OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Missió d'Observació de les Nacions Unides al Iemen

La Missió d'Observació de les Nacions Unides al Iemen (també coneguda com a UNYOM per les seves sigles en anglès) va ser una operació multinacional de manteniment de la pau desplegada al Iemen del Nord entre 1963 i 1964. El seu mandat va ser establert amb l'aprovació de la resolució 179 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides de l'11 de juny de 1963. El seu objectiu va ser l'observació del compliment de l'acord de separació entre Aràbia Saudita i la República Àrab Unida en la guerra civil que estava travessant Iemen i que podria provocar una internacionalització del conflicte.
Durant els mesos que va durar la missió, de juliol de 1963 a setembre de 1964, la UNYOM va tenir desplegats 25 observadors militars i 164 militars d'unitats de reconeixement a més de personal civil (internacional i local) i unitats aèries. La missió no va sofrir cap baixa.

## Comandants

Els comandants de la UNYOM han estat:
* Major General Carl von Horn (Suècia) - Juliol-agost 1963
* Coronel Branko Pavlovic (Iugoslàvia) (interí) - agost-setembre 1963
* Tinent General P.S. Gyani (Índia) - Setembre-novembre 1963

## Caps d'estat major

Caps d'estat major de l'UNYOM:
* Coronel Branko Pavlovic (Iugoslàvia) - Novembre 1963
* Coronel S.C. Sabharwal (Índia) - Novembre 1963-Setembre 1964

## Referències

* 1 2 «Misión de Observación de las Naciones Unidas en el Yemen». Naciones Unidas. [Consulta: 22 octubre 2011].
* 1 2 «Yemen - UNYOM : Facts and Figures». United Nations.
# Willy Gottfried

Willy Gottfried (Hannover, 11 de maig de 1895 - ?) va ser un ciclista alemany que s'especialitzà en el ciclisme en pista.

## Palmarès

* 1925
** Campió d'Alemanya en Velocitat

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Federal capgroc

El federal capgroc o merla de cap groc (Xanthocephalus xanthocephalus) és una espècie d'ocell de la família dels ictèrids (Icteridae) i única espècie del gènere Xanthocephalus. Habita marjals i terres de conreu d'Amèrica del Nord, criant al sud i sud-oest del Canadà i centre i est dels Estats Units, arribant al nord-oest de Mèxic. Les poblacions més septentrionals arriben en hivern fins al sud de Mèxic.

## Referències

* ↑ «Federal capgroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/05/2024 (català)
* ↑ «merla de cap groc». Fitxa TERMCAT. [Consulta: 9 febrer 2025].
# Digimon

Digimon (デジモン), terme pres de Digital Monsters (デジタルモンスター) eren una gamma de figures tamagotchi, que van passar a convertir-se en un anime basada en criatures que habiten en el Digimón, un món digital.
Inicialment, Digimon va començar essent un Tamagotchi creat per Bandai, llançat originalment al mercat el 26 de juny de 1997. Tenen la capacitat d'augmentar de poder, forma i color (digievolucionar) quan el seu company digital els proporciona força. A causa del gran èxit assolit, van ser creats nous derivats d'aquesta sèrie que a poc a poc va prendre forma, fins a crear-se una veritable anime de "monstres digitals" també coneguts com a "digimons".
El primer manga de la saga, titulat "C'mon Digimon", va ser llançat en l'estiu del mateix any, el que després va donar lloc a una segona il·lustració anomenada "Digimon Adventure V-Tamer 01", la qual va ser publicada el novembre de 1998. En els anys següents, es va publicar un manga anomenat Digimon D-Cyber, basat en l'escenari creat pels V-Pets conegut com a Digimon Chronicles (del que més tard se'n va fer una pel·lícula).

