OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gastronomia del Camp de Tarragona

La cuina del Camp de Tarragona tracta sobre el menjar i les begudes típics de la cuina d'aquesta comarca.
El Camp és una comarca històrica de gran extensió que abasta les comarques actuals del Tarragonès, el Baix Camp i l'Alt Camp. No s'ha de confondre amb la Vegueria del Camp de Tarragona. El Camp es compon d'una sola plana que corre del Penedès a les muntanyes que la separen de l'Ebre. Per l'interior està totalment envoltat per la Serralada Prelitoral. Tot açò dona una tremenda unitat al Camp i la seua llarga costa i l'absència de grans zones de muntanya - cal parlar però de les muntanyes de Prades - el fa una zona de cuina mediterrània en tota regla.
A continuació es detalla els elements més destacables de la gastronomia d'aquesta comarca:

## La calçotada

La calçotada és un àpat més aviat festiu que alhora neix del producte més típic de Valls i amb denominació d'origen, el calçot. La calçotada, celebrada al febrer, també es pot tastar a qualsevol restaurant de la zona. Es tracta de calçots rostits a la brasa i guarnits amb una salsa lleugerament picant que es diu salvitxada, una variant del romesco.

## Romesco

El romesco és una salsa originària del Camp a base de tomàquet, ceba, oli d'oliva, pebrot, pebre bo, sal, llorer, farigola, fenoll i orenga.

## Menjablanc

El menjablanc és el plat tipic de Reus - com també ho és de les Terres de l'Ebre i l'Alguer. El menjablanc es fa amb llet, llet d'ametlles, mido, sucre i canyella en branca. Es prepara barrejant els ingredients en fred i posteriorment remanant-lo mentre s'escalfa, fins a l'ebullició. La llet d'ametlles es prepara triturant atmelles, afegint aigua a la pasta formada i a continuació filtrant. És un plat tipic del Carnestoltes (el dijous gras) i es pot consumir durant tota la quaresma.
Existeix un preparat en sobres preparat per Menjablanc de Reus S.L. Hi ha també un producte comercial anomenat "almendrina" que es pot fer servir per a preparar el menjablanc

## Altres plats típics

* Coca de cireres, de Reus.

## Begudes típiques

* És tradicional el consum de plim, que és la marca comercial d'una beguda refrescant amb gust de plàtan. Barrejat amb el vermut de Reus, crea el Masclet.
* El vermut Yzaguirre antigament es fabricava a Reus, però ara el fan al Morell.

## Ingredients bàsics

* Peix i marisc.
* Fruites.
* Patata, amb denominació de Prades.
* Avellana. Reus concentra el 95% del comerç d'avellanes a la península.

## Referències

* ↑ Pla, Josep,'El que hem menjat', 1970, Premsa catalana, Barcelona 1997
* ↑ www.almendrina.com
* ↑ «www.vermutyzaguirre.com». Arxivat de l'original el 2009-01-09. [Consulta: 22 octubre 2008].
* ↑ 'Comarques de Catalunya', 1980 Barcelona Salvat, ISBN 84-345-4036-3
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Carnaval de Venècia

El Carnaval de Venècia (italià: Carnevale di Venezia) és un festival anual que se celebra a Venècia, Itàlia, famós arreu del món pels seus elaborats vestits i màscares. El Carnaval acaba el Dimarts de Carnaval (Martedì Grasso o Mardi Gras), que és el dia abans de l'inici de la quaresma, el Dimecres de Cendra.
El Carnaval té els seus orígens a l'edat mitjana, que va existir durant diversos segles fins que va ser abolit el 1797. La tradició es va recuperar el 1979, i l'esdeveniment modern ara atrau aproximadament 3 milions de visitants anualment.

## Referències

* ↑ Alessandro Bressanello, Il carnivale in età moderna: 30 agni di carnivale a Venezia 1980-2010 (in Italian), Studio LT2, 2010; Fulvio Roiter, Carnaval de Venise, Lausanne, Payot , 1981.
* ↑ Adams, William Lee «What's with those mysterious masks? The dark drama of Venice Carnival». CNN, 04-03-2014.

