OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manfred Donike

Manfred Donike (Erftstadt, Rin del Nord-Westfàlia, 28 de març de 1933 - Johannesburg, 21 d'agost de 1995) va ser un ciclista i químic alemany.
Com a ciclista, competí professionalment entre 1954 i 1962, participant dos cops al Tour de França.
Un cop retirat, es va graduar en química a Colònia el 1965. Es va especialitzar en la investigació sobre el dopatge, principalment en la detecció de productes dopants en l'esport. El 1972, Donike va desenvolupar un procediment capaç de la detecció precisa de substàncies prohibides i els seus metabòlits a través de l'anàlisi, utilitzant la cromatografia de gasos i l'espectrometria de masses, de l'orina. Aquest mètode es va fer servir als Jocs Olímpics, i va ser el que va detectar el positiu per estanozolol de Ben Johnson.
El 1977 va ser nomenat director de l'Institut de Bioquímica de la Universitat Alemanya de l'Esport a Colònia.
Els seus fills Manfred, Alexander i Andreas també van ser ciclistes.

## Palmarès en pista

* 1957
** Campió d'Alemanya amateur en Madison (amb Hans Vadder)
* 1956
** 1r als Sis dies de Münster (amb Edi Gieseler)
* 1957
** Campió d'Alemanya en Madison (amb Edi Gieseler)

## Palmarès en ruta

* 1960
** Vencedor d'una etapa a la Volta als Països Baixos

### Resultats al Tour de França

* 1960. Abandona (11a etapa)
* 1961. Fora de control (6a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Gil d'Assís

Gil d'Assís (Assís, Úmbria, ca. 1190 - Monteripido, Perusa, 23 d'abril de 1262) fou un dels primers companys de Francesc d'Assís. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

Gil o Egidi, fou el tercer company que marxà amb Francesc d'Assís, després de Bernardo di Quintavalle i Pietro Cattani. Mentre que aquests eren de família benestant i ben educats, i deixaren llurs fortunes per unir-se al Poverello i viure com ell, retirats a la Porziuncola en una cabana, menjant pa i olives i dedicats a la pregària i la predicació, Gil era de família humil i analfabet, i només posseïa la capa que duia.
S'uní a Francesc el 23 d'abril de 1208; amb Francesc, va destacar per la seva passió per predicar, viatjar i treballar: sempre que podia predicava als pagesos de la regió i cercava aliments per als altres germans. Volgué instruir-se i n'aprengué acompanyant Bernat en la predicació. La primavera del 1209, amb altres companys, acompanyà Francesc a Roma, on el papa Innocenci III aprovà la primera regla dels frares menors. En 1212-1213 feu un pelegrinatge a Santiago de Compostela, a San Michele al Gargano, a San Nicola de Bari i a Terra Santa.
Per dur a terme el precepte de Francesc de predicar mitjançant les accions i el comportament, Gil predicava amb l'ajut de la mímica, especialment quan ho feia a persones d'altres llengües; el mètode sorprenia i en alguns casos va provocar incomprensió de les autoritats eclesiàstiques. L'octubre de 1226, ell i Bernat acompanyaren Francesc al llit de mort i aquest, ja cec, el beneí abans que a Bernat (que l'havia de precedir per ésser el franciscà més antic, ja que Cattani era mort). Gil morí al convent franciscà de Monteripido, a Perusa.
En les cròniques franciscanes, Gil era el germà treballador i clar, portador de joia. Una llegenda sense fonament, que es troba als Fioretti, diu que el rei Lluís IX de França anà a Perusa com a pelegrí expressament per conèixer-lo, i que un cop el trobà, s'estigué amb ell una bona estona, sense que ningú parlés. En 1777, Pius VI en confirmà com a beat.
* Oratori de San Bernardino (Perusa)
* Sepulcre del beat Gil, en un antic sarcòfag del s. IV
* Oratori de San Bernardino a Perusa

## Bibliografia

* Santi, beati e testimoni. "Beato Egidio di Assisi".
# Liudmila Liaixenko

Liudmila Liaixenko (Zaporíjia, 17 maig 1993) és una esquiadora de fons i biatleta ucraïnesa. Ha competit als Jocs Paralímpics de 2014, 2018 i 2022.