## Referències

* ↑ Pixelmood. «Pixelmood - Digimon» (en anglès). Tamatalk. [Consulta: 22 març 2014].
* ↑ «Radica Games Limited Announces Manufacturing Agreement For New Innovative Digimon Product» (en anglès). PR Newswire. Arxivat de l'original el 13 April 2014. [Consulta: 29 març 2014].
* ↑ "United We Stand" ("Jogress Evolve Now, Hearts Together as One"). Digimon Adventure 02. Episode 26. October 1, 2000.
* ↑ «渡辺けんじスペシャルインタビュー». A: デジタルモンスター ART BOOK Ver.1～5&20th. Bandai, 2017-12-09.
* ↑ «デジモンペンデュラム開発者インタビュー». A: デジタルモンスター ART BOOK Ver.PENDULUM. Bandai, 2018-11-21.
* ↑ «Digimon C'mon» (en txec). digitalnimonstra.cz. Arxivat de l'original el 2014-04-13. [Consulta: 22 març 2014].
* ↑ «Reprenons au début». Digimon France, 03-03-2009. [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ (anglès) «Digimon D-Cyber Manga by Yuen Wong Yu». [Consulta: 28 avril 2012]..
* ↑ «『デジモン』13番目のロイヤルナイツ「アルファモン」が可動フィギュア化», 30-03-2014. [Consulta: 8 avril 2018]..
# Nancy Bishop

Nancy Bishop és una directora de càsting estatunidenca, que treballa internacionalment des d'oficines a Londres, Regne Unit i Praga, República Txeca.

## Vida i carrera

Llicenciada a la Universitat de Michigan i a la Northwestern University, va treballar com a directora de teatre a Chicago abans de traslladar-se a Praga als anys 90 per dirigir una obra amb la companyia Black Box Theatre i més tard es va convertir en el directora artístic de la companyia. Quan les produccions cinematogràfiques a gran escala es van començar a rodar a Praga, Nancy va desenvolupar una carrera de càsting i és coneguda com una especialista en talent europeu i especialment eslau. Els crèdits de l'estudi inclouen càstings europeus a Mission: Impossible – Ghost Protocol (2011), The Bourne Identity (2002), Hellboy (2004) i Trencaneu (2013), ai també ha treballat amb directors com Roman Polanski, Peter Greenaway, Neil Burger, i Michael Apted. També ha treballat a les sèries de televisió de SyFy’s Dune (2000), 12 Monkeys (2015-) i Blood Drive (2017-). És membre de la junta nacional de la Casting Society of America, així com President de la sucursal de Londres de CSA. També reconeguda entrenadora d'actuació, va fundar el programa Acting for Film a la Prague Film School, i dóna classes a nivell internacional. Ha escrit dos llibres sobre interpretació per a Bloomsbury Press: Secrets from the Casting Couch i Auditioning for Film and TV. És membre de la BAFTA, de l’ International Casting Directors Network, i de l'Acadèmia del Cinema Europeu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Nancy Bishop». IMDb.
* 1 2 «Nancy Bishop Casting – Nancy Bishop Casting». Nancybishopcasting.com. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ «Leadership».
* ↑ «Nancy Bishop Coaching – Nancy Bishop». Nancybishopcoaching.com. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ «Secrets from the Casting Couch: On Camera Strategies for Actors from a Casting Director: Nancy Bishop: Methuen Drama». www.bloomsbury.com. Arxivat de l'original el 2017-09-05.
* ↑ «Nancy Bishop Casting | Book».

## Enllaços externs

* Web oficial
* Web de Coaching
# Flor d'enamorats

Flor d'Enamorats és el més original dels cançoners que va compilar Joan de Timoneda (1518-1583) durant el Renaixement. D'aquest cançoner s'han trobat fins a nou edicions posteriors, a més de la de Timoneda i a Barcelona, cosa que indicaria ben clar l'encert del recull, on figuren, a més, un bon grapat de textos poètics en valencià, alguns dels quals se suposen originals de Timoneda, que van ser publicats l'any 1971 per Joan Fuster. Flor d'enamorats és un cançoner elaborat a València, que consta de poemes en català i en castellà. Aquesta obra i, en general, aquesta època de la literatura catalana ha estat estudiada, molt especialment per l'especialista Vicent Josep Escartí.

## Só qui só

Só qui só és un poema de Joan Timoneda que forma part del cançoner Flor d'enamorats. Ha estat musicat i interpretat per diversos autors com Raimon i Paco Muñoz. Així Raimon l'inclou ja l'any 1974 en el disc A Víctor Jara, realitzat amb la col·laboració de músics d'avantguarda francesos com Michel Portal. Posteriorment ha estat reprès nombroses vegades pel mateix Raimon i també per Paco Muñoz al disc Els nostres poetes, 1998.
Lletra del poema:
Só qui só
Só qui só, que no só io, puix d'amor mudat me só.
Io crec cert que res no sia, o, si só, só fantasia, o algun home que somia que va alcançar algun do, puix d'amor mudat me só.
Só del tot transfigurat; só aquell que era llibertat, i ara d'amors cativat me veig molt fora raó, puix d'amor mudat me só.
Si só, puix que en lo món vixc i a mi mateix avorrixc, i segons que discernixc veig la qui em dona passió puix d'amor mudat me só.

