OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alexander Cunningham

Sir Alexander Cunningham KCIE CSI (1814 – 1893) va ser un enginyer militar britànic que posteriorment va interessar-se per la història i l'arqueologia de l'Índia i l'any 1861 va ser nomenat recercador arqueològic del govern de l'Índia britànica. Va ser el fundador del posteriorment anomenat Archaeological Survey of India. Gran part de les seves col·leccions, adquirides el 1894, actualment es troben al Museu Britànic.
Nasqué a Londres essent fill del poeta escocès Allan Cunningham (1784–1842). L'any 1833 arribà a l'Índia com a Segon Lloctinent (Second Lieutenant) i hi va passar 28 anys al servei del Govern Britànic de l'Índia. Ja aleshores es va interessar en l'arqueologia de l'Índia. Va ser Ajudant de Camp (Aide-de-camp) del Governador General Lord Auckland,
Cunningham va esdevenir enginyer executiu del rei d'Oudh el 1841. També va ser enginyer a Gwalior i responsable de la construcció de diversos ponts sobre els rius. Va ser encarregat de fixar la frontera Ladakh-Tibet. Es va retirar l'any 1861 com un Major General.

## Servei arqueològic de l'Índia

Cunningham seguí la línia de recerca de Jean-Baptiste Ventura. L'any 1848, identificà alguns dels llocs mencionats en l'obra dels viages de Hwan Thsang. El 1854 publicà The Bhilsa Topes, un intent d'establir la història del budisme basat en l'evidència arquitectònica.
Cunningham va confegir una gran col·lecció nunismàtica, erò en gran part es va perdre en el naufragi d'un vaixell de vapor anomenat Indus a Sri Lanka el novembre de 1884. Va pulicar nombrosos informes a la revista de l'Asiatic Society i al Numismatic Chronicle.

## Publicacions

Entre els llibres que va escriure s'inclouen:
* LADĀK: Physical, Statistical, and Historical with Notices of the Surrounding Countries (1854).
* Bhilsa Topes (1854), a history of Buddhism
* The Ancient Geography of India (1871)
* Corpus Inscriptionum Indicarum. Volume 1. (1877)
* The Stupa of Bharhut: A Buddhist Monument Ornamented with Numerous Sculptures Illustrative of Buddhist Legend and History in the Third Century B.C. (1879)
* The Book of Indian Eras (1883)
* Coins of Ancient India (1891)
* Mahâbodhi, or the great Buddhist temple under the Bodhi tree at Buddha-Gaya (1892)

## Referències

* ↑ British Museum Collection
* ↑ Waller, Derek J. The Pundits: British Exploration of Tibet and Central Asia. University Press of Kentucky, 2004, p. 13.
* ↑ Strachey, Henry. Physical geography of Western Tibet. Londres: William Clowes and sons., 1854, p. iii.
* ↑ «Sir Alexander Cunningham (1814-1893): The First Phase of Indian Archaeology». Journal of the Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland, 3–4, 1963, pàg. 194–207.
* ↑ Cunningham, Alexander «Verification of the Itinerary of the Chinese Pilgrim, Hwan Thsang, through Afghanistan and India during the First Half of the Seventh Century of the Christian Era». Journal of the Royal Asiatic Society of Bengal, 17, 2, 1848, pàg. 13–60.
* ↑ Mathur, Saloni. India by Design: Colonial History and Cultural Display. University of California Press, 2007, p. 146.
# Josep Maria Martorell i Codina

