OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mulillero

En el món de la tauromàquia, el mulillero (del castellà mulillas, «conductor de la mula») és un membre de la plantilla de la plaça de toros responsable de conduir el tren d'arrossegament. Els mulilleros intervenen al final de cada lídia, en el moment en què s'han d'emportar les restes de l'animal, ja sigui ràpidament (és a dir, amb un petit trot) o honorant-lo amb una «volta al ruedo» quan el toro ha estat valent (llavors el públic aplaudeix l'animal).
El vestit de mulilleros varia segons la plaça de toros; pantaló fosc i camisa blanca, o pantaló blanc i camisa blau cel... Sempre porten una gorra, de diferents formes i colors segons la plaça de toros i el país.
* Mulilleros de la Plaça de toros de Mèxic
* Mulilleros de la Plaça de toros d'Aguascalientes, Mèxic
* Mulilleros de la Plaça de toros de Las Ventas de Madrid
* Mulilleros de la Plaça de toros de Lo Mont de Marsan, França
Els «mulillas», els conductors de les mules usades per a traure el tren d'arrossegament, són a l'origen del nom de «mulilleros». Les mules de l'arrossegament són adornades amb plomalls, burles i picarols..
Per agafar el toro, els mulilleros lliguen una corda o una cadena al voltant de les seves banyes i la fixen a la barra de tracció per treure'l fora de la pista. De vegades els mulilleros arribin sense gorra, però es cobreixen el cap per realitzar la seva tasca.
Quan el toro és homenatjat amb una volta al ruedo per ordre de la presidència (que treu un mocador blau), els mulilleros es treuen la gorra i passegen el cos de l'animal sobre el ruedo, lentament, fins al lloc on el toro ha rebut l'estocada. A partir d'aquí, comencen un petit trot fins a la sortida de la pista.

## Referències

* 1 2 3 4 Bérard, 2014, p. 675.

## Bibliografia

* Bérard, Robert. La tauromachie: Histoire et dictionnaire (en francès), 2014. ISBN 978-2221140819.
# Creu de terme d'Aiguamúrcia

Creu de terme d'Aiguamúrcia és un monument del municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp) declarat bé cultural d'interès nacional,. La creu està situada a l'extrem oest del pont d'accés de Santes Creus, a la cruïlla de les carreteres que comuniquen Santes Creus amb Tarragona i el Pont d'Armentera.

## Descripció

Es tracta d'una creu monumental, amb elements de diverses èpoques. El monument està format per un triple basament esglaonat, de forma octogonal per un pilar amb arestes mortes acabat en un nus gòtic decorat amb creus i elements vegetals per un cos octogonal amb vuit fornícules on es troben vuit figures esculpides i, finalment, una senzilla creu llatina motllurada corona el conjunt. El material bàsic és la pedra.

## Història

Aquesta creu, tot i haver conegut diverses ubicacions, ha mantingut la seva funció d'orientar els viatgers i assenyalar-los el camí d'accés al monestir. La datació del conjunt es fa difícil perquè s'ha refet en diferents ocasions. Se sap que el nus és de la fi del s. XIV, el pom del s. XVI i l'escalinata del XVII. L'any 1936, va ser desmuntada per tal de salvar-la d'una possible destrucció, i el 1948 erigida novament al lloc que ocupa actualment, i se'n restaurà la part superior. Aquestes obres van dur-se a terme per ordre de la Comissió de Monuments, amb motiu de commemorar-se la fundació de l'Arxiu Bibliogràfic de Santes Creus.

## Referències

* 1 2 «Catàleg de béns protegits». POUM.. Ajuntament d'Aiguamúrcia. [Consulta: 30 setembre 2013].
* 1 2 «Creu de Terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2013].
# Palau Barbaro

El Palau Barbaro és un edifici històric italià situat en el sestiere de San Marco a Venècia. Es troba en la plaça o campo de Santo Stefano fent cantonada amb el Palau Loredan, seu de l'Institut vènet de ciències, lletres i arts.

## Història i descripció

El palau es va construir en el segle xvi per encàrrec de la família noble veneciana Barbaro. L'any 1700 el propietari de l'edifici era Daniele Barbaro i l'any 1797 Marco Barbaro. Se sap que des de 1704 la propietat va estar llogada a nom d'Andrea Baffo, pare del poeta Giorgio Baffo.
La façana representativa, en el campo de Santo Stefano, va estar en origen decorada amb frescos de Sant Zago, contemporani de Tintoretto, que amb el temps han desaparegut. Aquesta façana presenta dos portals i sis finestres renaixentistes per plantes, separades per cornises marcaplantes horitzontals.

