OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kaori Ichō

Kaori Ichō (japonès: 伊調馨) (Hachinohe, 13 de juny de 1984) és una lluitadora japonesa, guanyadora de quatre medalles olímpiques en la modalitat de lluita lliure. És la primera dona en qualsevol esport a guanyar l'or individual en quatre Jocs Olímpics consecutius. És germana de la també lluitadora i medallista olímpica Chiharu Icho.
Va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova femenina del pes mitjà (- 63 kg.). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina) aconseguí revalidar el seu títol olímpic, un fet que repetí en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit) i als de Rio de Janeiro de 2016, tot i que en aquesta ocasió en la categoria de menys de 58 kg.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat deu medalles en el Campionat del Món de lluita, totes elles d'or, així com dues medalles als Jocs Asiàtics.
Va ser la gran dominadora d'aquest esport durant una quinzena d'anys, amb tan sols dues derrotes entre el 2002 i el gener de 2016 per un total de 189 combats consecutius guanyats, una fita no aconseguida fins al moment per cap altra dona o home.

## Referències

* ↑ «Wrestler Kaori Icho makes history with fourth straight gold». BBC Sport, 17-08-2016. [Consulta: 17 agost 2016].
* 1 2 3 «Olympedia – Kaori Icho». [Consulta: 31 gener 2025].
* 1 2 sportyou. «Kaori Icho ya es leyenda para las mujeres en los Juegos Olímpicos» (en castellà), 17-08-2016. [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 31 gener 2025].
# Perdó

El perdó és l'acció de no exigir venjança o revenja davant un mal real o imaginari infligit per altres; és el contrari del ressentiment. El perdó pot venir motivat o no per les disculpes de l'altre.
El perdó ocupa un lloc central en la majoria de religions, ja que és vist com un do diví que s'atorga al proïsme a imatge del perdó de Déu davant els propis actes o pecats.
El cristianisme és potser la religió que més ha tematitzat el perdó, com es pot veure als passatges de:
* Jesús quan demana el perdó per als que l'estaven crucificant
* quan diu de parar l'altra galta quan ens donen una bufetada
* Jesús va dir que s'havia de perdonar "setanta-set vegades" una ofensa
* El fragment sobre la dona adúltera i la lapidació
* L'exaltació de la misericòrdia i la pietat
* El fort lligam amb la confessió al catolicisme, en què obtenir el perdó és rebre la gràcia divina mitjançant un sagrament.
De fet el cristianisme s'ha presentat sovint com la religió del perdó, oposant-se al judaisme i la llei del talió (ull per ull i dent per dent). Aquesta visió s'argumenta en el Manament nou que diu Jesucrist que ha vingut a donar al món. Aquesta tesi no és objectiva, puix que la major part de les religions tenen com a missatge central l'amor envers el proïsme. Els romans, per exemple, tenien una deessa de la Clemència.
En psicologia s'exhorta al perdó perquè s'accelera l'oblit i la superació d'un episodi negatiu. No perdonar pot degenerar en obsessions i traumes, focalitzant la vida al voltant d'una futura reparació.

## Referències

* ↑ «perdóno in Vocabolario - Treccani» (en italià). [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «Perdón - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ Hughes, Paul M.; Warmke, Brandon. Forgiveness. Fall 2024. Metaphysics Research Lab, Stanford University, 2024.
* ↑ «perdó | enciclopedia.cat». [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «Absolution | Definition, Meaning, & Facts | Britannica» (en anglès). [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ «Clementia | Roman goddess | Britannica» (en anglès). [Consulta: 7 juliol 2023].
* ↑ «¿Por qué es tan fácil tener rencor?» (en castellà). [Consulta: 7 juliol 2023].

## Vegeu també

* Compassió
* Ho'oponopono
* Indult
* Penediment
* Remordiment
Viccionari
# Acción Democrática

Acció Democràtica (en castellà Acción Democrática, AD) és un partit polític de Veneçuela fundat el 13 de setembre de 1941, de caràcter reformista proper a la socialdemocràcia. Va ser el partit hegemònic de la democràcia veneçolana entre 1958 i 1993, acumulant fins a 27 anys en el govern amb els presidents Rómulo Betancourt, Raúl Leoni, Carlos Andrés Pérez, i Jaime Lusinchi.
Al segle XXI ha format part de l'oposició al govern i presidència d'Hugo Chávez i posteriorment de Nicolás Maduro, amb una influència cada vegada més minvada. Més recentment, al 2020 el Tribunal Suprem de Justícia va suspendre la directiva del partit, designant una nova mesa ad hoc presidida per José Bernabé Gutiérrez, el qual va ser expulsat al dia següent per la facció autoproclamada com a legítima, liderada per Henry Ramos Allup. Des de llavors el partit s'ha considerat disputat, diferenciant-se entre els sector oficial, que manté el control legal, i el que es considera legítim, que utilitza l'emblema en negre com a símbol de protesta.

