OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Senyal i Ferrer

Francesc Senyal i Ferrer (Castellbell i el Vilar, Bages, 14 de juliol de 1897 - Ciutat de Mèxic, 28 de gener de 1975) fou un polític, industrial i esportista català.

## Biografia

Fill d'un treballador de la colònia Borràs, el seu pare restà paralític el 1912 i hagué de deixar els estudis per posar-se a treballar. Alhora, com a esportista jugà com a futbolista al Centre d'Esports Manresa i al Fútbol Club Barcelona, i com a tennista es proclamà campió de Manresa i el Bages durant tres anys seguits.
El 1921 fou proclamat president de la Joventut Nacionalista de Manresa i el 1923 s'adherí a Acció Catalana. El desembre de 1929 fundà El Dia de Manresa, diari republicà, catalanista i d'esquerres, que posteriorment fou portaveu d'ERC a Manresa. El 1930, fou membre fundador del Centre Republicà Catalanista, president de la Unió Catalanista Republicana i participà en la Junta de Govern republicana provisional de Manresa el 14 d'abril de 1931.
Fou elegit diputat per ERC a les eleccions generals espanyoles de 1933 i 1936 per la província de Barcelona, aquesta última amb el Front d'Esquerres. S'implicà en la defensa de la qüestió rabassaire i fou cridat a declarar en la vista celebrada arran de la impugnació de la Llei de Contractes de Conreu davant del Tribunal de Garanties Constitucionals.
Un cop esclatà la guerra civil espanyola, entre el setembre i el novembre de 1936 fou sotssecretari del Ministeri de Treball, Sanitat i Previsió a les ordres de Josep Tomàs i Piera. Quan aquest fou destinat a l'ambaixada espanyola al Canadà, hi fou nomenat cònsol i agregat comercial a Montreal. En acabar la guerra, va residir durant quatre anys a Nova York i, després, es va traslladar definitivament a ciutat de Mèxic, on col·laborà assíduament amb l'Orfeó Català de Mèxic.

## Referències

* ↑ «Biografia Francesc Senyal i Ferrer». memoriaesquerra.cat. [Consulta: 13 gener 2021].

## Enllaços externs

* Biografies de parlamentaris catalans Arxivat 2018-08-20 a Wayback Machine.
* Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol La República a Manresa en un clic (1931-1936)
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Philipp Walsleben

Philipp Walsleben (Potsdam, 19 de novembre de 1987) és un ciclista alemany professional des del 2006 i actualment a l'equip Alpecin-Fenix. Especialista en ciclocròs, ha obtingut diferents campionats nacionals, i un Campionat del món sub-23.

## Palmarès en ciclocròs

* 2006-2007
** Campió d'Alemanya sub-23 en ciclocròs
* 2008-2009
** Campió del món en ciclocròs sub-23
** Campió d'Europa en ciclocròs sub-23
** Campió d'Alemanya en ciclocròs
** 1r a la Copa del món de ciclocròs sub-23
** 1r al Superprestige sub-23
** 1r al Trofeu GvA sub-23
* 2009-2010
** Campió d'Alemanya en ciclocròs
* 2010-2011
** Campió d'Alemanya en ciclocròs
* 2012-2013
** Campió d'Alemanya en ciclocròs
* 2013-2014
** Campió d'Alemanya en ciclocròs
* 2015-2016
** Campió d'Alemanya en ciclocròs

## Palmarès en carretera

* 2008
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la província de Namur
* 2011
** Vencedor d'una etapa de la Mi-août en Bretagne
* 2013
** 1r a la Baltic Chain Tour i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Alsàcia
* 2018
** 1r a la Bałtyk-Karkonosze Tour i vencedor d'una etapa
* 2021
** Vencedor d'una etapa als Boucles de la Mayenne
** Vencedor d'una etapa a l'Arctic Race of Norway