## Referències

* 1 2 Alcuni palazzi ed antichi edificii di Venezia Storicamente Illustrati, 1879, p. 258.
* ↑ I Palazzi di Venezia. Roma: Newton & Compton, 2007, p. 28. ISBN 978-88-541-0820-2.
# Parròquia de Sant Antoni de Pàdua

La parròquia de Sant Antoni de Pàdua és un temple catòlic del barri de Llefià de Badalona.
El 1917 la parròquia de Sant Adrià de Besòs va comprar uns terrenys dins de la seva demarcació per fer un cementiri, actualment aquests terrenys estan dins del barri de Llefià de Badalona. La iniciativa no va prosperar a causa de l'oposició dels veïns de la zona que no volien un cementiri al costat de casa seva, els terratinents de les llavors anomenades urbanitzacions van fer pressió a les autoritats eclesiàstiques i polítique i al final van reeixir a fer retirar el projecte. Els terrenys formaven un rectangle que actualment comprèn la zona entre els carrers Ronda Sant Antoni de Llefià, Pérez Galdós i Maria Ward. El 1934 s'hi va celebrar la primera missa, amb l'ajut del rector de Sant Adrià de Besòs i la família Escaribill que en un garatge de la seva propietat al carrer Lourdes van muntar un altar per a la primera missa oficial del barri. Des d'ençà aleshores es va formar una junta de veïns per desenvolupar-hi una capella.
Uns veïns del barri que eren a l'atur la van construir i el 15 d'agost de 1935 s'hi va celebrar la primera missa. El 1936 al començament de la guerra civil, hi va haver un intent de cremar la capella però gràcies als veïns es van poder salvar les imatges i la majoria del temple a partir d'allà la capella va servir com a magatzem, presó i teatre.
En la dècada dels 50 diverses famílies de veïns comencen a viure a la capella, el 29 d'abril de 1961 l'arquebisbat estableix canònicament la capella com a parròquia el 13 de juny de 1961 i mossèn Joan Carrera i Planas és nomenat primer rector de la parròquia, el 24 de setembre de 1961 s'ofereix la primera missa oficial com a parròquia a partir d'allà comencen diverses activitats.
L'1 de gener de 1962 es beneïx el nou sagrari i el 25 de desembre s'inaugura la nova campana, el 15 de desembre de 1963 es beneeix la nueva ampliació de la parròquia la nova imatge del crist i la rectoria.
El 13 de juny de 1963 el dispensari comencen les seves activitats.

## Referències

* ↑ Rizo, Félix «Pequeña historia de la iglesia de Llefià». El Tot Badalona, 08-07-1989.
* 1 2 3 4 5 «Cronologia». Notes històriques de la parròquia de Sant Antoni de Pàdua. Parròquia de Sant Antoni de Pàdua, 1996.
# Malagueta

La malagueta (Aframomum melegueta) és una planta herbàcia de la família dels zingiberàcies endèmic a l'Àfrica occidental. Antigament rebia el nom de nou de xarc o d'eixarc
Les llavors aromàtiques (de vegades anomenada grans del paradís) es fan servir coma espècia entre d'altres en begudes. És picant al paladar, amb sabor molt similar al pebre negre tot i que menys picant. És coneguda també com a bitxos picants pebre de Guinea o en receptes marroquins kheroua.
La medicina tradicional africana la fa servir per guarir dolors de part, problemes digestius i cura de ferides. Certs components i metabòlits tendrien capacitats antivirals que obren una perspectiva a l'elaboració de medicaments nous.

## Referències

* ↑ «malagueta». A: TERMCAT. Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ «Malagueta». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ http://diposit.ub.edu/dspace/bitstream/2445/120508/1/JBQB_TESI.pdf
* ↑ «Malagueta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Teixé, Llorenç. «Espècies a la cuina». Club de la bona taula, 16-10-2018. [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ Delgado, Alcidia. «Malagueta (Oli aromatitzat) - Cap Verd». Karakia – Cuïnes. CCMA. [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ Fàbrega, Jaume. «Tagín de xai amb prunes i ras-al hanout». Cuïnes del Món – Bona Vida, 02-01-2017. [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ Navarro i Martinez, Rosa Maria. Costums i remeis ancestrals de les llevadores tradicionals fang de Guinea Equatorial. Mbie Binga (Tesi). Vic: Universitat de Vic - Universitat Central de Catalunya, 2018-09-14, p. 226, 264.
* ↑ Omotuyi et alii, 2021, p. 908.

