OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tracy (Califòrnia)

Tracy és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2009 tenia 81.714 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tracy tenia 56.929 habitants, 17.620 habitatges, i 14.307 famílies. La densitat de població era de 1.046,7 habitants/km².
Dels 17.620 habitatges en un 51,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 18,8% no eren unitats familiars. En el 14,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,4% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 35% entre 25 i 44, un 16,7% de 45 a 60 i un 6,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.794 $ i la renda mediana per família de 67.464 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.095 $ mentre que les dones 35.143 $. La renda per capita de la població era de 21.397 $. Entorn del 5,2% de les famílies i el 7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tracy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tracy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Riolita de feldespat alcalí

La riolita de feldespat alcalí és una roca volcànica (extrusiva) riolítica formada a conseqüència del refredament ràpid d'una lava en contacte amb l'atmosfera terrestre. La riolita de feldespat alcalí conté entre un 20 i un 60 per cent de quars; el ràtio de la plagiòclasi respecte al feldespat total és menys de 0,1. En el diagrama QAPF proposat per Streckeisen sol ocupar el camp número 2.

## Referències

* ↑ Alkali Feldspar Rhyolite, (en anglès)
# Salsitxa italiana

La salsitxa italiana (anomenada en anglès Italian sausage ) és un embotit de carn de porc picada que és molt popular als Estats Units. Se sol preparar rostida o feta a la graella.

## Característiques

Sol portar condiment d'herbes com el fonoll, l'anís ( Pimpinella anisum ). Sol tenir un contingut carni d'almenys un 85% de carn, dels quals gairebé un 35% és greix. El seu ús com a ingredient de sandvitxos nord-americans l'ha convertit en molt popular. Sol ser una salsitxa preparada fresca (és a dir no es deixa assecar a l'aire) que s'empra en rostits i barbacoes amb l'objecte d'elaborar sandvitx, servides en giardiniera o acompanyades d'alguna altra verdura com guanició. Una versió menys popular és l'anomenada kielbasa, coneguda com la White Fresh (o Biała ) és una salsitxa que es comercialitza tant fumada com fresca. Als Estats Units es troba amb tres varietats diferents: hot ( picant ), mild ( suau ) i sweet ( dolça ).

## Referències

* 1 2 Andrew F. Smith, (2005), « The Oxford companion to American food and drink », Oxford University Press, pp: 251
* ↑ 9 CFR 319.145
* ↑ Dick Schuler, (2003), «An Italian Cookbook of Family Treasures: Stories and Recipes from a Lifetime », AuthorHouse, pp: 43
# Simetria planar

La simetria planar (també coneguda com a simetria bilateral) es defineix per l'existència d'un únic pla, anomenat pla sagital, que divideix el cos d'un organisme en aproximadament dues meitats especularment idèntiques, anomenades meitat esquerra i meitat dreta si l'eix corporal pertany al pla de simetria. Un pla perpendicular al pla sagital, anomenat pla frontal separa una meitat dorsal d'una altra ventral.

## Animals

A l'entorn de la biologia, la simetria és l'equilibrada distribució en el cos dels organismes d'aquelles parts que apareixen duplicades. Els plans corporals de la majoria d'organismes pluricel·lulars exhibeixen alguna forma de simetria, bé sigui simetria radial o simetria bilateral. Una petita minoria no presenta cap mena de simetria (són asimètrics).
La majoria d'espècies animals té simetria bilateral i pertany per tant al grup Bilateria, encara que hi ha espècies com els eriçons i les estrelles de mar que presenten simetria pentaradial secundària derivada de la bilateral (les fases de desenvolupament primerenques i les larves tenen simetria bilateral que posteriorment es perd en l'adult).
La simetria bilateral permet la definició d'un eix corporal en la direcció del moviment, la qual cosa afavoreix la formació d'un sistema nerviós centralitzat i la cefalització.
La simetria bilateral va ser un dels passos fonamentals en la gènesi dels vertebrats.

## Plantes

Flors com les orquídies presenten simetria bilateral. Les fulles de la majoria de les plantes són també bilaterals.

## Referències

* ↑ Cornelis Klein; Cornelius S. Hurlbut. Manual de mineralogía. Reverte, març 1998, p. 32–. ISBN 9788429146066 [Consulta: 31 març 2011].

