OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Variable VY Sculptoris

Les variables VY Sculptoris són un tipus de variablse cataclísmiques anomenades variables semblants a noves (NL/VY). Es tracta d’estrelles que s’assemblen a noves o noves nanes amb variacions d’espectre o de llum, però també variables amb erupcions semblants a les noves i objectes que no s’han observat en erupcions però que tenen petites variacions de llum que s’assemblen a les fluctuacions de les noves antigues que han tingut erupcions. De vegades, observacions més detallades fan que es reclassifiquen variables d'aquesta categoria.
Les variables UX Ursae Majoris i AM Herculis també s’inclouen a les variables similars a les noves.
Les estrelles del tipus VY Sculptoris (NL/VY) són variables cataclísmiques d’estrelles dobles amb una nana blanca calenta i luminiscent, que a intervals irregulars experimenten eclipsis d’una o més magnituds a causa de la transmissió de massa baixa. Els eclipsis poden durar d’uns dies a diversos anys. El període orbital dels components de l'estrella doble sol ser de 0,12 a 0,18 dies.
El tipus de variable de vegades es denomina nova inversa perquè les estrelles d'aquesta categoria experimenten una atenuació notable de la brillantor, igual que les variables R CrB, en lloc d'erupcions espectaculars on augmenta la brillantor.
L'estrella prototip VY Sculptoris té una magnitud visual de +11,8 i en el moment de l'eclipsi pot ser tan feble com la magnitud +18,6.

## Referències

* 1 2 Otero, S. A.; Watson, C.; Wils, P. «Variable Star Type Designations in the VSX» (en anglés). Associació Americana d'Observadors d'Estrelles Variables, 16-08-2019.
* ↑ «GCVS Variability Types» (en anglés). General Catalogue of Variable Stars. Russian Foundation for Basic Research, Sternberg Astronomical Institute, Moskva, Ryssland. [Consulta: 24 maig 2021].
* ↑ Warner, Brian. Cambridge University Press. Cataclysmic Variable Stars, 14 desembre 1995. ISBN 978-0-521-41231-5 [Consulta: 24 maig 2021].
* ↑ «VY Scl» (en anglés). The International Variable Star Index. Associació Americana d'Observadors d'Estrelles Variables. [Consulta: 24 maig 2021].
# Hans Bernhardt

Ernest Henry Chambers (Leipzig, 28 de gener de 1906 - Amsterdam, 29 de novembre de 1940) va ser un ciclista alemany que es dedicà a la pista. Va prendre part en els Jocs Olímpics, de 1928 a Amsterdam, on guanyà la medalla de bronze en la prova de tàndem, fent parella amb Karl Köther.
Durant la Segona Guerra Mundial, va ser membre de la Wehrmacht i va morir a la mateixa ciutat on havia guanyat la medalla olímpica.

## Palmarès

* 1928
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Amsterdam en tàndem
** Campió d'Alemanya amateur en Velocitat

## Referències

* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 27 de febrer 2017. [Consulta: 3 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Alain Roche

Alain Roche (Brive-la-Gaillarde, 14 d'octubre de 1967) és un exfutbolista professional francès, que ocupava la posició de defensa.
Va romandre pràcticament tota la seua carrera esportiva en clubs de primer nivell de la competició francesa, a excepció del període 1998-2000, en el qual va militar al València CF. Roche ha estat 25 cops internacional per la selecció francesa, tot marcant un gol. Va ser campió d'Europa amb el conjunt sub-21, l'any 1988. El seu títol més important va ser la Recopa d'Europa de 1996, guanyada a les files del Paris St-Germain. En competicions domèstiques, ha guanyat tres Ligue 1 (1987, 1990 i 1994), cinc Copes de França (1986, 1987, 1993, 1995 i 1998), dues Copes de la Lliga (1995 i 1998) i una Copa del Rei espanyola (1999).