## Bibliografia

* «Aframomum melegueta (Roscoe) K.Schum., Zingiberaceae» (en francès). Plantes médicinales et pharmacopée traditionnelles. Société française d'ethnopharmacologie. [Consulta: 11 maig 2021].
* Omotuyi, I. Olaposi; Nash, Oyekanmi; Ajiboye, Basiru O.; Olumekun, Victor O.; Oyinloye, Babatunji E. «Aframomum melegueta secondary metabolites exhibit polypharmacology against SARS‐CoV ‐2 drug targets: in vitro validation of furin inhibition» (en anglès). Phytotherapy Research, 35, 2, 2021-02-XX, pàg. 908–919. DOI: 10.1002/ptr.6843. ISSN: 0951-418X.
# Verner von Heidenstam

Carl Gustaf Verner von Heidenstam (Olshammar, Suècia, 1859 - Övralid, 1940) fou un novel·lista i poeta suec guardonat amb el Premi Nobel de Literatura l'any 1916.

## Biografia

Va néixer el 6 de juliol del 1859 a la ciutat d'Olshammar, població situada al comtat d'Örebro. El seu intent de ser artista el va dur a estudiar pintura a l'Acadèmia d'Estocolm, la qual va deixar al cap de poc per iniciar un extens viatge per Europa, Àfrica i Orient. La seu obra Vallfart och vandringsar (Anys de pelegrinatge i vagabunderia, 1888), una col·lecció de poemes lírics basats en les seves vivències durant el seu recorregut a l'Orient, assenyalà l'inici de la seva dissidència amb el naturalisme i de la seva època com a escriptor.
Des del 1912, formà part de l'Acadèmia Sueca, ocupant-hi el seient número 8. Morí a la seva residència d'Övralid, ciutat situada al comtat d'Östergötland, el 20 de maig del 1940.

## Obra literària

El seu amor per la bellesa es reflecteix en la novel·la al·legòrica Hans Alienus (1892), Dikter (Poemes, 1895) i Karolinerna (Els soldats de Carles, 2 volums, 1897-1898), una novel·la històrica; duen en les seves pàgines la mateixa passió nacionalista que en la de les seves altres obres.
L'any 1916 li fou concedit el Premi Nobel de Literatura en reconeixement de la seva significació com a representant principal d'una nova era de la nostra literatura.

### Obra publicada

* 1888: Från Col di Tenda till Blocksberg
* 1888: Vallfart och vandringsår
* 1889: Renässans
* 1889: Endymion
* 1892: Hans Alienus
* 1895: Dikter
* 1897-1898: Karolinerna
* 1900: Sankt Göran och draken
* 1901: Heliga Birgittas pilgrimsfärd
* 1902: Ett folk
* 1904: Skogen susar
* 1905-1907: Folkungaträdet, 2 volums
* 1910: Svenskarna och deras hövdingar, assaig
* 1915: Nya dikter
* 1941: När kastanjerna blommade, obra pòstuma

## Enllaços externs

* «Verner von Heidenstam» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
* (anglès) Verner von Heidenstam al Projecte Gutenberg.
# Athir-ad-Din al-Abharí

Athir-ad-Din Mufàddal ibn Úmar al-Abharí o, més senzillament, Athir-ad-Din al-Abharí (àrab: أثير الدين الأبهري, Aṯīr ad-Dīn al-Abharī) (potser a Mossul, vers 1200 - Shabestar, Pèrsia, vers 1264) va ser un filòsof, astrònom/astròleg i matemàtic persa. A més de la influència dels seus escrits, va tenir deixebles famosos.
D'entre els seus treballs coneguts, es poden destacar:
* Kitāb al-Hidāyah que és un llibre de filosofia que conté seccions de lògica, de filosofia natural i de metafísica.
* Isāghūjī fi al-Manṭiq que és un tractat de lògica.
* Cinc treballs d'astronomia.
* Va contribuir també de manera notable a la geometria teòrica.
Els seus treballs van ser traduïts a l'hebreu i al llatí, i la seva influència és evident als tractats europeus de la fi de l'edat mitjana i del Renaixement.