## Enllaços externs

* Carnaval de Venècia - Lloc web oficial
# Al-Sayyida Nafisa

El mausoleu d'as-Sayyida Nafissa, localment Sitt Nefissa, és un mausoleu del Caire, a la Ciutat dels Morts. En la classificació de llocs on es fa la lectura de l'Alcorà, aquest mausoleu, on l'Alcorà s'hi llegeix el diumenge, ocupa el tercer rang. Generalment és visitat al capvespre. El sarcòfag només s'obre un cop l'any. La sàyyida Nafissa fou filla d'al-Hàssan ibn Zayd ibn al-Hàssan i esposa de l'imam Jàfar as-Sàdiq i va morir el gener de l'any 824.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Nafīsa".
# Finsteraarhorn

El Finsteraarhorn és una muntanya de 4.274 metres que es troba entre els cantons de Berna i del Valais a Suïssa.
És el cim més alt dels Alps que està ubicat fora de la cadena principal, i el cim més alt del cantó de Berna. I és el tercer pic més prominent de la serralada alpina.

## Enllaços externs

* «Camptocamp.org». [Consulta: 11 novembre 2010].
* «Summitpost.com» (en anglès). [Consulta: 11 novembre 2010].
Quatremils dels Alps :
Alps
Quatremils
categoria :
# William C Speidel

William C Speidel (1912 - Seattle, 1988), conegut com a Bill Speidel va ser un columnista de The Seattle Times i un historiador autodidacta que va escriure els llibres Sons of the Profits i Doc Maynard, The Man Who Invented Seattle sobre les persones que es van establir i va construir la ciutat de Seattle, a l'estat de Washington.
També se li atribueix a Speidel ser un dels líders del moviment per preservar i restaurar Pioneer Square, un dels barris més antics de Seattle. A la dècada de 1960, aquesta zona estava deteriorada i en mal estat, amb perill de ser enderrocada i reconstruïda.

## Bibliografia

* Speidel, William. You Can't Eat Mount Rainier!. Portland, Oregon: Binfords & Mort, 1955. LCCN 55041684.
* Speidel, William (1957). Be My Guest! In The Pacific Northwest. Vashon Island, WA: Nettle Creek.
* Speidel, William. You Still Can't Eat Mount Rainier!. Vashon Island, WA: Nettle Creek, 1961.
* Speidel, William. Seattle underground; a pictorial story with historical footnotes and interesting anecdotes about the forgotten city beneath modern Seattle. Seattle, WA: Seattle Guide, 1967. ASIN B0007HLBEA.
* Speidel, William. Sons of the Profits or There's No Business Like Grow Business The Seattle Story 1851–1901. USA: Nettle Creek, 1967. ISBN 0-914890-06-9.
* Speidel, William. The Wet Side Of The Mountains (or Prowling Western Washington). Seattle, WA: Nettle Creek, 1974. ISBN 0-914890-01-8.
* Speidel, William. It Was a Hell of a Blast!. Universal Services, 1975. ASIN B00072GEVU.
* Speidel, William. Doc Maynard, The Man Who Invented Seattle. USA: Nettle Creek, 1978. ISBN 0-914890-02-6.
* Speidel, William. Luck Location & Lunacy. Seattle, WA: Seattle City Light, 1984. ASIN B00073BZSG.
* Speidel, William. Through the Eye of the Needle. USA: Nettle Creek, 1989. ISBN 0-914890-04-2.

## Referències

* ↑ Holden, Brad. «Speidel, Bill (1912-1988)». Seattle P-I, 05-05-1988. [Consulta: 1$^{er}$ Juny 2024].
* ↑ Crowley, Walt. «Underground tours of Pioneer Square begin in August 1964». HistoryLink, 12-03-2001. [Consulta: 29 gener 2009].
* ↑ «Who's Bill Speidel». Bill Speidel's Underground Tour. [Consulta: 29 gener 2009].
# Torre Le Nocelle

Torre Le Nocelle és un dels 119 municipis o comunes ("comune" en italià) de la província d'Avellino, a la regió de Campània. Amb prop de 1.200 habitants, té una superfície de 10 km² amb una densitat de població de 118 hab/km². Limita amb els municipis de Mirabella Eclano, Montemiletto, Pietradefusi, Taurasi i Venticano.
El poble se situa en un turó al voltant d'un castell o torre, d'on pren el nom.

## Demografia

* Gràfica d'evolució demogràfica de Torre Le Nocelle entre 1861 i 2001
# La filla de l’emperador Contastí

La filla de l'emperador Contastí és una novel·la breu. L’obra tracta temes com el rebuig de l'incest i la valoració de la castedat. Es creu que va ser escrita a principis del segle xv i es conserva en un manuscrit on també figura la Història de Jacob Xalabín, que havia format part de la biblioteca d’Hernando Colón. Les coincidències estilístiques entre ambdues narracions són prou significatives per atribuir-les a un mateix autor.

