OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Le Château hanté (pel·lícula de 1897)

Le Château hanté és una pel·lícula muda del 1897 dirigida per Georges Méliès. El film tracta sobre un home que entra a un castell encantat i és constantment assetjat per esperits dins del castell.

## Argument

Dos homes entren a una habitació en un castell, on un li ofereix una cadira a l'altre, i després surt. L'home intenta asseure's, però la cadira es mou i ell cau a terra. Quan intenta acostar-se a la cadira, comença a aparèixer-se un fantasma, després un esquelet, i després un cavaller armat; per a després desaparèixer completament. Posteriorment, l'home es troba confrontant al Diable. Intenta escapar, però és interceptat per un fantasma.

## Producció i estrena

La pel·lícula marca la segona aparició del Diable com a personatge en un film de Méliès (el primer va ser Le Manoir du diable l'any anterior). Els efectes especials de la pel·lícula van ser creats usant la tècnica stop trick. En un moment del film, la transformació de la figura fantasmagòrica en un cavaller armat, prefigura nombrosos gags visuals que involucraven armadures que es van convertir en populars durant la era muda del cinema de comèdia.
Le Château hanté va ser estrenada per la Star Film Company de Méliès i posseeix el número 96 en els seus catàlegs. El pioner del cinema anglès George Albert Smith, un amic i col·lega de Méliès, va ser un dels compradors de la pel·lícula; i ell mateix va experimentar extensivament amb temes similarment fantasmals en les seves pròpies pel·lícules realitzades en la mateixa època.
La pel·lícula va ser la primera obra de Méliès acolorida a mà al laboratori de coloració dirigit per Elisabeth Thuillier. Sobreviu una impressió acolorida a mà: el seu esquema de color directe utilitza un to vermell per a ajudar els personatges a destacar-se del fons pintat (encara que els tons també ajuden a distreure la vista dels trucs d'edició utilitzats). Méliès va arribar a fer que Thuillier i els seus treballadors acolorissin a mà moltes de les seves pel·lícules; les col·laboracions posteriors entre Méliès i Thuillier van ser molt més elaborades en el seu ús del color.

## Referències

* 1 2 Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008, p. 337. ISBN 9782732437323.
* ↑ Malthête, Jacques. «Méphisto-Méliès et les thèmes religieux chers à Pathé». A: Une invention du diable?: cinéma des premiers temps et religion. Sainte-Foy: Presses de l'Univ. Laval, 1992, p. 223–9.
* 1 2 3 Yumibe, Joshua. Moving Color: Early Film, Mass Culture, Modernism. New Brunswick, NJ: Rutgers University Press, 2012, p. 71–2.
* ↑ Balducci, Anthony. The Funny Parts: A History of Film Comedy Routines and Gags. Jefferson, NC: McFarland, 2012, p. 237.
* ↑ Jones, David J. Gothic Machine: Textualities, Pre-Cinematic Media and Film in Popular Visual Culture, 1670–1910. Cardiff: University of Wales Press, 2011, p. 184.
* ↑ Frazer, John. Artificially Arranged Scenes: The Films of Georges Méliès. Boston: G. K. Hall & Co., 1979, p. 150. ISBN 0-8161-8368-6.
# Le Croisic

Le Croisic (bretó Ar Groazig) és un municipi francès del departament del Loira Atlàntic, a la regió del País del Loira. El 2006 tenia 4.121 habitants. Limita amb els municipis de Batz-sur-Mer, Guérande i La Turballe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 4.017 | 4.102 | 4.243 | 4.313 | 4.428 | 4.278 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | Christophe Priou | UMP |
| 2008- | Michèle Quellard | Divers droite |

## Galeria d'imatges

* Alcaldia
* Campanar
* Plaça Donatien Lepré
* Port
# Leonti Magnitski

Leonti Magnitski (rus: Леонтий Филиппович Магницкий) (Ostashkov, 9 de juny de 1669 $^{(Julià)}$ - Moscou, 19 d'octubre de 1739 $^{(Julià)}$) va ser un matemàtic rus conegut pel seu llibre de text d'aritmètica.