Josep Martorell Codina (Barcelona, 1925 - 28 de novembre de 2017) fou un arquitecte català. Fill del pedagog Artur Martorell i Bisbal i de Marina Codina i Relats, i germà del director de coral, pedagog i catedràtic Oriol Martorell i Codina, de la contralt Montserrat Martorell i Codina, i, de la mestra i directiva del moviment coral català Maria Martorell i Codina.
Va tenir una formació molt influïda per l'ambient familiar i per l'escoltisme impulsat per mossèn Antoni Batlle on posteriorment els anys seixanta i setanta té una destacada actuació com a dirigent a la Delegació Diocesana d'Escoltisme i a Minyons Escoltes i Guies de Catalunya. El març de 1966 va ser present a la Caputxinada, tancada d'estudiants i intel·lectuals al convent dels Caputxins de Sarrià (constitució del Sindicat Democràtic d'Estudiants de la Universitat de Barcelona (SDEUB)).
En el camp professional, l'any 1951 obté el títol d'arquitecte a l'ETSAB i s'associa professionalment amb Oriol Bohigas.
Posteriorment s'incorporaria el també arquitecte David Mackay, creant MBM arquitectes. Va ser un dels fundadors del Grup R. Fins al 1956 ocupa també el càrrec d'adjunt a l'oficina tècnica de la comissió provincial d'urbanisme de Barcelona. El 1963 obté el títol de doctor arquitecte. Entre el 1968 i el 1970 és president delegat de la comissió de cultura del Col·legi Oficial d'Arquitectes de Catalunya.
Va ocupar nombrosos càrrecs i ha estat assessor de múltiples entitats. Com a dissenyador cal destacar el moble bar Tredós (1969), el llum de paret M8M-2 (1966) o el tirador amb identificador (1969), tots ells creats en col·laboració amb Oriol Bohigas i David Mackay. El 1989 se li atorga la medalla del FAD.
Va estar casat amb Roser Solanic i Serra, filla de l'escultor Rafael Solanic.

## Referències

* ↑ Josep M. Martorell 2009 a "Les Delegacions Diocesanes d'Escoltisme (DDE)" Monogràfic 8 "Sopa de lletres" de MEG
* ↑ Llistat de intel·lectuals, professionals i estudiants multats a pàgina 122 de Joan Crexell "La Caputxinada" edicions 62 Barcelona1987
* ↑ «Josep Maria Martorell i Codina». A: Diccionari biogràfic. vol.3. Alberti, 1969, p. 115.
* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# 327
## Esdeveniments

* L'emperador Constantí el Gran decreta que els esclaus rurals només poden ser venuts a la província on resideixen, a fi de resoldre la manca de mà d'obra a l'Imperi Romà.
* S'acaba la basílica de Constantí, predecessora de l'actual basílica de Sant Pere del Vaticà, a Roma.
* Geòrgia adopta el cristianisme com a religió oficial
* Es comença a construir la catedral d'Antioquia, a Síria (actualment, en territori turc).

## Naixements

* Gaudenci de Novara, sant, bisbe de Novara
* Urbà de Langres, bisbe i sant francès
* Zhang Chonghua, duc de Xiping i príncep regent de Liang

## Necrològiques

* Betausi, bisbe de Reims
* Autel, Awtel o Mar Awtel, monjo i sant de Lícia, a la costa sud-oest de l'Àsia Menor

## Referències

* ↑ Westermann, William Linn. The Slave Systems of Greek and Roman Antiquity (en english). American Philosophical Society, 1955, p. 133.
* ↑ Friedrichs, Kristina. «The Architectural Appropriation of the Apostle Peter by the Early Christian Popes». A: The Early Reception and Appropriation of the Apostle Peter (60-800 CE).. Brill, 2020, p. 248.
* ↑ Kayaalp, Elif Keser. Church Architecture of Late Antique Northern Mesopotamia (en anglès). Oxford University Press, 2021, p. 84. ISBN 978-0-19-886493-6.
# Província de Sidama

Sidamo o Sidama fou una província d'Etiòpia al sud-sud-est del paía amb capital a Irgalem, i després de 1978 a Awasa. Agafa el seu nom del grup ètnic sidama (a vegades sidamo) que viu a la part sud-central de la regió. El seu major estat històric fou l'antic Regne de Kaffa. Sidama limitava a l'oest amb la província de Gamu-Gofa, al nord amb la Província de Shoa, a l'est amb Bale, al sud-est amb Somàlia i al sud amb Kenya. El seu producte principal era el cafè amb extenses plantacions que produïen importants ingressos a l'estat. La província estava governada per nobles lleials a l'emperador com Dejazmach Balcha Safo que hi va governar diverses vegades abans de l'ocupació italiana de 1935. Estava dividida en sis awraja (districtes):
* Arero
* Borena
* Gedeo
* Jemjem
* Sidama
* Welayita