## Autoria

Timoneda fou el responsable de compilar aquelles cançons i retocar-les, va afegir o va llevar versos o inclús, en alguns casos, ell mateix les va inventar. En la mateixa línia trobem el Sarao de amor (1561) de Timoneda.

## Temàtica

* El tema general del cançoner és la seducció amorosa.
* Els poemes contenen els costums amatoris generalitzats a la ciutat de València de l'època.
* L'obra mostra, al costat d'elements populistes, elements propis de la tradició com són els temes característics dels trobadors (debat entre els ulls i el cor), la imatge ausiasmarquiana de les sagetes de l'amor o la discussió sobre la capacitat amatòria dels vells i dels joves.

## Referències

* ↑ http://www.escarti.com/Sitio_web/materials_files/LITERATURA_VALENCIANA_ESSENCIAL_DELS_SEGLES_XVI-XVII.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Enllaços externs

* Literatura valenciana essencial dels segles xvi i xvii
* Antologia d'escriptors valencians de l'Edat Moderna
* Selecció de poesies de Joan Timoneda. Arxivat 2016-07-09 a Wayback Machine. Consulta 17 de març 2011
* Raimon canta Só qui só. Consulta de 17 març 2011
# Ehrenfried Rudolph

Ehrenfried Rudolph (Krefeld, Rin del Nord-Westfàlia, 14 d'agost de 1935) fou un ciclista alemany, professional des del 1963 fins al 1972. Els millor resultats els va obtenir en el ciclisme en pista, aconseguint una medalla d'or al Campionat del món de persecució per equips i una altra al de mig fons. També va participar en nombroses curses de sis dies.

## Palmarès en pista

* 1957
** Campió d'Alemanya en tàndem (amb Willy Franssen)
* 1961
** Campió d'Alemanya amateur en velocitat
* 1962
** Campionat del món de persecució per equips (amb Klaus May, Bernd Rohr i Lothar Claesges)
** Campió d'Alemanya amateur en velocitat
** Campió d'Alemanya amateur en quilòmetre
* 1965
** Campió d'Alemanya en mig fons
* 1966
** Campió d'Alemanya en mig fons
* 1968
** Campió d'Alemanya en mig fons
* 1969
** Campió d'Alemanya en mig fons
* 1970
** Campió del món de mig fons
* 1971
** Campió d'Europa de mig fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Neurologia

La neurologia és l'especialitat mèdica que, conjuntament amb la neurocirurgia, s'ocupa de les malalties del sistema nerviós, tant central com perifèric. Els metges especialitzats en aquest àmbit reben el nom de neuròlegs.
A Espanya, per ser neuròleg cal llicenciar-se en medicina i després especialitzar-se en neurologia.
A Catalunya i a l’Estat espanyol, la neurologia com a especialitat mèdica va néixer a l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau (aleshores Hospital de la Santa Creu) l’any 1882 de la mà de Lluís Barraquer i Roviralta. En un primer moment aquest servei de l’Hospital de la Sant Creu es va anomenar Dispensari d’Electroteràpia, una consulta dedicada a pacients amb patologies del cervell i de la medul·la espinal. Anys després, el dispensari es va dir Servei de Neurologia i Electroteràpia i finalment va acabar perdent la segona denominació i es va quedar com a Servei de Neurologia.
Barraquer va introduir, per primer cop al país, la possibilitat d’intervenir determinades lesions cerebrals i d’oferir a aquests pacients l’única possibilitat de curació que existia per a ells. A partir del 1910, va fer intervenir una sèrie de pacients amb epilèpsia focal, gairebé tots d’origen traumàtic, que consistien en excisions de les àrees corticals afectades per la lesió de la cicatriu, fet que va afavorir el naixement de la neurocirurgia. Un dels seus màxims exponents va ser el Manuel Corachan i Llort, fill de Manuel Corachan i Garcia, que el 1936 ja practicava regularment aquestes intervencions a Sant Pau i que va morir durant la Guerra Civil espanyola.

