OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rafael Ladrón de Guevara Ortiz de Urbina

Rafael Ladrón de Guevara Ortiz de Urbina (Vitòria, 3 d'octubre de 1952) va ser un ciclista basc, que fou professional entre 1977 i 1983. La victòria més important que aconseguí fou a la Volta a La Rioja. Com a amateur va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real de 1976, en la prova de ruta.

## Palmarès

Palmarès.
* 1977
** 1r a la Volta a La Rioja i vencedor d'una etapa
** 1r al GP Cuprosan
* 1978
** 1r al Memorial Santi Andia
* 1979
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Cantàbria
* 1980
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Andalusia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1977. 18è de la classificació general
* 1978. Abandona
* 1979. 34è de la classificació general
* 1980. 37è de la classificació general
* 1981. Abandona

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1980. 41è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1979. Abandona (3a etapa)

## Referències

* ↑ «Rafael Ladrón Olympic Results». Sports Reference. Arxivat de l'original el 18 April 2020. [Consulta: 19 abril 2015].
* ↑ Fitxa a museociclismo.it
# La pell dels murs

La pell dels murs és una sèrie documental de deu episodis que mostra el procés de creació d'obres murals per part de diversos artistes en diferents escenaris de Catalunya.

## Concepte

El programa és un punt de trobada entre artistes audiovisuals i artistes plàstics per dialogar sobre l'art urbà contemporani, una conversa entre el llenguatge artístic més antic, el muralisme, i el més modern, l'audiovisual digital. La llibertat creativa de La pell dels murs fa que cada capítol sigui original i recull la proposta personal del seu realitzador.
Cada capítol està dedicat a un artista amb projecció internacional diferent captat per la mirada d'un realitzador distint, des de la ideació fins a la presentació final, passant per un conjunt de reflexions sobre l'obra d'art en l'espai públic i el seu valor en termes d'obra accessible per a tothom, d'obra efímera destinada a desaparèixer i, alhora, d'obra transgressora i estímul de debat social. Alguns dels protagonistes són Aryz, Lily Brik, Jorge Rodríguez-Gerada, Marina Capdevila, Roc Blackblock i Xavier Artigas, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «La pell de les parets», 01-03-2022. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «TV3 mostrarà en un programa d'art urbà la creació d'un mural a la Plaça del Rei d'Igualada». Anoia Diari, 03-07-2021. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Les TV europees regionals distingeixen les docusèries ‘La pell dels murs' i ‘Anticossos' del 33», 13-04-2022. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «El mural de l'Escola Ondara, un dels protagonistes d'una nova sèrie documental de TV3», 01-07-2021. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Un documental mostra la creació d'un gran mural al geriàtric Puig d'en Roca de Girona», 07-02-2022. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Publi Licini Cras (fill de Cras el Triumvir)

Publi Licini Cras (en llatí: Publius Licinius M. f. P. n. Crassus) va ser el fill petit del triumvir Marc Licini Cras i de Tertul·la. Formava part de la gens Licínia, una antiga família romana plebea.
Es va casar amb Cornèlia Metella, filla de Quint Cecili Metel Pius Escipió.
Va ser legat de Juli Cèsar a la Gàl·lia l'any 58 aC i fins al segon consolat del seu pare el 55 aC, participant en la Guerra de les Gàl·lies. L'any 58 aC va combatre el sueu Ariovist a la batalla dels Vosges, l'any 57 aC va dirigir la Legió VII Claudia contra els vènets i altres tribus del nord-oest, i el 56 aC a les tribus d'Aquitània. L'hivern següent, Juli Cèsar el va enviar a Roma amb alguns soldats per imposar l'elecció dels triumvirs Pompeu i Cras com a cònsols. També va portar a Roma mil cavallers gals, que després van participar en la guerra contra els parts l'any 54 aC.
A diferència del seu pare, va ser amic de Ciceró i es va oposar al seu exili (58 aC), i juntament amb altres joves romans va aparèixer en públic vestit de dol. Va celebrar la seva tornada l'any 55 aC, quan va procurar la reconciliació entre l'orador i el seu pare.
Va prendre part a les operacions de la guerra amb els parts (53 aC) fins que va morir lluitant amb valentia a la batalla de Carres.

