actual ciutat argentina de San Fernando del Valle de Catamarca, el 5 de juliol de 1683. A més, en 1685, va dur a terme el trasllat de la ciutat de San Miguel de Tucumán des d'Ibatín a la seva ubicació actual. Posteriorment va ser alcalde de Santiago de Xile fins a la seva mort el 1692.

## Referències

* ↑ Fernando de Mendoza Mate de Luna Arxivat 2022-08-10 a Wayback Machine., Portal Informativo de Salta.

## Bibliografia

* Castiglione, Antonio Virgilio: "Historia de Santiago del Estero: Muy Noble Ciudad: Siglos XVI, XVII y XVIII", Santiago del Estero, A.V. Castiglione, 2012. ISBN 978-987-33-1908-2.
* Guzmán, Gaspar Horacio: "Historia Colonial de Catamarca, Poblamientos, Fundaciones y Desenvolvimiento Social", Milton Editores, 1985.
* Andrada de Bosch, Elsa: "Para una historia de la ciudad de San Fernando del Valle de Catamarca", Ediciones del Boulevard, 2004. ISBN 9875560316.
# Ferran Arasa i Subirats

Ferran Arasa i Subirats (Tortosa, Baix Ebre, 12 de novembre de 1905 - Tortosa, 15 de juliol de 1992) fou un pintor paisatgista català.
Es va formar artísticament a Tortosa, on hi exposà per primera vegada el 1926. El 1935 participà en els Salons de Primavera, quan esclatà la guerra civil espanyola es traslladà a Mallorca. Hi ha obra seua en col·leccions particulars, al fons d'art del Centre del Comerç de Tortosa (entitat ja desapareguda i sense cap fons d'obra de cap artiste) o a la pinacoteca del Museu de Tortosa La seva obra se centra entorn del paisatge de les terres de l'Ebre, que tracta amb un extraordinari vitalisme, gairebé de caràcter expressionista. El 1986 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ Mont Caro (oli sobre tela; Medalla Gimeno, 1949); L'Ebre cap al tard (oli sobre tela; Medalla Gimeno, 1952)

## Bibliografia

* Arasa. Artistas tortosinos contemporáneos 2. M. Jover Flix. Imp. Cooperativa Gráfica Dertosense, 1976. ISBN 84-400-9742-5.
* Fabra Noche, Elena M. «La pintura de Ferran Arasa en el context cultural del segle XX». A: Art i lletres a les comarques de la diòcesi de Tortosa. Benicarló: Onada Edicions, 2008, p. 225-241 (La Barcella ; 7). ISBN 9788496623170.
* Ferran Arasa. El paisatge, un camí alliberador. Elena M. Fabra Noche. Diputació de Tarragona, 2005. DL: T-710-2005.

## Enllaços externs

* Comentari a una exposició de Ferran Arasa Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.
* Quadre de Ferran Arasa Arxivat 2011-09-16 a Wayback Machine.
# Pedro Aliaga Millán

Pedro Aliaga Millán (Hellín, província d'Albacete, 23 d'agost de 1839 - València, 3 de maig de 1915) va ser un matemàtic, metge i polític espanyol.
El 1857 es va llicenciar en filosofia i el 1862 en ciències exactes i naturals a la Universitat de València i el 1861 en medicina a la Universitat Central de Madrid. El 1865 fou nomenat catedràtic de matemàtiques a l'institut de secundària a Àvila i poc després al de Castelló de la Plana, on hi fou el secretari de 1879 a 1881. També fou director de l'Hospital Provincial de Castelló i el 1903 fou destinat a l'Institut de Secundària de València, del que en seria director des del 1905 fins a la seva mort.
Inicialment va militar en el Partit Republicà Possibilista, però després ho va fer en el Partit Liberal (fracció de Segismundo Moret), amb el que fou regidor i primer tinent d'alcalde a l'ajuntament de Castelló de la Plana de 1877 a 1879. També seria breument alcalde de València entre gener i febrer de 1910. En imposar-se la fracció de José Canalejas y Méndez va dimitir.
Casat amb Adela Romagosa de la Fuente.