## Vegeu també

* Simetria especular
* Simetria esfèrica
# Soldadura per refusió

La soldadura per refusió és el procés en què la pasta de soldar és usada per unir un o diversos components electrònics als seus pads de contacte en una placa de circuit imprès, mitjançant l'aplicació de calor o radiacció infraroja per etapes de diferents intensitats, que poden ser programades prèviament. És el mètode més usat per soldar components de muntatge superficial en plaques de circuit imprès. L'objectiu del procés és fondre la soldadura i escalfar les superfícies que es desitgen unir, tot això sense sobreescalfar o danyar els components electrònics.

## Fases

En un procés estàndard de soldadura per refusió hi ha normalment cinc fases, també anomenades zones, cadascuna amb un perfil tèrmic. Aquestes fases són:
* Evaporació: S'evaporen els dissolvents de la pasta de soldar.
* Activació: S'activa el flux i es deixa que actuï.
* Preescalfat: s'escalfen acuradament els components i el circuit imprès.
* Reflux o reflow: Es fon la soldadura.
* Refredat: Es refreda la placa soldada a una velocitat controlada i fins a una temperatura acceptable.«T.Bazouni: Reflow Soldering (Reflow Ovens)». Arxivat de l'original el 2008-06-18. [Consulta: 11 abril 2008].

## Referències

* ↑ «Forn de refusió de soldadura». UPC. Arxivat de l'original el 2012-02-19. [Consulta: 6 novembre 2013].
* ↑ Girouard, Roland. «Mark5 Reflow Oven». Heller Industries Website. Heller Industries Inc. [Consulta: 28 setembre 2012].
* ↑ Profiling Basics – Reflow Phases
# Vitrificació

La vitrificació és el procés de conversió d'un material en un sòlid amorf similar al vidre, mancat de tota estructura cristal·lina. Això s'aconsegueix per mitjà d'escalfament o refredament molt ràpid o mitjançant la barreja amb un additiu. El procés ha de ser el més ràpid o instantani possible, per aquest motiu es fa servir el sistema anomenat criotop .
Quan el material de partida és sòlid, la vitrificació normalment comporta l'escalfament de la substància a molt altes temperatures. Molts materials ceràmics es produeixen d'aquesta manera. Aquest tipus de vitrificació també pot succeir de manera natural quan un llamp cau en sorra: les altes temperatures poden crear unes estructures ramificades anomenades fulgurites.
Quan el material de partida és un líquid, necessitarem un refredament molt ràpid o la introducció d'agents que impedeixin la formació de cristalls. De forma natural, les granotes , peixos i insectes àrtics produeixen glicerol i glucosa per reduir la formació de gel.
La solidificació d'un sòlid vitri es produeix a la temperatura de transició vítria, que és menor que la temperatura de fusió.
Es fa servir àmpliament com a tècnica de crioconservació d'embrions i oòcits. Aquesta vitrificació s'aconsegueix mitjançant un refredament molt ràpid en el qual s'utilitza una solució altament concentrada que no cristal·litza durant la congelació, mentre que la seva viscositat augmenta amb el descens de temperatura fins a la formació d'un estat sòlid amorf. L'exposició i les taxes de congelació han de ser prou ràpides per evitar la toxicitat i la formació de cristalls intracel·lulars que puguin danyar el contingut cel·lular. Per aconseguir que la deshidratació sigui molt ràpida s'utilitzen crioprotectors en concentracions elevades. Abans de la congelació, el material biològic ha d'equilibrar amb aquesta solució crioprotectora (en menor concentració) perquè pugui suportar el xoc osmòtic. La taxa de supervivència de les mostres és major del 90%, i els embrions solen sobreviure intactes.

## Referències

* ↑ Jack R. Layne, Jr, Richard E. Lee, Jr. Adaptations of frogs to survive freezing. 5, 1995, p. 53-59.
Viccionari
# Urbà de Macedònia

Urbà de Macedònia ( - segle I dC) va ser un dels Setanta deixebles que surten citats al Nou testament. És venerat com a sant a tota la cristiandat. Juntament amb altres (Ampliat, Estaquis, Narcís d'Atenes, Apel·les d'Heràklion i Aristòbul de Britànnia), ajudà Andreu apòstol en el seu apostolat. Andreu ordenà Urbà com a bisbe de la província romana de Macedònia, on morí màrtir cap al final del segle i. És venerat com a sant a tota la cristiandat; a les esglésies orientals se celebra el 4 de gener i 31 d'octubre, i les occidentals el 13 de juliol).

