OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre Coral Unió Masnovina

El Centre Coral Unió Masnovina (popularment el Casinet) és una entitat cultural de la vila del Masnou fundada l'any 1881.
A partir d'una anterior societat coral, a finals de 1881, en ple moment de tensions entre diverses faccions polítiques del poble, els liberals Pau Ferrer Casals i Francesc Maristany García van remetre al Govern Civil el reglament per constituir un casino amb el nom de Centre Coral Unió Masnovina, i amb l'objectiu de «fomentar las buenas relaciones entre los vecinos de esta Villa, cultivar la lectura de las obras amenas autorizadas, el canto, baile y declamación, y los juegos lícitos, estando prohibidas en las reuniones toda discusión política y religiosa». Modificacions posteriors del reglament no variaren la seva finalitat purament recreativa, sense el més lleu vessant polític, amb disposició de tots els serveis de jocs i cafè, a més de l'organització de balls de carnaval en un envelat a la plaça de la Llibertat.
A diferència dels que freqüentaven el Casino del Masnou, la majoria dels seus socis pertanyien a les classes mitjanes, petits industrials o comerciants, amb una tendència més decantada vers els corrents liberals que els conservadors. Justament del seu contrast amb el component social del Casino, prové la denominació amb què era coneguda popularment: el Casinet.
L'entitat disposava de local propi, amb cafè, billars i taules de joc, ubicat a la masia de Can Corbera, a la plaça de la Llibertat. El 1883 tenia 150 socis i arribaren a 390 el 1898. L'any 1900 construïren una nova seu en un edifici de propietat de tres pisos a partir del projecte de l'arquitecte Enric Fatjó.
L'any 1898 es creà dins l'entitat el cor La Calàndria, que el 1902, es traslladà a assajar a El Circo, i l'any 1904 crearen una societat paral·lela. Del Casinet també va néixer, el setembre de 1928, l'Orfeó Masnoví, dirigit pel violinista Martí Cabús Matamala. Els balls d'envelat eren també un dels vessants de la seva presència pública, durant l'estiu, però no faltaven altres balls els dies festius ni tampoc l'activitat del cor de caramelles. També s'hi feren sessions de cinema.
El Centre Coral quedà immers en greus dificultats econòmiques a partir de 1948. Sota l'impuls d'uns quants socis organitzadors, l'any 1950 es posà la primera pedra per al naixement de la Sociedad Cultural Nueva Unión Masnouense (SOCNUM). Fou la nova societat qui, l'any 1951, endegà la construcció d'un nou edifici per a local social, a la plaça de la Llibertat. A més de les deficients condicions de l'antiga seu, ubicada al mateix indret, hom pretenia fer una sala de 600 butaques, moltes més que les 280 que tenia l'anterior, i reprendre les sessions de cinema. El nou edifici es va inaugurar el 1952.
L'edifici de la seu social del Casinet construït a la plaça de la Llibertat l'any 1952 fou comprat per l'Ajuntament del Masnou l'any 2005.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Toran, Rosa. Història contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2017.
* ↑ Arcal, Lluís «L'Ajuntament del Masnou compra la totalitat de l'edifici del Casinet». El Punt Avui, 07-08-2005.
# Manuel Gual

Manuel Gual (La Guaira, estat de Vargas, Veneçuela, 1759 - San José de Oruña, Illa de Trinitat, 25 d'octubre de 1800) va ser un militar i polític veneçolà que participà al costat de José María España i Joan Baptista Picornell en una conspiració fallida en contra del domini colonial espanyol.

## Primera època

Manuel Gual va néixer a La Guaira en 1759. No es coneix el dia, ni la data del seu naixement. Van ser els seus pares la criolla Josefa Inés Curbelo, i el coronel català Mateu Gual, distingit militar que va exercir càrrecs de responsabilitat, com a Governador de la província de Cumaná i Comandant de La Guaira i Puerto Cabello. Molt jove va ser incorporat com a cadet al "Batalló Veterà de Caracas", el 1777 obtingué el grau de sotstinent. Afeccionat a la lectura d'obres filosòfica i polítiques i en contacte amb persones que arribaven d'Europa, va assolir adquirir certa il·lustració. En les "Societats Secretes", va trobar informació sobre els esdeveniments de França i les idees liberals que començaven a estendre's arreu del món.
En l'època que va viure Manuel Gual, oncle de Pedro Gual, a Veneçuela no funcionaven encara lògies maçòniques. Les esmentades Societats Secretes, on es reunien periòdicament i en secret, les persones d'idees liberals, eren una mena de centres filosòfics, on es discutien problemes relacionats amb la llibertat i la justícia. Aquestes Societats Secretes, van ser establertes per espanyols i criolls, que havien visitat França o que van tenir contacte amb intel·lectuals que seguien els ensenyaments dels "enciclopedistes". Gual freqüentava aquestes Societats Secretes, en les quals es predicaven els principis de la francmaçoneria, que des de la conferència de Londres en 1717, s'havien difós per tot Europa. Per aquesta raó el seu nom ha estat inclòs entre les figures maçòniques del passat.