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Peter Christen Asbjørnsen

Peter Christen Asbjørnsen (Christiania, 15 de gener 1812 - Christiania, 5 gener 1885), va ser un escriptor noruec, folklorista, cap forestal i científic. Amb Jørgen Moe, amic de joventut, va fer una recopilació de llegendes i contes populars noruecs, del folklore oral que s'havia perpetuat en les valls noruegues occidental i les muntanyes centrals, sota el nom de Norske Folkeeventyr.
Va néixer a Christiania (Oslo) descendent d'una família originària d'Otta. Estudiant de la Universitat d'Oslo el 1833, l'any anterior havia començat per recollir i escriure contes de fades i llegendes. Asbjørnsen va conèixer a Moe als catorze anys, mentre eren ambdós a l'institut a Norderhov i van establir una amistat de per vida. El 1834 Asbjørnsen va descobrir que Moe havia començat a buscar relíquies del folklore nacional també pel seu comte; els amics van comparar els seus resultats i van decidir treballar junts en la tasca.
Asbjørnsen es va formar com a zoòleg i botànic i, amb l'ajut de la Universitat d'Oslo, va fer una sèrie de viatges d'investigacions marines al llarg de les costes de Noruega, particularment al fiord de Hardanger on va treballar amb dos dels biòlegs marins més coneguts del seu temps, Michael Sars i el seu fill Georg Ossian Sars. Moe, mentrestant, havia deixat la Universitat d'Oslo el 1839, havia estudiat teologia i feia de tutor a Christiania; per les vacances viatjava a través de les muntanyes més remotes, recollint relats orals.
El 1842-1843 va ser publicada la primera edició de recull de relats conjunts sota el títol de Norske Folkeeventyr, que van ser immediatament distribuïts per tot Europa com la contribució més valuosa a la mitologia comparativa així com a la literatura noruega. Un segon volum va ser publicat el 1844 i una nova col·lecció el 1871. El 1845 Asbjørnsen també va publicar individualment una col·lecció de contes de fades, Huldre-Eventyr og Folkesagn.
El 1856 Asbjørnsen s'hi dedicà a la problemàtica de la desforestació de Noruega; va ser nomenat cap forestal pel govern, va examinar a diversos països del nord d'Europa els mètodes que utilitzaven davant la problemàtica i destacà en les avaluacions fetes en aquesta matèria. El 1876 es va retirar amb una pensió i el 1879 va vendre la seva col·lecció d'espècimens zoològics al Natural History Museum d'Irlanda.

## Referències

* 1 2 Edvardsen, Erik H., Peter Christen Asbjørnsen - kva ville han med livet? Dag og Tid 29 juny 2012.
* ↑ Bugge, Erle Mostue: Peter Chr. Asbjørnsen: Et eventyr i seg selv. Aftenposten 21 gener 1985.
* ↑ «Peter Christen Asbjørnsen – utdypning (Store norske leksikon)». Snl.
* 1 2 3 4 5 Gosse, 1911, p. 715.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba al domini públic: Gosse, Edmund. «Asbjörnsen, Peter Christen». A: Cambridge University Press. Encyclopædia Britannica. A Dictionary of Arts, Sciences, Literature, and General information (en anglès). 11a ed.. Encyclopædia Britannica, Inc., (1910-1911).
# Twilight Time (àlbum)

Twilight Time és el segon àlbum d'estudi per la banda de power metal finlandesa Stratovarius. L'àlbum va ser inicialment enregistrat i llençat al mercat només a Finlàndia com a Stratovarius II el febrer de 1992 per la discogràfica Bluelight Records. L'octubre del mateix any, l'àlbum es va reeditar a tot Europa amb una portada totalment nova on s'hi il·lustren uns planetes i sota el nom Twilight Time. Una tercera edició va ser emesa al Japó el juliol sw 1993 sota el segellVictor Entertaiment. En la coberta posterior, el baixista Jari Behm apareix en una foto de banda i als crèdits de l'àlbum, malgrat que en realitat totes les parts del baix en l'àlbum van ser gravades pel guitarrista i cantant Timo Tolkki.
El disc va tenir una molt bona rebuda al Japó, on va romandre 5 mesos en el Top 10 de discos d'importació al Japó i es va convertir en el disc d'importació més venut al Japó l'any 1993.
La Cançó "Break The Ice" va ser editada com a single de l'àlbum.