## Referències

* ↑ Vaivads, Henry «Acción democrática y su evolución histórica». Cuestiones Políticas, pàg. 60-84.
* ↑ «AD expulsa a Bernabé Gutiérrez y nombra secretario a Carlos Prosperi» (en castellà). Efecto Cocuyo.
* ↑ TalCual. «Acción Democrática de Bernabé Gutiérrez "auto excluye" a Henry Ramos Allup» (en castellà), 08-12-2021. [Consulta: 1r agost 2024].
# Big brother (programa de televisió)

Big Brother (Gran Hermano) és un programa de telerealitat creat per John de Mol, emès per primera vegada als Països Baixos el 1999, i posteriorment distribuït internacionalment. Durant aproximadament tres mesos, al programa participen un grup de persones, generalment unes 14, i conviuen en una casa, totalment aïllades i amb càmeres vigilant les 24 hores del dia.
Per a cada concursant l'objectiu del programa consisteix en anar superant una sèrie d'expulsions, les resultants dels vots expressats periòdicament per l'audiència. D'aquesta manera, a mesura que els concursants van sent expulsats un a un, a la fi només queda un guanyador o guanyadora. El nom del programa fa referència a la novel·la que George Orwell va publicar el 1949, 1984, en què el "Gran Germà" és el líder que tot ho veu en la distòpica Oceania.

## Referències

* ↑ «Big Brother - iMDB» (en anglès). [Consulta: 15 juliol 2021].
# Claudio Cerdán

Claudio Cerdán (Iecla, 1981) és un escriptor de novel·la negra.
Ha viscut a Múrcia i Alacant. Actualment viu a Almeria, amb la seva família. És Llicenciat en Sociologia, i durant un temps va donar classes de Literatura a joves. Ha estat col·laborador de publicacions com ara: «Tierras de acero MGZN», «Historias asombrosas» i «La Gansterera».
L'autor ha afirmat que a casa seva gairebé no n´hi havien llibres, però que els còmicsvan influir decisivament a la seva passió per la lectura i escriptura. Probablement la millor manera de definir el seu estil es incloure'l a l'etiqueta de escriptor Hard boiled.Però a la vegada, és fàcil distingir una eclèctica barreja d'estils: literatura negra però amb humor, terror, història, fantasia... És fàcil reconèixer la seva tendència a barrejar acció, diàlega esmolats i humor negre. Entre les seves influències cal destacar a Juan Madrid, Andreu Martín, Francisco González Ledesma, Jim Thompson, Ross Macdonald i James Ellroy.
També ha estat guionista de còmics i curtmetratges. Com a director ha realitzat dos curts:
* La hora de la siesta (2007)
* Canela vol. 0,5 (2009)

## Obra publicada

* El dios de los mutilados. 2008. Equipo Sirius. Novel·la fantàstica.
* Cicatrices. 2010. Equipo Sirius. Novel·la fantàstica.
* El país de los ciegos. 2011. Ilarión. Novel·la negra.
* La maison en chocolat. 2012. Sol y Lune. Novel·la negra, només publicada en francès.
* Cien años de perdón. 2013. Versátil. Novel·la negra.
* Un mundo peor. 2014. Versátil. Novel·la negra.
* La revolución secreta. 2014. Alrevés. Barreja novel·la policiaca amb històrica i terror.
* Sangre fría. 2015. Dolmen. Novel·la negra, de zombies i humor.
* El club de los mejores. 2016. Ediciones B. Signada amb el pseudònim Arthut Gunn. Novel·la negra
* La última palabra de Juan Elías. 2017. Ediciones B. Continuació de la sèrie de TV «Sé quién eres», emesa per Mediaset i HBO.
* Nunca mires atrás. 2018. Menoscuarto. Quarta entrega de la nissaga de la detectiu Sonia Ruiz, sèrie creada per l' editorial Menoscuarto en la que cada llibre està escrit por un autor diferent.
* El asesino de Karen. 2018. Storytel Original. Exclusivament en audiollibre i llibre electrònic. Novel·la negra.
* Los señores del humo. 2019. Ediciones B. Novel·la negra.
* El hombre sin rostro. 2024. Destino. Novel·la negra.