## Carrera

Liudmila Liaixenko va iniciar-se en l'esquí l'any 2012 a Ievpatria.
Va competir en biatló i esquí de fons als Jocs Paralímpics d'Hivern de 2014 i va guanyar la seva primera medalla paralímpica, el bronze, a la prova de biatló dempeus femení de 6 km, que finalment va ser la primera medalla que va rebre Ucraïna als Jocs Paralímpics d'hivern de 2018.
L'any 2021, al Campionat del Món d'esports para-neu celebrat a Lillehammer, va guanyar la medalla de bronze en la prova d'esquí de fons de 10 km femení, la medalla d'or a la prova d'esquí de fons de llarga distància femení i, en biatló, la medalla de plata en la prova femenina de 6 km dempeus i la d'or a la prova de biatló dempeus de 10 km femení.
Als Jocs Paralímpics d'hivern de 2022, que es van fer a Pequín, Liaixenko va obtenir la medalla d'or en la prova de biatló individual femení dempeus, amb un temps de 47:22.0, la de plata a l'esprint dempeus i la de bronze a la mitja distància.

## Referències

* ↑ «Biathlon | Athlete Profile: Liudmyla LIASHENKO – Pyeongchang 2018 Paralympic Winter Games» (en anglès). www.pyeongchang2018.com. Arxivat de l'original el 2018-03-11. [Consulta: 11 març 2018].
* 1 2 «Beijing Athletes Details» (en anglès). [Consulta: 17 març 2022].
* ↑ (en anglès) .
* ↑ «Biathlon | Event Schedule Women's 6km, Standing – Pyeongchang 2018 Paralympic Winter Games» (en anglès). www.pyeongchang2018.com. Arxivat de l'original el 2018-03-10. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ (en anglès) .
* ↑ «Royals crown six new champions as hosts strike cross-country gold on first day». , 13-01-2022.
* ↑ «Golubkov and Gretsch among first winners at World Para Snow Sports Championships». , 13-01-2022.
* ↑ «Masters wins first gold of World Para Snow Sports Championships». , 18-01-2022.
* ↑ «USA's Oksana Masters claims 10th world title days after recovering from COVID». , 18-01-2022.
* ↑ «Russians take biathlon golds at World Para Snow Sports Championships». , 15-01-2022.
* ↑ «Clean podium sweeps for RPC and Ukraine on Para biathlon's opening day». , 15-01-2022.
* ↑ «Belarus' Yury Holub reigns supreme for second gold medal despite icy slip». , 16-01-2022.
* ↑ «Russian trio win again in biathlon at the World Para Snow Sports Championships». , 16-01-2022.
* ↑ «LIASHENKO Liudmyla (UKR) collected gold in Para Biathlon Women's Individual Standing» (en anglès). Beijing 2022. [Consulta: 17 març 2022].
* ↑ «Ukraine signs off with best ever performance in Para Biathlon» (en anglès). [Consulta: 17 març 2022].

## Enllaços externs

* Liudmila Liaixenko al Comitè Paralímpic Internacional
# Frank Sullivan (jugador d'hoquei sobre gel)

Frank Sullivan (Toronto, 26 de juliol de 1898 - Toronto, 8 de gener de 1989) va ser un jugador d'hoquei sobre gel i de futbol americà canadenc que va competir durant la dècada de 1920. Era germà del també jugador d'hoquei sobre gel Joseph Sullivan.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre gel.
Durant la dècada de 1910 va destacar com a jugador de futbol americà i jugà durant diverses temporades en els Toronto Argonauts.

## Referències

* 1 2 3 «Frank Sullivan Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2018. [Consulta: 6 juny 2018].
# Jean Rosellen

Jean Rosellen (Colònia, 13 de setembre de 1891 - Clèveris, 16 de gener de 1952) va ser un ciclista alemany, que va córrer entre 1910 i 1929, i combinava la ruta amb la pista.

## Palmarès en ruta

* 1919
** 1r a la Volta a Colònia amateur
* 1911
** 1r a la Berlín-Hamburg
* 1912
** 1r a la Basel-Kleve
** 1r a la Rund um Iserlohn
** 1r al Campionat de Baviera
* 1913
** 1r a la Bochum-Münster-Bochum
* 1919
** 1r a la Berlín-Cottbus-Berlín

## Palmarès en pista

* 1911
** 1r als Sis dies de Magúncia (amb Hans Ludwig)
* 1923
** Campió d'Alemanya en Mig Fons

## Enllaços externs

* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a museociclismo.it
# Stigma

La stigma (Ϛ) és una unió de les minúscules gregues sigma (σ) i tau (τ), que fou usada en l'alfabet grec entre l'edat mitjana i el segle XIX. També fou usada com a numeral per representar el nombre sis. És la continuació de la lletra digamma, utilitzada com a numeral des de l'antiguitat. No s'ha de confondre amb la forma de la minúscula sigma utilitzada a finals d'una paraula que té quasi la mateixa forma: ς.
S'utilitza en grec medieval per escriure el nombre de la bèstia de L’Apocalipsi que és en numeració grega χξϛʹ (khi, xi, stigma), o 666 en xifres àrabs.
# The Volga Boatman

The Volga Boatman és una pel·lícula muda romàntica dirigida per Cecil B. DeMille i protagonitzada per William Boyd i Elinor Fair. Basada en la novel·la homònima de Konrad Bercovici, es va estrenar el 13 d’abril de 1926.