## Llistat de cançons

Totes les cançons foren compostes per Timo Tolkki.

## Crèdits

* Timo Tolkki – veu, guitarra, baix elèctric, producció
* Antti Ikonen – teclats, producció
* Tuomo Lassila – bateria, percussió, producció
* Juha Heinien – enginyer de so, mescla

## Referències

* 1 2 3 «Stratovarius - Twilight Time» (en anglès). The Metal Archives. [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ «Stratovarius - II» (en anglès). Discogs. [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ «Stratovarius - Twilight Time» (en anglès). Discogs. [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ «Stratovarius - Biography» (en anglès). [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ «Official Stratovarius Website». [Consulta: 30 octubre 2020].
# Txarly Brown

Txarly Brown és el nom artístic de Carles Closa (Barcelona, 1967)

## Biografia

Il·lustrador i dissenyador gràfic barcelonès centrat en la indústria musical. Col·leccionista i discjòquei. El 1991 recopilà amb el subsegell Semaphore Holanda Sock It Records els Lps Latin Ska Fiesta i Latin Ska Fever, punt de partida de l'escena skatalítica nacional. El 1995 funda Novophonoi Diskak a Donostia. Més tard, com a músic experimental, va publicar discos com Camping Gaz (Universal, 2001) i The Nairobi Trio (Enter Music, 2002). Es va dedicar a col·leccionar vells discos de tipus rumbero i flamenc per a samplejar-los en les seves produccions electròniques. Així va néixer la seva afició per la rumba catalana i comença una nova etapa d'obsessió per aquest so, que el porta fins als nostres dies. El 2006, després d'un exhaustiu treball de documentació i rastreig de discos, desenvolupa el projecte de recopilació Achilifunk Gipsy Soul 1969-1979 (Lovemonk, 2007), la presentació del qual el porta de gira per tot Europa i al qual el seguirà Más Achilifunk, 2009, presentat a Berlin, Múnich, Londres, Sonar’09, PobArb...
Darrerament productor de discos, també dirigeix la programació artística del Rumba Club (dimecres a l'Apolo 2) des d'abril del 2007 i presenta un programa setmanal a Radio Gladys Palmera Achilifunk Radio Show. L'abril del 2008 fou nomenat President de Foment per la Rumba Catalana (FORCAT). El setembre de 2010 va presentar la tercera part de la saga Achilifunk Gitano Real (Lovemonk 2011).

## Referències

* ↑ «Txarly Brown». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Abraham Darby I

Abraham Darby I (14 d'abril de 1678 – 8 de març de 1717) va ser el primer de les tres persones que porten el nom d'Abraham Darby. Nasqué dins una família Quaker d'Anglaterra que van tenir un paper important en la Revolució Industrial, va desenvolupar un mètode per a la producció de lingot d'alt forn (pig iron) en un Alt forn (blast furnace) que funcionava amb carbó de coc i ja no amb carbó vegetal. Aquest va ser un pas fonamental en la producció de ferro en la Revolució Industrial.