## Conspiració de Gual i España

En 1797 va fer amistat amb José María España, un altre liberal forjat en la maçoneria i també d'origen català. Junts van preparar el pla per a enderrocar al govern colonial i establir una República. Van celebrar diverses conferències en la casa d'España a Macuto, madurant la conspiració. Però van ser descoberts i obligats a escapar a l'estranger. Gual va romandre a Trinitat, mentre que Espanya intentava una altra revolució i va acabar penjat i esquarterat a Caracas. El 12 de juliol de 1799, li va escriure una carta a Francisco de Miranda, qui en resposta el va recomanar al govern anglès, per a brindar-li tota classe d'ajuda. Assabentat el govern espanyol dels contactes de Gual i per a callar-lo per sempre, va contractar els serveis d'un assassí, qui l'emmetzinà el 25 d'octubre de 1800.
# Connector Belling-Lee

El connector Belling-Lee o IEC 61169-2 - connector coaxial de radiofreqüència tipus de 9,52, conegut col·loquialment als països on s'utilitza com un connector d'antena de TV, s'utilitza comunament a Europa i Austràlia per a connectar un cable coaxial amb uns altres, enAntenas de VHF/ UHF terrestre, en amplificadors de senyal d'antena, en equips de distribució CATV, en Televisors i en receptors de ràdio FM/DAB.
Va ser inventat per Belling&Lee Ltd en Enfield, Regne Unit al voltant de 1922 al moment de les primeres emissions de la BBC, sent un dels connectors coaxials més antics que encara s'utilitzen comunament en dispositius de consum.
El 9,52 en el nom IEC 61169-2 - connector coaxial de radiofreqüència tipus 9,52 es refereix al diàmetre exterior del connector mascle que és 9.525 mil·límetres.
En la seva forma més comuna els connectors s'uneixen simplement lliscant un dins de l'altre. Hi ha, no obstant això, també una variant de cargol-rosca que s'especifica per a un pas de rosca M14×1.
També hi ha un connector miniatura Belling-Lee, que s'utilitza per a les connexions internes dins d'algun equip (incloent BBC RC5 / 3 receptor Banda II i el STC AF101 Radio-Telèfon). La versió en miniatura té només al voltant de 4,4mm de diàmetre.
És adequat per a les instal·lacions d'ús domèstic, terrestre, cable i televisió per satèl·lit amb un ús semblant al connector F utilitzat en O.S.A para receptors terrestres.
Cal una mica menys d'atenció per a la correcta instal·lació del connector mascle al cable, que amb el connector F, en el qual s'ha d'estar atent a la qualitat del connector i a la coincidència amb la grandària de cable.

## Vegeu també

* Connector F
* Connector de RF
* Antena parabòlica
* Connector BNC

## Referències

* 1 2 IEC.
* webstore.iec.ch/webstore/webstore.nsf/artnum/001029 Estàndard internacional IEC 60169-24: Radio-frequency coaxial connectors with screw coupling, typically for usi in 75 Ω cable distribution systems (Type F) (contingut no lliure).
* www.scte.org/documents/pdf/standards/ansiscte022006.pdf “F” Port (femella intern) dimensions físiques, ANSI/SCTE 02 2006.
* www.youtube.com/watch?v=ove1vcx4hyw Instal·lació muntatge crimpar crimpear de Connector F.
# Hanford Site

Hanford Site és un complex d'energia nuclear a les vores del riu Columbia dels Estats Units a Washington. Ocupa 586 milles quadrades (1,518 km$^2$). Aquest lloc ha rebut altres noms que inclouen: Hanford Project, Hanford Works, Hanford Engineer Works i Hanford Nuclear Reservation. Va ser establert l'any 1943 com a part del Manhattan Project a Hanford, aquest lloc va tenir el Reactor B, el primer productor a gran escala de Plutoni del món. El plutoni fabricat a aquest lloc es va usar en la primera bomba nuclear provada a Trinity Site, i a Fat Man, explotada a Nagasaki, Japó
Durant la Guerra Freda aquest projecte s'expandí per reprocessar plutoni. El govern dels Estats Units reconeix que les operacions dutes a terme a Hanford van alliberar quantitats significatives de materials radioactius contaminants a l'aire i al riu Colúmbia.