## Referències

* 1 2 3 4 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 879.
* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico II, 34-35
# Steve de Shazer

Steve de Shazer (25 de juny de 1940, Milwaukee – 11 de setembre de 2005, Viena) va ser un psicoterapeuta, autor, desenvolupador i pioner de la teràpia breu centrada en solucions. El 1978, va fundar el Brief Family Therapy Center (BFTC) a Milwaukee, Wisconsin amb la seva dona Insoo Kim Berg.
De Shazer es va formar originalment com a músic i va treballar com a saxofonista de jazz. Va estudiar Belles Arts i Treball Social a la Universitat de Wisconsin-Milwaukee. Es diu que mai va estudiar al Mental Research Institute de Palo Alto, Califòrnia, tot i que alguns rumors diuen que sí que ho va fer. De Shazer va escriure 6 llibres i va ser traduït a 14 idiomes. Va ser amic de John Weakland, a qui va veure com el seu mentor.
De Shazer va morir a Viena mentre viatjava en una gira de formació i consultoria a Europa. De Shazer té un nebot, Tony de Shazer, la dona del qual és Marie Laure de Shazer, educadora i autora, que tenen dues filles, l'Elodie i l'Amelie de Shazer.

## Referències

* ↑ Norman, H., McKergow, M. and Clarke, J. 1996. "Paradox is a muddle: An Interview with Steve de Shazer". Rapport. 34: 41-49 http://sfwork.com/paradox-is-a-muddle
* ↑ Lipchik, E. 2002. "Uncovering MRI Roots in Solution-Focused Therapy" http://socialconstructiontherapy.com/mri-roots.php
* ↑ Gingerich, W. (2006). Obituary: Steve de Shazer. Research On Social Work Practice, 16(5), 549-550.
# General Dynamics

General Dynamics és un conglomerat d'empreses nord-americà del sector aeroespacial i militar, fruit de la fusió de nombroses companyies. El 2012 es va situar com el cinquè major contractista de defensa del món per ingressos. General Dynamics té la seu a West Falls Church, en el comtat de Fairfax, Virgínia.
La companyia ha realitzat nombrosos canvis en la seva estructura des del final de la Guerra Freda, per consolidar-se com un gran contractista de defensa. General Dynamics té quatre àrees de negoci principals: sistemes marins; sistemes de combat; sistemes d'informació i tecnologia; aeroespacial. L'empresa, gràcies a la seva antiga divisió de Fort Worth, «va ser un dels majors productors d'avions de combat del món occidental»; per exemple va fabricar l'caça F-16 fins a 1993, quan la producció va ser traspassada a l'empresa Lockheed Martin. Després d'un lustre apartada, la companyia va tornar a entrar en aquest sector de negoci amb la compra de la companyia Gulfstream Aerospace.
Al llarg de la seva història, entre altres equipaments ha fabricat, a més dels avions F-16 Fighting Falcon, els avions F-111 Aardvark, el míssil de creuer BGM-109 Tomahawk, el carro de combat M1 Abrams, els míssils balístics Atlas o els destructors Arleigh Burke.

## Referències

* ↑ «Top 100 for 2012» (en anglès). Defense News, 22-07-2013. Arxivat de l'original el 2013-10-10. [Consulta: 16 setembre 2015].
* ↑ «Corporate Headquarters: 2941 Fairview Park Drive, Suite 100 Falls Church, Virginia 22042-4513» (en anglès). General Dynamics - Unidad de Negocio. Arxivat de l'original el 2015-09-09. [Consulta: 16 setembre 2015].