## Història

Després de l'expulsió dels italians el 1941 i el retorn de Haile Selassie el 1942 la proclamació 1 de 1943 va crear la província (govern general) de Sidamo amb l'antiga província de Borana, la de Sidama, i el territori dels Welayta.
El 1960 es va revoltar el poble gedeo que es queixava de la nova taxació que pensava era massa opressiva; però la rebel·lió fou reprimida brutalment; Bahru Zewde explica que els rebels, quasi tots pagesos, "armats en gran part només amb llances i espases, es van enfrontar a un ben equipat exèrcit format pels terratinents i senyors locals i les forces del govern; els gedeos rebels foren derrotats en diversos xocs i una comissió d'arbitratge dirigida per Afa Negus Eshate Gada va donar la raó als terratinents i va multar als caps tribals dels gedeos que havien participat en la revolta.
La nova constitució de 1995 va repartir la província entre Oròmia i una regió pròpia que es va integrar en una regió major (formada per cinc subregions) coneguda com a Nacions, Nacionalitats i Pobles de la Regió Meridional.

## Notes

* ↑ Bahru Zewde, A History of Modern Ethiopia, segona edició (Londres: James Currey, 2001), pàgs. 129, 133.
* ↑ Paul B. Henze, Layers of Time (Nova York: Palgrave, 2000), pàgs. 237f.
* ↑ Bahru Zewde, A History of Modern Ethiopia, pàg. 218.
# Oleksandr Prevar

Oleksandr Prevar (en ucrainès Oлександр Превар; Khàrkiv, 28 de juny de 1990) és un ciclista ucraïnès, professional des del 2011 i que actualment militant a l'equip Spor Toto Cycling Team.

## Palmarès

* 2016
** 1r a l'Odessa Grand Prix
* 2017
** 1r a l'Horizon Park Classic
* 2018
** Vencedor d'una etapa al Tour de Szeklerland
* 2022
** 1r al Gran Premi Yahyalı

## Referències

* ↑ «Oleksandr Prevar». UCI.org. Union Cycliste Internationale. [Consulta: 27 març 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Union City

«Union City» té aquests significats:
* Union City (Califòrnia), població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
* Union City (Indiana), població dels Estats Units a l'estat d'Indiana
* Union City (Ohio), població dels Estats Units a l'estat d'Ohio
* Union City (Oklahoma), poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma
* Union City (pel·lícula), film de misteri i crim estatunidenc del 1980 dirigit per Marcus Reichert i protagonitzada per Deborah Harry
* Union City (Nova Jersey), població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey
* Union City (Tennessee), població dels Estats Units a l'estat de Tennessee
# Servera de Riudabella

La servera de Riudabella (Sorbus domestica) és un arbre que es troba a Riudabella (Vimbodí i Poblet, la Conca de Barberà) i una de les serveres més grans de Catalunya.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 2,07 m.
* Perímetre de la base del tronc: 3,07 m.
* Alçada: 11 m.
* Amplada de la capçada: 11,8 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 595 m.

## Entorn

Com a fons de paisatge aquest arbre té el monestir de Poblet, separat per una extensa vinya en màxima producció. L'entorn forestal és una continuació del bosc de Poblet, inscrit en el Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN). Les espècies que hi predominen són alzina, roure valencià, càdec, gavarra, botja d'escombres i esbarzer, amb algunes herbàcies com l'almegó i l'Orobanche. A les enforcadures dels ceps són comuns els nius de cadernera.

## Aspecte general

La servera està envellida però sana. S'observa sequera apical a la majoria de les branques i presència d'abundants rebrots d'arrel. L'arbre sembla trobar-se en un estat de regressió lent. Les seues mesures no serien res de l'altre món si fos una alzina, un pollancre o un castanyer, però sí que són realment excepcionals per a una servera. Atès que és un arbre que té una fusta molt cercada (especialment per al sector de la carnisseria, ja que els talladors i els picadors de carn de més qualitat són de servera), és difícil localitzar-ne exemplars d'envergadura. L'estructura de la capçada, gairebé simètrica, i el seu bell tronc estriat i pulcre la fan molt atractiva. Es divideix en 6-8 besses a 3 metres de terra.

## Curiositats

L'arbre és a la finca del castell de Riudabella, propietat de la família Gil des de finals del segle xix, amb la desamortització de Mendizábal. En aquesta propietat, s'hi han localitzat restes ibèriques i romanes. Actualment és possible allotjar-s'hi i també fer-hi àpats.

