OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bellesa del Treball

Bellesa del Treball (en alemany: Schönheit der Arbeit) va ser una organització de propaganda del Tercer Reich des del període de 1934 fins a la seva eventual dissolució el 1945. Una de les seves principals funcions va ser el disseny del lloc de treball i l'embelliment de l'entorn de treball alemany. Dissenyada inicialment com una maquinària de propaganda, va treballar bilateralment amb la seva organització homòloga Força a través de l'Alegria (en alemany: Kraft durch Freude, KdF) per a aconseguir un apaivagament general de la població. L'organització va fer campanya a favor d'una perfecció de la neteja, una higiene millorada, indumentària de treball adequada, més vestuaris, més armaris, millor aire i menys soroll a les fàbriques i altres llocs de treball. Aquesta organització va ser una de les moltes àrees que van conformar el sindicat nazi, el Front Alemany del Treball (Deutsche Arbeitsfront, DAF) i va ser dirigida per Albert Speer.
Campanyes com la lluita contra el soroll i la bona ventilació en el lloc de treball li van donar al govern dirigit per Adolf Hitler la capacitat d'estimular la productivitat en el lloc de treball mentre que, simultàniament, instal·laven un sentit de comunitat i una major cordialitat entre el règim totalitari i la població alemanya.

## Referències

* ↑ Zentner, Christian; Bedürftig, Friedemann (1991). The Encyclopedia of the Third Reich. (2 vols.) New York: MacMillan Publishing. ISBN 0-02-897500-6.
* ↑ Evans, Richard (2006). The Third Reich in Power. New York: Penguin. ISBN 978-0-14303-790-3.
* ↑ Childers, Thomas (2017). The Third Reich: A History of Nazi Germany. New York: Simon & Schuster. ISBN 978-1-45165-113-3.
* ↑ Welch, David (1995). The Third Reich: Politics and Propaganda. New York: Routledge. ISBN 0-415-27507-5.
# Carmaucí

El Carmaucí (Carmaucin en occità) és un Parçan o comarca d'Occitània situada al Llenguadoc. La seva vila principal és Carmauç, la qual també és considerada la vila principal de la regió natural del Segalar, al Massís Central.
Segons la proposta del diari Jornalet de divisió administrativa d'Occitània, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el Segalar estaria dividit en tres Parçans o «comarques» d'Occitània:
Oficialment, els municipis del Carmaucí i de tot l'Albigès estan ubicats al departament francès del Tarn.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
# Seuvestre

El Seuvestre, (en occità: Sovèstre o Seuvestre) és un parçan o comarca d'Occitània situada a la Gascunya. La seva vil·la principal és Ortès.
Segons la proposta de divisió administrativa d'Occitània del diari Jornalet, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el Seuvestre estaria ubicat a la regió de la Gascunya, subregió del Bearn.
Oficialment, les comunes del Seuvestre estan adscrites administrativament i situades al centre-est del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió administrativa de Nova Aquitània.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «País» (en occità). Jornalet. [Consulta: 15 gener 2025].
# Augusto Ferrauto

Augusto Ferrauto, (Nàpols (Campania), 20 de juny, 1903 - Idem. 14 de juny, 1986), fou un tenor italià.
Va rebre la seva educació a la seva ciutat natal Nàpols. Va debutar el 1931 en una audició a Piedigrotta, que incloïa la llegendària Gilda Mignonette, i va aconseguir una popularitat meteòrica a causa del sorprenent poder de les seves habilitats vocals que s'havien convertit en proverbial. El 1934 va començar la seva carrera operística. Molt aclamat als teatres més importants d'Itàlia, va aconseguir un enorme èxit, inclòs per part de la crítica, a Suècia, Dinamarca, França, Noruega, Egipte, Croàcia, Bulgària, Espanya. Malgrat el seu èxit com a tenor, mai va abandonar el repertori de cançons clàssiques napolitanes, enregistrant-ne moltes.
La seva carrera va arribar al clímax en les temporades 1944-1946, quan va cantar al Teatro San Carlo de Nàpols. Va ser convidat amb el conjunt del Teatre San Carlo l'any 1946 a Londres. El seu extens repertori inclou papers com els Radames a Aïda, Riccardo a Un ballo in maschera, Rodolfo a La bohème, Cavaradossi a Tosca, Calaf a Turandot, Enzo a La Gioconda d'A. Ponchielli, Turiddu a Cavalleria Rusticana, Canio a Pagliacci i Don José a Carmen. També va aparèixer en òperes contemporànies de Zandonai, Rocca, Malipiero i en altres obres modernes. El 1935 va cantar al Teatre San Carlo de Nàpols a l'estrena de l'òpera Liolà de Giuseppe Mulè, el 1938 al Teatre Carlo Felice de Gènova a l'òpera Donata de Gaspare Scuderi. Després d'acabar la seva carrera va treballar a Nàpols com a professor de cant.