## Enllaços externs

* www.gd.com/ (anglès)
# Marcos Alonso Peña

Marcos Alonso Peña (Santander, 1 d'octubre de 1959 - Madrid, 9 de febrer de 2023) va ser un futbolista i entrenador de futbol càntabre. Com a jugador ocupava la posició de migcampista.
Era fill del també futbolista Marcos Alonso Imaz (Marquitos), que va jugar al Reial Madrid als anys 1960. Era, a la vegada, pare de Marcos Alonso Mendoza, jugador del FC Barcelona i internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Sense gaire èxit en els equips inferiors del Reial Madrid, va debutar a primera divisió en el club de la seua ciutat natal, el Racing de Santander, a la campanya 78/79, en el seu segon any com a professional.
El 1979 fitxa per l'Atlètic de Madrid, on continua progressant com una ferma promesa del futbol espanyol. D'eixa manera, el FC Barcelona paga 150 milions de pessetes pel seu fitxatge el 1982, el més car fins al moment a la competició espanyola. A la 82/83 disputa 30 partits i marca sis gols amb l'equip blaugrana. Va ser un dels quatre futbolistes del Barça que van fallar el tir de penal a la final de la Copa d'Europa de 1986, davant l'Steaua de Bucarest.
Es va retirar el 1991, després de tornar a l'Atlètic de Madrid i al Racing de Santander, amb qui pujà a primera divisió.
Posteriorment, va seguir la seua carrera com a tècnic, tot començant al Rayo Vallecano, amb qui va aconseguir guanyar al Reial Madrid al mateix Santiago Bernabéu. Més tard, continuà com a tècnic d'equips de Primera i Segona Divisió: Sevilla FC, Atlètic de Madrid, Reial Saragossa, Reial Valladolid, Màlaga CF i Granada 74 CF.

## Internacional

Marcos Alonso va disputar 22 partits amb la selecció espanyola, tot debutant el 25 de març de 1981 davant Anglaterra. Va marcar un gol, contra Islàndia, i va participar en l'Eurocopa de 1984.

## Palmarès

* Lliga espanyola 84/85
* Copa del Rei 1983
* Supercopa d'Espanya 1983
* Copa de la Lliga 82/83 i 85/86

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Muere Marcos Alonso, ilustre de FC Barcelona y Atlético de Madrid, a los 63 años» (en castellà), 09-02-2023. [Consulta: 9 febrer 2023].
* ↑ Spain unveil provisional party; UEFA.com, 30 juny 2009
* ↑ Duckadam inspires Steaua; UEFA.com, 18 abril 2006

## Enllaços externs

* Perfil com a jugador
* Perfil com a entrenador
# Amanya Mushega

Nuwe Amanya Mushega (districte de Bushenyi, regió de l'Oest (Uganda), 27 de juny de 1946) és un polític, diplomàtic i advocat ugandès. Va servir com a secretari general de la Comunitat de l'Àfrica Oriental de 2001 a 2006

## Educació

Mushega va rebre la seva educació primària a Uganda. Va assistir Mbarara High School el 1963-1966 abans de ser transferit a Kings College Budo el 1967. Va ingressar a la Universitat de Dar es Salaam el 1969 per a estudiar dret. Es va llicenciar el 1972, i va obtenir el doctorat a la Queen's University a Kingston (Ontario), Canadà, el 1974. A la fi de 1970, Mushega es va inscriure al doctorat en Filosofia de la London School of Economics però va abandonar el programa quan es va unir al Moviment de Resistència Nacional el 1981.

## Experiència laboral

Després de la seva graduació a la Universitat de Dar es Salaam, va tornar a Uganda el 1972 i va impartir classes de professora de dret a la Universitat Makerere. Després de doctorar-se el 1974 fou professor de la facultat de dret de la Universitat de Zàmbia a Lusaka. Va tornar a la Universitat Makerere el 1979 com a professor i va continuar fins a 1981.
El 1981 es va unir a l'Exèrcit de Resistència Nacional de Yoweri Museveni, on va exercir com el principal Commisari polític nacional i va arribar la categoria de Coronel. Entre 1986 i 2001, va exercir funcions ministerials en els ministeris de defensa, govern local, educació i servei públic. Durant aquest temps, també va ser membre del Parlament d'Uganda representant Igara East al districte de Bushenyi.
El 2001, va ser nomenat pels caps d'estat de l'EAC com a secretari general per un període de cinc anys.