## Referències

* ↑ «La filla de l'emperador Contastí». Diccionari de la Literatura Catalana. [Consulta: 15 abril 2020].

## Enllaços externs

* Base de dades ARLIMA
# Zauecs

Els zauecs (grec antic: Ζαύηκες, Záuekes) foren un poble libi sedentari citat per Heròdot que habitava prop de Cartago, en un territori boscós i muntanyós al sud de la província romana d'Àfrica, que vivien entre els màxies i els gizants. Les dones conduïen els carros a la guerra.

## Referències

* ↑ James Talboys Wheeler. An analysis and summary of Herodotus by J.T. Wheeler]., 1848, p. 111–.
* ↑ Heròdot, Històries, llibre IV, capítol 193.

## Enllaços externs

* Antiguas_Civilizaciones (castellà)
* Ancient Nile Civilization and Herodotus (anglès)
# Association Sportive Douanes

L'Association Sportive Douanes és un club futbol senegalès de de la ciutat de Dakar. Disputa els seus partits a l'Stade Leopold Senghor. els seus colors són el vermell i el blanc.

## Palmarès

* Lliga senegalesa de futbol:
** 1993, 1997, 2006, 2007, 2008, 2015
* Copa senegalesa de futbol:
** 1986, 1997, 2002, 2003, 2004, 2005
* Copa de la Lliga senegalesa de futbol:
** 2009, 2015
* Copa de l'Assemblea Nacional del Senegal:
* 2015

## Referències

* ↑ «Colors del club». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Senegal – List of Champions». RSSSF.
* 1 2 3 «Senegal - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Dominació (escacs)

En els escacs, i particularment als estudis de final, la dominació ocorre quan una peça té una relativament àmplia capacitat d'elecció per triar una casella on anar, però malgrat això, no podrà evitar ésser capturada.
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
El diagrama de la dreta mostra un exemple de dominació en una partida contemporània. Les blanques varen cometre un greu error fent 38.Rh2, permetent 38...Dd3 - que domina el cavall: a despit que té sis caselles disponibles on anar, no pot evitar ésser capturat. b2, d2, a5 i e5 estan vigilades per l'alfil, d6 per la dama negra, i b6 per un peó. A més a més, no hi ha possibilitat que la dama negra defensi la peça, ja que totes les caselles des de les quals podria fer-ho són controlades per la dama negra.
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Els exemples en estudis i composicions acostumen a ser més subtils, complexos i espectaculars que els que hom pot trobar en partides reals. L'exemple del diagrama de l'esquerra és un estudi de Henri Rinck publicat a La Stratégie el 1920. És el torn de les blanques, que han de guanyar. Les negres voldrien sacrificar la seva torre a canvi de l'alfil blanc, cosa que deixaria una posició taulífera (sacrificar pel cavall, en canvi, no seria bo, ja que sí que és possible de fer mat amb un cavall i un alfil, mentre que no és possible amb dos cavalls), però en aquest cas resulta que la torre està dominada, i la seva captura no pot ser evitada, a despit de la seva aparent llibertat de moviment. El primer moviment de la solució és 1.Cd2, després del qual qualsevol moviment de la torre permetria que fos capturada, bé directament, o bé a causa d'una forquilla (1...Te7 2.Cd5+; 1...Te3 2.Cd5+; 1...Td4 2.Ce6+; 1...Tb4 2.Cd5+) excepte: 1...Te5. Després de 2.Cc4 la situació és similar: només 2...Te4 i 2...Tf5 eviten la immediata pèrdua de la torre. Contra qualsevol jugada, les blanques continuen amb 3.Cd6 quan només 3...Te5 evita la derrota immediata. 4.Af3 deixa les negres sense cap esperança: novament, totes les jugades permeten la captura de la torre o bé una forquilla de cavall, excepte 4...Ta5, quan després de 5.Ce6+ Re5 6.Cc4+ la torre, finalment, es perd. En tot moment la torre ha tingut una gran elecció de moviments, i fins i tot dos cops ha tingut el màxim de 14 caselles on anar, però no s'ha pogut salvar perquè estava dominada.

