OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vila-seca (Palafrugell)

Vila-seca és un veïnat de Palafrugell que el 2009 tenia 38 veïns. Es troba a llevant de la vila, situat al costat del barri el Bruguerol, amb 212 veïns.
El poblament del veïnat de Vila-seca —avui pràcticament ajuntat al nucli urbà de Palafrugell— té origen romà. El veïnat, a més, dona nom a la riera de Vila-seca, tributària de l'Aubi. Aprofitant la riera de Vila-seca s'estableix una zona d'explotació d'hortes que és el que queda de l'expansió d'aquest tipus d'establiment d'explotació agrària de caràcter unifamiliar pels sectors planers o en lleu pendent a migdia de l'antic nucli de la vila. N'ha desaparegut un nombre considerable amb l'expansió urbana, sobretot des de les darreries del segle xix.
Pel que fa al patrimoni monumental, s'hi troba la torre de Vila-seca, una torre de defensa declarada com a bé cultural d'interès nacional, construïda per prevenir els atacs dels pirates i corsaris.
Una de les organitzacions més actives del veïnat és l'Associació de Veïns dels barris Vila-seca i Bruguerol.

## Referències

* ↑ «Vila-seca (Palafrugell)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Torre de Vila-seca». Pla Especial de Protecció i d'Intervenció en el Patrimoni Històric. Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 2013-11-11. [Consulta: 4 novembre 2012].

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Vila-seca
# Districte de la Singine

El Districte de la Singine (en alemany Sensebezirk) és un dels set districtes del Cantó de Friburg a Suïssa. Té 43.409 habitants (cens de 2016) i una superfície de 265,32 km². Està format per 17 municipis i el cap del districte és Tavel/Tafers. Es tracta de l'unic districte del cantó amb l'alemany com a llengua oficial.

## Municipis

| Escut | Nom del municipi | Habitants (2016) | Superfície en km² |
| align=center | Alterswil | 2.037 | 16.08 |
| | Bösingen | 3.412 | 14.32 |
| | Brünisried | 648 | 3.24 |
| | Düdingen (Guin) | 7.825 | 30.82 |
| | Giffers | 1.561 | 5.22 |
| | Heitenried | 1.365 | 9.05 |
| | Plaffeien | 3.594 | 66.59 |
| | Plasselb | 1.040 | 18.11 |
| | Rechthalten | 1.068 | 7.30 |
| | Schmitten | 4.072 | 13.55 |
| | St. Antoni | 2.044 | 16.85 |
| | St. Silvester | 986 | 7.10 |
| | St. Ursen | 1.319 | 15.72 |
| | Tafers (Tavel) | 3.330 | 8.37 |
| | Tentlingen | 1.323 | 3.69 |
| | Ueberstorf | 2.343 | 16.13 |
| | Wünnewil-Flamatt | 5.470 | 13.21 |
| | Total (17) | 43.409 | 265.35 |
# Pantalla d'Hikone

La Pantalla o Paravent d'Hikone és una pantalla japonesa decorada. Aquest byōbu de sis fulles data de l'era Kan'ei.
La pantalla té 94 cm × 274,8 cm, pintada sobre paper daurat, i es doblega en sis parts. Representa gent dels barris d'oci de Kyoto tocant música i jocs. Aquesta pantalla prové del domini feudal Hikone governat pel clan Ii, propietaris d'aquesta obra. Ara és propietat de la ciutat d'Hikone, a la prefectura de Shiga, dins de la col·lecció II Naochika.
L'obra es considera representativa de la pintura de gènere moderna japonesa, a vegades s'ha considerat fins i tot la primera obra d'ukiyo-e.

## Descripció

La pantalla representa una escena en què onze personatges masculins i femenins es diverteixen. A l'esquerra, un cec i unes quantes dones juguen al shamisen davant d'un byōbu de quatre plafons decorat amb un paisatge. A la dreta, un grup d'homes i dones està jugant al sugoroku en un tauler.

## Anàlisi

La manera de les pinzellades indica que aquesta pintura anònima té l'estil de l'escola Kyō Kanō (ja). Les activitats de les figures en la Pantalla d'Hikone representen les tradicionals Quatre Arts de l'estudiós xinés. La roba i objectes personals suggereixen les quatre estacions, com en les tradicionals "imatges de les quatre estacions".