## Vida personal

Després del seu treball a l'EAC Mushega va tornar a Uganda i, juntament amb altres, va fundar Mushega & Associates Consultants, una empresa de consultoria privada. Després de la modificació constitucional de 2005 que va eliminar el límit de mandats presidencials a Uganda, Mushega, que es va oposar a l'esmena, van sortir del partit Moviment de Resistència Nacional i es van unir al Fòrum pel Canvi Democràtic (FDC). Actualment és el vicepresident regional del FDC per a l'Oest d'Uganda.

## Referències

* ↑ Educational History of Amanya Mushega
* ↑ «Work History of Amanya Mushega». Arxivat de l'original el 2016-03-03.
* ↑ «About Mushega & Associates». Arxivat de l'original el 2011-08-22. [Consulta: 28 novembre 2018].
* ↑ Amanya Mushega Left NRM For FDC
* ↑ Amanya Mushega Is High Ranking FDC Officer
# Tyler Durden

Tyler Durden és un personatge de la novel·la de 1996 Club de lluita, de l'escriptor estatunidenc Chuck Palahniuk. A la versió cinematogràfica de 1999, Fight Club, és interpretat per Brad Pitt. A l'obra original, el narrador sense nom coneix Tyler en una platja nudista, però en la versió cinematogràfica es coneixen en un vol d'avió. Tyler fabrica sabó, és projeccionista de cinema i també cambrer en hotels de luxe. En aquestes feines, sol cometre petits crims, que justifica amb la seva aversió al sistema social i financer. La ideologia de Tyler Durden segueix corrents anarquistes, anarcoprimitivistes, ecoanarquistes i anticonsumistes. Viu en una casa que sembla abandonada.
Amb el narrador, és el fundador del club de lluita, on homes de mitjana edat practiquen il·legalment la boxa sense guants per a fer front a la monotonia de les seves vides. Més endavant, ell sol crea el Projecte Mayhem (Projecte Pandemònium en la traducció catalana), que és un grup terrorista i revolucionari que planeja destruir les seus dels bancs més importants del món per a poder establir una societat primitiva.
Al final de l'obra, es descobreix que Tyler és únicament producte de la imaginació del narrador, ja que té personalitats múltiples.

## Referències

* 1 2 3 Chuck, Palahniuk,. Club de lluita. Empúries, 2014.
# Gai Licini Cras

Gai Licini Cras (en llatí: Gaius Licinius C. f. P. n. Crassus) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Pertanyia a la branca dels Licini Cras de la gens Licínia, una família romana plebea, i era germà de Publi Licini Cras, cònsol el 171 aC.
Va ser pretor l'any 172 aC, i el 171 aC va ser llegat del seu germà a Grècia, on va dirigir l'ala dreta en la batalla de cavalleria contra Perseu de Macedònia en què els romans van ser derrotats. L'any 168 aC va ser cònsol, i al final del mandat va rebre la província de la Gàl·lia Cisalpina, però en lloc de prendre'n possessió se'n va anar a Macedònia.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLV,17
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 873.
# Ramon Margalef (vaixell)

El Ramon Margalef és un vaixell oceanogràfic construït per Astilleros Armon Vigo i avarat l'any 2011 que pertany a la flota de l'Institut Espanyol d'Oceanografia (IEO). Porta el nom de Ramon Margalef i López, biòleg català que va destacar pel seu treball en els camps de la limnologia, oceanografia i ecologia. Aquest vaixell està equipat amb tecnologies per a la investigació oceanogràfica i pesquera.
L'IEO va ser fundat el 1914 pel naturalista Odón de Buen i el 2014 comptaba amb nou centres oceanogràfics costaners, cinc plantes d’experimentació amb cultius marins i set vaixells oceanogràfics.
El vaixell participa regularment en campanyes de recerca i també en jornades de portes obertes, com les que es van dur a terme el 2014 al port d’Alcúdia, Mallorca, i al port de Maó, Menorca, per mostrar a la ciutadania les seves instal·lacions i els avanços científics assolits.