## Vida

No es coneix del cert com va rebre la seva educació Magnitski que procedia d'una família pobre de camperols de la província de Tver, probablement en algun dels monestirs de l'entorn de Tver (Monestir Iosif Volokolamski i Monestir Nilo-Stolobenskaya) o de Moscou (Monestir Simonov) i a l'Acadèmia Eslava Greco-Llatina de Moscou.
El 1701, Pere I de Rússia funda l'Escola de Matemàtiques i Navegació de Moscou i nomena professor Magnitski, que coneixia idiomes europeus, per a treballar amb els matemàtics britànics que el tsar Pere havia contractat, com l'escocès Henry Farquharson.
El 1715, quan es funda l'Acadèmia Naval de Sant Petersburg, Magnitski roman a Moscou com a director de l'Escola fins a la seva mort.

## Obra

Magnitski és conegut pel seu llibre Aritmètica (1703), que es va convertir en el llibre de text estàndard per a tota Rússia en els següents cinquanta anys. El llibre era una compilació d'antics llibres russos i texts occidentals, que presentava una exposició completa de l'aritmètica elemental.
Magnitski també va col·laborar en l'edició en rus de les taules de logaritmes de Vlacq (1628) publicades el 1705 i en unes Taules de Navegació, publicades el 1722.

## Referències

* ↑ Karp, 2023, p. 1.
* ↑ Тихонова, 2016, p. 74.
* ↑ Кикнадзе, 2024, p. 152.
* ↑ Karp, 2023, p. 2.
* ↑ Hughes, 2002, p. 65-66.
* ↑ Treadgold, 1973, p. 86.
* ↑ Karp, 2014, p. 304.

## Bibliografia

* Hughes, Lindsey. Peter the Great: A Biography (en anglès). Yale University Press, 2002. ISBN 0300-09426-4.
* Karp, Alexander. «Mathematics Education in Russia». A: Karp, Alexander; Schubring, Gert (eds.). Handbook on the History of Mathematics Education (en anglès). Springer, 2014, p. 303-322. ISBN 978-1-4614-9154-5.
* Karp, Alexander «Russian Mathematics Teachers: Beginnings» (en anglès). HISTEMAT: Revista De História Da Educação Matemática, Vol. 9, 2023, pàg. 1-10. ISSN: 2447-6447.
* Кикнадзе, В. Г. «Преподаватель наук первых российских адмиралов Леонтий Филиппович Магницкий» (en rus). Наука. Общество. Оборона, 2024, pàg. 150-158. ISSN: 2447-6447.
* Тихонова, Олеся Юрьевна «Леонтий Филиппович Магницкий - математик и христианин» (en rus). Концепт, Num. 3, 2016, pàg. 71-75. ISSN: 2304-120X.
* Treadgold, Donald W. The West in Russia and China: Russia, 1472-1917 (en anglès). Cambridge University Press, 1973. ISBN 0-521-09725-8.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Leonti Magnitski» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Plotkin, S. «Magnitsky, Leonty Filippovich» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 12 setembre 2014].
* Westfall, Richard S. «Magnitsky, Leonty Filippovich» (en anglès). The Galileo Project, 1995. [Consulta: 8 novembre 2024].
# Les Fonts

Les Fonts és un nucli de població del Vallès Occidental situat al sud de Terrassa, a la confluència de la riera de les Arenes i la riera del Palau, que formen la riera de Rubí. El travessa la carretera comarcal de Terrassa a Rubí BP-1503. Hi tenen parada els Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, en aquest tram anomenats Metro de Terrassa. Tots aquests accidents naturals i vies de comunicació en fan un nucli de població molt fragmentat i d'interconnexió complicada.
La seva superfície urbanitzada, a més a més, pertany als municipis de Terrassa (2,04 km²) i Sant Quirze del Vallès. Segons el padró del 2020 tenia 5.186 habitants, distribuïts gairebé meitat per meitat entre els dos municipis (2.934 a Terrassa i 2.252 a Sant Quirze). El codi postal és 08228 per al terme de Terrassa i 08194 per al de Sant Quirze.
Com a edificis destacats, es poden assenyalar la parròquia de la Mare de Déu del Roser, que serveix el barri de les Fonts i també el de Can Parellada. Al davant hi ha una curiosa edificació anomenada el Castell, que toca també a la riera. Compta amb diverses torres d'estiueig remarcables arquitectònicament, com la casa Travesa, i diverses masies, com Can Falguera, Can Fonollet i Can Ribes, aquesta darrera obra de l'arquitecte Lluís Muncunill.