## Bibliografia

* Henrik Kasparian, Domination in 2545 Endgame Studies

## Enllaços externs

* Diversos exemples de dominació del llibre de Henrik Kasparian Arxivat 2004-08-03 a Wayback Machine.
# Campionat Individual de Raspall de 2004

El XIX Campionat Individual és l'edició del 2004 del Campionat Individual de raspall per a pilotaires professionals.

## Pilotaires

* Armando de Bicorp
* Juan del Genovés
* Juan Gràcia de Potries
* Waldo d'Oliva

## Resultats

| Semifinals | Semifinals | | | Final | Final |
| 12 de desembre, Xeraco | 12 de desembre, Xeraco | 12 de desembre, Xeraco | 12 de desembre, Xeraco | 12 de desembre, Xeraco | 12 de desembre, Xeraco |
| Waldo | 25 | |
| Juan Gràcia | 20 | |
| | | | | 17 de desembre, El Zurdo (Gandia) | 17 de desembre, El Zurdo (Gandia) |
| | | | | Waldo | 25 |
| | | | | Juan | 10 |
| 14 de desembre, Oliva | 14 de desembre, Oliva | | |
| Juan | 25 | | |
| Armando | 15 | | | |
# Mas del Pont de la Blaia

El Mas del Pont de la Blaia és un mas al SE als afores del poble de Fontanilles, al costat del Daró. És de planta rectangular, amb dos nivells, planta baixa i pis. La coberta és a dues aigües, construïda amb teula àrab. L'estructura portant és feta amb pedra de la zona, recoberta per un emblanquinat, donant-li un aspecte més aviat mediterràni aparició d'una petita terrassa a la façana principal, a nivell del 1r pis.

## Referències

* ↑ «Mas del Pont de la Blaia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Segre (diari)

Segre és un diari publicat a Lleida pel Grup Segre i amb difusió diària a Ponent, l'Alt Pirineu i Aran i la Franja de Ponent. Té delegacions a Balaguer, Tàrrega i també a la Seu d'Urgell, el Pont de Suert i Tremp, i publica periòdicament suplements comarcals.
El primer número va aparèixer el 3 de setembre de 1982 i inicialment es publicava només en castellà. Des del 1987, coincidint amb el cinquè aniversari, Segre es va consolidar com a líder indiscutible als quioscos de les comarques de Lleida.
Des de l'11 de setembre de 1997 i per primera vegada a l'Estat espanyol, Segre va ser el primer rotatiu a fer dues edicions simultànies i idèntiques en català i castellà, gràcies a un sistema de traducció automàtica desenvolupat en col·laboració amb l'empresa Incyta, i en què els tècnics del diari han desenvolupat els automatismes en la transferència de fitxers i els filtres per a facilitar la compatibilitat de textos entre els sistemes informàtics. El setembre del 2009 es va posar en marxa el portal segre.com i el diari en format digital.

## Aran ath Dia

Aran ath Dia és una revista monogràfica en aranès que edita el diari Segre amb el suport de la Generalitat de Catalunya i el Consell General d'Aran i amb la col·laboració de la Càtedra d'estudis occitans de la Universitat de Lleida, en la qual publica notícies i articles relacionats amb la vida diària a la Vall d'Aran. A l'última pàgina de cada número que es publica hi consta un petit diccionari de paraules en aranès amb una simple traducció al català, o bé una explicació del significat.

## Referències

* ↑ Sorribes, Ramon «Aparece 'Segre', nuevo periódico diario de Lérida» (en castellà). El País, 04-09-1982 [Consulta: 23 juny 2013].
* 1 2 A.S.M. «SEGRE compleix 40 anys». Segre, 03-09-2022. [Consulta: 4 setembre 2022].
* ↑ «Aran ath dia (article publicat aquesta setmana al diari Segre)» (en castellà). [Consulta: 4 setembre 2022].
# Reactiu de Grignard

Es coneixen com a reactius de Grignard o magnesians aquells compostos organometàl·lics de fórmula general RMgX (R = cadena alquílica o arílica i X = Cl, Br o I) de gran importància en la síntesi orgànica. Van ser descoberts a començaments del segle xx pel químic francès Victor Grignard (1871-1935), descoberta que el va fer mereixedor del Premi Nobel de Química el 1912.
La reacció de Grignard és una reacció química organometàl·lica en la qual el grup halur d'alquil o arilmagnesi (reactius de Grignard) s'afegeix al grup carbonil en un aldehid o cetona. Aquesta reacció és una eina important per formar enllaços químics carboni-carboni.