## Biografia

Abraham Darby era fill de John Darby, i d'Ann Baylies. Nasqué a Woodsettle, Woodsetton, Staffordshire, entre Dudley i Worcestershire. La seva àvia Jane era filla il·legítima d'Edward Sutton, 5è Baró Dudley.
La besàvia d'Abraham era germana de Dud Dudley, qui havia reivindicat produir ferro fos usant com a combustible el carbó de coc. Tanmateix el ferro qur Dudley produïa no era adequat per als ferrers d'aquella època. Aquest afer potser va inspirar Darby per tal de perfeccionar el seu nou mètode de fosa.
Durant el principi de la dècada de 1690 A la ciutat de Birmingham Darby va ser aprenent de Jonathan Freeth, un company quàquer i un fabricant de molins de llautó per a moldre el malt per fer cervesa. Aquesta experiència potser va inclinar Darby a utilitzar el carbó de coc i refusar el carbó vegetal com a combustible. Amb aquesta experiència va desenvolupar l'any 1709 l'alt forn amb combustible de carbó de coc.
També desenvolupà un procediment per olles de fosa en motlles de la mescla de minerals anomenada ‘’green sand'’.

## Forn de Coalbrookdale

El forn es va utilitzar per primera vegada el 10 de gener 1709 i l'explotació sembla que va tenir èxit. Darby va ser probablement ajudat pel fet que "el carbó terròs" el Shropshire que estava usant tenia bastant sofre - lliure. Gran part del ferro produït es va utilitzar per fabricar olles i altres productes de ferro fos. Darby va vendre 81 tones de productes de ferro l'any 1709.

## Referències

* ↑ Carl Higgs. «Dud Dudley and Abraham Darby: Forging New Links». Black Country Society. Arxivat de l'original el 2009-02-19. [Consulta: 15 gener 2016].
* ↑ King, P. W. «Dud Dudley's contribution to metallurgy». Historical Metallurgy, 36, 1, 2002, pàg. 43–53.
* ↑ Trinder, Barrie Stuart. The Darbys of Coalbrookdale. Phillimore, 1974, p. 13. ISBN 0-85033-191-9 [Consulta: 5 desembre 2011].
* ↑ Trinder, Barrie. The Darbys of Coalbrookdale. Phillimore & Co. / Ironbridge Gorge Museum Trust, 1991, p. 9. ISBN 0-85033-791-7.
* ↑ Weissenbacher, Manfred. Sources of Power: How Energy Forges Human History. Santa Barbara, CA: Praeger, 2009, p. 194. ISBN 0-313-35626-2 [Consulta: 27 novembre 2011].
* ↑ Cox, 128-9.
* ↑ Hereford Record Office, E12/VI/DFf/1-3.
* ↑ Mott, R. A. «The earliest use of coke for ironmaking». The Gas World, coking section supplement, 145, 05-01-1957, pàg. 7–18.
* ↑ Raistrick, 34.

## Enllaços externs

* «Darby, Abraham». A: Dictionary of National Biography. Londres: Smith, Elder & Co, 1885–1900.
* Abraham Darby and family biography
* The Darby House
* Britain Unlimited's page on the Darbys
# Găluște cu prune

Els găluște cu prune (lit. "boletes de prunes"; en alemany: Zwetschkenknödel; en hongarès: szilvás gombóc; en txec: švestkové knedlíky) són una mena de postres tradicionals originàries dels països que conformaven l'Imperi Austrohongarès elaborades amb patates, farina, ous i prunes.
Es fa en forma de boles de massa farcides de fruita (prunes) que després es bullen amb aigua, s'escorren i s'enrotllen en una barreja de pa ratllat i sucre caramel·litzat. Es poden utilitzar prunes fresques o fins i tot seques.

## Referències

* ↑ Adamsbaum, Mark. Dirty Hungarian: Everyday Slang from What's Up? to F*%# Off!. Ulysses Press, 2012, p. 151. ISBN 978-1612430539.
* ↑ Gelu Radu. Cookbook from Transylvania and other places of the world (Carte de bucate ardelenesti si nu numa'): 150 illustrated step‑by‑step recipes, written in Transylvanian dialect and English. Fan Zone SRL, p. 154–155. GGKEY:6P9PP2SUQ3H.
* ↑ «Hungarian Plum Dumplings Recipe - Szilvas Gomboc». About.com. Arxivat de l'original el 19 de desembre 2013. [Consulta: 19 desembre 2013].