## Referències

* ↑ Jaouiche, Khalil. La Théorie des Parallèles en Pays d'Islam. Vrin. Paris, 1986. ISBN 2-7116-0920-0. Pàgines 20-21

## Bibliografia

* «Abhari». Thomas Hockey et al. (eds.). The Biographical Encyclopedia of Astronomers. Springer. New York, 2007. Pàgines 7-8. Consultat el 29 de setembre de 2012.
* G. C. Anawati, “Abhari, Atir-Al-Din,” Encyclopædia Iranica, I/2, pp. 216-217; una versió actualitzada es troba disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/abhari-samarqandi-air-al-din-d-1264-logician-mathematician-and-astronomer (consultat el 24 de juny del 2016).
# Du Barry, Woman of Passion

Du Barry, Woman of Passion és una pel·lícula precodi produïda per la Joseph M. Schenck. Dirigida per Sam Taylor, va ser protagonitzada per Norma Talmadge, la seva darrera aparició cinematogràfica, William Farnum, el seu debut en el cinema sonor, i Conrad Nagel. Basada en la peça teatral titulada “Du Barry” de David Belasco, adaptada per Sam Taylor, es va estrenar l’onze d’octubre de 1930.

## Argument

Jeannette Vaubernier, una botiguera impulsiva que es dirigeix a lliurar un barret, somia amb el luxe i la posició social mentre camina pel bosc. Atreta per un estany d'aigua, es desvesteix i s'hi enfonsa. Cosse de Brissac, un atractiu soldat de la Guàrdia del Rei, la rescata i s'enamoren. Mentrestant, Jean Du Barry, un roué astut, la copsa a la botiga de roba i l'enganya perquè s'allotgi a La Gourda, on aviat es converteix en la preferida entre els homes. Lluís XV la descobreix a l'òpera i concerta una trobada; i just quan està a punt de fugir amb el jove Brissac, el rei li ofereix tot el que desitja. És admesa a la cort, on s'acorda el seu matrimoni amb Du Barry. Ella diu que encara estima Brissac però el rei la renya per la seva falta de gratitud. El Pacte de la fam obliga el poble a pagar alts preus pel gra, provocant una revolta. Mentrestant, el rei ordena un banquet fastuós en honor de Jeannette. Brissac, al capdavant de la turba, busca venjar-se del rei, però és capturat i condemnat a mort. Just abans que es dongui l'ordre de disparar, Jeannette obre les portes i la gent assalta el palau. Com a resultat, Jeannette és portada a la presó amb el crit, "La guillotina per a Du Barry"; i encara que Brissac suplica per la seva vida, els revolucionaris no cedeixen. Reafirmant el seu amor mutu, Brissac renuncia a la causa revolucionària i es disposa a morir amb ella.

## Repartiment

* Norma Talmadge (Marie-Jeanne du Barry)
* William Farnum (Lluís XV de França)
* Conrad Nagel (Cosse de Brissac)
* Hobart Bosworth (Duc de Brissac)
* Ullrich Haupt (Jean Du Barry)
* Alison Skipworth (La Gourdan)
* E. Allyn Warren (Denys)
* Edgar Norton (Renal)
* Edwin Maxwell (Maupeou)
* Henry Kolker (D'Aiguillon)
* Oscar Apfel
* Eugenie Besserer (Rosalie/matrona a la presó)
* Earle Browne (director d’escena)
* Knute Erickson (carceller)
* Tom Ricketts (ajuda del rei)
* Cissy Fitzgerald (rol menor)
* Lucille La Verne (rol menor)
* Tom Santschi (rol menor)
* Michael Visaroff (rol menor)
* Clark Gable (extra)

## Referències

* ↑ Bauer, Laura L. S.. Hollywood Heroines: The Most Influential Women in Film History (en anglès). Bloomsbury Publishing USA, 2018-12-07. ISBN 979-8-216-09852-2.
* ↑ Maltin, Leonard. Turner Classic Movies Presents Leonard Maltin's Classic Movie Guide: From the Silent Era Through 1965: Third Edition (en anglès). Penguin, 2015-09-29. ISBN 978-0-698-19729-9.
* ↑ Curtis, James. William Cameron Menzies: The Shape of Films to Come (en anglès). Knopf Doubleday Publishing Group, 2015-11-17. ISBN 978-1-101-87067-9.
* ↑ «Du Barry, Woman of Passion» (en anglès). American Film Institute AFI|Catalog. [Consulta: 25 maig 2024].
# Lema de Rasiowa-Sikorski