## Síntesi

L'obtenció dels magnesians és relativament senzilla a simple vista. Consisteix a fer reaccionar magnesi metàl·lic amb un halur d'alquil (RX) en presència d'un èter anhidre, habitualment èter dietílic o THF.
R–X + Mg → R–MgX

## Propietats químiques

Els reactius de Grignard es caracteritzen per unes propietats químiques degudes principalment al fenomen conegut com a inversió de polaritat. La polaritat d'una molècula qualsevol depèn de la seva geometria i de l'electronegativitat dels àtoms que la componen. En un halur d'alquil l'halogen (sobretot el Cl) és més electronegatiu que el carboni i l'hidrogen, de forma que hi ha una densitat de càrrega positiva sobre el carboni (electròfil) i negativa sobre l'halogen. En un reactiu de Grignard, la presència de l'àtom de magnesi, molt més electropositiu que el carboni, canvia aquesta situació i converteix el carboni en un àtom amb densitat de càrrega negativa (nucleòfil). Aquesta inversió en la polaritat del carboni fa que pugui realitzar atacs nucleofílics sobre àtoms de carboni electròfils i formar nous enllaços C–C.

## Reactivitat

Les especials característiques químiques dels compostos de Grignard fa que puguin reaccionar amb un nombrós grup de carbonis electropositius. La reacció més clàssica dels magnesians és l'atac sobre un carboni carbonílic i la posterior hidròlisi per a obtenir un alcohol.
Igual que en aquest cas, el reactiu de Grignard pot actuar sobre gairebé qualsevol carboni que sigui prou electròfil i que no tingui un impediment estèric excessiu, així com sobre metalls electropositius (tant de grups principals com de transició) de compostos organometàl·lics per formar enllaços metall-carboni. També pot actuar com a reductor amb metalls en estats d'oxidació elevats. Alguns exemples d'aquestes reaccions són:

## Estructura

En general els reactius de Grignard es presenten com a molècules discretes tot i que en dissolució en èter es troben en equilibri amb els seus dímers, trímers o oligòmers. Els coneguts com a equilibris de Schlenk es descriuen de la següent forma:

## Referències

* ↑ Chapter 19: Carboxylic Acids. Organic Chemistry 4e Carey. mhhe.com
* ↑ Shirley, D. A. Org. Reactions, 8, 1954, p. 28–58.
* ↑ Huryn, D. M. Comp. Org. Synthesis, 1, 1991, p. 49–75.

## Vegeu també

* Difenilmetanol
# Jesús Pla Herrero

Jesús Pla Herrero (Agullent, Vall d'Albaida, 1973) és un polític valencià, alcalde d'Agullent de 2007 a 2019 i diputat a les Corts Valencianes en la X legislatura (2019-2023).
És llicenciat en dret per la Universitat de València i ha exercit com advocat. Ha estat regidor del Bloc Nacionalista Valencià (BLOC) al seu ajuntament des de 2003. En 2007, el BLOC va obtenir 5 regidors, i Jesús Pla va ser investit alcalde amb el suport del PSPV. Quatre anys després, a les eleccions de 2011, el BLOC va obtenir a Agullent una espectacular majoria absoluta amb més de mil vots (el 64,2% dels vots) i 8 regidors d'11 possibles. Va renovar la majora absoluta a les eleccions municipals de 2015 i va cedir el lideratge del partit i l'alcaldia a les eleccions de 2019 quan va ser elegit diputat a les Corts Valencianes.

## Referències

* ↑ «Fitxa del diputat/ada | Corts Valencianes». [Consulta: 28 gener 2025].
* ↑ Jesus Pla tornarà a ser el candidat del Bloc a l'alcaldia d'Agullent notícia a Comarcàlia del 10 de març de 2011
* ↑ CONEIX QUI SÓN ELS MEMBRES DE LLISTA al web del BLOC d'Agullent
* ↑ El Bloc aplasta a sus rivales en Agullent y GdO y Bloc reeditan el pacto de l'Olleria notícia a Levante-EMV del 23 de maig de 2011 (castellà)
# Llac Zerenda

El Llac Zerenda (rus: Зеренда) és un petit llac que es troba al centre-nord del Kazakhstan, es troba just a l'oest de Zerendi, Districte de Zerendi, a la Província d'Akmolà. El llac Zerenda és de derivació tectònica, i es troba a 370 msnm, hi ha poca costa escarpada i està envoltat de petites muntanyes cobertes de boscos de bedolls i pins. El llit del llac és pla, de sorra, de vegades cobert de còdols. La longitud del llac és de 7 km i la profunditat és de 6 m. L'aigua del llac és fresca i clara; i la temperatura de l'aigua a l'estiu arriba als 24 °C. La magnífica naturalesa d'aquest llac atrau molts turistes a Zerendi.