## Argument

Vera, una princesa promesa amb un príncep rus Nikita, s'enamora de Feodor, un jove barquer. Esclata la Revolució Russa i el barquer salva la princesa i la porta a una fonda com si fos la seva esposa. Allà tots dos són capturats per l'exèrcit del Tsar, on l'antic amor de la princesa la fa ballar per als soldats borratxos. El barquer dispara a un d'ells, i ell i la princesa reben l'ordre de ser afusellats. Són rescatats a temps pels revolucionaris que obliguen els nobles a assumir els seus llocs com a barquers. Adonant-se que estan enamorats l'un de l'altre, el barquer i la princesa segueixen el seu camí.

## Repartiment

* William Boyd (Feodor)
* Elinor Fair (princesa Vera)
* Robert Edeson (príncep Nikita)
* Victor Varconi (príncep Dimitri)
* Julia Faye (Mariusha, una gitana)
* Theodore Kosloff (Stefan, ferrer)
* Arthur Rankin (Vashi, barquer)
* Ed Brady (barquer)
* Charles Clary (oficial de l’exèrcit roig)
* Gino Corrado (oficial de l’exèrcit blanc)
* Lillian Elliott (dispesera)
* John George (soldat de l’exèrcit roig)

## Producció

Per a la seva segona pel·lícula com a productor, el coreògraf, actor i ballarí Theodore Kosloff, que era associat de DeMille, li va demanar de fer una pel·lícula sobre un tema rus. DeMille va comprar els drets de la novel·la “The Volga Boatman” de Konrad Bercovici per 9.000 dòlars. Es els exteriors es rodaren el novembre de 1925 en la Wood Island del delta del riu Sacramento i constituí el primer paper protagonista de William Boyd. La pel·lícula fou un èxit i obtingué uns ingressos de 1.275.374 dòlars.

## Referències

* ↑ Institute, American Film. The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in the United States (en anglès). University of California Press, 1997, p. 861. ISBN 978-0-520-20969-5.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 36. ISBN 978-3-11-095194-3.
* 1 2 3 4 Birchard, Robert. Cecil B. DeMille's Hollywood (en anglès). University Press of Kentucky, 2004-06-29, p. 210-212. ISBN 978-0-8131-2324-0.
* ↑ Pezzaglia, Philip. Rio Vista (en anglès). Arcadia Publishing, 2005, p. 28. ISBN 978-0-7385-3070-3.

## Enllaços externs

* “The Volga Boatman” al catàleg de l'American Film Institute
# Takeru Kobayashi

Takeru Kobayashi (Nagano, 15 de març de 1978) és un menjador competitiu japonès, membre de la Federació Internacional de Menjar Competitiu (IFOCE). Va tenir el rècord mundial de a menjar hot dogs durant sis anys i actualment és el menjador número tres en el rànquing mundial.

## Rècords
### Hot dogs

* 2009: 64,5 Hot Dogs (segona posició)
* 2008: 59 (segona posició)
* 2007: 63 (nou rècord)
* 2006: 53 3/4 Hot dogs.
* 2005: 49 Hot dogs.
* 2004: 53 1/2 Hot dogs.
* 2003: 44 1/2 Hot dogs.
* 2002: 50 1/2 Hot dogs.
* 2001: 50 Hot dogs en 12 minuts.

### Hamburgueses

* 2006 la marca de Kobayashi de 97 hamburgueses va ser 28 vegades millor que el rècord que ell mateix havia establert el 2004 i 30 vegades millor que la seva marca anterior del 2005.
* 2005-67 hamburgueses.
* 2004-69 hamburgueses (rècord mundial).