## Acollida i posteritat

Considerada una obra mestra de la pintura de gènere japonesa, si més no des de mitjan segle XVII, la pantalla ha estat àmpliament copiada des de llavors ençà, a vegades amb variacions, i algunes de les còpies han aconseguit una certa fama. La pantalla va ser designada Tresor Nacional del Japó el 1955 i rebé el nom oficial Shihon Kinjichaku-shoku Fuzoku-zu (紙本金地著色風俗図).

## Notes i referències

* 1 2 Kondo, 1961, p. 144.
* 1 2 Kikuchi, 1963, p. 106.
# Ptazeta

Zuleima del Pino González, coneguda artísticament com a Ptazeta (Las Palmas de Gran Canaria, 8 d'octubre de 1998), és una cantant i rapera espanyola.
Va néixer i es va criar a Las Palmas. L'octubre del 2021, va col·laborar amb el productor Bizarrap en la cançó «Ptazeta: Bzrp Music Sessions, Vol. 45», que va ocupar la 23a posició de la llista Argentina Hot 100. El 2022, va llançar la cançó «Mujerón» amb la rapera porto-riquenya Villano Antillano. El maig del 2022, va signar un contracte discogràfic amb Interscope Records.
Ptazeta és lesbiana i incorpora lletres queer a les seves obres.

## Referències

* 1 2 Parada Borda, Melisa (2022-07-27). «Ptazeta, la rapera que puso a Canarias en el nuevo mapa de la escena mundial». Rolling Stonees.
* 1 2 3 Roiz, Jessica (2022-06-13). «Latin Pride 2022: Spanish Artist PtaZeta on Normalizing Same-Sex Lyrics in Rap Music». Billboard (en en-US).
* 1 2 Barbero, Juampa (2023-01-16). «Ptazeta: "La vida no se acaba si el mundo no comparte tu música"». Indie Hoyes.
* ↑ «Billboard Argentina Hot 100: Bizarrap y PTAZETA logran el Hot Shot Debut». Billboardes. 2021-10-12.
# Falogocentrisme

En teoria crítica i desconstrucció, falogocentrisme és un neologisme encunyat per Jacques Derrida (i explicat en el seu text La farmàcia de Plató) i utilitzat avui en lingüística i sociologia, que fa referència al privilegi del masculí en la construcció del significat. Ha estat un terme fonamental en treballs literaris i filosòfics sobre el gènere per mostrar l’aplicació i els efectes de l’androcentrisme en la construcció del discurs.
El terme prioritza, com és conegut en la seva filosofia, la importància donada culturalment a la parla sobre l'escriptura i aquest fet és, per Derrida, part del fal·locentrisme. Ha estat fonamental per a treballs literari-filosòfics sobre el tema dels gèneres.
La desconstrucció és considerada com a filosofia de les indeterminacions i, per tant, aporètica, oposada així a una altra apodíctica. Derrida utilitza per a aquesta última manera de fer filosofia el terme també conegut de logocentrisme.
Pròpiament, Derrida intenta exposar que el que avui ha esdevingut com a assumpte o problema de gèneres ha estat històricament una generalització del gènere masculí: aquesta assimilació històrica, no eximeix de coerció, està expressada en l'encolat que el filòsof fa entre falocentrisme i logocentrisme, amb el resultat de "falogocentrisme".
El feminisme ha compartit aquesta terminologia del filosofo algerià, per exemple en el cas de Catherine Clément i Hélène Cixous a The Newly Born Woman (La dona nounada, 1975). En aquestes teòriques apareixen figures retòriques semblants a les de colonització territorial que ara s'atribueixen al gènere femení.
Wayne Borody, professor de filosofia de la Nipissing University, no acorda amb les postures radicals tals com les de les feministes de dalt, considerant que el terme ha simplificat la història occidental. Un exemple seria el que en la cultura occidental, més enllà de la qüestió de gèneres, han tingut prevalescència idees aporètiques, tant en la religió, com en la filosofia i la ciència. Per a Borody l'argument falogocèntric funciona de la mateixa manera que una metanarrativa, sostenint una actitud maniquea que s'assembla a la dels colonitzadors del Nou Món quan anomenaven a les cultures natives "salvatges". (Vegeu Fletxa del temps)

## Vegeu també

* Deconstrucció
* Différance
* Estudis de gènere
* Feminisme
* Llista de prejudicis cognitius
* Masclisme
* Patriarcat
* Testosterona
* Violència contra la dona
* Paula Gunn Allen

## Referències

* ↑ Iribarren, Teresa; Gatell Perez, Montserrat; Serrano-Muñoz, Jordi; CLUA i FAINÉ, Montserrat. «Literatura i violències masclistes. Guia per a treballs acadèmics». Edizioni Ca' Foscari (CC-BY), 2024. DOI: 10.30687/978-88-6969-747-0. [Consulta: 8 gener 2024].