## Referències

* ↑ González, Lola «Claudio Cerdán: “El libro parece duro, pero luego la trama es muy adictiva”» (en castellà). La Voz de Almería, 23-04-2024 [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ Mis libros preferidos. «Entrevista a Claudio Cerdán» (en castellà). mislibrospreferidos.com, 01-05-2014. [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ Mirete Ramallo, Víctor M. «Entrevista a Claudio Cerdán». El quinto libro, 27-09-2018. [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ Domene, Pedro M. «Claudio Cerdán publica un thriller, ‘El Club de los Mejores', bajo el seudónimo de Arthur Gunn» (en castellà). ¡Zas! Madrid, 11-10-2016. [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ Martínez Gimeno, Fernando. «Entrevista a Claudio Cerdán por "El país de los ciegos"» (en castellà). Anika entre libros, 01-06-2011. [Consulta: 9 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Claudio Cerdán - Lloc web oficial
# Microcassette

El microcassette és un format de gravació de so en cinta magnètica, que funciona de la mateixa manera que un casset normal, només que és molt més petit. Va ser inventat i introduït per l'empresa Olympus el 1969 amb la idea de disminuir la mida del casset, i fer-lo més còmode per a l'usuari, ja que la mida del casset comú és molt gran i incòmode per a usar com a gravador o reproductor portàtil.

## Característiques

Les cintes de microcassette malgrat la grandària tan reduïda (1/4 en planta, d'un casset comú), poden oferir gairebé la mateixa durada que els cassets compactes. El microcassette verge o en blanc pot ser de 15, 30, 60 o 90 minuts de durada, la qual cosa s'indica en el seu estoig i caixa amb les sigles MC-15, MC-30, MC-60 i MC-90. Aquest temps de durada dependrà de la velocitat de gravació emprada, les velocitats són 2,4 o 1,2 cm / s. Encara que el funcionament sigui igual al del casset compacte, la platina del microcassette és diferent: en aquest cas el rodet de goma del capstan se situa en el centre, el capçal de lectura/escriptura està situat a un costat i el capçal d'esborrat és més petit, i entra per una obertura al costat de l'altre capçal. En canvi, el casset comú té el rodet de goma a l'esquerra, el capçal de lectura/escriptura en el centre i el capçal d'esborrat a la dreta. El casset té la pestanya contra escriptura en la part superior i el microcassette té la pestanya en una cara lateral.
El microcassette en molts casos ha suplantat al casset d'àudio de la mateixa mida en situacions en què cal menor fidelitat de veu i nivell d'àudio. Per exemple, en les gravadores per al periodisme o per al estudi i els contestadors automàtics. Fins i tot aquests, cada vegada més, munten registradors digitals de diversos tipus. Donat l'augment d'ús dels CD i arxius MP3 emmagatzemats en memòria-flash, el fenomen de gravació casolana ha canviat notablement, en obtenir-ara mateix, les dades, ja siguin d'àudio o de qualsevol altra classe, de Internet, amb unes qualitats estàndards. No obstant això, l'era digital no ha desplaçat del tot als sistemes de suports magnètics, per motius relacionats amb la seva capacitat, durada de la vida útil de la cinta, qualitat de so, etc.

## Referències

* ↑ HalTapes, an example of net-release recorded on a microcassette recorder
* ↑ Discogs section on Microcassette

## Bibliografia

* «Apéndice: Sistemas Compac Casstte y Microcassette». A: Alta Fidelidad: Biblioteca Practica del Sonido. Cinta Encapsulada Casetes. España: Nueva Lente, Ediciones S.A., 1987, p. 64. ISBN 84-7534-286-8.