## Referències

* ↑ Bible Gateway website, Romans 16:8-11, "8 Greet Ampliatus, my dear friend in the Lord. 9 Greet Urbanus, our co-worker in Christ, and my dear friend Stachys. 10 Greet Apelles, whose fidelity to Christ has stood the test. Greet those who belong to the household of Aristobulus. 11 Greet Herodion, my fellow Jew. Greet those in the household of Narcissus who are in the Lord." (NIV)
* ↑ «El Concili dels Setanta Apòstols» (en polonès), 01-08-2012. [Consulta: 19 gener 2025].
* ↑ Henryk Fros SJ, Franciszek Sowa: Księga imion i świętych. T. 5: R-U. Kraków: WAM, Księża Jezuici, 2005 (wznowienie), s. 606. ISBN 83-7318-376-0.
# Santa Maria de Rye

L'església de Santa Maria de Rye ha dominat durant gairebé 900 anys el turó en el qual la ciutat vella de Rye, East Sussex, està ubicada.
El 1377 quan la ciutat fou saquejada i incendiada pels invasors francesos, l'església també en patí les conseqüències. El sostre s'esfondrà i les campanes, fetes per Lewys Billiard de Winchelsea, se les van emportar. Sembla que són les mateixes perquè els homes de Rye les van anar a buscar.
Hi ha diversos vitralls interessants a l'església, encara que no són gaire antics. El més bonic és obra de Edward Burne-Jones (1891) en memòria de Mary Tiltman i es pot veure a la nau lateral del nord.
Però l'element més destacat de l'església és la torre del rellotge que és el més vell en funcionament d'Anglaterra. Data del 1561 i té un pèndol de més de 5 m que es pot veure gronxant-se al cos de l'església. La cara exterior del rellotge actual es va afegir el 1760. Els ninots són coneguts pels quarter boys (nois dels quarts), perquè només tocaven els quarts.

## Referències

* ↑ Pàgina de turisme de Rye
# Distribució gamma inversa

En teoria i estadística de probabilitats, la distribució gamma inversa és una família de dos paràmetres de distribucions de probabilitat contínues sobre la línia real positiva, que és la distribució del recíproc d'una variable distribuïda segons la distribució gamma.
Potser l'ús principal de la distribució gamma inversa es troba a l'estadística bayesiana, on la distribució sorgeix com a distribució posterior marginal per a la variància desconeguda d'una distribució normal, si s'utilitza un a priori no informatiu, i com un a priori conjugat analíticament tractable, si és informatiu, és necessari prèviament. És comú entre alguns bayesians considerar una parametrització alternativa de la distribució normal en termes de precisió, definida com el recíproc de la variància, que permet que la distribució gamma s'utilitzi directament com a conjugat a priori. Altres bayesians prefereixen parametritzar la distribució gamma inversa de manera diferent, com una distribució chi quadrat inversa escalada.
Funció de densitat de probabilitat
La funció de densitat de probabilitat de la distribució gamma inversa es defineix sobre el suport $x>0$
$f(x;\alpha ,\beta )={\frac {\beta ^{\alpha }}{\Gamma (\alpha )}}(1/x)^{\alpha +1}\exp \left(-\beta /x\right)$
amb paràmetre de forma $\alpha$ i paràmetre d'escala $\beta$. Aquí $\Gamma (\cdot )$ denota la funció gamma.
A diferència de la distribució Gamma, que conté un terme exponencial una mica similar, $\beta$ és un paràmetre d'escala ja que la funció de distribució compleix:
$f(x;\alpha ,\beta )={\frac {f(x/\beta ;\alpha ,1)}{\beta }}$