## Enllaços externs

* Definició Arxivat 2014-04-26 a Wayback Machine. en la Biblioteca Virtual GenSalud
* Biases of the Ear and Eye - Logocentrism
* Jacques Derrida : The Perchance of a Coming of the Otherwoman. The Deconstruction of Phallogocentrism from Duel to Duo, Carole Dely Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine. Revue Sens Public
# Ferran Zulueta i Giberga

Ferran Zulueta i Giberga (Barcelona, 8 d'agost de 1889 - Torreón, Mèxic, 1961) fou un agricultor i polític català de la Seu d'Urgell, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República.

## Biografia

Va néixer al carrer Llúria de Barcelona, fill de Josep Zulueta i Gomis, natural de Barcelona, i de Margarita Giberga Elizondo (1853-1902), de San José de Costa Rica. El 1933 fou director de la Cooperativa Lletera de la Seu d'Urgell i fou president de la secció ramadera de la Unió de Sindicats Agraris de Catalunya (USAC) i repetí entre juliol i desembre de 1936. També fou president del Sindicat de Criadors de l'Alt Urgell (1933) i membre de l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre (1932-1936) (IACSI).
A les eleccions generals espanyoles de 1933 i de 1936 fou elegit diputat per la província de Lleida per ERC dins les llistes del Front d'Esquerres (1936). Durant la guerra civil espanyola fou president de la Comissió Assessora de Ramaderia de la Generalitat de Catalunya. En acabar la guerra el 1939 fou condemnat pel tribunal de responsabilitats polítiques a la pèrdua dels seus béns. El 1940 fou vocal de la delegació del Consell Nacional de Catalunya. L'any 1942, va arribar a Mèxic com a exiliat polític en el Nyassa. Establert a Torreón, es dedicà a la venda d'immobles.

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1889, Jutjat Universitat, número de registre 4320.
* ↑ Ferran Zulueta i Giberga a MemòriaEsquerra.cat
* ↑ Conxita Mir i altres Repressió econòmica i franquisme: l'actuació del tribunal de responsabilitats polítiques a la província de Lleida Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1997 ISBN 8478267964, p. 247
* ↑ «Membres del CNC». Arxivat de l'original el 2011-03-03. [Consulta: 3 setembre 2008].

## Enllaços externs

* Biografies de Parlamentaris catalans Arxivat 2018-08-20 a Wayback Machine.
* Ferran Zulueta i Giberga a memoriaesquerra.cat
# Émile Mousel

Émile Mousel (Clausen, 20 de desembre de 1843 - 15 d'octubre de 1910) va ser un empresari cerveser i polític luxemburguès. Va ocupar el càrrec d'alcalde de la ciutat de Luxemburg entre 1894 i 1910.

## Referències

* ↑ «Brasserie Mousel S.A.» (en francès). Industrie.lu. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ «Arrêté du 22 décembre 1902 concernant la répartition des subsides alloués aux communes dans l'intérêt de la bienfaisance publique» (en francès). Gran Ducat de Luxemburg, 22-12-1902. [Consulta: 21 abril 2024].

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de la Ciutat de Luxemburg
# William Whipple Warren

William Whipple Warren (La Pointe, Wisconsin, 1825-1853) fou un escriptor nord-americà. Era fill d'un anglès i una anishinaabemowin, però fou educat en escoles blanques. El 1842 es casà amb una americana i trobà treball com a intèrpret per a l'exèrcit dels EUA. Va morir de tuberculosi. Fou diputat a l'assemblea de Minnesota i escriví al diari The Minnesota Democrat. Va compondre History of the Ojibway Nation (publicat el 1970) i History of the ojibways, based upon traditions and oral statements (publicada el 1885).
# Madhya Pradesh

Madhya Pradesh (hindi मध्य प्रदेश) és un estat de la Unió Índia. És situat al centre del país, al nord del Dècan, entre els estats de Rajasthan, al nord-oest, Uttar Pradesh, al nord, Bihar, a l'est, Orissa, al dud-est, Andhra Pradesh, Vidarbha i Maharashtra, al sud, i Gujarat, a l'oest.