## Referències

* ↑ «Histoire de l'AJ Auxerre, Alain ROCHE». Histoire de l'A.J. Auxerre. Arxivat de l'original el 8 August 2007 [Consulta: 7 novembre 2009].
* ↑ «PSG – Nantes 3-0, 12/06/93, Coupe de France 92-93». archivesparisfootball.wordpress.com [Consulta: 3 gener 2020].
* ↑ «PSG – Bastia 2-0, 03/05/95, Coupe de la Ligue 94-95». archivesparisfootball.wordpress.com [Consulta: 3 gener 2020].
* ↑ «Qué fue de... Alain Roche» (en castellà). Las Provincias, 08-06-2024. [Consulta: 1r febrer 2025].
# Guns of the Trees

Guns of the Trees és una pel·lícula estatunidenca en blanc i negre de 1961 de Jonas Mekas. Segueix dues parelles joves: Barbara i Gregory (Frances Stillman i Adolfas Mekas) i Argus i Ben (Argus Spear Juillard i Ben Carruthers). La pel·lícula inclou una partitura musical original de Lucia Dlugoszewski i també cançons populars de Sara Wiley, Caither Wiley i Tom Sankey. També mostra Allen Ginsberg llegint la seva poesia. George Maciunas fa una breu aparició a la pel·lícula.

## Referències

* ↑ Hoberman, J. «Jonas Mekas's Debut Is an Artifact of Beat-Era New York». The New York Times, 23-01-2020. [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ Ebert, Roger. «Guns of the Trees». Roger Ebert, 17-04-1967. [Consulta: 23 gener 2021].

## Enllaços externs

* Guns of the Trees a the Film-Makers' Cooperative
# Ora Maritima

Ōra marītĭma. (també coneguda com Les costes marítimes) és un text sobre geografia descriptiva de l'Hispània preromana. Va ser escrita en vers, al segle iv, pel poeta llatí Ruf Fest Aviè, i dedicada al seu amic Probe, basant-se en textos més antics, probablement del segle vi aC.
Aquesta obra és de gran rellevància per oferir-nos la més antiga informació de la península Ibèrica d'un mil·lenni enrere, moment sobre el qual hi ha una gran manca de fonts –informació possiblement obtinguda del viatge d'un marí de Marsella mil anys abans (530 aC).
Aviè exposa, al principi de la seva narració, que va utilitzar textos de Hecateu de Milet, Hel·lànic de Mitilene, Fileas d'Atenes, Escílax de Carianda, Pausímac de Samos, Damastes de Sigeon, Bacoris de Rodes, Euctemó d'Atenes, Cleó de Sicília, Heròdot i de l'atenès Tucídides.
És la primera vegada que es donen tantes dades d'Ibèria en parlar, tant de pobles com d'accidents geogràfics, ciutats, divinitats i altres aspectes culturals. No obstant això, no només se centra a la Hispània preromana, també ofereix un recorregut per les costes europees passant de la Britànnia fins a la mar Negra Només es conserven alguns fragments d'aquesta obra.
Va ser utilitzada com a font d'estudi per estudiosos com Adolf Schulten, que la va emprar per teoritzar sobre la possible ubicació de Tartessos.
En l'Ora Marítima (escrita cap a l'any 521) també s'esmenta la ciutat presumiblement mítica de Gypsela, situant-la davant o prop de les illes Medes, a Catalunya.

## Referències

* ↑ González Ponce, F. J. Avieno y el Periplo. Écija: Gráficas Sol, 1995, p. 23, 34-38, 145-148. ISBN 9788487165573.

## Vegeu també

* Periple Massaliota

## Bibliografia

* Luca, Antonelli. Aviénus et les colonnes d'Hercule (en francès), 1995.
* Daniela, Ugolini; Christian, Olive. Béziers et les côtes idiomadociennes dans l'Ora Maritima d'Avienus (vv. 586-594) (en francès), 1987, p. 143-154.
* André, Gouron. Le site de Théliné (Festus Avienus, Ora maritima, v. 687-691), 1992, p. 813-820.