## Bibliografia

* Silvia Jurcovan, „Carte de bucate - Ediția a 2-a”, Editura Tehnică, București 1987

## Enllaços externs

* Receptes de boletes de pruna (en romanès)
# Eugène Flagey

Eugène Flagey (Chimay, 26 de desembre - Ixelles, 3 de 1956) fou un home polític belga, advocat, diputat lliberal i primer magistrat i burgmestre de Ixelles de 1935 a 1953, figura prominent del liberalisme belga.
Abans de la guerra, va presidir l'alcaldia ajudant l'expansió urbanística de la seva comuna ; després del conflicte, va gestionar els afers d'Ixelles. El 1937, la plaça Sainte-Croix li va ser dedicada en record d'haver estat un gran alcalde en aquella època, sent batejada Plaça Eugène Flagey, Només la part del davant de l'església va mantenir el nom de plaça St. Croix.

## Referències

* 1 2 Plaça Eugène Flagey
# John Sykes

John Sykes (Reading, 29 de juliol de 1959 - gener 2025) va ser un guitarrista anglès de rock, que va tocar amb Streetfighter, Tygers of Pan Tang, Badlands John Sloman, Thin Lizzy, Whitesnake i Blue Murder, a més de tenir una notable carrera com a solista. Sykes es va unir Tygers of Pan Tang el 1980, i va tocar la guitarra als àlbums Spellbound (1981) i Crazy Nights (1982).

## Biografia

A l'edat de 23 anys, Phil Lynott va preguntar a Sykes per unir-se a Thin Lizzy, omplint l'espai deixat per l'anterior guitarrista Snowy White. Va participar en la gravació de l'àlbum Thunder and Lightning, i va aportar la cançó «Cold Sweat».
Sykes va estar de gira amb la banda fins a la tardor de 1983 per a presentar Thunder and Lighting. Després de la gira, Thin Lizzy es va dissoldre. David Coverdale va contractar Sykes per unir-se a Whitesnake després de la publicació de Slide It In el 1984. Va estar de gira en suport de l'àlbum, que va culminar al Rock in Rio de 1985. Sykes va coescriure la majoria de les cançons de l'àlbum homònim de 1987 amb David Coverdale, i va gravar-ne la guitarra. Al final de les sessions de 1987, Coverdale va dissoldre la banda, i va portar a Adrian Vandenberg per a gravar el solo de «Here I Go Again». Aquest àlbum va ser un èxit com la majoria dels àlbums de Whitesnake, aconseguint el segon lloc a la Billboard 200, i es van vendre més de vuit milions de còpies als Estats Units d'Amèrica. L'àlbum contenia els senzills «Still of the Night», «Is This Love», «Give Me All Your Love» i «Here I Go Again».
El 1996, es va rejuntar Thin Lizzy amb Scott Gorham, Brian Downey, i Darren Wharton. Sykes, va assumir el paper de guitarrista, i va encarregar-se de la veu principal a causa de la mort de Phil Lynott anys anteriors.
El 7 de juliol de 2009, Sykes es va separar de Thin Lizzy, afirmant que «sento que és hora de tornar a tocar la meva pròpia música».

## Referències

* ↑ Pérez Corral, Martín. «Muere John Sykes, guitarrista de Whitesnake, Thin Lizzy...» (en castellà), 22-01-2025. [Consulta: 30 gener 2025].
* ↑ Sweeting, Adam «John Sykes obituary» (en anglès). The Guardian, 28-01-2025. ISSN: 0261-3077.
# Gisela Ripoll López