## Referències

* ↑ «Inverse Gamma Distribution» (en anglès). https://www.johndcook.com.+[Consulta: 14 abril 2023].
* ↑ John D. Cook. «InverseGammaDistribution», 03-10-2008. [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «InverseGammaDistribution—Wolfram Language Documentation». reference.wolfram.com. [Consulta: 9 abril 2018].
* ↑ «Inverse gamma distribution» (en anglès). https://www.jarad.me.+[Consulta: 17 abril 2023].
# Polzet atlàntic

El polzet atlàntic (Furipterus horrens) és una espècie de ratpenat de la família dels furiptèrids. Viu a Costa Rica, el Brasil, Veneçuela, Colòmbia, l'Equador, Surinam, la Guaiana Francesa, Guyana, Panamà, Trinitat i Tobago i el Perú. És un ratpenat insectívor i diminut, amb els avantbraços de 33-41 mm i un pes de 2-5 g. Malgrat que el gènere Furipterus tradicionalment ha estat considerat monotípic, hi ha indicis considerables que les poblacions de F. horrens representen diverses espècies.

## Referències

* ↑ Entrada «Furipterus (thumbless bat)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 1 febrer 2025].
* ↑ «polzet atlàntic». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 1 febrer 2025].
* ↑ Moras et al., 2024, p. 2.
* ↑ Moras et al., 2024, resum.

## Bibliografia

* Moras, L. M.; Nobre, C. C.; Vasconcelos, S.; Garbino, G. S. T.; De Souza, É. M. S.; Santos, F. R.; Oliveira, G.; Tavares, V. d. C. «Almost two hundred years of monotypy and a poorly known life history: multiple lineages of Furipterus (Chiroptera: Furipteridae) were hidden by rocks» (en anglès). Mammalian Biology, 2024. DOI: 10.1007/s42991-024-00465-9.
# Albiac (Alta Garona)

Albiac és un municipi occità del Lauraguès, al Llenguadoc, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània. L'1 de gener del 2022 tenia 229 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations de référence 2022» (en francès). INSEE, 19-12-2024. [Consulta: 1r febrer 2025].
# Portada/efemèride febrer 15

Nat King Cole
« 14 de febrer · 15 de febrer · 16 de febrer »
# El tejedor de milagros

El tejedor de milagros és una pel·lícula dramàtica mexicana del 1962 dirigida per Francisco del Villar. Va participar en la selecció oficial del 12è Festival Internacional de Cinema de Berlín i en el Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1963.

## Argument

Arnulfo és un teixidor de cistells: La seva dona es posa de part davant de la casa d'una dona que l'ajuda. Al poble, però, comença a córrer la veu que el nen ha nascut com un nen Déu, i un ateu intenta explotar en benefici seu el suposat miracle.

## Repartiment

* Pedro Armendáriz
* Columba Domínguez
* Begoña Palacios
* Sergio Bustamante
* Enrique Lucero
* Aurora Clavel
* Hortensia Santoveña
* José Gálvez
* José Luis Jiménez
* Pilar Souza
* Fanny Schiller
* Ada Carrasco
* Virginia Manzano
* Sadi Dupeyrón
* Lupe Carriles
* Miguel Suárez
* Victorio Blanco
* Socorro Avelar

## Referències

* ↑ «PROGRAMME 1962». berlinale.de. Arxivat de l'original el 9 novembre 2013. [Consulta: 7 juny 2014].
* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1963 al web del Festival
* ↑ «El tejedor de milagros (1962)» (en castellà). Filmaffinity. [Consulta: 1r febrer 2025].

## Enllaços externs

* El tejedor de milagros a Youtube
# Fontiès Cabardés

Fontiès Cabardés (en francès Fontiers-Cabardès) és un municipi de França de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude. L'1 de gener del 2022 tenia 467 habitants.