## Referències

* 1 2 3 Culat, Enric. «Cent anys investigant la mar». Ara Balears, 07-04-2014. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ Ginés, Juan Vernet; Farras, Ramon Parés. La Ciència en la Història dels Països Catalans. Universitat de València, 2004. ISBN 978-84-7283-760-7. Arxivat 2024-05-21 a Wayback Machine.
* ↑ «Flota - B/O Ramón Margalef». Institut Espanyol d’Oceanografía. [Consulta: 31 juliol 2024].
# Andrés Scotti Ponce de León

Andrés Scotti Ponce de León (Montevideo, Uruguai, 14 de desembre del 1975) és un exfutbolista professional uruguaià que jugava de de defensa central o lateral. Fou internacional 40 vegades amb la selecció de l'Uruguai a partir del 2006.

## Referències

* ↑ «Andrés Scotti» (en anglès). National Football Teams. [Consulta: 9 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Maximiliano Pereira a National-Football-Teams.com (anglès)
# Guillem de Guimerà i d'Abella

Guillem de Guimerà i d'Abella, president de la Generalitat de Catalunya en el període 1376-1377, nomenat per les Corts de Montsó de 1376. Fill de nobles, ingressà jove a l'Orde de l'Hospital de Sant Joan de Jerusalem on farà una carrera fulgurant. Es manifestà un magnífic gestor al front de la Castellania d'Amposta i del govern de la comanda de Villel, ambdues tasques encomanades per Sanç d'Aragó. S'enfrontà amb el rei Pere el Cerimoniós qui acaba per empresonar-ho, tot i que finalment es reconcilien fins al punt que Guillem de Guimerà col·laborarà amb el monarca en la campanya contra Jaume III de Mallorca al Rosselló. Les seves capacitats militars, de gestió i la bona sintonia amb el rei, el fan ser membre permanent de les Corts en representació del braç eclesiàstic.
El punt més alt de la carrera política es donà a les Corts de Montsó (1376), on Guimerà és nomenat President de la Diputació del General. Tot i la seva bona capacitat militar i de gestió, en aquest període se li retreu una poca clara gestió econòmica en favor de l'Orde de l'Hospital. Amb tot, la seva importància el va fer formar part de l'ambaixada que visità el papa Gregori XI.
A causa de les acusacions que rep, presenta la seva dimissió a les Corts de Barcelona (1377) i es concentrà en l'administració del regiment del gran priorat de Catalunya. En morir en 1396, es generà una disputa que duraria vint anys sobre el repartiment de la seva fortuna entre els seus familiars, creditors i l'Orde de l'Hospital.

## Referències

* 1 2 Solé i Sabaté, Josep Maria. Història de la Generalitat de Catalunya i dels seus presidents. 1r vol. Barcelona: Generalitat de Catalunya i Fundació Endiclopèdia Catalana, 2003, p. 76-80. ISBN 8441208832.

## Bibliografia

* «Guillem de Guimerà i d'Abella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Jorge Edwards

Jorge Edwards (Santiago, Xile, 29 de juliol de 1931 - 17 de març de 2023) va ser un escriptor xilè.
Va ser periodista i diplomàtic, secretari de Pablo Neruda i va participar en el govern de Salvador Allende. Arran del Cop d'estat de Xile va exiliar-se a l'Estat Espanyol (a Barcelona, visqué al Passatge de Forasté 19). Va escriure novel·les i assajos.

## Obres
### Contes

* El patio (1952)
* Gente de la ciudad (1961)
* Las máscaras (1967)

### Novel·les

* El peso de la noche (1964)
* Los convidados de piedra (1978)
* El museo de cera (1980)
* La mujer imaginaria (1985)
* El sueño de la historia (2000)
* El inútil de la familia (2005)
* La casa de Dostoievsky (2008, premi Iberoamericano de narrativa)

### Assaig

* Adiós, poeta... (1990), una autobiografia
* El whisky de los poetas (1997)

## Referències

* ↑ «S'ha mort l’escriptor xilè Jorge Edwards Les seves obres han estat traduïdes a molts idiomes i ha rebut les distincions més prestigioses». VilaWeb, 17-03-2023 [Consulta: 17 març 2023].
* ↑ «Jorge Edwards». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Literatura llatinoamericana
# José Luis Llorente Gento

José Luis Llorente Gento (Valladolid, 1959), és un jugador de bàsquet espanyol, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica.