## Vegeu també

* Hanford (Washington)

## Referències

* ↑ «B Reactor». United States Department of Energy. Arxivat de l'original el 2 febrer 2010. [Consulta: 29 gener 2007]. Arxivat de febrer 2, 2010, a Wayback Machine.
* ↑ «Hanford Site: Hanford Overview». United States Department of Energy. Arxivat de l'original el 5 de juny 2012. [Consulta: 13 febrer 2012].Arxivat de juny 5, 2012, at WebCite
* ↑ «Science Watch: Growing Nuclear Arsenal». The New York Times, 28-04-1987 [Consulta: 29 gener 2007].
# Cacio e pepe

Cacio i pepe és un plat de pasta de la cuina romana. «Cacio i Pepe» significa formatge i pebre en diversos dialectes del centre d'Itàlia. Com el nom suggereix, els ingredients d'aquest plat són tan sols pebre negre, formatge pecorino romà i pasta. L'única precaució a tenir en compte en la preparació d'aquest plat és reservar una mica de l'aigua de la cocció de la pasta: la calor fon el formatge, mentre que el midó en l'aigua ajuda a enllaçar el pebre i el formatge a la pasta. La recepta Cacio i pepe s'elabora amb espaguetis llargs i fins, com els tonnarelli o fideus.

## Vegeu també

* Carbonara
* Cuina italiana

## Referències

* 1 2 3 Boni (1930), pág. 46

## Bibliografia

* Boni, Ada. La Cucina Romana (en italià). Roma: Newton Compton Editori, 1983.
# Discoglossus jeanneae

Discoglossus jeanneae és una espècie d'amfibi anur de la família Discoglossidae endèmica del centre de la península Ibèrica.
Està gairebé amenaçada per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ «Discoglossus jeanneae: Jaime Bosch, Miguel Tejedo, Miguel Lizana, Iñigo Martínez-Solano, Alfredo Salvador, Mario García-París, Ernesto Recuero Gil, Carmen Diaz Paniagua, Valentin Pérez-Mellado, Rafael Marquez», 14-12-2008. [Consulta: 23 octubre 2019].
# Difracció de neutrons

Els raigs X i electrons són de naturalesa electrònica i interfereixen amb l'entorn electrònic. Hi ha elements amb poca escorça i, per tant, hidrògens i àtoms molt lleugers no es poden determinar amb les tècniques de difracció de raigs X o amb difracció d'electrons. L'alternativa és utilitzar projectils que impactin sobre els nuclis i per això es va desenvolupar la difracció de neutrons .
Els neutrons cauen dins el camp del nucli i incideixen sobre objectius nuclears, i és per això que és una tècnica utilitzada principalment per físics.

## Inconvenients

* Cal una mostra relativament gran.
* Cal un reactor nuclear per generar el feix de neutrons.
# L'Accent

L'Accent. Informació i comunicació popular dels Països Catalans, més conegut com L'Accent, és un diari digital en català, creat l'any 2002, políticament vinculat al moviment de l'Esquerra Independentista dels Països Catalans. Des de la seva creació fins al febrer de 2014 comptà amb un edició en paper, com a periòdic quinzenal en format tabloide, d'una tirada de 4.000 exemplars, que es distribuïa gratuïtament arreu dels territoris de parla catalana a través de centres socials, ateneus i subscripcions. Alguns dels periodistes que, al llarg de la seva trajectòria, hi han treballat són: Laia Altarriba, Aure S. Romero, Pau Tobar, Andreu Ginés. Andreu Merino, Arnau Urgell, i Montse Venturós.