Gisela Ripoll López és una arqueòloga catalana, catedràtica d'Arqueologia de la Secció de Prehistòria i Arqueologia del Departament d'Història i Arqueologia de la Universitat de Barcelona (des de 2020 i com a Professora Titular des de 1992).
La seva recerca se centra en diferents aspectes de l'arqueologia i la història de l'antiguitat tardana a la península Ibèrica. Ha dirigit una especial atenció als cementiris del període visigot i a l'arquitectura dels segles IV al X a l'estudi ha dedicat part dels seus treballs més significatius realitzats a Hispània del Corpus Architecturae religiosae Europeae (SAEC. IV - X) i en l'equip d'investigació ERAAUB, equip de recerca Arqueològica i arqueomètrica de la Universitat de Barcelona.
És doctora per la Universitat de Barcelona (Prehistòria, Història Antiga i Arqueologia) (1986), amb la tesi de La ocupación visigoda en época romana a través de sus necrópolis (Hispania), sota la direcció de Pere de Palol i doctora per la Universitat de la Sorbona, Paris IV (Histoire du Christianisme Ancien et Civilisations de l'Antiquité tardive) (1993) amb la tesi L'archéologie funéraire de Bétique d'aprés la collection visigothique du Römisch-Germanisches Zentralmuseum de Mayence, dirigida per Noël Duval. Ha realitzat estades d'investigació a Madrid, Magúncia, Paris, Roma, Torí-Vercelli i Princeton.
Entre les seves excavacions destaquen: l'església de Pelayos (Salamanca), l'església de Sant Sever (Ravenna), l'edifici històric de Ripoll 25 a Barcelona i la seva col·laboració amb l'equip del conjunt cristià de l'Illa del Rei (Maó). És responsable d'una part de l'equip per a l'estudi de les muralles de Carcassona i lidera el projecte de recerca i excavació ECLOC-Ecclessiae Coemeteria et Loci que treballa sobre els jaciments de Pla dels Albats (Olèrdola), Sidillà (Foixà) i Sant Quirze de Colera (Rabós) en projectes d'arqueologia i paleontologia 2014-2017 i 2018-2021 de la Generalitat de Catalunya.
Des de 2003 és editora de la revista Pyrenae, Revista de Prehistòria i Antiguitat de la Mediterrània Occidental / Journal of Western Mediterranean Prehistory and Antiquity i pertany als consells de redacció de Antiquité tardive i Hortus Artium Medievalium.

## Referències

* ↑ «Gisela Ripoll | Institut d'Estudis Medievals». Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 1r febrer 2016].
* 1 2 Ripoll, Gisela. «Ripoll López, Gisela». Arxivat de l'original el 2016-02-02. [Consulta: 1r febrer 2016].
* 1 2 Barcelona, Universitat de. «Departament de Prehistòria, Història Antiga i Arqueologia». [Consulta: 1r febrer 2016].
# Francesc de Paula Jené i Aixalà

Francesc de Paula Jené i Aixalà (Lleida, 28 de desembre de 1889 – Barcelona, 30 de setembre de 1974) fou un advocat i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República.

## Biografia

El seu pare era un banquer de Cervera, fundador de la Banca Jené. El 1911 es llicencià en dret i fins als anys 1930 fou militant del Partit Liberal Conservador. Com a advocat, defensà els encausats pels fets del sis d'octubre de 1934 a Lleida, i poc després ingressà a ERC. A les eleccions generals espanyoles de 1936 fou elegit diputat per la província de Lleida dins del Front d'Esquerres.
Durant la guerra civil espanyola fou nomenat fiscal del Tribunal de Cassació de Catalunya, però va dimitir juntament amb el seu amic Manuel de Irujo Ollo com a protesta per l'excessiva repressió vers els militants del POUM a causa dels fets de maig de 1937. El 1939 marxà a França, establint-se primer a Acs i després a Perpinyà, on hi va viure fins al 1952, quan decidí tornar a Catalunya. Degut a la negativa del Col·legi d'Advocats de Lleida a acceptar-lo a causa del seu passat polític, es va establir a Barcelona, on el seu Col·legi d'Advocats sí que l'acceptà. Va exercir la seva professió allunyat totalment de qualsevol implicació política.