## Cronologia d'algunes principals aparicions

* 1935-1938 Òpera de Roma
* 1938 Teatre Comunale de Bolonya
* 1939 Teatre Comunale de Florència
* 1940-1942 Milà Teatre Alla Scala
* 1944-1946 Teatre San Carlo de Nàpols

## Referències

* 1 2 https://www.youtube.com/watch?v=Qhqh4Risuso
* ↑ https://forgottenoperasingers.blogspot.com/2014/10/augusto-ferrauto-tenor-napoli-1903.htm
* 1 2 https://forgottenoperasingers.blogspot.com/2014/10/augusto-ferrauto-tenor-napoli-1903.html
# Mikael Edlund

Mikael Edlund, (Tranås (provincia de Jönköping), 19 de gener, 1950, és un compositor suec. És fill de Lars Edlund.
Mikael Edlund va ser originalment un músic de rock, però després va estudiar composició, inclòs amb Ingvar Lidholm.

## Referències

* ↑ Bibliothèque nationale de France, BnF Catalog général : plataforma de dades obertes, número d'identificació al catàleg de la Biblioteca Nacional de França: 139602316, llegit en línia, llegit: 31 de desembre de 2019.
# Geotrygon

Geotrygon és un gènere d'ocells de la família dels colúmbids (Columbidae) que inclou diverses espècies de coloms guatlla distribuïdes pel Carib, Amèrica Central i nord d'Amèrica del Sud.

## Taxonomia

El gènere Geotrygon va ser introduït el 1847 pel naturalista anglès Philip Henry Gosse. El nom combina el grec antic «geo» que significa “terra” i «trygōn» que significa “tórtora”. El colom guatlla versicolor (Geotrygon versicolor) va ser designat posteriorment l'espècie tipus .
L'antic Geotrygon era parafilètic. La classificació següent, incloent Leptotrygon i Zentrygon, segueix Johnson & Weckstein (2011); Banks et al. (2013); NACC 2014-C-3; SACC 640.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 9 espècies:
* colom guatlla frontgrís (Geotrygon caniceps).
* colom guatlla de clatell verd (Geotrygon chrysia).
* colom guatlla frontblanc (Geotrygon leucometopia).
* colom guatlla muntanyenc (Geotrygon montana).
* colom guatlla de les Petites Antilles (Geotrygon mystacea).
* colom guatlla porpra (Geotrygon purpurata).
* colom guatlla safir (Geotrygon saphirina).
* colom guatlla versicolor (Geotrygon versicolor).
* colom guatlla violaci (Geotrygon violacea).
| Zenaidini | Geotrygon – 9 espècies Leptotila – 11 espècies Leptotrygon – Colom guatlla de Veraguas Zenaida – 7 espècies Zentrygon – 8 espècies |
Cladograma mostrant la posició dels gèneres a la tribu Zenaidini. :

## Referències

* ↑ «2024 Citation & Downloadable Checklists». Clements Checklist. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Gosse, Philip Henry. The birds of Jamaica. Londres: J. Van Voorst, 1847, p. 316.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 172. ISBN 978-1-4081-2501-4 [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Peters, James Lee. Check-list of birds of the world. v.3. Cambridge: Harvard University Press, 1937, p. 132 [Consulta: 15 gener 2025].
* 1 2 Johnson, Kevin P.; Weckstein, Jason D. «The Central American land bridge as an engine of diversification in New World doves: Land-bridge connection promotes speciation in doves» (en anglès). Journal of Biogeography, 38, 6, 6-2011, pàg. 1069–1076. DOI: 10.1111/j.1365-2699.2011.02501.x.
* 1 2 Banks, Richard C.; Weckstein, Jason D.; Remsen, J. Jr V.; Johnson, Kevin P. «Classification of a clade of New World doves (Columbidae: Zenaidini)». Zootaxa, 3669, 2, 06-06-2013. DOI: 10.11646/Zootaxa.3669.2.11. ISSN: 1175-5334.
* ↑ «Adopt a new classification for the Quail-Doves (Columbidae)» (PDF). AOU Classification Committee – North and Middle America, 17-03-2013. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ «Adopt a new classification for the Quail-Doves (Columbidae)». South American Classification Committee. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Pigeons – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 15 gener 2025].
# Cavall de pal