## Referències

* ↑ De Palmas, J.-P.; Lavaud, C. «Population de référence au 1er janvier 2022 : 6 080 731 habitants en Occitanie» (en francès), 19 desembre 2024. [Consulta: 1 febrer 2025].
# Maria Chatillon-Blois

Maria Chatillon-Blois (1345 - 1407), duquessa consort d'Anjou (1360-1384), comtessa consort de Provença i reina consort de Nàpols (1383-1384).
Filla del duc de Bretanya Carles de Blois i Joana de Penthièvre, era neta per línia paterna del comte Guiu I de Blois-Chatillon i Margarida de Valois, i per línia materna del comte Guiu VII de Llemotges i Joana d'Avangour. Es casà el 1360 amb el duc Lluís I d'Anjou, fill del rei Joan II de França i Judit de Bohèmia. D'aquest matrimoni en nasqueren tres fills:
* Maria d'Anjou (1370-v 1383)
* Lluís II d'Anjou (1377-1417), comte de Provença i duc d'Anjou
* Carles d'Anjou (1380-1404), príncep de Tàrent i comte d'Etampes

## Referències

* ↑ Potter, David «A History of France, 1460–1560» (en anglès). SpringerLink, 1995, pàg. 17-20, 30. DOI: 10.1007/978-1-349-23848-4.
* ↑ Rohr, Zita Eva «Yolande of Aragon (1381–1442) Family and Power» (en anglès). SpringerLink, 2016, pàg. 374. DOI: 10.1057/9781137499134.
# Miguel Barrachina Ros

Miguel Barrachina Ros (Sogorb, 30 de gener de 1969) és un economista i polític valencià, diputat pel Partit Popular (PP) al Congrés espanyol i a les Corts Valencianes en diverses legislatures i síndic-portaveu del Grup Popular a les Corts entre el 2023 i el 2024. Actualment és conseller d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat Valenciana.
Llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials, especialitat Sector Públic. Ha treballat com a interventor-tresorer de l'Administració Local. Militant del PP, fou regidor de l'ajuntament de Sogorb (1991-1999), diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995 i 1999, deixà l'escó el 2002 quan fou nomenat director general del Ministeri de Treball i Afers Socials, càrrec que ocupà fins al 2004, sent ministre Eduardo Zaplana. Posteriorment fou diputat per la província de Castelló a les eleccions generals espanyoles de 2004 i 2008. A les eleccions locals de 2011 tornà a presentar-se a les llistes del PP local i va ser regidor d'hisenda de l'ajuntament de Sogorb i diputat provincial a la Diputació de Castelló. Fou escollit novament diputat per Castelló a les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016.
El 2019 torna a les Corts Valencianes des d'on va llançar notícies falses per tal d'atacar el govern valencià de PSPV i Compromís en el context de la crisi del Coronavirus. Va revalidar l'escó a les eleccions de 2023 i va ser nomenat Síndic del Grup Parlamentari Popular a les Corts. Posteriorment, amb l'eixida de Vox del Consell i la consegüent remodelació de l'executiu el 12 de juliol de 2024, Barrachina va passar a ocupar la conselleria d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, en substitució de José Luis Aguirre, i va ser rellevat com a síndic-portaveu del PP per Juanfran Pérez Llorca.

## Referències

* ↑ Rafael Calvo i Miguel Barrachina, en l'ull de l'huracà de "La otra prensa", a El Informal Segorbino del 27/08/2011. (castellà) [Consultat: 14/09/2011]
* ↑ Marco, Lucas. «El presidente del PP de Castelló se inventa que los hospitales de campaña tienen orinales en vez de baños para atacar al Gobierno valenciano» (en castellà), 05-05-2020. [Consulta: 19 setembre 2023].
* ↑ «Miguel Barrachina, Síndic del GPP en les Corts» (en castellà), 28-06-2023. [Consulta: 19 setembre 2023].
* ↑ «Barrachina, nuevo conseller y agricultor para el campo valenciano: "Lo indispensable es que el agua llegue"». Valencia Plaza, 12-07-2024. [Consulta: 30 juliol 2024].
* ↑ «Pérez Llorca, nuevo síndic del PP: "Ya no está Vox y a PSPV y Compromís se les tiene que caer la careta"». Valencia Plaza, 12-07-2024. [Consulta: 30 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Miguel Barrachina al web del Congrés dels Diputats
* Blog de Miguel Barrachina Arxivat 2008-07-25 a Wayback Machine.
# Ricardo Baquero Valdelomar

Ricardo Baquero Valdelomar (Granada, 21 d'octubre de 1939) és un metge i polític valencià d'origen andalús, diputat a les Corts Valencianes durant la II Legislatura.

