OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Relació de compressió (refrigeració)

La relació de compressió correspon la raó geomètrica resultant entre la pressió absoluta de descàrrega ($P_{d}$) i la pressió absoluta de succió ($P_{s}$) en el treball de compressió realitzat per un compressor en un sistema frigorífic.
    $R_{c}={\frac {P_{d}}{P_{s}}}$
       On
       $R_{c}$ = Relació de compressió
       $P_{d}$ = Pressió de descàrrega
       $P_{s}$ = Pressió de succió
Es dedueix, doncs, que la relació de compressió s'augmenta ja sigui augmentant la pressió de condensació o bé disminuint la pressió d'evaporació (o ambdues coses).
En augmentar la relació de compressió disminueix l'eficiència volumètrica, per tant, disminueix el rendiment del compressor.
En alguna literatura se sol substituir la pressió de descàrrega per la pressió de condensació del refigerant, així com la pressió de succió per la pressió d'evaporació d'aquest, tot i que en estricte rigor no és correcte.

## Vegeu també

* Sistema frigorífic
* Refrigeració per compressió
* Eficiència volumètrica
* Compressor alternatiu

## Bibliografia

* Dossat, Roy J. Principis de Refrigeració. Ed CECS, 2001. OCLC 50105895.
# Soldadura per difusió

La soldadura per difusió, SD (en anglès Diffusion Welding, DFW), es pot considerar una extensió del procés de soldadura per pressió a temperatura elevada i llarga durada. És un procés en estat sòlid obtingut mitjançant l'aplicació de calor i pressió enmig d'una atmosfera controlada amb un temps prou necessari perquè ocorri la difusió o coalescència. Aquesta coalescència es porta a terme mitjançant una difusió en estat sòlid.
El procés de difusió és utilitzat per unir metalls de la mateixa o diferent composició, per a l'obtenció de difusió amb metalls de diferent composició se sol introduir amb freqüència entre els metalls a unir una petita capa de farcit com ara níquel, per promoure la difusió dels dos metalls base.

## Referències

* ↑ «Solid State Welding :: KEY to METALS Articles». [Consulta: 10 novembre 2018].
# Supinació

La supinació és l'acció o moviment pel qual el cos humà o alguna de les seves parts és col·locada en posició de supí (decúbit supí). Així, la «supinació del palmell de la mà» implica el moviment de l'avantbraç i mà perquè el palmell quedi mirant cap amunt.
Un cos en una clinoposició, recolzat sobre l'esquena i cap per amunt, està en posició de decúbit supí. Si la mà és amb el palmell mirant cap amunt, està en posició de supinació, però si mira cap avall, està en posició de Pronació. Si el cos està estirat cap per avall, està en posició de decúbit pron. Si està estirat sobre un costat del cos, està en posició de decúbit lateral.

## Vegeu també

* Postura corporal
* Decúbit supí
* Múscul pronador rodó
* Múscul pronador quadrat
* Múscul supinador llarg
* Múscul supinador curt

## Referències

* ↑ supinació a Optimot

## Enllaços externs

* Vídeo de l'anatomia espacial (castellà)
* Blog de d'Anatomia i Fisiologia humana (castellà)
# Sèrie 443 de Renfe