Un cavall de pal és el més senzills dels cavallets de joguina fet d'un pal amb un cap de cavall més o menys realista en un dels extrems, sovint amb una roda a l'altre extrem.
És una de les joguines més antigues, ja documentat des de l'antiguitat grega i molt popular a l'edat mitjana quan hauria tingut un paper en la formació dels infants dels cavallers. La representació del cavall com una joguina masculina es remunta a l'època medieval.
Se'n troben molts exemples en les arts, com ara a un fresc de Guariento d'Arpi a l'església dels Eremitani a Pàdua del 1360 o encara en la pintura Jocs d'infants (1559-60) de Pieter Brueghel el Vell.
* Al pas del segle xix al segle xx
* Mercat de cavalls de pal a Piegut, França
* Cavall de pal per Pieter Brueghel el Vell

## Referències

* ↑ «Cavall de pal». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Bojos pels pals». La Vanguardia, 05-07-2005.
* ↑ «Cavall de pal realitzat en fusta». A: Empremtes de Catalunya (pdf). Barcelona: Consorci de Comerç, Artesania i Moda de Catalunya, p. 139.
* ↑ Rose, Brian W. «A Note on the Hobby-Horse» (en anglès). Folklore, 66, 3, 1955, pàg. 363.
* ↑ Gouw, Johannes. De volksvermaken (en neerlandès). Haarlem: Erven F. Bohn, 1871, p. 298-299.
* ↑ Capellà Simó, 2016, p. 188.
* ↑ Capellà Simó, Pere «Les Joguines de la Viuda Virenque: fotografia i joc simbòlic a la palma del 1900». Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana: Revista d'estudis històrics, 2016, pàg. 196. ISSN: 0212-7458.

## Bibliografia

* Mauelshagen, Timo. Steckenpferd, Puppe und Kreisel. Spiele und Spielzeug im Mittelalter (en alemany). GRIN Verlag, 2006-04-19, p. 84. ISBN 9783638492904.
# L'escriptor

L'escriptor (títol original en anglès, The Ghost Writer) és una pel·lícula britànica germanofrancesa dirigida per Roman Polanski i estrenada l'any 2010.

## Argument

Un escriptor (Ewan McGregor) és contractat per completar les memòries d'un antic primer ministre britànic (Pierce Brosnan). Però, el biògraf anirà descobrint secrets que posaran en perill la seva pròpia vida, entre aquests que el polític va autoritzar tortures il·legals per ordres dels Estats Units.

## Comentaris

El rodatge va tenir lloc a Alemanya (Berlín, illa de Pellworm, Strausberg, Potsdam, illa de Sylt i Usedom) i a l'illa de Rømø de Dinamarca.
La postproducció de la pel·lícula va estar marcada per la detenció a Zúric de Roman Polanski el 27 de setembre de 2009, després d'un escàndol sexual que es remunta a l'any 1978.
L'al·lusió dels polítics protagonistes a Tony Blair i la seva dona multiplica la capacitat al·lusiva del film, que té entre els temes principals el paper de la influència estatunidenca en la política exterior anglesa, i per extensió d'Europa.

## Repartiment

* Ewan McGregor: l'escriptor
* Pierce Brosnan: Adam Lang, ex primer ministre
* Kim Cattrall: Amelia Bly
* Olivia Williams: Ruth Lang
* James Belushi: John Maddox
* Tom Wilkinson: Paul Emmett
* Timothy Hutton: Sidney Kroll
* Eli Wallach: home vell de la cabana a la platja
* Robert Pugh: Richard Rycart, ex ministre d'afers exteriors

## Premis

* Festival Internacional de Cinema de Berlín del 2010: Os de Plata a la millor direcció

## Referències

* ↑ Títol català a Eldoblatge
* ↑ Localitzacions, a IMDb (anglès)
* ↑ The Ghost Writer a AlloCiné (francès)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la pel·lícula.
* Tràiler en català per TV3
# Hubert Dupont

Hubert Dupont (Lió, 13 de novembre del 1980) és un ciclista francès, professional des del 2005. Actualment corre a l'equip AG2R La Mondiale.
La seva especialitat és la muntanya. Una mostra de les seves habilitats d'escalador és la seva victòria en la classificació de la muntanya a l'edició del 2006 de la Volta al País Basc.