### Enllaços externs

* Ora Maritima. (en castellà)
* Rufus Festus Avienus Ora Maritima. (en llatí)
# Verbo, Cuadernos Literarios

Verbo, Cuadernos literarios fou una revista literària on s'hi publicaren articles de cinema i art, on també s'hi tractà tot allò que succeïa a l'altra cantó dels Pirineus. Fou fundada i dirigida per Joan Fuster i Josep Albi i el mateix Josep Albi en fou l'editor. Publicant-se en castellà de manera regular entre els anys 1946 i 1958.
Joan Fuster i José Albi eren amics, havien estudiat dret a la Universitat de València i quan tenien vint-i-quatre anys van començar a publicar Verbo de la qual s’editaren 31 números. L'Espai Joan Fuster i l’Ajuntament de Sueca els van digitalitzar per posar-los a l’abast del gran públic. A Verbo es donaren a conèixer texts d’autors com Rilke, Kafka, Éluard, Ungaretti i Gide, també autors en castellà com Miguel Hernández, Gabriel Celaya i Gerardo Diego. Tot i que Josep Albi s’hi oposava, es publicaren autors en català com ara Xavier Casp, Lluís Guarner, Joan Baptista Bertran, Joan Valls, Bru i Vidal, Francesc de Paula Burguera i Pere Quart. Joan Fuster hi va publicar alguns dels primers escrits que va fer de temàtica cultural.

## Referències

* ↑ «La revista literària Verbo, editada per Joan Fuster, ja és consultable en línia». Vilaweb. [Consulta: 13 febrer 2021].
* ↑ NoticiasDe.es. «El Espai Joan Fuster y Sueca publican la revista 'Verbo', editada por el ensayista entre 1946 y 1958» (en castellà), 12-02-2021. Arxivat de l'original el 2023-06-16. [Consulta: 13 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web per a consultar Verbo, Cuadernos literarios
# Miguel Pou Becerra

Miguel Pou Becerra (Ponce, 24 d'agost de 1880 - San Juan, 6 de maig de 1968) fou un pintor, dibuixant, i professor d'art porto-riqueny. Juntament amb José Campeche i Francisco Oller és considerat "un dels mestres més grans de Puerto. El seu estil és realista i impressionista. Va fundar l'Escola d'Art de Ponce.
Fill de Juan Bautista Pou Carreras i Margarita Becerra Julbe, va començar a estudiar dibuix i pintura a Ponce sota la tutela de Pedro Clausells i Santiago Meana. El 1898 va realitzar un Bachelor of Arts a l'Institut Provincial de Ponce. Va ser deixeble de Francisco Oller y Cestero. El 1906 va completar el curs de Metodologia de l'ensenyament de dibuix a l'Escola Normal de Hyanis, Massachusetts, Estats Units. El 1919, va fer estudis de pintura a la Art Students League of New York i, el 1935, va iniciar estudis a la Pennsylvania Academy of the Fine Arts.
El 1909, fou director de l'escola Rafael Pujals de Ponce. Es va casar el 1909 amb Ana Valldejuly.
Algunes obres de Pou:
* Los Coches de Ponce [1926)
* La Promesa (1928)
* Mi Hijo Jaime (1927)
* La Catedral de Ponce.

## Referències

* 1 2 3 4 «Pou Becerra, Miguel» (en castellà i anglès). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertorriqueña de las Humanidades. Arxivat de l'original el 2018-09-22. [Consulta: 22 setembre 2018].
* ↑ Coleccion Reyes-Veray Otto Octavio Reyes Casanova. 2012. Retrieved 9 July 2012.
* 1 2 Painting a picture of Puerto Rico's early masters. Ken Johnson. Boston.com News. The Boston Globe. January 3, 2007. Retrieved 9 July 2012.
* ↑ The Art of the Puerto Rican People. Doris M. Vázquez. Yale University: The Yale-New Haven Teachers Institute. Online publication dated 3 August 1984. Retrieved 20 May 2010.