## Referències

* ↑ «Zerenda lake, Kazakhstan. | Global Landscapes | Pinterest | Kazakhstan and Lakes». Pinterest. [Consulta: 4 febrer 2016].
* 1 2 «Kazakhstan travel». Arxivat de l'original el 2016-03-02. [Consulta: 23 febrer 2016].
* ↑ Paul Brummell (en anglès) . Bradt Travel Guides, 2011, pàg. 109 [Consulta: 23 febrer 2016].
# The Secrets of Vesuvius

The Secrets of Vesuvius és el segon llibre de la col·lecció Misteris Romans escrit per Caroline Lawrence que, de moment, no s'ha traduït al català.

## Argument

L'oncle de Flàvia, Illot, els convida a ella, el seu pare i els seus amics a passar un mes a Pompeia, on té una finca. Tres dies abans d'anar-se'n, salven Plini, un famós escriptor, i els convida a la seva casa, els fa regals per salvar-lo i els diu que han de resoldre una endevinalla i trobar Volcà, un ferrer que els dirà on és el tresor. Arriben a Pompeia i el seu oncle els acull amablement. L'endemà el seu pare se'n va amb el Myrtilla a portar unes vitualles a uns comerciants. Aquell mateix dia busquen el ferrer anomenat Volcà i ho troben. El ferrer els explica que no coneix els seus pares perquè un dia el van abandonar. Coneixen Clio, una nena pompeiana, i convida Flàvia i Núbia a les termes de casa seva. Sorprenentment hi ha un terratrèmol i les nenes es vesteixen i se'n van de les termes molt espantades. Coneixen la mare de Clio i les seves set germanes, totes adoptades. A la nit, Llop va dibuixar a Volcà i sorprenentment es va adonar que era igual que la mare de Clio. L'endemà era la Vulcanalia, i van decidir aprofitar per dir-li-ho Volcà i la seva mare. Quan va veure Vulcano es va desmaiar i van haver de portar-la a casa. Quan era de nit Jonatan va somiar que el Mont Vesubi feia explotar i sepultava Pompeia i Herculà. Van avisar tots els habitants de les dues ciutats però tot el món no va poder escapar, Plini va morir, Clio, les seves germanes i la seva mare també. Al final van arribar al campament de refugiats i es van salvar de ser sepultats per la lava.
# Leticia Feduchi Escario

Leticia Feduchi Escario (Madrid, 1960) és una artista plàstica que viu i treballa a Barcelona. D’estil figuratiu i realista, la seva pintura se centra en els bodegons, els retrats i els paisatges.
Formada a l'Escola Eina, a l'Istituto per l’Arte e il Restauro de Florencia, i al Círculo de Bellas Artes de Madrid. Alguns dels seus mestres han estat: Francesc Artigau, Antonio López, Albert Ràfols Casamada, Xavier Serra de Rivera, Amadeo Roca, Francesc Todó i Antònia Vilà
D’entre els seus retrats destacats figuren personalitats com Eduardo Mendoza, Manuel Royes, Nelida Piñon o Álvaro Mutis.
Ha exposat a la galeria Artur Ramon Art, a la Sala Parés i en altres galeries sobretot de Barcelona i Madrid i també en altres ciutats espanyoles i europees en exposicions individuals o col·lectives.

## Referències

* ↑ «Leticia Feduchi - Sala Parés» (en espanyol europeu). [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ https://www.tendenciasdelarte.com. «Leticia Feduchi, la realidad trascendida» (en castellà), 31-03-2019. [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «La Galeria. Batlle Argimon SL. Leticia Feduchi» (en castellà). [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ Farré, Natàlia. «Dos 'cervantes' y un 'nobel' en el caballete» (en castellà), 13-06-2017. [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Hemeroteca - La Vanguardia - Home». [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Leticia Feduchi». [Consulta: 13 maig 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'artista