## Geografia física

Inclou la part superior de les conques del Narbadā i Mahānadi i és accidentat pels monts Mahādev i Maekal. De clima monsònic, l'estiu és calorós, sec d'abril a juny i plujós de juliol a setembre, i els hiverns són suaus. Les pluges són elevades (1 000 a 1 300 mm anuals).

## Població

La població és hinduista i parla majoritàriament hindi (85,3%), amb algunes minories de parla bhili (3,3%) i gondi (2,2%). Les ciutats principals són Bhopāl, Indore, Gwalior i Jabalpur, amb més de 300 000 habitants, i Ratlām, Sāgar i Ujjain, amb més de 100 000.

## Economia

L'agricultura ocupa la major part de la població, amb conreus d'arròs, blat i mill. El cotó té uns alts rendiments als sòls negres de Malwa. El bosc cobreix prop d'un 30% de la superfície de l'estat. Té mineral de ferro al SE (un dels jaciments més importants del país), carbó, manganès, bauxita i diamants. La indústria, en expansió, comprèn una important acereria a Bhilai, indústries mecàniques a Gwalior i Jabalpur, de material elèctric a Bhopāl, del paper a Nepanagar, tèxtils cotoneres a Ujjain i Indore, del ciment i alimentàries.

## Formació de l'Estat

L'estat fou creat l'1 de novembre de 1956 amb 70 districtes de les Províncies Centrals i Berar, 16 districtes de l'estat de Madhya Bharat (una unió de 25 estats natius), 8 districtes de Vindhya Pradesh (35 estats natius del Bundelkhand i Rewa units el 1948), 2 districtes de Bhopal i la subdivisió Sironj del districte de Kotah al Rajasthan. És l'estat més gran de l'Índia i contràriament a d'altres és purament hindú.

### Partits polítics

* Ajeya Bharat

## Vegeu també

* Antarbella
* Garhakota
* Hinglajgarh
* Divisió de Chambal
* Riu Khan

## Referències

* ↑ «Madhya Pradesh». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ Bhattacharyya, Pranab Kumar. Historical Geography of Madhya Pradesh from Early Records (en anglès). Motilal Banarsidass, 1977. ISBN 978-0-08-426909-8.
* ↑ Claus, Peter; Diamond, Sarah; Mills, Margaret. South Asian Folklore: An Encyclopedia (en anglès). Routledge, 2020-10-28, p. 363. ISBN 978-1-000-10122-5.
* ↑ Sadasivan, S. N.. Political and Administrative Integration of Princely States (en anglès). Mittal Publications, 2005, p. 28. ISBN 978-81-7099-968-3.

## Enllaços externs

* Madhya Pradesh - Lloc web oficial
# Mahayana

El budisme mahayana (en devanagari महायान, mahāyāna, literalment en sànscrit "gran vehicle") és una de les branques principals del budisme que es practica de manera predominant a la Xina, al Tibet, al Japó, a Corea, al Vietnam i a Taiwan. A partir del mahayana es va desenvolupar el vajrayana, escola esotèrica que afirma combinar totes les escoles prèvies.

## Orígens

Els seus estudiosos creuen que el mahayana com a moviment separat va començar al voltant del segle i al nord-oest de l'Índia.
Segons els experts, el desenvolupament del mahayana va ser un procés lent i gradual. El mahayana no era una escola rival i, per tant, no va ser la conseqüència d'un cisma (sanghbheda). Monjos mahayana i no mahayana podien conviure sense discòrdia en el mateix monestir, sempre que es regeixin pel mateix codi, malgrat que hi ha raons per a creure que monjos no mahayana van poder haver vist amb una mica de burla les creences i pràctiques privades dels seus germans mahayana.

## Escriptures

El mahayana s'aparta de la tradició nikaya (de vegades coneguda com les escoles theravada) en la seva acceptació de les sutres mahayana. Les escoles mahayana, no obstant això, no rebutgen els sutres nikaya, com els que componen el Cànon Pali; aquests també són acceptats com fent autoritat.
Les escriptures mahayana van ser fixades al segle i aC. Algunes, com els sutres La Perfecció de la Saviesa, es presenten com a sermons reals de Buda que haurien estat ocults: segons algunes fonts, aquests sermons van ser passats per tradició oral com altres sutres, però altres fonts afirmen que van ser ocultats i després revelats diversos segles més endavant per una via mitològica. A més de sutres, alguns textos mahayana són essencialment comentaris.