## Enllaços externs

* Las Lavanderas (1896)
* Los Coches de Ponce (1926)
# Hartmut Bölts

Hartmut Bölts (Rodalben, Renània-Palatinat, 14 de juny de 1961) va ser un ciclista alemany, que fou professional entre 1988 i 1991. Del seu palmarès destaca el campionat nacional en ruta.
El seu germà Udo també fou ciclista professional.

## Palmarès

* 1983
** 1r a la Fletxa del sud
** Vencedor d'una etapa al Circuit de les Ardenes
* 1984
** Campionat d'Alemanya amateur en contrarellotge per equips
* 1985
** 1r a la Volta a Hessen
* 1986
** Campionat d'Alemanya amateur en contrarellotge per equips
** 1r a l'Internationale Ernst-Sachs-Tour
* 1987
** Campionat d'Alemanya amateur en ruta
* 1988
** Campió d'Alemanya en ruta
* 1990
** 1r al Herald Sun Tour
* 1991
** Vencedor d'una etapa al Mazda Alpine Tour
* 1993
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Baviera
* 1994
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Baviera

### Resultats al Tour de França

* 1988. 140è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1990. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Fulvio Roiter

Fulvio Roiter (Meolo, província de Venècia, 1 de novembre de 1926-Venècia, 18 d'abril de 2016) va ser un fotògraf italià pertanyent al denominat neorealisme italià, sent molt conegudes algunes de les seves imatges en blanc i negre de la vida de les classes humils en la postguerra europea.
Fulvio Roiter es va introduir al món de la fotografia amb tan sols vint anys, i en 1949 es va unir al club fotogràfic La Góndola, de Venècia, al costat del seu amic Paolo Monti. El 1953 va viatjar a Sicília en el seu primer viatge fotogràfic, fet que va resultar fonamental en la seva carrera, ja que a l'any següent la revista Camera, en un treball sobre fotògrafs sicilians, va publicar algunes de les seves imatges, llançant-lo a la fama. Gràcies a això en 1954 va poder publicar el seu primer llibre sobre la seva terra, Venecia, flor de agua, publicat a Lausana, i va aconseguir l'encàrrec d'un reportatge sobre la regió d'Umbria. Durant aquest temps, va aconseguir algunes de les imatges més importants de la seva vida, que es van plasmar en el llibre Umbria, tierra de San Francisco de Asís, treball que li va fer guanyar el premi Nadar en 1956.
Posteriorment els seus viatges fotogràfics li van portar a Sardenya (1955) i finalment també fora del seu país, començant per Andalusia (1955 i 1956) i Brasil (1959), un dels seus països preferits i on tornaria en diverses ocasions. Posteriorment també va treballar en diferents destinacions de Portugal, el Marroc, Líban, Turquia, Mèxic i altres destinacions.

## Publicacions (selecció)

* 1954, Venecia, flor de agua.
* 1955, Umbria, tierra de San Francisco de Asís. Ediciones Clairefontaine.
* 1978, Vivre Venise, editorial Mengès (francès) ISBN 2856200427

## Bibliografia

* Roberto Mutti Fulvio Roiter, Bruno Mondadori, 2012, Milà

## Referències

* ↑ «Morto il fotografo Fulvio Roiter, aveva 89 anni» (en italià). La Stampa [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ «Fulvio Roiter». Futuro Pasado, 2 d ejuny 2015. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ «FULVIO ROITER fotografías 1949 - 1979». Comune di Verona. Arxivat de l'original el 2016-05-12. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ «Roiter, Fulvio (1926-VVVV)». La web de las Biografías. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ «Fulvio Roiter». Venise-serenissime. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ «Fulvio Roiter». juzaphoto.com. [Consulta: 17 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Los grandes fotógrafos Arxivat 2016-04-28 a Wayback Machine.
* Homenatge a Fulvio Roiter
# Grup de l'alum