## Accés

Des del poble de Vimbodí i Poblet cal dirigir-se a Riudabella (carretera TV-7003) i, just a uns 150 metres abans del trencall amb el mateix nom, a mà dreta i entre la vegetació, a uns 20 metres de la carretera, veurem la servera. Poc després hi ha un caminet d'accés que dona a les vinyes i a on es pot estacionar l'automòbil. GPS: 31T 0336046 4581290.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 116-117.
* ↑ Parcs de Catalunya - Arbres monumentals Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
# 69 (grup de música)

69 (xinès simplificat: 69乐队, pinyin: 69 Yuèduì) fou una banda punk rock de la República Popular de la Xina. Van formar-se l'agost del 1996 amb Liang Wei Peter a les veus, Li Peng a la guitarra i Gao Yang a la bateria.
Apareixen a Beijing a finals de la dècada del 1990, amb un so més hardcore que les pioneres Dixia Ying'er i Maitian Shouwangzhe. Formaren part del col·lectiu Wuliao Jundui, juntament amb Brain Failure, Reflector i Anarchy Boys.

## Referències

* ↑ Xiao, Jian. Punk Culture in Contemporary China (en anglès). Springer, 2018-08-03, p. 28. ISBN 978-981-13-0977-9.
* ↑ Zuccheri, Serena. Punk in Cina: nuovi fuochi di rivolta dopo Tiananmen (en italià). Castelvecchi, 2004, p. 82-83. ISBN 978-88-7615-010-4.
* ↑ O'Dell, 2014, p. 63-64.
* ↑ Amar, Nathanel. «Wuliao Jundui (无聊军队), 1999» (en anglès), 11-01-2018. [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ Kloet, Jeroen de. China with a Cut: Globalisation, Urban Youth and Popular Music (en anglès). Amsterdam University Press, 2010. ISBN 978-90-8964-162-5.

## Bibliografia

* Zuccheri, Serena. Punk in Cina: nuovi fuochi di rivolta dopo Tiananmen (en italià). Castelvecchi, 2004. ISBN 978-88-7615-010-4.
* O'Dell, David. Inseparable, the Memoirs of an American and the Story of Chinese Punk Rock (en anglès). David O'Dell, 2014-05-12. ISBN 978-1-257-88003-4.
# John Gielgud

Sir Arthur John Gielgud, OM, CH, (Londres, 14 d'abril de 1904 – Aylesbury, Buckinghamshire, 21 de maig de 2000) va ser un actor anglès.
Nebot d'Ellen Terry, és considerat un dels principals intèrprets del segle xx (amb Lord Olivier i Sir Ralph Richardson) del teatre britànic, i shakesperià en particular.
El 1994, el Globe Theatre de Londres va ser reanomenat el Gielgud Theatre, en honor seu.

## Filmografia

* 1936: Agent secret (Secret Agent) d'Alfred Hitchcock
* 1953: Julius Caesar de Joseph L. Mankiewicz
* 1956: La volta al món en vuitanta dies (Around the World in Eighty Days) de Michael Anderson
* 1957: The Barretts of Wimpole Street de Sidney Franklin
* 1957: La donzella d'Orleans (Saint Joan) d'Otto Preminger
* 1964: Becket de Peter Glenville
* 1965: Estimats difunts (The Loved One) de Tony Richardson
* 1968: Les sandàlies del pescador (The Shoes of the Fisherman) de Michael Anderson
* 1972: Horitzons perduts (Lost Horizon) de Charles Jarrott
* 1974: Assassinat a l'Orient Express (Murder on the Orient Express) de Sidney Lumet
* 1976: Providence d'Alain Resnais
* 1978: Les Misérables de Glenn Jordan
* 1979: Dyrygent d'Andrzej Wajda
* 1979: Assassinat per decret (Murder by Decree) de Bob Clark
* 1979: El factor humà (The Human Factor) d'Otto Preminger
* 1980: La fórmula (The Formula) de John Guilbert Avildsen
* 1980: L'home elefant (The Elephant Man) de David Lynch
* 1981: L'esfinx (Sphinx) de Franklin J. Schaffner
* 1981: Carros de foc (Chariots of Fire) de Hugh Hudson
* 1981: Lion of the Desert de Moustapha Akkad
* 1981: Arthur, el solter d'or (Arthur) de Steve Gordon
* 1982: El geperut de Notre Dame (The Hunchback of Notre Dame) (telefilm)
* 1982: Gandhi de Richard Attenborough
* 1984: El senyor de Ballantrae (The Master of Ballantrae) (telefilm)
* 1985: Idil·li a l'Orient Express (Romance on the Orient Express) (telefilm)
* 1985: Plenty de Fred Schepisi
* 1986: El fantasma de Canterville (The Canterville Ghost) de Paul Bogart (telefilm)
* 1988: Cita amb la mort (Appointment with Death) de Michael Winner
* 1991: Els llibres de Prospero (Prospero's Books) de Peter Greenaway
* 1992: The Power of One, de John G. Avildsen
* 1995: El primer cavaller (First Knight)
* 1996: Shine de Scott Hicks
* 1996: Retrat d'una dama (The Portrait of a Lady) de Jane Campion
* 1996: Hamlet de Kenneth Branagh