## Referències

* ↑ «Mahayana | Buddhism» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
* ↑ «mahāyāna». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ Dhammasaavaka, Dhammasaavaka Dhammasaavaka; Dhammasaavaka. The Buddhism Primer : an Introduction to Buddhism (en anglès). Lulu.com, 2005-12, p. 66. ISBN 978-1-4116-6334-3.
* ↑ Williams, Paul. Mahayana Buddhism: The Doctrinal Foundations (en anglès). Routledge, 2008-07-11. ISBN 978-1-134-25056-1.
* ↑ Lopez, Donald «Authority and Orality in the Mahāyāna» (en anglès). Numen, 42, 1, 01-01-1995, pàg. 21–47. DOI: 10.1163/1568527952598800. ISSN: 1568-5276.

## Vegeu també

* Transmissió del budisme per la Ruta de la Seda

## Enllaços externs

* Mahayana: The Great Vehicle Arxivat 2019-07-22 a Wayback Machine. - Harvard Divinity School
# Malik Muhammad

Malik Muhammad Ghazi fou el tercer sobirà danixmendita, el primer que va portar oficialment el títol de malik (rei). A la mort del seu pare Amir Ghazi Gümüshtegin (1134), el va succeir.
Muhammad és considerat el constructor de Kayseri com a ciutat turca. El 1135 l'emperador romà d'Orient Joan II Comnè va reobrir les hostilitats i va ocupar Kastamonu i Gangra, que la seva gent no va poder mantenir després que l'emperador va sortir de la zona. El regnat de Muhammad és una lluita continua contra Joan Comnè tant a la zona de la mar Negra com a Cilícia; també va fer diverses incursions contra el comtat de Marash.
Muhammad va morir el 1142 a Kayseri. El seu germà Yaghibasan governador de Sivas es va proclamar malik, en perjudici del seu nebot Dhu l-Nun que només es va poder fer reconèixer a Kayseri. Yaghibasan es va casar amb la vídua de Muhammad i va usurpar el poder reial. Ayn al-Din Gümüshtegin, germà de Yaghibasan, va dominar Elbistan i després Malatya.

## Referències

* ↑ Jeffreys, Michael, et al. «Gümüshtegin Ghazi, second ruler of Danishmend dynasty. L XI / M XII. (Factoids)» (en anglès). Prosopography of the Byzantine World 2011. Kings College, London, 2011. [Consulta: 7 agost 2023].
* ↑ Savvides, Alexios G.C.. «Danishmendid Dynasty (1071-1178)». A: Spencer C. Tucker (ed.). Middle East Conflicts from Ancient Egypt to the 21st Century: An Encyclopedia and Document Collection [4 volumes] (en anglès). ABC-CLIO, Santa Barbara (Califòrnia, EUA), 2019, p. 335 [334-335]. ISBN 978-1-4408-5353-1.
* ↑ «Malik Muhammad ibn Amir Ghazi» (en anglès). Collections Online. British Museum. [Consulta: 7 agost 2023].
* ↑ Hillenbrand, Carole. «Some Reflections on Seljuq Historiography». A: Antony Eastmond (ed.). Eastern Approaches to Byzantium: Papers from the Thirty-Third Spring Symposium of Byzantine Studies - University of Warwick, Coventry, March 1999 (en anglès). Routledge, 2017-03-02. ISBN 978-1-351-94213-3.

## Vegeu també

* Amir Ghazi Gümüshtegin
* Els danixmendites
# Akhund

Akhund és un títol islàmic d'origen persa que designa un cert tipus de clergue. És utilitzat a l'Iran, l'Azerbaidjan i en algunes zones de l'Afganistan i del Pakistan, així com per l'ètnia hui, per qui és el mot estàndard per a designar un imam en xinès (阿訇; pinyin: āhōng).
El seu significat es podria traduir per "mestre", així és en certa manera l'equivalent de xeic, mul·là o simplement de "mestre d'escola".
# La Dani

La Dani (Màlaga, 1991) és una persona espanyola de gènere no-binari que es dedica a la música i la interpretació.

## Carrera

En 2017 va compondre els dos primers temes de la seva cartera musical, «Como Beyoncé», en honor a l'artista homònima; «Gordo y apretao» i «Fiesta felina». En 2020 va publicar el seu primer àlbum, «Banana Split», i un any després el segon, titulat «Greatest Hits». Un any després, al febrer de 2021, va publicar un doble videoclip de les cançons «El proceso» i «Metatrans». En febrer de 2023 va publicar el seu nou EP, «Xiaomi», en el qual pretenia allunyar-se de l'ostentació i capitalisme promogut pel reggaeton contemporani.
Al març d'aquest mateix any va ser titular en el periòdic Europa Press després de posicionar-se a favor de l'acabada d'aprovar llei trans espanyola.