## Camp de treball

La neurologia s'ocupa dels trastorns neurològics, malalties que afecten al sistema nerviós central (cervell, cerebel i tronc de l'encèfal), sistema nerviós perifèric (incloent-hi els parells cranials i sistema nerviós autònom. Les malalties més importants d'aquest camps són:
* Cefalees com ara la migranya, la cefalea tensional i la cefalea en acúmuls.
* Epilèpsia i atacs.
* Trastorns neurodegeneratius, especialment les demències incloent la malaltia d'Alzheimer.
* Malalties cerebrovasculars.
* Trastorns de la son.
* Paràlisi cerebral.
* Infeccions bacterianes, micòtiques, víriques i parasitàries del sistema nerviós, com l'encefalitis, la meningitis, la neuritis, els abscessos cerebrals,...
* Neoplàsies (tumors).
* Trastorns del moviment com ara la malaltia de Parkinson, la corea, l'hemibal·lisme, els tics i la malaltia de Gilles de la Tourette.
* Malalties desmielinitzants del sistema nerviós central (com ara l'esclerosi múltiple) i del sistema nerviós perifèric (com ara la síndrome de Guillain-Barré).
* Malalties de la medul·la espinal: tumors, infeccions, traumatismes, malformacions,...
* Trastorns del nervi perifèric i la unió neuromuscular.
* Estats mentals alterats.

## Referències

* 1 2 Arboix, Adrià. Història de la neurologia catalana. Barcelona: CPM Asociados, S.L., 01-03-2011, p. 79-87. ISBN 978-84-694-0754-7.
* ↑ Arboix, Adrià. Història de la neurologia catalana. Barcelona: CPM Asociados, S.L., 01-03-2011, p. 229-230. ISBN 978-84-694-0754-7.
Viccionari
# Gudrun Stock

Gudrun Stock (Deggendorf, Niederbayern, 23 de maig de 1995) és una ciclista alemanya que combina la ruta i la pista.

## Palmarès en pista

* 2014
** Campiona d'Alemanya en Persecució per equips
* 2015
** Campiona d'Alemanya en Velocitat per equips
* 2017
** Campiona d'Alemanya en Persecució

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Direcció General de Política Lingüística de les Illes Balears

El Director General de Política Lingüística de les Illes Balears és un càrrec del Govern de les Illes Balears amb rang de direcció general que té per objectiu la creació de polítiques en matèria lingüística d'aquesta administració. Creat el 1995, va ser suprimit temporalment el juny de 2011 pel govern de José Ramón Bauzà Díaz (PP), quan les 66 direccions generals del Govern de les illes es van reduir a 31, i les seves competències van ser assimilades per la direcció general de Cultura i Joventut. Després de les eleccions de 2015, la nova presidenta Francina Armengol Socías va recuperar la direcció general i nomenà Marta Fuxà com a nova directora general.

## Directors generals

* Jaume Gil Cuenca, amb el conseller de Cultura Manuel Ferrer Massanet (PP, 1995-1999)
* Joan Melià i Garí, amb el conseller de Cultura Damià Pons i Pons (PSM, 1999-2003)
* Miquel Melià Caules, amb el conseller de Cultura Francesc Fiol Amengual (PP, 2003-2007)
* Margalida Tous Ferrer, amb els consellers d'Educació i Cultura Bàrbara Galmés Chicón (PSIB, 2007-2009) i Bartomeu Llinàs Ferrà (PSIB, 2009-2011)
* Marta Maria Fuxà Vidal, amb les conselleres de Participació, Transparència i Cultura Esperança Camps Barber (2015-2016), Ruth Mateu Vinent (2016-2017) i Fanny Tur Riera (2017-2019)
* Beatriu Defior Barcons, amb el conseller d'Educació, Universitat i Recerca Martí Xavier March i Cerdà (juliol 2019-febrer 2021) i el conseller de Fons Europeus, Universitat i Cultura Miquel Company Pons (febrer 2021)

## Vegeu també

* Direcció General de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya

## Referències

* ↑ Diari Ara, El nou govern balear elimina la direcció general de Política Lingüística 20 de juny de 2011.
* ↑ «Com s'estructuren les diferents direccions generals i conselleries?». dbalears.cat, 03-07-2015. Arxivat de l'original el 2018-04-05. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ Decret 56/2019, de 19 de juliol, pel qual es disposa el cessament d’alts càrrecs de l’Administració de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears
* ↑ Decret 57/2019, de 19 de juliol, pel qual es disposa el nomenament dels alts càrrecs i directors generals de les conselleries de l’Administració de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears
* ↑ Decret 11/2021, de 15 de febrer, de la presidenta de les Illes Balears, pel qual s'estableixen les competències i l'estructura orgànica bàsica de les conselleries de l’Administració de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears

## Enllaços externs

* Direcció General de Política Lingüística de les Illes Balears
# David Alonso

David Alonso és el nom dels següents personatges:
* David Alonso Castillo, ciclista menorquí
* David Alonso Gómez, pilot de motociclisme colombià
* David Alonso Sacristán, director de cinema espanyol
# Wu Han

Wu Han (Zhejiang, 11 d'agost de 1909 - Pequín, 11 d'octubre de 1969), xinès simplificat: 吴晗, pinyin: Wú Hán, va ser un polític i historiador xinés especialitzat en els estudis relacionats amb la Dinastia Ming.
El 1943 va publicar una biografia sobre Hongwu, el fundador de la dinastia Ming. Durant la Guerra Civil Xinesa va ser un dels principals intel·lectuals de la Lliga Democràtica de la Xina, la qual no estava alineada originalment amb cap bàndol però sobre el final del conflicte es va alinear amb el Partit Comunista. Després de la guerra, va ser vicealcalde de Beijing i es va encarregar de la cartera d'educació i assumptes culturals. Des d'aquella posició va donar suport al Moviment Antidretà que va purgar a aquells oposats a la línia defensada aleshores pel Partit Comunista.
El novembre de 1965 es va convertir en una de les primeres víctimes de la Revolució Cultural arran de la publicació de l'obra de teatre Hai Rui cessat del seu càrrec. L'obra era una ficció històrica protagonitzada per un funcionari de la dinastia Ming al que havia estudiat i dedicat diversos articles, i que fou empresonat per oposar-se a l'emperador. Yao Wenyuan va interpretar que l'obra era una al·legoria al conflicte entre Peng Dehuai i Mao Zedong i, per tant, era contrarevolucionària, en representar a Mao com un líder autoritari. Wu Han va ser empresonat i va morir pres en 1969 per causes que no es van poder determinar.

## Referències

* ↑ Mazur, Mary. Wu Han, Historian: Son of China's Times (en anglès). Lexington Books, 2008, p. 251, 397, 398. ISBN 9780739124567.
* ↑ Domes, Jürgen.. Peng Te-huai : the man and the image. Londres: Hurst, 1985, p. 114-115. ISBN 0-905838-99-8.
* ↑ ; Balmaceda; Burke; Soza Comprender el pasado. Una historia de la escritura y el pensamiento histórico.. akal, 2013, p. 191. ISBN 978-84-460-3727-9.
# Uintasorex

Uintasorex és un gènere extint de primats de la família dels microsiòpids que visqueren a Nord-amèrica durant l'Eocè, fa entre 37 i 55,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la província canadenca de Saskatchewan i l'oest dels Estats Units. Es troben entre els plesiadapiformes més petits coneguts, amb un pes de 60 g o menys. El nom genèric Uintasorex significa ‘musaranya del Uinta’ i reflecteix el fet que en un primer moment fou classificat com una musaranya. El gènere conté dues espècies descrites i una tercera encara per descriure.

## Referències

* 1 2 Entrada «Uintasorex» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ Rose, 2006, p. 178.
* ↑ Szalay, F. «Uintasoricinae, A New Subfamily of Early Tertiary Mammals (?Primates)». American Museum Novitates, 2.363, 1969, pàg. 1-36.

## Bibliografia

* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Hexabranchus sanguineus

La ballarina espanyola (Hexabranchus sanguineus) (que significa literalment "sis brànquies de color sang"), és una espècie de mol·lusc gastròpode marí de la familia Hexabranchidae de gran mida i vistosos colors.

## Morfologia

Aquesta espècie de gran capacitat natatòria és un dels més grans de tots els nudibrànquis. S'han trobat espècimens de fins a més de 40 centímetres de longitud.
El nom de l'espècie, sanguineus, fa referència al seu color roig brillant, si bé també existeix una variant groga.
Aquest nudibranqui disposa de dos mètodes de locomoció molt diferents: el rastreig i la natació. Quan s'arrossega, els laterals del mantell (els parapodis s'acumulen prop del cos. Per contra, quan l'animal neda aquests s'estenen i produeixen un espectacular moviment ondulatori que permeten a l'animal impulsar-se.
L'animal rep el nom comú de "ballarina espanyola" perquè el moviment de natació giratori i el color vermell del seu mantell recorden els moviments de la faldilla d'una ballarina de flamenc.