## Enllaços externs

* Detalls biogràfics Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.
* Biografies de parlamentaris catalans Arxivat 2018-08-20 a Wayback Machine.
* Francesc de Paula Jené Arxivat 2015-02-17 a Wayback Machine. a memòriaesquerra.cat Arxivat 2015-03-11 a Wayback Machine.
# Lisa Klein

Lisa Klein (Saarbrücken, 15 de juliol de 1996) és una ciclista alemanya professional des del 2015 i actualment a l'equip Cervélo-Bigla. Combina la pista amb la carretera, i ha obtingut campionats nacionals en ambdues especialitats.

## Palmarès en pista

* 2013
** Campiona d'Alemanya en Scratch
* 2016
** Campiona d'Alemanya en Persecució
* 2021
** Medalla d'or en persecució per equips, Jocs Olímpics de Tòquio

## Palmarès en carretera

* 2014
** Campiona d'Alemanya júnior en ruta
** Campiona d'Alemanya júnior en contrarellotge
* 2017
** Campiona d'Alemanya en ruta
** Vencedora d'una etapa al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini
* 2018
** Vencedora d'una etapa al Gran Premi Elsy Jacobs
* 2019
** Campiona d'Alemanya de CRI
** 1a al BeNe Ladies Tour i vencedora de dues etapes
* 2021
** 1a al BeNe Ladies Tour i vencedora d'una etapa

## Enllaços externs

* Lisa Klein a ProCyclingStats
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
Campions del Món de ciclisme - Contrarellotge per equips mixtos :
2019:  Bouwman, Mollema, van Emden, Brand, Markus, Pieters (NED)
2021:  Arndt, Martin, Walscheid, Brennauer, Klein, Kröger (GER)
2022:  Bissegger, Küng, Schmid, Chabbey, Koller, Reusser (SUI)
2023:  Bissegger, Küng, Schmid, Chabbey, Koller, Reusser (SUI)
2024:  Matthews, O'Connor, Vine, Brown, Chapman, Roseman-Gannon (AUS) :
# 2,2,2-Tricloroetanol

El 2,2,2-tricloroetanol és el compost químic de fórmula C$_2$H$_3$Cl$_3$O. La seva molècula es pot descriure com un etanol, amb els tres àtoms d'hidrogen a la posició 2 reemplaçats per àtoms de clor. És un líquid transparent i inflamable a temperatura ambient, incolor quan és pur però sovint amb un color groc suau.
Els efectes farmacològics d’aquest compost en els éssers humans són similars als del profàrmac hidrat de cloral i del clorobutanol. Històricament, s'ha utilitzat com un sedant hipnòtic. El fàrmac triclofós (2,2,2-tricloroetil fosfat) es metabolitza in vivo al 2,2,2-tricloroetanol. L'exposició crònica pot causar danys als ronyons i al fetge.
El 2,2,2-tricloroetanol es pot afegir als gels SDS-PAGE per habilitar la detecció fluorescent de proteïnes sense haver de passar per un procés de tinció, això serveix per a l'immunoblast o per a altres tècniques analítiques.

## Utilitat a la síntesi orgànica

El 2,2,2-tricloroetanol és un grup protector efectiu per als àcids carboxílics per la seva facilitat per afegir-se i eliminar-se.

## Referències

* https://pubchem.ncbi.nlm.nih.gov/compound/8259
# Sinoconodon rigneyi

Sinoconodon rigneyi és un protomamífer que visqué durant el Juràssic. Tot i que aquest animal sembla més proper a Morganucodon que a cap altra espècie, diferia significativament d'altres mamaliamorfs quant a les dents i el creixement. De manera similar als rèptils, substituïa gran part de les seves dents (les incisives, canines i postcanines) al llarg de la seva vida, i sembla que creixia lentament però contínua fins a la seva mort.

## Referències

* ↑ Benton, 2014, p. 329.

## Bibliografia

* Benton, M. J. Vertebrate Palaeontology (en anglès). 4a edició. Wiley-Blackwell, 2014. ISBN 9781118407554.