## Palmarès

* 2003
** 1r a Les Monts du Lubéron - Trofeu Luc Leblanc
** Vencedor d'una etapa del Giro de la Vall d'Aosta
* 2004
** Vencedor d'una etapa del Baby Giro
* 2006
** 1r de la Classificació de la muntanya a la Volta al País Basc

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 32è de la classificació general
* 2007. 25è de la classificació general
* 2010. 20è de la classificació general
* 2011. 12è de la classificació general
* 2012. 16è de la classificació general
* 2013. 32è de la classificació general
* 2014. 16è de la classificació general
* 2015. 42è de la classificació general
* 2016. 11è de la classificació general
* 2017. 19è de la classificació general
* 2018. 20è de la classificació general
* 2019. 47è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2006. 40è de la classificació general
* 2007. 17è de la classificació general
* 2008. 32è de la classificació general
* 2010. 55è de la classificació general
* 2010. 54è de la classificació general
* 2018. 26è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2008. 55è de la classificació general
* 2009. 33è de la classificació general
* 2011. 22è de la classificació general
* 2012. No surt (7a etapa)
* 2013. 34è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa d'Hubert Dupont a sitiodeciclismo.net
# Hisdesat

Hisdesat (Hisdesat Servicios Estratégicos, S. A.) és una empresa espanyola operadora de satèl·lits per a clients governamentals, tant civils com militars. Hisdesat proporciona serveis de comunicacions per satèl·lit, principalment a les bandes d'alta freqüència X i Ka, i serveis d'observació de la Terra mitjançant radar i en òptic. Hisdesat participa al 44% de XTAR LLC, una empresa conjunta amb Space Systems/Loral (que participa al 56% restant). L'empresa va ser creada el 2001.

## Referències

* ↑ «Maps showing coverage of Hispasat satellites on their corporate website». Arxivat de l'original el 24 August 2012. [Consulta: 28 octubre 2013].
* ↑ «Paz». space.skyrocket.de.
* ↑ Europa Press: El satélite PAZ, en órbita el 30 de enero de 2018
# Mini Vasudevan

Mini Vasudevan (1965) és una activista pels drets dels animals índia amb residència a Coimbatore. Va ser guardonada amb el premi Nari Shakti Puraskar el 2019.

## Vida

Vasudevan va néixer cap al 1965. Va créixer sense mascotes, però als onze anys va presenciar la mort d'un pollastre i va decidir convertir-se en vegetariana. Es va graduar a la Facultat d'Enginyeria. És enginyera i, juntament amb el seu marit, va treballar als Estats Units durant tretze anys.
Mini Vasudevan és exalumna de l'escola Sainik de Kazhakootam de 1982.
El 2004 Vasudevan, que ja era vegana, i el seu marit, Madhu Ganesh, van tornar d'Amèrica per viure a Coimbatore. Va quedar horroritzada en veure gossos de carrer ferits i malalts deambulant per la ciutat. Tot i no haver tingut animals prèviament, estava segura que es podia i s'havia de fer alguna cosa. Va pagar veterinaris per ajudar alguns dels animals ferits, i a vegades gosses embarassades, però alguns veterinaris no volien tractar gossos de carrer i, fins i tot quan eren tractats, no hi havia cap lloc on els animals es poguessin recuperar. Com a resposta, ella i el seu marit van fundar la Humane Animal Society el 2006. Havia mantingut correspondència amb Maneka Gandhi sobre el tractament dels gossos de carrer, i en un principi, Gandhi la va descartar com a expatriada que intentava imposar les seves opinions en un país on ja no vivia. Quan Gandhi es va adonar que Vasudevan estava a Coimbatore, la va aconsellar que havia de trobar una solució.
Es va involucrar en la captura i esterilització de gossos de carrer a Coimbatore. El 2019 tenia tres gossos propis i la Humane Animal Society donava feina a disset persones.
El 2019 el Ministeri de la Dona i el Desenvolupament Infantil va seleccionar-la per rebre el Nari Shakti Puraskar, que és el màxim guardó de l'Índia per a les dones. Va quedar sorpresa quan li van trucar el mes anterior i va haver de viatjar a Nova Delhi per assistir a la cerimònia.