## Distribució

Es troba a tota la zona tropical de l'oceà Índic, Pacífic i el Mar Roig. També se'n troben exemplars al Mar Mediterrani.

## Galeria

* Hexabranchus sanguineus al nord-oest de les illes Hawaii.
* Ballarina espanyola, vista posterior, mostrant la seva brànquia dorsal.
* Trobada per la nit a la costa nord de Timor de l'Est

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 1r agost 2021].
* ↑ Rudman, W.B., 1999 (March 31) Hexabranchus sanguineus (Ruppell & Leuckart, 1828). [In] Sea Slug Forum. Australian Museum, Sydney
# Theodore Stephanides

Theodore Stephanides (21 de gener de 1896, Bombai, Raj Britànic – 13 d'abril de 1983, Kilburn, Londres) fou un poeta, autor, traductor, metge, naturalista i científic grec-britànic. És conegut principalment com a amic i mentor del famós naturalista i escriptor Gerald Durrell. Va ser un dels protagonistes de llibres com La meva família i altres animals de Gerald Durrell, Prospero's Cell de Lawrence Durrell o El colós de Marussi de Henry Miller.
Considerat un homo universalis, Stephanides va ser respectat com a científic i metge, i aclamat com a poeta en anglès. A més, va traduir a l'anglès un gran volum de poesia grega, sobretot l'obra del poeta Kostís Palamàs i la novel·la de cavalleries gairebé èpica Erotocritos.
Va ser un reconegut biòleg amb quatre espècies que porten el seu nom. Tres d'elles, Cytherois stephanidesi, Thermocyclops stephanidesi i Schizopera stephanidesi, són organismes d'aigua microscòpics descoberts per Stephanides el 1938. La quarta espècie és el crustaci (copèpode) Arctodiaptomus stephanidesi, descrit com a Diaptomus stephanidesi per Otto Pesta el 1935.
Va escriure A Survey of the Freshwater Biology of Corfu and of Certain Other Regions of Greece (1948), un tractat biològic definitiu sobre la fauna d'aigua dolça de l'illa de Corfú, que encara és citat pels científics. El seu relat autobiogràfic de la batalla de Creta que va tenir lloc durant la Segona Guerra Mundial, Climax in Crete (1946), i el seu relat mig fictici de Corfú i les Illes Jòniques, Island Trails (1973), van ser àmpliament llegits en el passat, però ara són rareses bibliogràfiques.

## Referències

* 1 2 3 4 "Theodore Stephanides: A Brief Biography" (l'autor no és mencionat; podria ser Richard Pine o Anthony Hirst), en: Theodore Stephanides, Autumn Gleanings: Corfu Memoirs and Poems, pp. 12–18.
* ↑ Douglas Botting, Gerald Durrell: The Authorised Biography, HarperCollins, 1999, p. 520.
* ↑ Dean Kalimniou, "Diatribe. Theodore Stephanides: Homo Universalis".
* ↑ Theodore Stephanides al VIAF.
* ↑ Edició en català: Henry Miller, El colós de Marussi, Barcelona: Edhasa, 1987.
* ↑ "Editor's Introduction" (de Richard Pine), en: Autumn Gleanings: Corfu Memoirs and Poems, pp. 9–11.
* 1 2 Peter G. Sutton, "Durrellian Odyssey: An Entomological Journey to the Island of Corfu", Antenna, 36 (4), 2012, pp. 224–233.
* ↑ Arctodiaptomus stephanidesi (Pesta, 1935) a la Fauna Europaea.

## Enllaços externs

* (anglès) The Garden of the Gods (1967), documental de la BBC que protagonitza Gerald Durrell i Theodore Stephanides.
* (anglès) Catherine Brown: Corfus of the Mind, reflexions sobre Theodore Stephanides i la seva filla Alexia Stephanides-Mercouri, amb imatges exclusives.
* (anglès) Alexia Stephanides-Mercouri: "My father always hoped that Gerry and I would marry", entrevista al The Telegraph, 15 d'abril de 2017.
* (anglès) «Pàgina d'homenatge a Theodore Stephanides», 17-10-2014. Arxivat de l'original el 2014-10-17. [Consulta: 15 desembre 2019].