## Obres publicades

* Early Stages, Sceptre Books
* Stage Directions, Sceptre Books
* An Actor and His Time
* Backward Glances, Sceptre Books, 1993

## Bibliografia

* Sheridan Morley, John Gielgud: The Authorized Biography, Simon & Schuster, 2002

## Premis

* Cavaller (Kt. - 1953)
* Membre de l'Orde dels Companys d'Honor (CH - 1977)
* Membre de l'Orde del Mèrit (OM - 1996)

## Referències

* ↑ London Gazette: n° 39863, p. 2941, 01-06-1953
* ↑ London Gazette: n°; 47234, pàg. 7105, 11-06-1977
* ↑ London Gazette: n°; 54611, pàg. 16640, 17-12-1996

## Enllaços externs

* The Jeremy Brett Society of France - John Gielgud (francès)
# André Weckmann

André Weckmann (Steinbourg, Baix Rin, 1924 - 29 de juliol de 2012 a Estrasburg) és un escriptor alsacià trilingüe. Els seus pares regentaven un Dorfwirtschaft, alberg on s'aplegava gent de totes les tendències i discutien en alsacià. Quan el Tercer Reich va incorporar-se Alsàcia, el 1943 fou enrolat a la força a la Wehrmacht (un malgré-nous) i enviat al Front Oriental. Fou ferit vora Fastov i desertà el setembre de 1944. Aconseguí tornar a França i fou membre de les Forces Franceses de l'Interior. Després va estudiar a la Universitat d'Estrasburg i treballà com a professor d'alemany al liceu Neudorf d'Estrasburg de 1961 a 1989. Locutor de ràdio i narrador, és un reconegut activista cultural de la literatura alsaciana i ha rebut diversos premis.

## Obres
### Narracions

* Les Nuits de Fastow, Colmar : Alsatia, 1968.
* Sechs Briefe aus Berlin, Colmar : Alsatia, 1969
* Geschichten aus Soranien, ein elsässissches Anti-Epos, Strasbourg : Culture alsacienne, 1973
* Fonse ou l'éducation alsacienne, Paris : Oswald, 1975.
* Die Fahrt nach Wyhl, eine elsässissche Irrfahrt (el viatge a Wyhl), Strasbourg : CEDA, 1977.- Kehl : Morstadt, 1987
* Wie die Würfel fallen, Kehl : Morstadt, 1981
* Odile oder das magische Dreieck, Kehl : Morstadt, 1986
* La Roue du paon, versió francesa del conte Odile oder das magische Dreieck, Strasbourg : BF, 1988
* Simon Herzog, fragments de substance, Strasbourg : Société alsacienne et lorraine de diffusion et d'édition, 1992.
* Elsassichi Litturgie, Strasbourg : Éditions Hirlé, Octobre 2004
* Laweslini, Liëweslini, Ligne de vie, ligne de cœur, Strasbourg : Hirlé, 2007.