## Referències

* ↑ Ginés, Xavier. edicions 96. Comunicant la revolta. Moviments socials i mitjans de comunicació al País Valencià, 2011.
* ↑ «Els Mossos d'Esquadra intenten boicotejar la festa del periòdic l'Accent», 16-09-2006. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ «L'Accent deixa el paper i es prepara per a una nova etapa». Comunicació 21.
* ↑ Picazo, Sergi. «Neix un nou diari en paper per donar veu a les esquerres». ElCritic.cat, 22-05-2017. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ «València, ante el reto de alejar para siempre el legado de Rita Barberá» (en castellà). Público.es. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ «Bullent presenta ‘El pas dels maulets'». ElPuntAvui.cat, 06-03-2013. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ «La instauració del franquisme al País Valencià». Ajuntament de Rocafort. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ «Andreu Merino, Autor». Nació Digital. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ «Arnau Urgell, autor». Nació Digital. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ «Montse Venturós és l’alcaldable de la CUP per Berga, que ha donat a conèixer tota la llista». Aquí Berguedà, 08-02-2015.

## Enllaços externs

* L'Accent - Lloc web oficial
# Pleurodeles

Pleurodeles és un gènere d'amfibis urodels de la família Salamandridae que habita la península Ibèrica i el nord d'Àfrica

## Taxonomia

Pleurodeles inclou tres espècies:
* Pleurodeles nebulosus. Viu a les zones mediterrànies d'Algèria i Tunísia.
* Pleurodeles poireti. Espècie que és endèmica solament al massís de l'Edough (Jabal Edough), a Algèria. Molt amenaçada d'extinció.
* Pleurodeles waltl. Gandària, ofegabous o fardatxo. Viu a les zones meridionals de la península Ibèrica i al Marroc. Es troba al País Valencià i al Baix Ebre, però no a les Illes Balears.

## Referències

* ↑ «Pleurodeles Michahelles, 1830 | Amphibian Species of the World». [Consulta: 6 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Amfibis
# Corydalis ambigua

Corydalis ambigua és una espècie de planta tuberosa de floració primerenca. És una de les fonts de la droga tetrahidropalmatina.
A Espanya aquesta espècie és dins la llista de plantes de venda regulada.

## Química

Corydalis ambigua contés molts alcaloides incloent corinolina, d-coridalina, dl-tetrahidropalmatina, protopina, tetrahidrocoptisina, dl-tetrahidrocoptisina, d-coribulbina i al·lo-critopina.
Els derivats químics de les tetrahidroprotoberberines presents a Corydalis ambigua s'han estudiat com una manera d'incrementra la tolerància al dolor i per tractar l'addicció a les drogues. A més poden representar una categoria d'estabilitzadors en trastorns psicòtics i neurològics.

## Referències

* ↑ «Corydalis ambigua information from NPGS/GRIN». USDA, 28-11-2001. Arxivat de l'original el 2011-06-05. [Consulta: 4 febrer 2008].
* ↑ Zhu, Da-Yuan et al. «IDENTIFICATION OF THE STRUCTURES OF CORYDALIS F, I, J AND K». Acta Chimica Sinica, 1981. Arxivat de l'original el 2014-02-02 [Consulta: 10 març 2014].
* ↑ Ma, W.g.; Fukushi, Y.; Tahara, S. «Fungitoxic alkaloids from Hokkaido Corydalis species». Fitoterapia, 70, 3, 1999, pàg. 258–265. DOI: 10.1016/S0367-326X(99)00045-3.
* ↑ Hiraoka, Noboru et al. «Alkaloid production by somatic embryo cultures of Corydalis ambigua». Plant Biotechnology, 21, 5, 2004, pàg. 361–366. DOI: 10.5511/plantbiotechnology.21.361.
* ↑ Zhu, Xing-Zu «Memórias do Instituto Oswaldo Cruz - Development of natural products as drugs acting on central nervous system». Memórias do Instituto Oswaldo Cruz, 86, 1991, pàg. 173. DOI: 10.1590/S0074-02761991000600039.
* 1 2 Zhen X.-C. «Tetrahydroprotoberberines (THPBs) in neuropsychological disorders: Recent development and prospective (Abstract S-33.004)». International Journal of Neuropsychopharmacology, 13, SUPPL. 1, 2010, pàg. 41.
* Bhakuni, D. S.; Chaturvedi, Rekha «The Alkaloids of Corydalis meifolia». Journal of Natural Products, 46, 4, 1983, pàg. 466–70. DOI: 10.1021/np50028a006. PMID: 6631434.
# Marta Welander

Marta Welander és la fundadora i directora de Refugee Rights Europe, una organització que va fundar mentre estudiava un doctorat a la Universitat de Westminster. L'organització investiga la situació de les persones refugiades, sol·licitants d'asil i desplaçades a tot Europa. També recolza i participa en la iniciativa Hopetowns, amb seu en el Regne Unit i dirigida per persones refugiades.