La Sèrie 443 de Renfe és un prototip de tren, anomenat Platanito pels colors de la seva decoració. La seva condició de prototip, el disseny aerodinàmic i les velocitats que podia aconseguir el converteixen en un dels trens més especials que ha tingut Renfe.
Aquest tren, excepte per l'ample de via utilitzat, és idèntic a l'ETR 401 dels ferrocarrils italians. Va ser adquirit amb la intenció d'investigar la viabilitat de trens amb la caixa basculant, les possibilitats que podia oferir aquest sistema en els passos per corba i fins a quant es podien augmentar les velocitats en corba, ja que a Espanya els traçats requereixen gran quantitat de corbes i de poc radi per l'orografia del país.
Però el 1980, Talgo, que portava 8 anys investigant aquests sistemes, ja tenia a punt per circular el Talgo Pendular, amb un sistema de pendulació natural, que era més senzill, més barat i més eficaç que el sistema de pendulació hidràulic que usava el Pendolino. A causa d'això es van abandonar les proves i assajos del sistema de basculació que tenia aquest tren. En l'actualitat, Renfe Operadora disposa de la sèrie 490, que té les evolucions d'aquests sistemes, i les sèries 598 i 594 amb el sistema SIBI, que difereix una mica però també és de basculació activa, no natural.
D'entre les novetats d'aquest tren, en trobem l'ús de giroscopis i acceleròmetres per al sistema de basculació, un convertidor estàtic, velocitat prefixada, ASFA, fre electromagnètic de patí, motors suspesos en la caixa... Alguns opinen que totes aquestes novetats també el van convertir en un tren amb moltes avaries pels sistemes tan moderns que disposava.
El 1977 va arribar als 200 km/h, i el 1979 es va començar a utilitzar durant uns mesos en un servei entre Madrid i Albacete. De 1980 el 1982 va circular entre Madrid i Jaén, a partir de 1984, i durant dos anys, es va utilitzar com a tren turístic; el 1987 va realitzar els seus últims viatges com a tren de proves de velocitat alta a la línia de Madrid a Alacant. A les 12 hores 28 minuts del dimecres 6 maig 1987 va arribar als 206 km/h en una d'aquestes proves. Durant molt de temps aquest va ser el rècord de velocitat a Espanya.
No obstant això va acabar la seva vida després d'aquestes proves a causa del cost que implicava el manteniment d'una sola unitat d'una sèrie, a banda que, ja que era un prototip, donava una gran quantitat de fallades i per a molts es va considerar un tren massa avançat per la seva època, amb una tecnologia que encara li faltava molt per prosperar. En l'actualitat el Platanito es troba en una via morta de l'estació de Castejón a on va arribar el 1994 després d'haver recorregut tot just 216.227 km, un quilometratge molt reduït per a un vehicle d'aquestes característiques.

## Enllaços externs

* Fitxa en Wefer.com
# Tipografia catalana

La tipografia catalana, com a tal, comença amb la Gramàtica de Mates (1468), passant per Pere Posa, Cormelles, i altres impressors a València
L'única tipografia de la qual hi ha constància de ser un treball íntegrement fet a Catalunya va ser la dissenyada per Arnau Guillem de Broca (d'origen occità) la seva tipografia va ser gravada i dissenyada a Catalunya.
Antigament existeixen les professions de «gravador" o "obridor de punxons». Aquest feines es van desenvolupar a Catalunya especialment a l'entorn de Ripoll, consistia a crear un tipus en metall per, posteriorment, fer duplicats d'aquest (foses) i utilitzar-los durant la composició del text a imprimir. Per això, i fins a l'arribada de la «era digital», s'enumeraran els diferents gravadors de punxons de Catalunya, creadors, en veritat, de les diferents famílies de tipus. Actualment, aquestes professions han deixat pas la de tipògraf, vocable també aplicable a l'impressor, caixista, o qualsevol altre relacionat amb «l'art d'imprimir».

## Segle XV

* Pere Posa
* Pau Hurus ????. Tipografia musical.
* Eliezer Ben Abraham Alantansi (????-????), jueu. Tipografia hebrea.
* Alfonso Fernández Córdoba (????-????). Publicà la Bíblia Valenciana i el Breviarium Cathaginense.

## Segle XVI

* Sebastià de Cormellas (????-????).

## Segle xvii

Es caracteritza per importar letrerías flamenques abans d'afavorir el creixement i desenvolupament de l'art a Catalunya.

## Segle xviii

* Rongel ¿incloure'l? revisar.
* Eudald Pradell (1721-1788): Pradell (tipografia).
* Fra Pau de la Mare de Déu (1748-1780). Els seus tipus mostren similituds amb els d'Eudald Pradell.

## Segle xix

* Ignasi Boix (????-????)
Aquest segle es caracteritza, per la importació famílies de tipus d'altres països.

## Segle XX

Aquest segle es caracteritza, per la importació famílies de tipus d'altres països.

## Referències

* 1 2 Els primers impressors espanyols.
* ↑ Eudald Pradell i la fosa del convent de Sant Josep
* ↑ Apunts sobre el gravat tipogràfic a Catalunya I - Francisco Navarro Villoslada, 1877.
* ↑ Apunts sobre el gravat tipogràfic a Catalunya II - Francisco Navarro Villoslada, 1877.