## Biografia

Va néixer el 6 de gener de 1959 a la ciutat de Valladolid, capital de la província del mateix nom (Castella i Lleó). Nebot del jugador de futbol Paco Gento, és germà del també jugador de bàsquet Antonio Llorente i dels jugadors de futbol Francisco i Julio Llorente.

## Carrera esportiva
### A nivell de clubs

| Anys | Club | Lliga |
| 1979-1983 | Reial Madrid | Lliga espanyola de bàsquet |
| 1983-1985 | CajaMadrid | Lliga ACB |
| 1985-1987 | CB Zaragoza | Lliga ACB |
| 1987-1992 | Reial Madrid | Lliga ACB |
| 1992-1996 | CB Andorra | |
| 1996-1997 | Baloncesto Fuenlabrada | Lliga ACB |
Amb el Reial Madrid aconseguí guanyar:
* Lliga espanyola de bàsquet (2): 1979-80 i 1981-82
* Copa del Rei de bàsquet (1): 1988-89
* Copa d'Europa de bàsquet (1): 1979-80
* Copa Intercontinental de bàsquet (1): 1981
* Copa Korac (1): 1987-88
* Copa Saporta (2): 1988-89 i 1991-92

### Amb la selecció nacional

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), on va aconseguir finalitzar en quarta posició amb la selecció espanyola de bàsquet, aconseguint així un diploma olímpic. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla de plata, i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) aconseguí un nou diploma olímpic en finalitzar vuitè.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar la medalla de plata en el Campionat d'Europa de bàsquet masculí l'any 1983.
# Ernest Berenguer i Pou

Ernest Berenguer i Pou (Mollet del Vallès, 16 d'abril de 1897- 11 de maig de 1992) fou un músic, compositor, director d'orquestra i corals català.

## Biografia

S'inicià al món de la música amb només set anys de la mà de les germanes de Sant Josep de Cluny de Mollet, primera congregació religiosa que es va instal·lar a Mollet, que impartien classes d'harmònium i solfeig. Complementà els seus coneixements musicals amb les lliçons de Jacint Llargués, mestre de Santa Perpètua de Mogoda. Va ser alumne del mestre i escriptor molletà Vicenç Plantada i Fonolleda.
Com a instrumentista, destacà per tocar el piano i l'harmònium a les esglésies parroquials de Mollet, Sant Fost i Parets del Vallès en les quals també va ser, en diferents èpoques, director dels seus cors parroquials. Va ser pianista del cafè Can Castells des d'on va passar a l'Ateneu per fer l'acompanyament musical de les pel·lícules del cinema mut fins que arribaren les pel·lícules sonores.
Tot i treballar a la fàbrica i guanyar-se un sobresou sent músic, destacà per la creació del Quintet de ball de Mollet, anomenat El Capullo així com de la banda de música anomenada Banda Obrera Molletense. També dirigí les formacions corals de: El Clavell i Els Cantaires. Pel que fa la composició destacar la música que escriví per a ball, també de ball tradicional, com el Ball de Gitanes, animació de festes i cançons catalanes. També va compondre sardanes per cobla com: En Ramón Petit, Enjogassada, Enamorada, Recordança, El Rossinyol, Terra nostra, Purificació, Amorosa, Seductora, Roser.

## Referències

* ↑ ORGA I COLL, F. i VENTURA I MAYNOU, J. (2017). Les Germanes de Sant Josep de Cluny. La primera escola religiosa de Mollet, pàg. 73-86
* ↑ https://musicsperlacobla.cat/compositor.php?autor_id=1652
* ↑ Garcia-Moreno i Marchan, Consol. La Sardana a Mollet, un segle d'història. Centre d'Estudis Molletans. p. 266-267, 2007.