### Altres menjars

* A un programa de la cadena FOX el 2003, Kobayashi va competir menjant frankfurts contra un ós de Kodiak, el qual el va guanyar 50 a 31.
* El 13 d'agost de 2005, va menjar 83 jiaozis vegetals en vuit minuts.
* L'endemà, 14 d'agost, va tornar a competir i va menjar 100 baozi (pa xinès) en 12 minuts.
* Ha arribat a menjar 8.03 kg de cervells de vaca en 15 minuts.
* A l'agost de 2006 va menjar 58 salsitxes bratwurst en 10 minuts.

## Entrenament i tècniques

Kobayashi expandeix el seu estómac per a una competició ingerint grans quantitats de menjar dies abans de competir. Els seus exercicis per a cremar greixos no afecten el seu rendiment.
Físicament Kobayashi ha canviat dràsticament des de les seves primeres aparicions en competicions. En les seves primeres competicions pesava 50 kg, i als esdeveniments més recents pesava 65 kg al final dels seus àpats. Segons el seu lloc web Kobayashi fa 1,73 m i pesa 75 kg, però el 29 de juny de 2006 es va publicar al seu blog que havia pujat el seu pes fins a 89 kg, i que també ha augmentat el seu percentatge de greixos. Segons Kobayashi, el seu consum diari és de 6000 calories.

## Referències

* ↑ «Major League Eating & International Federation of Competitive Eating». [Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ «Major League Eating & International Federation of Competitive Eating». [Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ «Kobayashi vs Giant Bear». X.F. Pine a YouTube.

## Enllaços externs

* Web oficial de Takeru Kobayashi
* Blog oficial
# La barca del vent

La barca del vent és un curtmetratge francès d'animació 2D tradicional del 2021 dirigit per Nicolas Hu. Produït per Miyu Productions, es va difondre a través de France Télevisions i la distribució de MIAM. Johanna Goldschmidt i Laure-Élisabeth Bourdaud en són les guionistes, mentre que la dibuixant Aude Picault es va encarregar de la imatge gràfica.
La versió doblada i subtitulada al català es va estrenar a vuit cinemes de Catalunya el 30 de setembre de 2022 amb la distribució de Pack Màgic, que va unir-la amb quatre altres curtmetratges, sota el títol de La barca del vent, la Noa i altres contes. Les quatre històries, a través de diversos estils, fan viatjar a diferents paisatges físics i emocionals per apreciar la grandesa de la natura i la necessitat de viure-hi en concòrdia.
Es va seleccionar per diversos festivals, com el Festival de Curtmetratges a l'Aire Lliure de Grenoble, el Trickfilm o el Regard.

## Sinopsi

La Noa és una nena de nou anys que va a l'illa de Benac'h, a la Bretanya, per estar amb la seva mare. S'adona que allà tots els infants es coneixen i que tothom sap anar en vaixell de vela, mentre ella persevera per superar les diferències transformant-se en una petita heroïna.

## Referències

* 1 2 «Moules-frites (2021)» (en castellà). Unifrance. [Consulta: 2 octubre 2022].
* ↑ La barca del vent a la Base de dades de cinema en català
* 1 2 «L'octubre comença amb quatre estrenes en català als cinemes». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2022].

## Enllaços externs

* La barca del vent - Lloc web oficial (francès)
* La barca del vent a Pack Màgic
* La barca del vent a Goita què fan, ara!
* Tràiler en català
# Frank Synott

Francis Allen "Red" Synott (Chatham, Nova Brunswick, Canadà, 28 de desembre de 1891 - Boston, Massachusetts, 12 d'octubre de 1945) va ser un jugador d'hoquei sobre gel canadenc de naixement, però estatunidenc d'adopció que va competir a començaments del segle xx.
El 1920, un cop superada la Primera Guerra Mundial, on va lluitar amb la Marina dels Estats Units, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre gel. Quatre anys més tard, als Jocs de Chamonix, tornà a guanyar la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre gel.

## Referències

* ↑ «Frank Synnott Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 7 novembre 2017].
# The Wharf Rat