En teoria axiomàtica de conjunts, el lema Rasiowa-Sikorski, que porta el nom d'Helena Rasiowa i Roman Sikorski, és un dels resultats més fonamentals utilitzats en teoria de forcing.
Donat un conjunt parcialment ordenat $(\mathbb {P} ,\leq )$, un subconjunt $D$ de $\mathbb {P}$ s'anomena dens en $\mathbb {P}$ si per a qualsevol $p\in \mathbb {P}$ hi ha $d\in D$ tal que $d\leq p$. Si ${\mathcal {D}}$ és una col·lecció de subconjunts densos de $\mathbb {P}$, aleshores un filtre $G$ en $\mathbb {P}$ s'anomena ${\mathcal {D}}$-genèric si $G\cap D\neq \emptyset$ per a tot $D\in {\mathcal {D}}$.

## Enunciat

Sigui $(\mathbb {P} ,\leq )$ un conjunt parcialment ordenat i $p\in \mathbb {P}$. Llavors per a tota col·lecció numerable ${\mathcal {D}}$ de subconjunts densos de $\mathbb {P}$, existeix un filtre ${\mathcal {D}}$-genèric $G$ en $\mathbb {P}$ tal que $p\in G$.

## Demostració

Donada $p\in \mathbb {P}$, considerem una enumeració $\{D_{n}:n\in \mathbb {N} \}$ de ${\mathcal {D}}$. Suposem que $p_{0}=p$. Llavors, per a tota $n\in \mathbb {N}$, per densitat, podem trobar $p_{n+1}\leq p_{n}$ tal que $p_{n+1}\in D_{n+1}$. El conjunt G={q∈P:q≥p$_n$ per a alguna n∈N}{\textstyle G=\{q\in \mathbb {P} :q\geq p_{n}{\text{ per a alguna }}n\in \mathbb {N} \}} és un filtre ${\mathcal {D}}$-genèric en $\mathbb {P}$ tal que $p\in G$.

## Vegeu també

* Teorema de categories de Baire

## Bibliografia

* Kunen, K. (2014). Set theory an introduction to independence proofs. Elsevier.
* Jech, T. (2003). Set theory: The third millennium edition, revised and expanded. Springer Berlin Heidelberg.
# Marmosa grisosa

La marmosa grisosa (Tlacuatzin canescens) és una espècie d'opòssum de la família dels didèlfids. És endèmica de Mèxic, des del sud de Sonora fins a Oaxaca, amb poblacions a les illes Maries i el centre de la península del Yucatán. Viu en hàbitats estacionalment àrids, especialment boscos mixtos, a altituds de fins a 2.100 metres.

## Referències

* ↑ «marmosa grisosa». TERMCAT. [Consulta: 22 setembre 2021].
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Select (Bíter)

El bíter Select és una beguda de tipus amarg que es consumeix com a aperitiu. Fou creada l'any 1920 a Venècia per la destil·leria "Fratelli Pilla & C". Actualment es produeix pel Gruppo Montenegro.

## Història

Originalment es bevia sol, mesclat amb refresc o aigua carbonatada, o barrejat en nombrosos còctels. Segons alguns entusiastes, Select va ser el primer aperitiu que es va utilitzar en el Spritz venecià en la recepta emprada avui en dia de forma mundial.
L'any 1954 Select fou adquirida per la destil·leria Jean Buton, posteriorment absorbida pel Grup Montenegro, que va continuar la producció amb la recepta i la imatge originals dels anys vint.

## Característiques

L'aperitiu Select destaca per la complexitat aromàtica i un equilibri de gust dolç i amarg. En destaca en color vermell robí amb reflexos ataronjats. La recepta secreta original inclou l'ús de 30 herbes aromàtiques d'entre les que destaquen el ruibarbre i les baies de ginebre que li aporten aquestes característiques cítriques, d'oli essencial i balsàmiques. A Venècia, és una pràctica habitual servir el Selcet Spritz Select amb una oliva de pinyol.

## L'ampolla

Actualment l'ampolla de Select es mostra tal i com l'ampolla original dels anys 20 on s'inclouen algunes referències a la seva història, origen venecians i el suggeriment de presentació en la tradicional copa estilitzada.