## Biografia

Orfe des dels 11 anys, estudià als Escolapis i es llicencià en medicina a la Universitat de Granada. Poc després es trasllada a València, on treballa al servei de cirurgia general de l'Hospital del Dr. Moliner a Porta Coeli, aleshores destinat als tuberculosos. Aconsegueix per oposició la plaça de cap Clínic de Cirurgia General Digestiva a l'Hospital La Fe de València, i poc després esdevé membre del comitè d'empresa de la Ciutat Sanitària La Fe.
Militant del Centro Democrático y Social des de 1982, és elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1987. Fou membre de la Comissió de Sanitat i Consum de les Corts Valencianes. No es va presentar a les eleccions de 1991 i de 2002 a 2008 fou cap de la Unitat de Cirurgia General i Urgències de La Fe.

## Referències

* ↑ Ricardo Baquero Valdelomar, cirujano al servicio de la vida, Las Provincias, 31 de maig de 2008
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-06-02. [Consulta: 1r juny 2015].
# Ricard Muñoz i Carbonero

Ricard Muñoz i Carbonero (València, 1884 - València, 20 de juliol de 1944) fou un metge, professor i polític valencià, de convicció liberal, antifeixista i anticlerical, que exercí el càrrec de regidor de València entre 1920 i 1931.
Cursà els estudis de perit químic i l'any 1908 es llicencià en medicina especialitzant-se en radiologia, a la vegada que exercia de deixeble i secretari de Francesc Moliner i Nicolàs. L'any 1910 es casà amb Carmen Suay i tingué dos fills: Ricardo i Vicente, que esdevindria un director, productor i guionista cinematogràfic de renom. Contribuí a la fundació de la Reial Societat d'Electrologia i Radiologia Mèdiques (1919) i de la Unió Sanitària Valenciana. L'any 1932 presidí la secció local de la Creu Roja, així com formà part del comitè central de l'entitat. Exercí de professor d'Història de la medicina a la Universitat de València i presidí la Secció d'Història i Literatura Mèdica de l'Institut Mèdic Valencià. També col·laborà durant un temps en la publicació d'alguns treballs científics a la revista mèdica El Pueblo.

## Referències

* 1 2 3 «Ricard Muñoz i Carbonero». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 6 «Ricard Muñoz i Carbonero». memoriavalencianista.cat. [Consulta: 22 juliol 2017].
# Coquelle Thompson

Coquelle Thompson (ca. 1848-1946) fou un amerindi ko-kwel de l'estat d'Oregon que va ser assessor cultural i lingüística almenys de sis antropòlegs importants al llarg de la seva llarga vida. Nascut fill d'un cap dels alts coquille, va ser un dels centenars d'indis del sud-oest d'Oregon que havien estat traslladats en vaixell des Port Orford a reserva índia Coast el juny de 1856. El seu és l'únic relat d'un testimoni amerindi de la deportació. Va créixer i va viure a la reserva Siletz, on serví des durant dècades com a membre de la policia tribal.
En 1873 Coquelle Thompson va assistir a una versió de la Ghostdance de 1870 feta a Corvallis (Oregon), i més tard va assistir a un ball de la California Earth Lodge a Upper Farm, reserva Siletz. Aviat esdevingué en convers a una versió de la Ghostdance coneguda a Siletz com a Warm House Dance i va fer-ne proselitisme al llarg de la costa d'Oregon fins al sud a Coos Bay. La seva versió fou coneguda com a Thompson Warm House Dance.
Es va casar tres vegades i va tenir onze fills, tots ells van morir abans de l'edat adulta excepte dos, que van casar-se i tenir descendència que encara viu.

## Referències

* ↑ Seaburg, William R. Pitch Woman and Other Stories: The Oral Traditions of Coquelle Thompson. University of Nebraska Press, 2007, p. 2–5.
* ↑ DuBois, Cora. The 1870 GhostDance. University of Nebraska Press, 2007, p. 61–88.
* ↑ Youst, Lionel. Coquelle Thompson, Athabaskan Witness. University of Oklahoma Press, 2002, p. xvii - xviii.

## Bibliografia

* Nathan Douthit. Uncertain Encounters: Indians and Whites at Peace and War in Southern Oregon 1820's–1860's. Oregon State University Press, 2002.