## Vegeu també

* Tipografia
* Tipus de lletra

## Enllaços externs

* Eudald Pradell i la fosa del convent de Sant Josep (castellà)
* Els primers impressors espanyols Arxivat 2008-08-29 a Wayback Machine.(castellà)
# Tiroglobulina

La tiroglobulina és una proteïna iodada que pertany al grup de les glicoproteïnes i té un pes molecular de 660.000 daltons. És sintetitzada pel tiroide en resposta a l'estimulació de la tirotropina o TSH. El seu gen es troba localitzat a l'espècie humana en el cromosoma 8.
La tiroglobulina és la molècula precursora de les hormones tiroides triiodotironina (T3) i tetraiodotironina o tiroxina (T4).
En medicina solen mesurar els nivells de tiroglobulina a la sang. L'elevació de les xifres normals pot tenir valor predictiu indicatiu de la recidiva d'un càncer de tiroide prèviament diagnosticat, pel que aquesta substància s'inclou dins del grup dels marcadors tumorals, encara que la seva determinació només és útil en un tipus específic de tumor que es diu carcinoma diferenciat de tiroide. També s'empra la determinació dels anticossos antitiroglobulina per al diagnòstic de la tiroïditis de Hashimoto.

## Referències

* ↑ «Malalties que s'associen genèticament amb tiroglobulina, vegeu/editeu les referències a wikidata».
* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000042832 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000053469 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ Diversos autors: Tractat d'endocrinologia pediàtrica , 2a edició. Editor: M. Pombo Arias. Edicions Díaz de Santos SA, 1997, ISBN 84-7978-294-3. Consultat el 2010.08.01
* ↑ JM Prieto Valtueña: La clínica i el laboratori , dinovena edició, 2002, ISBN 84-458-1612-8. Consultat el 2010.08.01
# Vil·la romana de Can Cortada

La Vil·la romana de Can Cortada és una vil·la romana que es troba als voltants de la masia de Can Cortada al districte d'Horta-Guinardó, a Barcelona. Va ser construïda del segle I al segle IV. Les restes ocupen una extensió de 2.000 m². A més de les estructures constructives de la vil·la, s'hi han trobat també un total de 18 sitges per emmagatzemar gra, excavades tant a la roca com a l'argila i amb la peculiaritat que moltes d'elles eren dobles i geminades. També es trobaren dipòsits i el que semblà una gran cisterna d’aigua. Aparegueren també sis esquelets infantils, enterrats dins àmfores, sota els paviments de les estances.

## Història

El juliol de 1987 i a causa de la gran remoguda de terres per obrir l'avinguda de l'Estatut, es va descobrir una vil·la romana en terres que havien estat de Can Cortada al capdamunt del carrer Campoamor. Era una de les moltes villae romanes que es van assentar al pla de Barcelona al segle ii aC.
Segons manifestacions del Servei d'Arqueologia del Museu d'Història de Barcelona que van documentar l'excavació, la importància d'aquesta vil·la és que mai s'havia trobat una villae sencera que permetés conèixer com era l'habitatge, la part residencial o la part rústica dedicada a l'activitat industrial. Un cop fets els treballs arqueològics es va seguir amb l'obra d'obertura de l'avinguda. Les villae eren cases de camp dedicades principalment al conreu i la ramaderia. A la casa hi havia: les dependències reservades als propietaris, les destinades als treballadors; termes o banys, estables, magatzems amb sitges per guardar blat, instal·lacions per elaboració d'oli o vi, i diversos contenidors, dipòsits i canals per conservar la producció.
El juliol de 2007 unes obres del clavegueram en la cruïlla dels carrers Rembrandt i Salses van fer aflorar una pedra de dimensions importants a 50 cm. sota terra. Després d'alertar el Servei d'Arqueologia es van documentar diversos objectes que sens dubte pertanyien a la vil·la romana. En l'informe que van emetre manifestaven que es tractava d'una premsa de pedra (d'oli o de vi) amb unes dimensions considerables: 2,5x1,5x0,60 m. Després de valorar què calia fer amb els objectes materials trobats, es va tornar a tapar tot.

## Vegeu també

* Can Cortada (Barcelona)

## Referències

* ↑ «Carta Arqueològica de Barcelona». Ajuntament de Barcelona, 01-12-1987.
* ↑ Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó
# Mútua de Terrassa