## Referències

* ↑ admin. «HAS - Management Team» (en anglès). [Consulta: 10 abril 2020].
* 1 2 3 4 5 Philip, Susan Joe «For all creatures great and small» (en Indian English). The Hindu, 08-03-2019 [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «Sainik School Old Boys Association». [Consulta: 12 maig 2020].
* 1 2 3 Ramkumar, Pratiksha «Coimbatore-based animal rights activist Mini Vasudevan selected for Nari Shakti Puraskar» (en anglès). The Times of India, 27-02-2019 [Consulta: 10 abril 2020].
# Shivangi Joshi

Shivangi Joshi (nascuda el 18 de maig de 1998) és una actriu índia coneguda pel seu treball a la televisió hindi . Una de les actrius de televisió més ben pagades de l'Índia, Joshi és àmpliament reconeguda per interpretar a Naira Singhania Goenka a Yeh Rishta Kya Kehlata Hai . Ha rebut diversos reconeixements, com ara un ITA Awards i tres Gold Awards .

## Vida primerenca

Joshi va néixer el 18 de maig de 1998 a Pune, Maharashtra . Va fer la seva escola a Dehradun .

## Filmografia
### Televisió

| Year | Title | Role | Notes |
| 2013 | Khelti Hai Zindagi Aankh Micholi | Trisha | |
| 2013 | Parvarrish – Kuchh Khattee Kuchh Meethi | Unnamed | Episode 359 |
| 2013–2014 | Beintehaa | Aayat Haider Malik | |
| 2014 | Love by Chance | Vishy | Episode: "Boys Not Allowed" |
| 2015 | Box Cricket League 2 | Contestant | |
| 2015–2016 | Begusarai | Poonam Kumari Thakur | |
| 2016 | Yeh Hai Aashiqui | Meera | Episode: "Bodyguard" |
| 2016 | Pyaar Tune Kya Kiya | Jyoti | |
| 2016–2021 | Yeh Rishta Kya Kehlata Hai | Naira Singhania Goenka | |
| 2021 | Yeh Rishta Kya Kehlata Hai | Sirat Shekhawat Goenka | |
| 2021–2022 | Balika Vadhu 2 | Anandi Bhujaaria Chaturvedi | |
| 2022 | Fear Factor: Khatron Ke Khiladi 12 | Contestant | 12th place |
| 2023 | Bekaboo | Rajpari Devlekha | Special appearance |
| 2023–2024 | Barsatein – Mausam Pyaar Ka | Aradhana "Aaru/Radhy" Sahni | |

## Referències

* ↑ , 18-05-2024.
* ↑ «Highest Paid Television Actresses» (en anglès). DNA India, 12-08-2023. [Consulta: 12 agost 2024].
* ↑ «Check out 10 facts about television star Shivangi Joshi». Pinkvilla, 22-06-2022. [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ «50 breathtaking pics of Yeh Rishta Kya Kehlata Hai's Shivangi Joshi you cannot miss». .
* ↑ «Vikas Grover: I am happy for Shivangi Joshi's success». .
* ↑ «Meet the dashing Thakurs of Begusarai». .
* ↑ «Shivangi Joshi will play the grown-up Naira». , 03-05-2016.
* ↑ «Shivangi Joshi makes a strong comeback as a boxer in Yeh Rishta Kya Kehlatha Hai; see motion poster». , 15-01-2021.
* ↑ «Exclusive! Shivangi Joshi to play the grown-up Anandi in Balika Vadhu 2». .
* ↑ «Khatron Ke Khiladi 12: Shivangi Joshi begins shooting for the show; Shares a video with Rohit Shetty» (en anglès). Pinkvilla, 06-06-2022. [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ «Zain Imam to do a Cameo in Colors titled Beqaboo» (en anglès). Pinkvilla. [Consulta: 22 febrer 2023].
* ↑ «Shivangi Joshi and Kushal Tandon's promo from Barsatein will leave you amazed; watch». .
# An Lu Shan