## Vegeu també

* Mini-cassette
* Picocassette
* Compact Cassette

## Enllaços externs

* Olympus History (includes reference to first microcassette recorder)
* Tech Flashback: The Microcasette – Part 1: The Tapes - Gough's Tech Zone
* Tech Flashback: The Microcasette – Part 2: The Recorders - Gough's Tech Zone
# Daniel Oss

Daniel Oss (Trento, Trentino - Tirol del Sud, 13 de gener de 1987) és un ciclista italià, professional des del 2009. Actualment corre a l'equip Team TotalEnergies.
Combina el ciclisme en pista amb la carretera. El 2004 es proclamà campió nacional de persecució júnior.
Com a professional destaca la seva victòria al Giro del Vèneto de 2010.

## Palmarès

* 2004
** Campió d'Itàlia de persecució júnior
* 2006
** 1r a Isola Vicentina
** 1r a Ponton
* 2007
** 1r a Bibano di Godega S. Urbano
* 2008
** 1r al Trofeu Sportivi di Briga
* 2010
** 1r al Giro del Vèneto
** Vencedor de la classificació dels joves al Giro de la Província de Reggio de Calàbria
* 2011
** Vencedor d'una etapa a la USA Pro Cycling Challenge
** Vencedor de la classificació dels joves al Giro de la Província de Reggio de Calàbria
* 2014
** Campió del món en contrarellotge per equips
* 2015
** Campió del món en contrarellotge per equips

### Resultats al Tour de França

* 2010. 124è de la classificació general
* 2011. 100è de la classificació general
* 2012. 105è de la classificació general
* 2014. 69è de la classificació general
* 2015. 97è de la classificació general
* 2018. 112è de la classificació general
* 2019. 89è de la classificació general
* 2020. 105è de la classificació general
* 2021. 115è de la classificació general
* 2022. No surt (6a etapa)
* 2023. 88è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. 140è de la classificació general
* 2014. 103è de la classificació general
* 2016. 110è de la classificació general
* 2021. 112è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2017. No surt (17a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa de Daniel Oss a sitiodeciclismo.net
# Fornells de la Muntanya

Fornells de la Muntanya és un poblet de muntanya dels Pirineus i entitat de població del municipi de Toses al marge esquerre de la vall del Rigard (vall de Ribes), al nord de la comarca del Ripollès. Actualment hi viuen 31 persones.
El nucli forma part del municipi de Toses junt amb Dòrria, Nevà i Espinosa. Es troba al peu de la collada de Toses. Per damunt del poblet s'escola el torrent del Clot de Tacó, que aboca les seves aigües al riu Rigard (Rigat en alguns mapes).
L'església de sant Martí de Fornells és tradicionalment sufragània de sant Víctor de Dòrria. Aquesta església és romànica d’origen, però engrandida posteriorment, al segle xviii quan l’absis fou suprimit i es va construir una nau més gran. Darrere el presbiteri hi ha la sagristia, adossada, sota el campanar d'espadanya. L’interior i la part de l'exterior és arrebossat.
Fornells de la Muntanya celebra la festa major el 29 de juny, festivitat de Sant Pere, i el 29 setembre la de Sant Miquel.

## Casa-museu del Pastor

Museu ubicat, temporalment, en una sala de Cal Pastor. Està dedicat a la història del pasturatge i reuneix unes 200 peces que inclouen des de xolles d'ovella fins als ferros amb els quals es marca el ramat, la indumentària del pastor i el mobiliari del seu refugi. El Museu del Pastor mostra els elements que formen part de la vida tradicional dels pastors transhumants del Ripollès. S'hi exposen eines, estris i remeis relacionats amb una forma de vida gairebé desapareguda a la vall.
L’origen del museu és la col·lecció personal de Joaquim Gassó, que la va llegar a l’ajuntament. Gassó havia estat pastor transhumant i va aplegar les peces al llarg dels anys. Entre el material exposat destaquen les esquelles que feia un prestigiós artesà de Sant Pere de Torelló, que aconseguia dotar d’una particular sonoritat cada exemplar.
Cal concertar hora prèviament, a la casa de la família Gassó, al nucli de Fornells.