El grup de l'alum és un grup de minerals sulfats dodecahidrats. Els alums cristal·litzen en una de tres estructures cristal·lines diferents que s'anomenen α-, β- i γ-alums. Els minerals d'aquest grup tenen una fórmula química que segueix el patró MAl(SO₄)₂·12H₂O, on M pot ser sodi, potassi, tal·li o amoni. El grup de l'alum està format per aquestes quatre espècies:
| Espècie | Fórmula |
| Alum-(K) | KAl(SO₄)₂·12H₂O |
| Alum-(Na) | NaAl(SO₄)₂·12H₂O |
| Tschermigita | (NH₄)Al(SO₄)₂·12H₂O |
| Lanmuchangita | TlAl(SO₄)₂·12H₂O |
El terme alum també es fa servir de manera general per designar un tipus de sulfat doble compost pel sulfat d'un metall trivalent, que no ha de ser necessàriament l'alumini, i un altre d'un metall monovalent. També es poden crear dues solucions: una solució saturada en calent i una solució saturada en fred.
A la majoria de les indústries, el nom "alum" (o "alum del paperer") s'utilitza per referir-se al sulfat d'alumini, Al2 (SO4)3·nH2O, que s'utilitza majoritàriament per a la floculació industrial. Es fa servir també com a coagulant.

## Formació i jaciments

Els minerals del grup de l'alum es troben repartits per tot el planeta. Es comptabilitzen gairebé uns cent cinquanta jaciments on s'hi pot trobar alguna de les espècies d'aquest grup. A la península Ibèrica només s'hi pot trobar una de les espècies, la tschermigita, concretament a les mines de sofre Libros, a Terol.

## Referències

* ↑ «Alum Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 juliol 2017].
* ↑ «Resultats per a la cerca "Alum" dins totes les àrees temàtiques<Disciplines de suport > Química>». Termcat. [Consulta: 8 agost 2021].
* ↑ Arup K. Sengupta; Arup Sengupta, Et al.. Selective Alum Recovery from Water Treatment Residuals. American Water Works Association, abril 1997, p. 48–. ISBN 9780898678994.
* ↑ «Libros sulphur mines, Libros, Teruel, Aragón, Spain» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 juliol 2017].
Viccionari
# Kiko Milano

Kiko Makeup Milano és una companyia dedicada a la fabricació i posterior venda de productes de maquillatge i cosmètica. Es tracta d'una empresa multinacional, no franquícia, del Grup Percassi creada l'any 1997 a Milà per Antonio Percassi. Actualment es troba en una etapa de fort creixement. L'empresa té una grandària mitjana-gran i pertany al sector de la cosmètica de tipus Societat de responsabilitat limitada (SRL). Té la seu a Bergamo i Un ampli àmbit geogràfic a nivell nacional. En només 3 anys Kiko ha obert més de 300 botigues de productes cosmètics a Itàlia, Espanya, Alemanya, França, Portugal i el Regne Unit. Ha aconseguit tenir prop de 600 botigues repartides per tot Europa i 700 punts de venda arreu del món. També consta de botiga online, disponible a 35 països. "Be What You Want to Be" és la frase que recull la visió de Kiko. És l'eslogan que fa servir aquesta companyia italiana, que ofereix cosmètica professional presentant 1600 gammes de maquillatges, tractaments facials i corporals avantguardistes. Els productes són segurs i eficaços amb la més alta qualitat, creats per a satisfer les necessitats de bellesa de les dones de qualsevol edat.
Aquesta empresa no prova els seus productes en animals ni encarrega aquestes proves a tercers, en conformitat amb la normativa europea en matèria de productes cosmètics. A més, tots els ingredients dels seus productes han estat sotmesos a un estudi de toxicitat i la seva eficàcia ha estat demostrada científicament. En aspectes laborals, d'acord amb la legislació vigent, les condicions dels treballadors són òptimes i l'empresa es cuida de la seva seguretat així com de la higiene i la seguretat dels productes, que són sotmesos a estrictes proves clíniques que garanteixen que totes les fórmules són segures i fiables. Tots els productes per a la cura de la pell s'elaboren i se sotmeten a proves per garantir que siguin hipoalergènics i no comedogènics. Així com en els tractaments per a la pell del contorn dels ulls, que es sotmeten a proves oftalmològiques.