## Obres

* Elementos de matemáticas. Aritmética y Álgebra, Castellón, José Armengot, 1882
* Programa de Aritmética y Álgebra, Castellón, José Armengot, 1883
* Elementos de matemática. Geometría y Trigonometría, Castellón, José Armengot, 1895
* Atlas de nociones de geometría, 1900?
* Nociones de Geometría, Valencia, Manuel Alufre, 1904
* Suplemento al Álgebra, Valencia, Manuel Alufre, 1905
* Programa de Álgebra y Trigonometría, Castellón, José Armengot, 1911
* Nociones de Aritmética, Valencia, Hijos de F. Vives Mora, 1912
* Geometría elemental, Valencia, Hijos de F. Vives Mora, 1914.

## Referències

* ↑ Cementeri General de València.
* ↑ Pedro Aliaga Millán, Real Academia de la Historia
* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810-2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p. 12. ISBN 9788495484802.
* ↑ El Imparcial (Madrid) de 05/05/1915 (pàgina 5 i 6).

## Enllaços externs

* Pedro Aliaga Millán a la base de dades de la Biblioteca Nacional d'Espanya.
# Isidor de Tàpia

Isidor de Tàpia (València, 1712 - Madrid, 1778) va ser un pintor valencià. Va iniciar la seva carrera artística el 1730 com a deixeble d'Evarist Muñoz i el 1743 es va traslladar a Madrid on l'any 1755 seria nomenat membre de l'Acadèmia de San Fernando. Va ser pintor del rei Felip V. Hi ha algunes de les seves obres exposades a l'Acadèmia de San Fernando, als Carmelitans Calçats i als Desemparats de València.
Es caracteritzava pel colorit i la vivesa de les seves pintures. Va ser professor de dibuix fins a la seva mort.

## Obres

* Sacrifici d'Isaac, exposat a Madrid
* Santa Teresa amb els quatre doctors, exposat a València

## Referències

* Ceán Bermúdez, Juan Agustín: Diccionario histórico de los más ilustres profesores de las Bellas Artes en España
* Enciclopèdia Espasa, tomo 59
* «Isidor de Tàpia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Aureli Ferrando Muria

Aureli Ferrando Muria (Albocàsser, Alt Maestrat, 3 de març de 1952) és un filòleg, professor de secundària i polític valencià, militant entre d'altres, a Unitat del Poble Valencià.

## Biografia

Ha estat catedràtic de valencià a l'Institut de Batxillerat "Penyagolosa" de Castelló de la Plana, membre del Sindicat de Treballadors de l'Ensenyament del País Valencià (STE-PV) i del consell polític d'Unitat del Poble Valencià.
Diputat a les Corts Valencianes entre 1987 i 1991 dins la coalició d'Esquerra Unida del País Valencià amb Unitat del Poble Valencià, partit aquest darrer en el qual militava. Poc temps després de la constitució del grup parlamentari, els diputats nacionalistes (Ferrando i el diputat per València i líder de la UPV, Pere Mayor) l'abandonen per passar-se al Grup Mixt.
El 1991 encapçalà les llistes d'UPV per Castelló a les eleccions autonòmiques, perdent l'acta de diputat. Posteriorment passaria al partit Esquerra Valenciana, i a les eleccions autonòmiques del 2003 ocupà el segon lloc de la llista d'Esquerra Unida - L'Entesa (coalició on EV participava) per Castelló, no obtenint els vots suficients per eixir representat.
Aureli Ferrando és llicenciat en Filologia i ha escrit diversos llibres sobre onomàstica com "Aproximació a la toponímia de Culla Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine." o "Toponímia dels pobles valencians : Vila-real - La Plana Baixa".

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 1r juny 2015].

## Vegeu també

* Unitat del Poble Valencià

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Cartell electoral de 1987
# María Pascual Ferrández