## Referències

* ↑ «Fornells de la Muntanya». enciclopèdia.cat, GEC, 2021. [Consulta: 30 juny 2021].
* ↑ «Nomenclàtor estadístic d'entitats de població de Catalunya (a 01-01-2020)». Idescat. Institut d'Estadística de Catalunya, 2020. [Consulta: 30 juny 2021].
* ↑ «mapa topogràfic, base 1:5.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, ICGC, 2021. [Consulta: 30 juny 2021].
* ↑ «Fornells de la Muntanya». enciclopèdia.cat, GEC, 2009. [Consulta: 30 juny 2021].
* ↑ «Museu del Pastor» (en català, anglès, francès). Turisme de Catalunya, 2021. [Consulta: 30 juny 2021].
# Felip de Malla

Felip de Malla –citat també com a Felipe de Medalia (castellà)– (Barcelona, 1380 - Barcelona, 12 de juliol de 1431) fou el 17è president de la Generalitat de Catalunya (1425-1428), canonge degà d'Osca (1423), almoiner de la seu d'Elna (1423) i ardiaca major de la seu de Barcelona (1424-1431).
Inicià joveníssim la seva formació en lletres i filosofia a la Universitat de Barcelona i, més tard, a Lleida. Culminà la seva formació en teologia, dret civil i dret canònic a París, on es diu que ensenyava “sagrades lletres” amb només divuit anys, universitat de la qual acabaria sent “mestre d'arts” i catedràtic de teologia. Brillant orador i autor d'estil classicitzant, la seva obra manuscrita és molt extensa, i la seva contribució més destacada és el Memorial del pecador remut, un tractat ascètic sobre el cristianisme, el paganisme i el judaisme. Amb l'aparició de la impremta, se'n varen fer dues edicions el 1483 i 1495.
Protegit del papa Luna i del rei Martí l'Humà, que, el 1408, el nomenà conseller e promotor dels negocis de la cort, càrrec que mantingué amb Ferran I i amb Alfons IV el Magnànim.
Al concili de Constança (1414-1418) obtingué sis vots per ocupar la seu papal de Roma, i en la qual fou escollit el que prendria el nom de Martí V, de qui feu una pública lloança molt reeixida.
Durant el seu mandat al front de la Diputació del General, va haver de lluitar contra el distanciament progressiu entre el rei i el Principat de Catalunya, que ja venia des de les corts de Barcelona (1421). La imposició de castellans en les institucions, la poca preocupació reial pels seus dominis, capficat com estava el rei Alfons pels afers de Nàpols, o l'intent de fer un feu a Cervera per col·locar el seu germà Pere de Trastàmara són alguns dels episodis polítics que tensaren la relació. A tot això cal afegir, d'entre les preocupacions que li va tocar afrontar, les epidèmies de pesta i el terratrèmol de Catalunya de 1428.
A la seva mort, gaudia de diverses prebendes, entre aquestes: la rectoria de l'església del Pi, el càrrec d'arxidiaca major i canonge de Barcelona, una canongia a la catedral de Girona, i una pabordia a València.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003 (català) ISBN 84-412-0884-0.
* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 356-357 [Consulta: 30 setembre 2013].

## Referències

* ↑ de Riquer, Martí. Història de la literatura catalana: Part antiga. Edicions Ariel, 1984, p. 393.
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Sèrum sanguini

El sèrum és el component de la sang resultant després de permetre la coagulació d'aquesta i eliminar el coàgul resultant (per centrifugació). No conté glòbuls blancs, glòbuls vermells o plaquetes. És equivalent al plasma sanguini, però sense les proteïnes involucrades en la coagulació (fibrinogen en la seva major part). És d'un color groc, una mica més intens que el plasma; que és de color groc palla. El sèrum és útil en la identificació d'alguns anàlits en què no cal la intervenció d'un anticoagulant, ja que aquest podria interferir en el resultat alterat.

## Vegeu també

* Seroteràpia
* Antiverí

## Referències

* ↑ Klein, M «Serum Isolation from Human Peripheral Blood» (en anglès). CMCI, University Medical Center Utrecht, 2011 Nov 1; UCAN-U 0016, pàgs: 5 [Consulta: 12 agost 2020].
* ↑ Krafts, K «What’s the difference between serum and plasma?» (en anglès). Pathology Student. University of Minnesota, 2016; Jul 7, pàgs: 3 [Consulta: 12 agost 2020].

## Bibliografia

* Randall, D.; Burggren, W; French, K.; Fernald, R; Eckert, R. Eckert Fisiología animal: mecanismos y adaptaciones (en castellà). 4ª. McGraw-Hill Interamericana de España, 1998; Set 2. ISBN 84-486-0200-5.
* Hansen, Bert. «The Story of Serum Therapy. How a 19th-century invention could save lives today» (en anglès). Distillations, Science History Institute. Philadelphia, 28-04-2020. [Consulta: 12 agost 2020].