## Referències

* ↑ «Origen de Kiko». Arxivat de l'original el 2016-01-27. [Consulta: 21 gener 2016].
* ↑ «Kiko arrive à Bruxelles - Le Soir» (en anglès). Le Soir.
* ↑ «Productes de Kiko».
* ↑ «Lloc web Kiko Cosmetics». [Consulta: 20 gener 2016].
# Richard Scheuermann

Richard Scheuermann (Neumarkt, Silèsia prussiana, 29 de desembre de 1876 - Colònia, 8 de setembre de 1913) va ser un ciclista alemany que fou professional entre 1907 i 1913. Es va especialitzar en el ciclisme en pista. Va morir a conseqüència d'una caiguda durant la disputa d'una cursa.

## Palmarès

* 1908
** Campió d'Alemanya en Velocitat
* 1910
** Campió d'Alemanya en Mig Fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Gírgola

«Gírgola» té aquests significats:
Les gírgoles són bolets carnosos, de barret lateral, sense cama o de cama reduïda a un peu lateral (les gírgoles sense cama s'anomenen orellanes).
Poden créixer solitàries o néixer d’una base comuna (flotes). En el seu revers sempre disposen de làmines. Són bolets carnosos que amb el pas del temps es descomponen, són anuals.
Viuen saprofíticament i creixen sobre fusta, rels o tigetes de gramínies; majoritàriament produeixen podriment blanc, excepte exemples puntuals
* Orellana, bolet comercialment anomenat gírgola
* Gírgola de panical (Pleurotus eryngii)
* Gírgola de card (Pleurotus eryngii)
* Gírgola de corn ( Pleurotus cornucopiae )
* Gírgola de pi (Orellana de terra)
* Gírgola de marina (Orellana de terra)
* Gírgola d'olivera
* Gírgola de castanyer
* Gírgola de bec (Orellana)
* Gírgola vermella
* Gírgola d'estepa (Fredolic)
Viccionari
# Mauser Kar 98k

El Karabiner 98 Kurz, abreujat Kar 98k o K98k és un fusell de repetició manual desenvolupat pel fabricant alemany Mauser. Empra munició 7,92 x57 mm i va ser adoptat com a fusell estàndard d'infanteria el 1935 per la Wehrmacht, que el va utilitzar de forma massiva durant la Segona Guerra Mundial.

## Història

El fusell alemany Mauser Karabiner 98k, més conegut com a Kar 98 o Mauser 98k, va tenir un paper fonamental en la Segona Guerra Mundial tot i estar una mica antiquat. Encara que era un fusell amb mecanisme de forrellat i un dipòsit de 5 cartutxos, mentre que l'Exèrcit Nord-americà feia servir el fusell semiautomàtic M1 Garand de 8 cartutxos, igualment va entrar en batalla en el teatre europeu i africà de manera que va permetre ampliar a Hitler els seus dominis per gairebé tot Europa en 2 anys.
A finals dels anys 30, Hitler havia cridat a licitació a les diferents fàbriques d'armes per desenvolupar un nou fusell, més d'acord amb el tipus de guerra "llampec" que es portaria a terme. Per tant, es necessitava una arma més curta i lleugera que el Mauser 98, amb el qual Alemanya va lluitar en la Primera Guerra Mundial. Es van presentar dos projectes de les firmes Mauser i Sauer, però, finalment, es va optar pel Mauser Karabiner 98k. A partir de 1940 va esdevenir l'arma reglamentària de la Wehrmacht i cap a 1945 se n'havien construït prop de 14 milions d'unitats. La cadència de tir d'aquest fusell és d'uns 10-13 trets per minut. Era gairebé tan precís com el Mosin-Nagant soviètic i molt més curt.