## Referències

* 1 2 3 «Gruppo Montenegro: Select punta sull’heritage». mixerplanet.com, 19-09-2018.
* ↑ «Gruppo montenegro rilancia Select». Distribuzione Moderna.
* ↑ «Bitter nato a Venezia per preparare lo Spritz al Select».
* ↑ Talia,, Baiocchi,. Spritz : Italy's most iconic aperitivo cocktail, with recipes. First edition. ISBN 9781607748854. OCLC 913844791.
* ↑ «Villa Zarn: il brandy italiano che smentisce Hemingway». Arxivat de l'original el 1 marzo 2019.
* ↑ «Select, nuovo look che richiama gli anni ’20».
* ↑ Giuseppe Stabile. «Ritorno alle origini per Select, lo storico bitter veneziano», 20-09-2018.
* ↑ «APERITIVO SELECT» (en castellà). Escolà vins i destil·lats. [Consulta: 10 febrer 2025].

## Vegeu també

* Spritz
* Campari
* Bíter
# Dynamite Smith

Dynamite Smith és una pel·lícula muda dirigida per Ralph Ince i protagonitzada per Charles Ray, Bessie Love i Wallace Beery. Es va estrenar el 12 d’octubre de 1924. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Gladstone Smith és un tímid jove periodista de San Francisco una mica poruc que, en la seva primera tasca com a reporter, ha d’investigar sobre un assassinat en un conegut cafè. Incapaç de assabentar-se de res, Gladstone coneix i simpatitza amb Violet l'esposa maltractada de l'assassí, "Slugger" Rourke, que està embarassada. Gladstone acaba escrivint una notícia explicant la brutalitat de “Slugger” Rourke amb la seva dona. La reacció de “Slugger” fa que el periodista sigui acomiadat i que hagi de fugir a Alaska. S'enduu amb ell a Violet amb la idea que el fill creixi lluny dels salons i bars de San Francisco. Slugger els persegueix a Alaska, on neix el bebè, i Violet mor poc després. Gladstone escapa amb el nen i es refugia en un campament on coneix Kitty Gray, la caixera d’un restaurant. Passat un temps acaba esdevenint el sheriff del poblat i planeja casar-se amb Kitty. Aleshores Rourke apareix de nou fent-li la vida impossible. Gladstone decideix no fugir, es fereix una cama amb una destral però atrapa Rourke en una trampa per ossos. Gladstone encén un cartutx de dinamita però tot i que en el darrer moment canvia d'opinió acaba explotant i mata a Slugger. Gladstone, Kitty i el nadó queden finalment fora de perill.

## Repartiment

* Charles Ray (Gladstone Smith)
* Wallace Beery ("Slugger" Rourke)
* Bessie Love (Violet)
* Jacqueline Logan (Kitty Gray)
* Ethelbert Knott (pare Gray)
* Lydia Knott (tieta Mehitabel)
* Russ Powell (Colin MacClintock)
* S.D. Wilcox (Marshall, White City)
* Jim Hart (Faro Dealer)

## Fitxa tècnica

* Productora: Thomas H. Ince Corp.
* Distribució: Pathé Exchange Inc.
* Direcció: Ralph Ince
* Guió C. Gardner Sullivan
* Fotografia: Henry Sharp

## Referències

* 1 2 «“Dynamite Smith”». Moving Picture World, 13-09-1924, pàg. 159.
* ↑ «Schedule revised». Moving Picture World, 25-09-1924, pàg. 674.
* ↑ «Dynamite Smith» (en anglès). Performing Arts Database of the Library of Congress of the USA. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «Charles Ray stages excellent comeback». Exhibitors Trade Review, 20-09-1924, pàg. 41.
# Creu de terme del Portal de Sant Miquel

La Creu de terme del Portal de Sant Miquel és un monument del municipi d'Alcover (Alt Camp) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La creu de terme estava originalment treballada amb pedra calcària local i va ser reconstruïda els anys 1970 amb ciment. De la factura i material original es conserva la base de sustentació i el tram inferior del fust que enlaira la creu. La base s'organitza amb tres graons, decreixents en alçada, cilíndrics els dos inferiors i octogonal el superior. El fust també té vuit cares, mostra la superfície llisa dividida en tres blocs. Està coronat per un capitell-nus de la creu, de perfil vuitavat amb les cares treballades en relleu que dibuixa arcs apuntats emmarcats dins rectangles. La creu és llatina amb els braços rectes i extrems remats amb esglaonat. No sembla mostrar decoració a la superfície.

## Referències

* ↑ «Creu de terme del Portal de Sant Miquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «Creu de terme del Portal de Sant Miquel». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.