## Enllaços externs

* «Centrifugation and Aliquoting of Blood Serum and Plasma» (en anglès). Matthews, E. Vivo Phys; 2017 Set. [Consulta: 12 agost 2020].
# Markoosie Patsauq

Markoosie Patsauq (en inuktitut: ᒫᑯᓯ ᐸᑦᓴᐅᖅ) (Inukjuak, 24 de maig de 1941 - Inukjuak, 8 de març de 2020) va ser un escriptor quebequès inuit especialment conegut per ᐊᖑᓇᓱᑦᑎᐅᑉ ᓇᐅᒃᑯᑎᖓ ("L'arpó del caçador"), la primera novel·la publicada en llengua inuktitut. La novel·la es va escriure més tard, però publicada abans (1970), que Sanaaq de Mitiarjuk Nappaaluk.

## Trajectòria

Nascut el 24 de maig de 1941 a prop d'Inukjuak, Quebec, fou membre d'una de les famílies que l'any 1953 van ser recol·locades forçosament a Resolute, Territoris del Nord-oest, durant la reubicació de l'alta Àrtida. Més tard va assistir a l'escola secundària de Yellowknife.
L'any 1969 va escriure la història ᐊᖑᓇᓱᑦᑎᐅᑉ ᓇᐅᒃᑯᑎᖓ quan treballava com a pilot (el primer pilot inuit al Canadà), utilitzant material que havia escoltat dels seus familiars. Inicialment es va publicar per etapes al periòdic inuit Inuttituut, abans de publicar-se en una traducció anglesa el 1970. En ucraïnès, la novel·la es va publicar per primera vegada l'any 1974 amb l'editorial Veselka. Posteriorment, al 2013 es va publicar una traducció al francès i el 2014 van seguir les traduccions a l'hindi i al marathi. També va escriure narracions breus i de no-ficció, tot i que cap de les seves altres obres va arribar a ser tant coneguda com ᐊᖑᓇᓱᑦᑎᐅᑉ ᓇᐅᒃᑯᑎᖓ.
L'any 2016, l'acadèmica Valerie Henitiuk va estudiar com podia haver canviat el significat original de la història escrita en inuktitut quan es va traduir a l'anglès; les traduccions posteriors es basaven en aquesta traducció a l'anglès. Morí el 8 de març de 2020 a Inukjuak, als setanta-vuit anys.

## Referències

* ↑ «Patsauq, Markoosie | Littératures inuites ᐃᓄᐃᑦ ᐊᓪᓚᒍᓯᖏᑦ Inuit Literatures». [Consulta: 3 juny 2021].
* 1 2 «Markoosie Patsauq, first Inuit novelist, lived the history of his people» (en anglès). TownandCountryToday.com, 20-04-2020. Arxivat de l'original el 28 d’abril 2020. [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ «Markoosie» (en anglès). Oxford-Reference.com. [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ Martin, Keavy. «Southern readers finally get a chance to read Mitiarjuk Nappaaluk, the accidental Inuit novelist» (en anglès). TheGlobeAndMail.com, 17-01-2014.
* 1 2 «Markoosie Patsauq, first Inuit novelist, lived the history of his people» (en anglès). CBC.ca, 20-04-2020. [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ «Markoosie Patsauq – His Story» (en anglès). Iqqaumavara.com, 04-05-2020.
* 1 2 «Markoosie, 1942-: LMS-0017» (en anglès). CollectionsCanada.ca. Arxivat de l'original el 2017-10-15. [Consulta: 4 maig 2020].
* 1 2 Weber, Bob. «Edmonton researcher studying versions of first Inuit novel» (en anglès). GlobalNews.ca, 13-11-2016. [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ «L'Inde s'ouvre à la culture inuite» (en francès). Actualités.UQAM.ca, 14-10-2014. [Consulta: 4 maig 2020].

## Enllaços externs

* Biografia de Markoosie Patsauq a Inuit.uqam.ca (en francès i anglès)
* Nunatsiaq News - «L'exili a la infància: memòria d'un home» de Markoosie Patsauq: 1a part, 2a part, 3a part i 4a part (anglès)