## Vida personal

La Dani resideix actualment al barri madrileny de Lavapiés.

## Discografia
### Senzills

| Any | Títol |
| 2020 | Culeteo Hasta las 12 |
| 2020 | Barely Legal |
| 2020 | El Proceso |
| 2020 | Dew |
| 2020 | Dile a Tu Amigo |
| 2020 | El Pantalón |
| 2020 | Metatrans |
| 2021 | Como Benyonce |
| 2021 | Ciudad del Vicio |
| 2021 | Aguamarga |
| 2021 | Te Ronea |
| 2021 | Ver Pa Creer |
| 2021 | Dembow del Verano |
| 2021 | Trapical |
| 2021 | No Creo en Dios |
| 2021 | Tijeritas |
| 2021 | Gordo y Apretao |
| 2021 | Fiesta Felina |
| 2022 | Mi cama huele a ti |
| 2023 | Intro audio mamá |
| 2023 | Como antes |
| 2023 | Chance |
| 2023 | Mi cama huele a ti |
| 2023 | Tu carita |
| 2023 | Midnight in París |
| 2023 | Rockstar |
| 2023 | Outro whatsapp tita |

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2021 | Una Navidad con Samantha Hudson | Dependent | |
| 2023 | Te estoy amando locamente | Dani | |

## Premis i nominacions

* 2024: Nominació en la categoria a «Millor actriu de repartiment» en els XI Premis Feroz pel seu paper a Te estoy amando locamente.

## Referències

* ↑ «La Dani: «Ser de Málaga es algo que me enorgullece, pero no me considero un icono de la ciudad»». [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «La Dani, la artista ‘queer’ que abre un nuevo capítulo en el reguetón». [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «La Dani y su reggaetón queer sin pelos en la lengua». [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «La Dani: “Me encantaba ser monaguilla e ir a misa con mi abuela”». [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «La Dani presenta su nuevo disco de reggaetón y trap». [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «La Dani: “Mi música gira en torno al sexo, la comida y la naturalidad”». [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «La Dani, la artista queer que traspasa barreras musicales». [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «La Dani: "Los que están contra la Ley Trans van a hacer todo lo posible para volver a achantarnos"». [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ ««Es cansino tener siempre que justificarme por el hecho de existir»». [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ Rojas, Víctor. «'Te estoy amando locamente', La Dani y Kiti Mánver, nominados a los premios Feroz» (en castellà), 23-11-2023. [Consulta: 23 novembre 2023].
# Loraldia (El tiempo de las flores)

Loraldia (El tiempo de las flores) és una pel·lícula coproducció de l'Argentina i Espanya dirigida per Óscar Aizpeolea sobre el seu propi guió amb adaptació de Mauricio Skorulski que es va estrenar el 16 de maig de 1991 i que va tenir com a actors principals a Bárbara Mujica (va ser la seva última pel·lícula), Susana Campos, Aldo Barbero i Isidoro Fernández. Va ser filmada a Colonia Barón, província de La Pampa,

## Argument

Imatges de sensacions, trobades i desacords vinculades als bascos a l'Argentina.

## Repartiment

* Bárbara Mujica
* Susana Campos
* Aldo Barbero
* Isidoro Fernández
* Garbiñe Losada
* Juan Martín del Valle
* Luis García
* Fabio Aste
* Asier Hernández Landa
* Verónica Ponieman
* Ana Laura Macagno
* Miguel Ángel Macagno
* Fernando Salvador
* Micaela Brunoldi
* Iñigo Bañuelos
* Fernando Alegría

## Premis

Per la seva labor en aquest, el seu últim film, l'actriu Bárbara Mujica va ser guardonada amb el Premi Cóndor de Plata a la millor actriu per l'Asociación de Cronistas Cinematográficos de la Argentina.

## Comentaris

Paraná Sendrós a Ámbito Financiero va escriure:
| « | «Argentins i bascos en un film edulcorat.» | » |
Ricardo García Oliveri a Clarín va dir:
| « | «És una obra oberta, poètica que renuncia en forma deliberada al ganxo argumental…i aconsegueix exactament el que s'havia proposat: convertir-se en una evocació sentida, nostàlgica..» | » |

## Referències

* 1 2 3 4 Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001.

## Enllaços externs

* Informació sobre Loraldia (El tiempo de las flores) a cinenacional.com