The Wharf Rat és una pel·lícula muda dirigida per Chester Withey i protagonitzada per Mae Marsh, Spottiswoode Aitken i Robert Harron. Basada en una història d'Anita Loos, es va estrenar el 9 de desembre de 1916. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Polly és una òrfena que porta una vida infeliç amb la seva madrastra, la senyora McCracken, i el seu germanastre Roy. Quan Roy intenta forçar-la, el seu avi li colpeja al cap deixant-lo inconscient. Pensant que Roy ha mort, Polly i el seu avi fugen del poble en un vaixell de vapor i s'instal·len a la cabina d'un vell vaixell al moll d'una altra ciutat. Allà sobreviuen com a músics de carrer. Per tal d’evitar ser reconeguts, l'avi s'afaita la barba i Polly es disfressa de noi. Manté aquesta disfressa fins i tot quan coneix i se sent atreta per Eddie Douglas, un noi que afirma odiar les dones i que treballa a l'oficina de fusta del seu pare. Tanmateix, quan de sobte Eddie mostra interès per una altra noia, Polly decideix revelar que es una noia i portar un vestit. Aleshores és reconeguda per un policia que els ha seguit i el seu avi és arrestat no per assassinat (Roy va sobreviure) sinó per segrest. La senyora McCracken ve a recuperar la seva afillada però de camí a casa en un vaixell de vapor, Polly salta per la borda. Just quan està a punt d'ofegar-se a les aigües agitades, apareixen l'avi Eddie en una barca a motor que han requisat i la rescaten de manera que tot acaba feliçment.

## Repartiment

* Mae Marsh (Polly, l’orfena)
* Robert Harron (Eddie Douglas)
* Spottiswoode Aitken (avi)
* Josephine Crowell (senyora McCracken)
* Pauline Starke (Flo, filla del vigilant)
* William H. Brown (vigilant)
* Jack Brammall (Roy)

## Referències

* ↑ «Triangle december 9th releases». Moving Picture World, 02-12-1916, pàg. 1350.
* ↑ Loos, Anita. Anita Loos Rediscovered: Film Treatments and Fiction by Anita Loos, Creator of Gentlemen Prefer Blondes (en anglès). University of California Press, 2003-11-10, p. 291. ISBN 978-0-520-22894-8.
* ↑ Horak, Laura. Girls Will Be Boys: Cross-Dressed Women, Lesbians, and American Cinema, 1908-1934 (en anglès). Rutgers University Press, 2016-02-26, p. 237. ISBN 978-0-8135-7485-1.
* ↑ «Progressive Silent Film List: The Warf Rat» (en anglès). Silent Era. [Consulta: 12 maig 2023].

## Enllaços externs

* The Wharf Rat al catàleg de l'American Film Institute
# Steffen Blochwitz

Steffen Blochwitz (Herzberg, Brandenburg, 8 de setembre de 1967) va ser un destacat ciclista alemany. Nascut a Alemanya de l'Est va defensar els seus colors fins a la reunificació alemanya.
Va combinar tant el ciclisme en carretera amb la pista. En aquesta última modalitat va obtenir una medalla de plata als Jocs Olímpics de Seül, i tres al Campionat del món de persecució per equips, una d'elles d'or.

## Palmarès en pista

* 1985
** Campió del món júnior en Persecució per equips (amb Uwe Preissler, Michaël Bock i Thomas Liese)
* 1986
** Campió de la RDA en Persecució per equips
* 1987
** Campió de la RDA en Persecució per equips
* 1988
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Seül en Persecució per equips (amb Carsten Wolf, Roland Hennig i Dirk Meier)
* 1989
** Campió del món de velocitat per equips (amb Carsten Wolf, Guido Fulst i Thomas Liese)
** Campió de la RDA en Persecució

## Palmarès en ruta

* 1987
** Vencedor de 2 etapes a l'Olympia's Tour
* 1988
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a la Baixa Saxònia
* 1989
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
* 1991
** Campió d'Alemanya en contrarellotge per equips
** 1r a la Volta a Saxònia
* 1993
** 1r a la OZ Wielerweekend i vencedor d'una etapa
* 1995
** 1r a la Volta a Turíngia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Baixa Saxònia
* 1997
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# La delgada línea amarilla

La delgada línea amarilla és una pel·lícula mexicana dramàtica del 2015 dirigida per Celso R. García. Va ser una de les catorze pel·lícules preseleccionades per Mèxic per als Premis Oscar de 2015 com a Millor Pel·lícula Estrangera, però finalment fou nominada 600 millas.

## Sinopsi

Es contracten cinc homes per pintar la línia central groga d’una carretera que uneix dues ciutats mexicanes. Han de completar més de 200 quilòmetres en menys de 15 dies. Els cinc són homes solitaris i s'han reunit per casualitat en aquesta obra. S'enfronten a reptes que canviaran la seva vida per sempre.

## Repartiment

* Damián Alcázar - Toño
* Joaquín Cosio - Gabriel
* Silverio Palacios - Atayde
* Gustavo Sánchez Parra - Mario
* Américo Hollander - Pablo
* Fernando Becerril - Enginyer

## Recepció

Al lloc web agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, la pel·lícula té una qualificació d’aprovació del 89%, basada en 9 ressenyes, i una qualificació mitjana del 7/10.