## Activisme

Welander ha fet ús de la recerca i les campanyes realitzades per abordar, principalment, les violacions dels drets humans que les persones refudiades han de fer front a Europa. A l'abril de 2017, va donar una xerrada TED sobre el seu Projecte de Dades sobre els Drets dels Refugiats, que tenia com a objectiu omplir els buits d'informació relacionats amb les violacions dels drets humans i les normes humanitàries.
El març de 2018, la seva organització Refugee Rights Europe va publicar una nova recerca sobre la situació de les persones refugiades.

## Referències

* ↑ «Refugee Rights Europe» (en anglès britànic). Refugee Rights Europe. [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ «Marta Welander». , 01-03-2018.
* ↑ «TEDxUAL | TED». www.ted.com. [Consulta: 10 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Drets de refugiat Europa, lloc web oficial
* Refugee Rights Data Project: Creating and Building Momentum | Marta Welander | TEDxUAL
# Felip II, marquès de Namur

Felip II (1195–1226), anomenat à la lèvre, va ser el marquès de Namur des del 1216 fins a la seva mort. Era el fill gran de Pere II de Courtenay i de Violant de Flandes. A la mort del seu oncle matern Felip el Noble el 1212, la seva mare va governar temporalment Namur i va passar el comtat a Felip el 1216.

## Biografia

El seu pare va ser escollit com a emperador llatí de Constantinoble el 1216 i va ser capturat i empresonat el 1217. La seva mare va morir el 1219. Tanmateix Felip es va negar a governar l'imperi quan se li va oferir. L'imperi de Constantinoble va anar al seu germà Robert.
Felip va haver de lluitar contra els descendents d'Enric IV de Luxemburg (Enric I de Namur) que no havien renunciat a les seves pretensions sobre Namur. Va lluitar contra Walerà III de Limburg, marit d'Ermesinda de Luxemburg, amb qui va signar la pau el març de 1223 a Dinant mitjançant l'arquebisbe de Colònia.
El 1226, va participar en la croada albigesa de Lluís VIII de França i en el setge d'Avinyó. Les dures condicions del setge van probocar una epidèmia de la que Felip se'n va encomanar. Va morir prop de Sant Flor a l'Alvèrnia i va ser enterrat a l'abadia de Vaucelles, prop de Cambrai.
No estava casat i el marquesat va anar al seu germà Enric.

## Referències

* 1 2 3 4 Borchgrave, 1903, p. 319-320.
* ↑ Previte-Orton, 1960, p. 732.
* 1 2 3 4 Woodward i Cates, 1872, p. 1010.
* 1 2 Van Tricht, 2011, p. 294.
* ↑ Fritz Rudolf Künker GmbH & Co. KG, 2007, p. 374.
* ↑ Jackson, 1999, p. 139.

## Bibliografia

* Borchgrave, Baron Émile de. Biographie nationale (en francès). vol. 17. Brussel·les: Académie royale de Belgique, 1903.
* Fritz Rudolf Künker GmbH & Co. KG. Künker Auktion 121 - The De Wit Collection of Medieval Coins (en alemany). Numismatischer Verlag Fritz Rudolf Künker, 2007.
* Jackson, Guida M. Women Rulers Throughout the Ages: An Illustrated Guide (en anglès). ABC-CLIO, 1999. ISBN 9781576070918.
* Previte-Orton, C.W.. The Shorter Cambridge Medieval History (en anglès). Vol. II: The Twelfth Century to the Renaissance. Cambridge at the University Press, 1960.
* Van Tricht, Filip «The Latin Renovatio of Byzantium: The Empire of Constantinople (1204-1228)». Brill, vol. 90, 2011.
* Woodward, Bernard Bolingbroke; Cates, William Leist Readwin. Encyclopaedia of Chronology: Historical and Biographical (en anglès). Lee and Shepard, 1872, p. 1487.