### Poesia

* Schang d'sunn schint schun lang, Strasbourg : Association J.B. Weckerlin, 1975
* Haxschissdrumerum, Rothenburg: J.P. Peter, 1976
* Fremdi Getter, Pfaffenweiler : Pfaffenweiler Presse, 1980
* Bluddi hand, Strasbourg : BF, 1983
* Landluft, Pfaffenweiler : Pfaffenweiler Presse, 1983
* Apfel am Winterbaum, Göttingen : Graphikum, 1986

### CD

* René Egles, André Weckmann: Wihnachtszitt (1996)

## Referències

* ↑ http://www.dradio.de/kulturnachrichten/201207301800/10 Arxivat 2012-11-13 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.liederbrunne.com/?p=1&sp=details&id=30
# La ciutat dels nens perduts

La ciutat dels nens perduts (títol original en francès: La Cité des enfants perdus) és una pel·lícula francesa de 1995 (coproducció alemanya i espanyola) realitzada per Marc Caro i Jean-Pierre Jeunet. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

A una època indeterminada, en una societat steampunk, a una ciutat portuària, Krank viu sobre una plataforma envoltada de mines. És un vell home producte dels experiments d'un científic desaparegut, així com els clons que l'envolten i d'altres criatures fallides. Krank està deprimit perquè no pot somiar. Aquí apareix una organització criminal («Els Cíclops») que segresten nens de la ciutat per robar-los els seus somnis. Malauradament per a ell, fins i tot quan ell s'introdueix als somnis dels nens sota la forma d'un pare Noel, no hi troba més que malsons.
Miette, una petita lladre explotada per dues germanes siameses molt cruels, s'alia amb One, un forçut de fira, amb la finalitat de trobar Denrée, el germà petit de One que Krank i els seus esbirros han segrestat.

## Distincions

* César al millor decorat per Jean Rabasse.
* Nominació al César al millor vestuari per Jean-Paul Gaultier, nominació al César a la millor fotografia per Darius Khondji i nominació al César a la millor música original per Angelo Badalamenti.
* Selecció oficial al festival de Cannes 1995, i pel·lícula d'obertura.

## Al voltant de la pel·lícula

* És l'última col·laboració del duo Jean-Pierre Jeunet i Marc Caro.
* L'actor principal de la pel·lícula, Ron Perlman no parlava francès i va haver d'aprendre i recitar fonèticament els seus diàlegs.
* Dominique Pinon, actor fetitxe del realitzador Jean-Pierre Jeunet jugui diversos personatges: el savi "boig" genetista que esdevindrà llavors el submarinista amnèsic i els clons de la plataforma.
* La pel·lícula empra efectes especials innovadors per l'època com l'animació realista de puces, de fum o d'una llàgrima.
* La Ciutat dels nens perduts és un videojoc adaptat de la pel·lícula.

## Referències

* ↑ «La ciutat dels nens perduts a IMDb» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2016].
* ↑ «La pel·Lícula a Filmafinnity» (en castellà). [Consulta: 28 gener 2016].
* ↑ «La_ciutat_dels_nens_perduts». Ésadir.cat. [Consulta: 28 gener 2020].
* ↑ «La cité des enfants perdues» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 30 novembre 2022].
# Carta als Efesis

La Carta als Efesis és una epístola escrita per Pau de Tars mentre estava a la presó a la comunitat de cristians efesis (tot i que alguns estudiosos dubten de la seva datació). Forma part del cànon del Nou Testament. En l'escrit es recorden les benediccions del cristianisme, que està avançant entre els gentils o no jueus i s'insta a abandonar l'egoisme en favor d'un amor universal. Abunden les metàfores referides a l'església com a casa i armadura de Déu, sempre que es mantingui unida.

## Enllaços externs

* Text de la Carta als Efesis
# Rain

«Rain» té aquests significats:
* Toponímia:
** Rain (Lech), municipi alemany al Districte de Donau-Ries a Suàbia (regió administrativa)
* Personetges:
** Rain, personatge de la sèrie de videojocs Mortal Kombat, vegeu Mortal Kombat (saga de videojocs)#Rain
** Misty Rain (Long Beach, Califòrnia, 1969), actriu porno, directora i ballarina de striptease nord-americana
** Romi Rain (Boston, 1988), actriu pornogràfica nord-americana
** Taylor Rain (Long Beach, Califòrnia, 1981), actriu de cinema pornogràfic estatunidenca