La Mútua de Terrassa (sovint estilitzat MútuaTerrassa com a marca comercial) és una mútua asseguradora d'accidents de treball fundada el 1900 a Terrassa per un grup d'empresaris de l'Institut Industrial, amb el nom El seguro tarrasense contra los accidentes de trabajo. El seu objectiu era pal·liar les conseqüències dels accidents laborals, a conseqüència de la complexitat de la maquinària i els processos laborals que es van derivar de la industrialització, mitjançant un subsidi econòmic, una prestació sanitària, rehabilitació i readaptació laboral. Amb el pas del temps, l'Entitat ha anat adaptant-se a les necessitats de la comunitat i diversificant la seva oferta. L'Hospital Universitari Mútua de Terrassa, amb 34 especialitats mèdiques, forma part de la Mútua.
En l'actualitat, el Grup Mútua de Terrassa ocupa a gairebé 4.000 professionals, dels quals el 80% són dones i el 20% homes amb una edat mitjana de 38 anys. Forma part de la Unió Catalana d'Hospitals. Associació d'Entitats Sanitàries i Socials. El 2008 va rebre la Creu de Sant Jordi.
El 2013 va crear el Programa d’Optimització de l’Ús d’Antimicrobians (PROA), amb l'objectiu de desenvolupar projectes orientats a promoure la reducció de la propagació d'infeccions per bacteris resistents als antibiòtics. El 2023 va celebrar la primera edició de les jornades multidisciplinars d'actualització del PROA, una iniciativa del Servei de Malalties Infeccioses i el Servei de Farmàcia Hospitalària de l’Hospital Universitari MútuaTerrassa i el servei de Microbiologia de Catlab.

## Referències

* 1 2 «MútuaTerrassa, al capdavant de la lluita envers la resistència als antibiòtics». Via Empresa, 16-11-2023. [Consulta: 4 desembre 2023].
* ↑ «Mútua de Terrassa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Mútua de Terrassa - Lloc web oficial
# Patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'hivern de 1932 - 10.000 metres

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 celebrats a la ciutat de Lake Placid (Estats Units d'Amèrica) es realitzà una prova de patinatge de velocitat sobre gel en una distància de 10.000 metres que formà part del programa oficial de patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'hivern de 1932.
La prova es disputà entre els dies 5 i 8 de febrer de 1932 a l'Estadi Olímpic de Lake Placid.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 18 patinadors de 6 comitès nacionals diferents.
| Canadà (4) Estats Units (4) Finlàndia (1) | Japó (4) Noruega (4) Suècia (1) |

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Irving Jaffee | Ivar Ballangrud | Frank Stack |

## Resultats
### Primera ronda

Les dues rondes es realitzaren el dia 5 de febrer de 1932 a la tarda.

#### Ronda 1

En finalitzar aquesta ronda es va presentar una protesta en contra de dos dels patinadors (Alexander Hurd i Edwin Wedge) per a no fixar el ritme de la competició d'acord amb el nombre de voltes establerts.
| Posició | Nom | Temps | Qual. |
| 1 | Alexander Hurd | 17:41.3 | (Q) |
| 2 | Valentine Bialas | | (Q) |
| 3 | Ivar Ballangrud | | (Q) |
| 4 | Edwin Wedge | | (Q) |
| 5 | Shozo Ishihara | | |
| 6 | Michael Staksrud | | |
| 7 | Ossi Blomqvist | | |
| – | Marion McCarthy | NF | |
| – | Tomejo Uruma | NF | |

#### Ronda 2

En finalitzar aquesta ronda es presentà una protesta contra un patinador (Frank Stack), aquesta vegada per interferir a la recta final.
| Posició | Nom | Temps | Qual. |
| 1 | Eddie Schroeder | 17:52.2 | (Q) |
| 2 | Frank Stack | | (Q) |
| 3 | Irving Jaffee | | (Q) |
| 4 | Bernt Evensen | | (Q) |
| 5 | Hans Engnestangen | | |
| 6 | Ingvar Lindberg | | |
| 7 | Tokuo Kitani | | |
| – | Yasuo Kawamura | NF | |
| – | Willy Logan | NF | |
En finalitzar les dues rondes l'àrbitre estatunidenc Joseph K. Savage va remetre l'assumpte als tres delegats tècnics. El britànic Herbert J. Clarke, el finlandès Water Jakobsson i l'alemany Hermann Kleeberg decidiren repetir les dues sèries l'endemà al matí

#### Ronda 1

| Posició | Nom | Temps | Qual. |
| 1 | Alexander Hurd | 17:56.2 | Q |
| 2 | Ivar Ballangrud | | Q |
| 3 | Valentine Bialas | | Q |
| 4 | Edwin Wedge | | Q |
| 5 | Ossi Blomqvist | | |
| 6 | Michael Staksrud | | |
| – | Shozo Ishihara | NF | |
| – | Marion McCarthy | NF | |
| – | Tomejo Uruma | NF | |
Heat 2
| Posició | Nom | Temps | Qual. |
| 1 | Irving Jaffee | 18:05.4 | Q |
| 2 | Frank Stack | | Q |
| 3 | Bernt Evensen | | Q |
| 3 | Eddie Schroeder | | Q |
| 5 | Willy Logan | | |
| 6 | Hans Engnestangen | | |
| – | Ingvar Lindberg | NF | |
| – | Tokuo Kitani | NF | |
| – | Yasuo Kawamura | NF | |
En finalitzar la repetició de les dues sèries es qualificaren els mateixos patinadors que la primera vegada que les havien disputat.