## Enllaços externs

* Felip II de Namur a Foundation for Medieval Genealogy. (anglès)
# Cristòfol Veny Melià

Cristòfol Veny Melià (Porreres, 13 de juny 1925 - Palma, 17 de març 2007) fou un arqueòleg i prevere mallorquí. El 1940 ingressà a la congregació dels Missioners dels Sagrats Cors i el 1949 s'ordenà de prevere. El 1960 es llicencià en filosofia i lletres per la Universitat Complutense de Madrid, on es doctorà el 1965 amb la tesi Las cuevas sepulcrales del bronce antiguo de Mallorca, publicada el 1968.
Ha estat professor de la Universitat Complutense de Madrid (1967-68); bibliotecari del Museu Arqueològic Nacional de Madrid (1970-79); col·laborador científic del Centre Superior d'Investigacions Científiques; secretari (1980) i director (1981-85) de l'Institut Espanyol de Prehistòria, i director del Museu de Lluc (des de 1990).
Entre 1945-86, dirigí nombroses excavacions, com les de la cova de sa Cometa des Morts (Escorca) i la cova de Son Maimó (Petra), i participà en les excavacions de la necròpolis de Son Real (Santa Margalida) i la cova de Massana (Campanet). També ha excavat a Menorca, a les navetes de sa Cova, de Son Morell Gran, de Binimaimut i Calescoves. A més, dirigí una campanya de l'excavació submarina de les restes del Sec (1972).
Fou director de les revistes Trabajos de Prehistoria (1981-89) i Lluc (1962-63). És autor de Corpus de las inscripciones baleáricas hasta la dominación árabe (1965) i La necrópolis protohistórica de Cales Coves (1982). Ha col·laborat en les revistes especialitzades Archivo Español de Arqueología, Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana, Classical Folia, Empúries, Iberia, Noticiario Arqueológico Hispánico, Randa i International Archäologie. El 2006 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Cristòfor Veny i Melià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 8 febrer 2025].
# Melusina

Melusina (en francès: Mélusine) és un personatge llegendari, sovint assimilat a una fada, que té un cos semblant al d'una sirena amb ales tot i que la part baixa del seu cos té un aspecte de serp en comptes de peix. El seu origen és celta, si bé les llegendes associades es van estendre per tot Europa. Apareix com a personatge literari a obres medievals i romàntiques, com ara als contes de Johann Wolfgang von Goethe. En totes aquestes històries és una dona valenta que amaga el seu secret al marit o bé una princesa que acaba encantada per càstig. Semblen inspirades en una llegenda lligada a la matèria de Bretanya, en els cicles més tardans, o bé en la novel·la homònima de Jean d'Arras.
El 1877, el folklorista francès Eugène Rolland, fill de Metz, juntament amb Henri Gaidoz, fundà una revista amb aquest nom que en un principi no va gaudir de gaire èxit, però més tard va agafar molta volada.
# Comtat de Shasta

El comtat de Shasta és un comtat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2020, la població era de 182.155 habitants. La seva seu és Redding.

## Geografia

El comtat de Shasta es troba al nord de Califòrnia. Limita al nord amb el comtat de Siskiyou, al nord-est amb el comtat de Modoc, a l'est amb el comtat de Lassen, al sud-est amb el comtat de Plumas, al sud amb el comtat de Tehama i a l'oest amb el comtat de Trinity.

## Turisme

La comarca està formada per diversos llocs d'interès, entre ells diversos espais naturals.
* Parc Nacional Volcànic Lassen
** Foto Lassen
** Lower Twin Lake
** Districte històric de la carretera del Parc Nacional Volcànic de Lassen
** Ruta interpretativa de la zona devastada
* Bosc Nacional Shasta-Trinity
* Àrea recreativa nacional de Whiskytown-Shasta-Trinity
* Hat Creek Radio Observatory
** Array de telescopis Allen
* Parc estatal Ahjumawi Lava Springs
* Estany de lliris
* Llac Shasta
* Roca Calent
* Districte arqueològic de Sulphur Creek

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1850 | 1860 | 1870 | 1880 | 1890 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2010 | 2020 |
| 378 | 4360 | 4173 | 9492 | 12133 | 17318 | 18920 | 13361 | 13927 | 28800 | 36413 | 59468 | 77640 | 115715 | 147036 | 163256 | 177223 | 182155 |
* Pic de Lassen.
* Pont del rellotge de sol.
* Llac Shasta.
* Parc estatal Ahjumawi Lava Springs.

## Referències

* ↑ «How much do you know about your county?» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «US Gazetteer files: 2010, 2000, and 1990».