María Pascual Ferrández (Elx, 7 de juny de 1901 - 4 de març de 1996) fou una pedagoga valenciana.
Era la major de quatre germans, filla de José Pascual Urbán, llicenciat en Filosofia i Lletres, director de l'Institut de Lorca (Múrcia) i màxim defensor del carlisme –aleshores jaumisme–, durant el primer terç del segle XX a Elx. Fou també director propietari de La Defensa (1911-1931), setmanari carlista primer i defensor de la Dictadura de Primo de Rivera, en què en una ocasió almenys col·laborà la seua filla María amb un article titulat «El Misteri en la pintura», on reclamava que s'investigara tot allò relacionat amb la Festa d'Elx. Sa mare, Manuela Fernández Sánchez, va morir als 35 anys, el 1913.
María Pascual fou una de les primeres il·licitanes que va cursar el batxillerat –amb Magdalena Chorro y Juan–, estudis que va finalitzar en octubre de 1924 amb premi extraordinari una vegada superada la revàlida. Va iniciar estudis de Filosofia i Lletres i es llicencià en juny de 1927. Obtingué el doctorat igualment. La premsa il·licitana la va destacar com a la primera universitària de la ciutat. Va col·laborar en almenys tres setmanaris (La Defensa, Elche i La Opinión). A Lorca, en el mateix Institut on son pare exercia la direcció, es va incorporar com a professora auxiliar de la secció de Lletres.
Durant la Segona República, una vegada creat l'Institut de Segona Ensenyança d'Elx, es va incorporar com a catedràtica interina de Llengua Espanyola i Literatura (ordre de 21 de gener de 1932), amb un sou anual de 4.000 pessetes, i en fou, a més, la primera directora. Després de la Guerra Civil, quan es tancà l'Institut d'Elx, va exercir la seua professió a Alacant fins a la jubilació, i esdevingué tota una institució en aquesta ciutat.
Va morir amb 95 anys, el 4 de març de 1996.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «María Pascual Ferrandez». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Futbol Kluby Aşgabat

El FC Aşgabat és un club de futbol de Turkmenistan de la ciutat d'Aşgabat.

## Palmarès

* Lliga turcmana de futbol:
** 2007, 2008
* Supercopa turcmana de futbol:
** 2007

## Referències

* ↑ «Turkmenistan - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Casal Català del Quebec

El Casal Català del Quebec és un Casal català del Quebec, al Canadà. Va ser refundat l'any 1998 per membres de la ciutat de Quebec. La Junta Directiva i Permanent del Casal es reuneix a la ciutat de Mont-real. Participa o dona suport en la concepció d'activitats culturals de les altres entitats catalanes que han anat apareixent aquests darrers anys: els Estudis catalans a la Université de Montréal, la Penya barcelonista de Montréal i la Médiathèque en études catalanes (MédiaCAT) del Departament de littératures et langues modernes de la Université de Montréal, centre de recursos i de referència al Quebec sobre la llengua i la cultura catalanes. El 2010 va aprovar una moció de suport a la consulta sobre la independència de Catalunya (veure:consultes sobre la independència de Catalunya.), organitzada al Québec pel grup Catalans al Québec per l'Autodeterminació, el 25 d'abril d'aquell mateix any.
El Casal català del Quebec, que té 230 socis, compta a més amb la seva pròpia colla castellera, els Castellers de Mont-real. La colla es fundà el 2007 en el si del Casal. Són apadrinats per la colla dels Castellers de la Vila de Gràcia i actuen en activitats vinculades a la cultura catalana.

## Referències

* ↑ «Qui som?». Casal Català del Quebec, 29-01-2011. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 febrer 2012].
* ↑ «La Patum en una Jornada sobre Patrimoni Immaterial a Mont-real (Quebec)». La Patum, 08-11-2011. [Consulta: 11 febrer 2012].
* ↑ «La revista quebequesa L'Action Nationale dedica un número especial a Catalunya». Institut Ramon Llull, 09-09-2011. [Consulta: 11 febrer 2012].
* ↑ «Quebec acull un festival en el que s'exhibiran les darreres tendències del cinema català». Acadèmia del Cinema Català, 26-10-2010. [Consulta: 11 febrer 2012].
* ↑ «Memòria 2011». Casal Català del Quebec, 04-12-2012. [Consulta: 11 febrer 2012].
* ↑ «Els catalans de Suïssa, Holanda i Quebec votaran sobre la independència el 25 d'abril». El Punt Avui, 09-12-2001. [Consulta: 11 febrer 2012].
* ↑ «Assemblea general ordinària 2012». Casal Català del Quebec, 04-12-2012. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 febrer 2012].
* 1 2 «Colles d'Arreu del món». Revista Castells, n.33, juliol/agost 2010 [Consulta: 26 juny 2011].
* ↑ «El món casteller s'expandeix fora de Catalunya». Fiec. Arxivat de l'original el 20 de juliol 2011. [Consulta: 26 juny 2011].
* ↑ «Castellers de Montréal a TV3». Quarts de nou. [Consulta: 11 febrer 2012].
* ↑ «El cinema català protagonista del Festival Tapis Rouge de Mont-real». Generalitat de Catalunya, 28-10-2010. [Consulta: 26 juny 2011].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del Casal Català del Quebec