### Final

| Place | Name | Time |
| 1 | Irving Jaffee | 19:13.6 |
| 2 | Ivar Ballangrud | 5 m darrera |
| 3 | Frank Stack | 6 m darrera |
| 4 | Edwin Wedge | |
| 5 | Valentine Bialas | |
| 6 | Bernt Evensen | |
| 7 | Alexander Hurd | |
| 8 | Eddie Schroeder | |
# Campionat d'escacs d'Algèria

El campionat d'escacs d'Algèria és un torneig d'escacs estatal d'Algèria per determinar el campió del país. El primer campionat tingué lloc el 1975.

## Quadre d'honor

    #AnyGuanyadorGuanyadora 11975Chaabi 21976Boulsane 31977Henni 41978Abdelatif Kharchi 51979Abdelatif Kharchi 61980Zitouni Cherrad 71981Aziz Madani Benhadi 81982Abdelhamid Slimani 91983Abderahmane Bousmaha 101985Abderahmane Bousmaha 111986Kamel Sebih 121988Mahfoud Boudiba 131988Kamel Sebih 141990Kamel Sebih 151991Abd'Ennacer Bammoune 161992Abdelnour Ahmed Zaid 171993Kamel Sebih 181994Ryad Rizouk 191995Mohamed Henni 201996Mohamed Henni 211997Mohamed Henni 221998Mohamed Henni 231999Aimen Rizouk 242000Mohamed Henni 252001Saad Belouadah 262002Saad Belouadah 272003Mohamed Henni 282004Saad Belouadah 292005Mohamed Haddouche 302006Badr-Eddine Khelfallah 312007Saad Belouadah 322008Tarek Goutali 332009Mohamed Haddouche 342010Saad Belouadah 352011Mohamed HaddoucheSabrina Latreche 362012Mohamed Haddouche 372013Mohamed HaddoucheMezioud, Amina !Amina Mezioud 382014Haddouche, Mohamed !Mohamed HaddoucheMeghara, Lylia !Lylia Meghara 392015Haddouche, Mohamed !Mohamed HaddoucheLatrache, Sabrina !Sabrina Latrache 402016Chafik TalbiSabrina Latreche 412017Mohamed HaddoucheSabrina Latreche 422018Bilel BellahceneSabrina Latreche 432019Chafik Talbi 442021Massinas DjabriChahrazed Djerroud 452022Massinas DjabriChahrazed Djerroud 462023Massinas DjabriRania Nassr 472024Abdellah AmraneRania Nassr

## Campiobns algerians d'escacs per correspondència

* Mohamed Samraoui (1981-1984)
* L. Hamidouche (1983-1985)
* Mohamed Samraoui (1984-1986)
* Mohamed Samraoui (1985-1987)
* Abderraouf Chorfa (1986-1988)
* M. Abdelauf (1987-1989)
* Lahouari Meslem (1988-1990)
* Mohamed Samraoui (1989-1991)
* Gmar Benagoudjil (1990-1993)
* Med Said Amrane (1991-1994)
* Boualem Bendou (1992-1998)
* Med Said Amrane (1994-1997)
* Mohamed Samraoui-Samy Ould Ahmed (2007-2008)
* Samy Ould Ahmed (2008-2009)
* Mourad Boumbar (2010-2011)
* Mourad Boumbar-Khaled Dorbane (2010-2011)
* Mourad Boumbar (2011-2012)

## Referències

* ↑ «Organitzacions: Algèria». Chess Network Company. Arxivat de l'original el 7 de juliol 2015. [Consulta: 6 juliol 2015]. (anglès)
* ↑ «Campió d'Algèria 2011». chess-results.com. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Campió d'Algèria 2013». chess-results.com. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Campiona d'Algèria 2013». chess-results.com. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Campions del 2014». fide.com. [Consulta: 15 febrer 2015]. (anglès)
* ↑ «Classificació edició 2015». fide.com. [Consulta: 15 febrer 2015]. (anglès)
* ↑ «Resultats i classificació edició 2015». chess-results.com. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ 13.Campionat per correspondència
* ↑ 14.Campionat per correspondència
* ↑ 15.Campionat per correspondència
* ↑ 16.campionat per correspondència
* ↑ 17.Campionat per correspondència