## Vegeu també

* Mauser model 1871
* Mauser C96
* Mauser 98

## Enllaços externs

* «Mauser model 98 (Germany)» (en anglès). [Consulta: 15 setembre 2013].
* «7.92 mm Karbiner 98K (Mauser-Kar. 98K): Rifle» (en anglès). Arxivat de l'original el 6 de juny 2011. [Consulta: 15 setembre 2013].

## Referències

* ↑ K98k Mauser Page Arxivat 2007-03-29 a Wayback Machine. Consultat: 28 de març de 2007.
* ↑ German Infantry Weapons. United States War Department, 25 maig 1943, p. 23.
* ↑ [«French K98k and G40k Page—go to "sommaire" at the bottom of the page to use the index (francès)». Arxivat de l'original el 2008-02-02. [Consulta: 6 abril 2017]. French K98k and G40k Page—go to "sommaire" at the bottom of the page to use the index (francès)]
* ↑ Bishop, Chris. The Encyclopedia of Weapons of World War II. Orbis Publishing Ltd, 1998. ISBN 0-7607-1022-8.
* ↑ Die Patrone 7.92mm (8x57)
* ↑ 20th Century German Military Arms and Ammo
# Santolina rosmarinifolia

Santolina rosmarinifolia és una espècie de planta perenne, de la família de les asteràcies, que aguanta molt bé les condicions seques d'algunes zones de la península Ibèrica. S'utilitza en jardineria pel fet que permet estalviar aigua, ja que s'adapta molt bé a les condicions xèriques extremes.
D'altra banda la seva floració és molt espectacular, ja que de cada tija sorgeix una flor composta de color groc. Branques joves poc o gens llenyoses, herbàcies, verdes. Fulles molt allargades, linears, rugoses, marge amb petits lòbuls o dents, de color verd intens o verd-grisós per l'anvers i blanquinoses pel revers. Inflorescència en capítols terminals solitaris, grocs i de molta densitat. Bràctees aquillades, papiràcies i laciniades. Floració de primavera a l'estiu segons zones i altitud.
Es distribueix pel Mediterrani occidental, a l'interior de la península Ibèrica, (Sistema Central), i al nord d'Àfrica a l'Atles i a la Cabília. Habita a llocs pedregosos i sorrencs, penyals secs. És una planta d'alzinar amb matolls poc densos i pastures de zones muntanyoses des de 1000-1700 msnm. Se la troba sovint en conjunt amb Artemisia campestris, Marrubium vulgare, Chondrilla juncea, Cichorium intybus i Centaurea ornata. Es troben sobre sòls silicis, en desmunts, terraplens, vores de camins i fins i tot a guarets de diversos anys.

## Taxonomia

Santolina rosmarinifolia va ser descrita per Linné i publicada a Species Plantarum 2: 842, l'any 1753.

### Etimologia

* Santolina: nom genèric que deriva del llatí sanctus = "sagrat" i linum = "lli", basada en un antic nom d'una espècie d'aquest gènere.
* rosmarinifolia: epítet llatí que significa "amb les fulles de Rosmarinus".

### Sinonímia

* Santolina rosmarinifolia var. rosmarinifolia
* Santolina rosmarinifolia subsp. rosmarinifolia
* Santolina viridis Willd.

## Referències

* ↑ «Santolina rosmarinifolia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 7 novembre 2013].
* ↑ Santolina a Noms Botànics
* ↑ rosmarinifolia a Epítetos Botánicos
* ↑ «Santolina rosmarinifolia a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 1r agost 2017].

## Enllaços externs

* Flora Europaea: Santolina