An Lu Shan (en xinès: 安祿山; pinyin: Ān Lùshān) fou un general sogdià i turc que va rebre el comandament de la zona de frontera sota l'emperador Xuanzong de Tang (713-56); el seu nom derivava d'Anxi (安息) el nom xinès de Pàrtia, i formava part dels sogdians establerts a la regió de l'Ordos després de la derrota dels turcs del nord quan es van revoltar contra Qutlug Qaghan i després el seu successor Qapaghan, i que a la mort de Qapaghan van tornar a l'obediència xinesa. El seu pare An Yanyan (安延偃) i el seu cosí An Sishun (安思順) foren també generals de frontera després del 742. Rivalitats amb la cort xinesa van provocar la seva revolta; va ocupar Luoyang on va proclamar l'estat de Yan i la nova dinastia Yan (756) i després Chang'an, expulsant l'emperador Tang. El 757, malalt de diabetis i quasi cec, fou assassinat per instigació del seu fill.

## Referències

* ↑ Kamenarovic, Ivan P.. La Chine classique. París: Belles lettres, 1999. ISBN 2-251-41011-2.

## Bibliografia

* E. G. Pulleyblank, The Background of the Rebellion of An Lu-shan, Londres, 1955.
# An-Nayrizí

Abu-l-Abbàs al-Fadl ibn Hàtim an-Nayrizí (àrab: أبو العباس الفضل بن حاتم النيريزي, Abū l-ʿAbbās al-Faḍl b. Ḥātim an-Nayrīzī), conegut simplement com a an-Nayrizí i, a l'Occident cristià, com a Anaritius o Nazirius, fou un matemàtic i astrònom persa dels segles IX-X.
No es coneixen gaires dades biogràfiques seves; se sap que va treballar pel califa abbàssida Al-Muhtadí, ja que li va dedicar un tractat sobre els fenòmens meteorològics i un treball per construir un instrument de mesura de la distància dels objectes. Ambdós tractats han sobreviscut fins als nostres dies.
Ibn an-Nadim, en el seu catàleg (Kitab al-fihrist) d'obres científiques, li atribueix vuit llibres: dos són traduccions de l'Almagest i del Tetrabiblos de Claudi Ptolemeu i dos més són taules astronòmiques basades en el Sindhind hindú. Cap d'aquests quatre llibres ha sobreviscut però el comentari de l'Almagest i les taules astronòmiques són citades per Al-Biruní i per Ibn Yunus. També va escriure un opuscle per calcular l'azimut de l'alquibla, un tema de gran rellevància per raons litúrgiques.
An-Nayrizí és conegut, sobretot, per la seva traducció i comentari dels Elements d'Euclides basada, probablement, en una traducció anterior d'Al-Hajjaj. Aquesta obra va tenir una ampla difusió en l'Occident cristià gràcies a la traducció al llatí que en va fer Gerard de Cremona a Toledo a mitjans del segle xii.

## Referències

* ↑ Hogendijk, 2000, p. 49.
* ↑ Lo Bello i Arnzen, 2009, p. 1 i ss.
* ↑ De Young, 1984, p. 149.

## Bibliografia

* Hogendijk, Jan P. «Al-Nayrīzī's Mysterious Determination of the Azimuth of the Qibla at Baghdad» (en anglès). SCIAMVS, Vol. 1, 2000, pàg. 49-70. ISSN: 1345-4617.
* De Young, Gregg «The Arabic textual traditions of Euclid's elements» (en anglès). Historia Mathematica, Vol. 11, Num. 2, 1984, pàg. 49-70. DOI: 10.1016/S0315-0860(84)80006-3. ISSN: 0315-0860.
* Lo Bello, Anthony. The Commentary of Al-Nayrizi on Book I of Euclid's Elements of Geometry (en anglès). Brill, 2003. ISBN 0-391-04192-4.
* Lo Bello, Anthony; Arnzen, Rüdger (eds.). The Commentary of Al-Nayrizi on Books II-IV of Euclid's Elements of Geometry: With a Translation of that Portion of Book I Missing from Ms Leiden Or. 399.1 (en anglès). Brill, 2009. ISBN 9789004173897. «Edició del comentari d'Euclides d'An-Nairizí, amb un extens prefaci històric i crític»

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «An-Nayrizí» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Sabra, A.I. «Al-Nayrīzī, Abu’l-‘Abbās Al-Faḍl Ibn Ḥātim» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 11 agost 2012].
* Pingree, David. «FAŻL NAYRĪZĪ» (en anglès). Encyclopaedia Iranica.