## Enllaços externs

* Federació algeriana d'escacs (francès)
# Archibald MacLeish

Archibald MacLeish (Glencoe, Illinois, 7 de maig de 1892 - Boston, Massachusetts, 20 d'abril de 1982) fou un poeta, dramaturg, professor, funcionari públic, advocat i bibliotecari estatunidenc, que va guanyar tres vegades el Premi Pulitzer.
Format a la Universitat Yale, on va ser actiu en literatura i futbol, es va graduar el 1915, i després es va llicenciar en dret a Universitat Harvard. Mentre era allà, es va casar amb Ada Hitchcock de Connecticut, una unió que va durar la resta de la seva vida.
Després d'exercir durant tres anys com a advocat a Boston, MacLeish es va traslladar a França el 1923 per perfeccionar el seu ofici poètic. Allà, va publicar The Happy Marriage (1924), The Pot of Earth (1925), Streets in the Moon (1926) i The Hamlet of A. MacLeish (1928), uns escrits on s'observa la influència d'Ezra Pound, T. S. Eliot i un dels seus poemes més estacats, "Ars Poetica" (1926). Però, quan tornà als EUA, el 1928, fou la cultura nadiua que li inspirà l'obra Conquistador (1933), per la qual obtingué el seu primer Pulitzer, que li fou concedit dues vegades més. Fou bibliotecari del Congrés dels Estats Units entre el 1939 i el 1944, subsecretari d'estat entre 1944 i 1945, i ocupà diversos altres càrrecs governamentals fins al 1949, quan va esdevenir professor de retòrica i oratòria a Harvard University, on va romandre fins al 1962. També fou delegat cultural a l'Organització de les Nacions Unides.
L'obra Collected Poems 1917-1952 (1952) va ser guardonada amb un segon premi Pulitzer. També va escriure algunes obres per a la ràdio en vers, com The Fall of the City (1937), Air Raid (1938) i The Great American Fourth of July Parade (1975). Una altra obra seva destacada fou el drama J.B., basat en la història bíblica de Job, que es va representar a Teatre de Broadway el 1958, i va fer guanyar a MacLeish el premi Pulitzer de Teatre el 1959. A Continuing Journey (1968) i Riders on the Earth (1978) són altres col·leccions d'assajos. Finalment, l'obra Collected Poems 1917–1982 (1985) es va publicar pòstumament.

## Referències

* 1 2 3 «Archibald MacLeish American author, educator, and public official». Encyclopædia Britannica [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «Archibald MacLeish». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ Benco, Nancy «Archibald MacLeish: The Poet Librarian». The Quarterly Journal of the Library of Congress, Núm. 33, 1976, pàgs. 233-249 [Consulta: 23 setembre 2022].
# Standish (Califòrnia)

Standish és una àrea no incorporada del Comtat de Lassen (Califòrnia). A 2.25 milles (3.6 km) al sud-oest de Litchfield, a una altura de 1.234 msnm. Standish és a l'extrem nord de la carretera del comtat A3 (Standish Buntingville Road) a l'encreuament amb la carretera federal U.S. Route 395. La comunitat va ser establert el 1897. L'oficina de correus es va obrir el 1899, quan fou traslladada des de Datura. El nom honora Myles Standish.

## Referències

* 1 2 1659856 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Standish (Califòrnia) (en anglès)
* 1 2 3 4 Durham, David L. (1998). California's Geographic Names: A Gazetteer of Historic and Modern Names of the State. Quill Driver Books. p. 421. ISBN 9781884995149
# Creu de la bassa d'en Rocafort

La creu de terme de la bassa d'en Rocafort, o creu del camí a Rocafort de Queralt, és una creu de terme de Forès (Conca de Barberà), amb el peu de fus hexagonal de pedra igual que el capitell i la creu. La creu presenta en una cara la Marededéu amb el Nen al braç esquerre i un àngel que li fa de peanya. A l'altra cara hi ha el crucifix. És d'estil Gòtic.
Fou restaurada després de la guerra civil i es troba al costat del camí de Forès a Conesa, i a frec d'una de les cases dels afores de Forès.

## Referències

* ↑ «Creu de terme al camí a Rocafort de Queralt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Creu del camí a Rocafort de Queralt - Forès». Patrimoni Arquitectònic de la Conca de Barberà. Consell Comarcal de la Conca de Barberà.