## Premis i nominacions

Fou estrenada al Festival Internacional de Cinema de Guadalajara. Va tenir més reconeixement fora que dins de Mèxic. En la LVIII edició dels Premis Ariel va tenir 14 nominacions però no va guanyar cap premi. però en la 46a edició de les Diosas de Plata va tenir nou nominacions i cinc premis (millor direcció, pel·lícula, coactuació masculina, edició i guió). En canvi, a la XXII Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya va guanyar el premi al millor llargmetratge i el premi del públic. Al Festival Internacional de Cinema de Mont-real de 2015 va guanyar el premi Zenith d'or i bronze i el premi Glauber Rocha i al Festival Internacional de Cinema de Gijón va guanyar el Gran Premi Asturias a la millor pel·lícula, el premi al millor guió i el premi especial del jurat.

## Referències

* ↑ «Goya y Oscar 2016». Academia Mexicana de Artes y Ciencias Cinematográficas, 21-08-2015. Arxivat de l'original el 10 de desembre 2015. [Consulta: 21 agost 2015].
* ↑ «14 Films Compete to Represent Mexico at the Oscars». Variety. Penske Business Media, 03-09-2015. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ Aguilar, Carlos. «Mexico Picks '600 Miles' Starring Tim Roth as Oscar Entry». IndieWire. Penske Business Media, 17-09-2015. Arxivat de l'original el 26 de setembre 2015. [Consulta: 17 setembre 2015].
* ↑ «The Thin Yellow Line (La delgada línea amarilla) (2015)». Rotten Tomatoes. Fandango Media. [Consulta: 10 abril 2018].
* ↑ "La delgada línea amarilla" abrirá Festival Cine Guadalajara en Los Ángeles, La Vanguardia, 13 de setembre de 2016
* ↑ "Gloria" y "Las Elegidas", ganadoras en Ariel 2016, Eje Central, 29 de maig de 2016
* ↑ Llenan de Diosas de Plata a ‘La delgada línea amarilla’, milenio.com, 26 d'abril de 2017
* ↑ A l’acte de cloenda s'ha fet oficial el Palmarès, s'ha gaudit d’un concert de música i s'ha projectat la cinta guardonada amb el Premi a la Millor Pel·lícula, ‘La delgada línia amarilla’, paeria.es, 15 d'abril de 2016
* ↑ Tras triunfar en festivales, llega a salas mexicanas "La delgada línea amarilla", abcguionistas
# Gebhard Poltera

Gebhard Poltera (Arosa, 14 de novembre de 1923 - Arosa, 11 de novembre de 2008) va ser un jugador d'hoquei sobre gel suís que va competir entre finals de la dècada de 1940 i començaments de la de 1960. Era germà del també jugador d'hoquei sobre gel Ulrich Poltera.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre gel. Quatre anys més tard, als Jocs d'Oslo, fou cinquè en la mateixa competició. En el seu palmarès també destaquen tres medalles de bronze al Campionat del Món d'hoquei gel, el 1950, 1951 i 1953. Amb la selecció suïssa jugà un total de 108 partits en els quals marcà 98 gols.
A nivell de clubs jugà l'EHC Arosa, amb qui guanyà les lligues suïsses entre 1951 i 1957.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Gebhard Poltera». [Consulta: 14 març 2023].
# Christin Muche

Christin Muche (Forst, Brandenburg, 19 d'octubre de 1983) és una ciclista alemanya especialista en la pista. Ha guanyat dues medalles als Campionats del món en Keirin, una d'elles d'or.

## Palmarès

* 2000
** Campiona del món júnior en Velocitat
* 2003
** Campiona d'Alemanya en Keirin
* 2004
** Campiona d'Alemanya en Keirin
** Campiona d'Alemanya en Velocitat
* 2005
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat
** Campiona d'Europa sub-23 en Keirin
** Campiona d'Alemanya en Keirin
** Campiona d'Alemanya en Velocitat
* 2006
** Campiona del Món en Keirin
** Campiona d'Alemanya en Keirin
* 2007
** Campiona d'Alemanya en Keirin
* 2008
** Campiona d'Alemanya en Keirin
** Campiona d'Alemanya en Velocitat

### Resultats a la Copa del Món

* 2004-2005
** 1a a Manchester, en Velocitat
* 2009-2010
** 1a a Cali, en Keirin

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-12-17 a Wayback Machine.
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net