## Història

El poble, a manera d'urbanització residencial, es va començar a construir al primer quart del segle xx en terrenys que la Societat Ribes i Cia. va comprar al voltant de la masia de Can Falguera i al costat del baixador del ferrocarril, i més endavant en terrenys de les masies de Ca n'Amat de les Farines i Can Fonollet. Ha canviat d'aspecte des d'aquells primers moments, en què molts industrials terrassencs hi van establir la segona residència per la riquesa de les seves aigües (d'aquí el nom), i a partir de la segona meitat del segle xx va anar creixent-hi el barraquisme d'autoconstrucció de la població immigrada que s'hi anava instal·lant; els materials procedien majoritàriament de la bòbila de darrere Ca n'Amat de les Farines. Cap als anys 60 s'hi van començar a establir indústries.
El 5 de desembre de 2019, l'alcalde de Terrassa, Jordi Ballart i l'alcaldessa de Sant Quirze, Elisabeth Oliveras van arribar a un acord per a l'annexió per part de Terrassa de la part de Sant Quirze, de manera que quedi unificat tot el nucli sota el mateix terme municipal, amb la unificació de serveis que això suposa. Si es compleix el calendari previst, l'annexió es portaria a terme l'any 2022.

## Nascuts a les Fonts

* Jordi Soler i Font (1938), fotògraf.

## Bibliografia

* Lozano, Josep, i altres: Els carrers de Terrassa. Terrassa: Ajuntament de Terrassa, 1995.

## Referències

* ↑ «Les Fonts». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ajuntament de Terrassa – Anuari estadístic 2021». [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ «Idescat – Sant Quirze del Vallès». [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ Correus – codis postals
* ↑ Tot el barri de Les Fonts serà de Terrassa, que annexarà la part de Sant Quirze el 2022
# Llengües tallán-sechura

Les llengües tallán-sechura (també sechura-catacao) comprèn un grup de llengües escassament documentades de la serra nord del Perú, al nord-oest del país, conegudes bàsicament per la toponímia de la regió i la Llista de Martínez Compañón.
No existeix acord complet sobre quines llengües han de considerar-se dins de la família, de la llista de Compañón clarament la llengua de Colán i la llengua Catacao estan emparentades i la llengua de Sechura té al voltant d'un 30% de coincidència amb les altres, per no existeix acord sobre si ha de considerar-se emparentada amb les altres dues, donada l'evidència disponible.

## Classificació

La classificació interna, acceptant provisionalment el parentiu entre el sechura i les altres llengües, amb l'evidència disponible és la següent:
* Grup Tallán (pròpiament dit)
** Llengua del riu Chira
** Llengua de Colán
** Llengua de Catacaos
* Grup Sechura
** Sechura
** Llengua de Olmos

### Relació amb altres llengües

A causa del seu pobre coneixement, no ha estat possible classificar de manera definitiva de les llengües tallán. J. Greenberg i M. Ruhlen classifiquen a les llengües tallán dins d'un grup septentrional de les llengües andines, en connexió amb la seva proposta de la hipòtesi ameríndia. No obstant això, aquesta classificació es basa en dades molt pobres i la majoria dels especialistes la consideren inconcluent i altament especulativa.

## Comparació lèxica

| Tallán | Tallán | Sechura | Sechura |
| 'aigua' | xoto | tujut | 'riu' |
| 'fill/a' | ños-ma | ños-ñi | 'fill/a' |
| 'llum' | yura | yoro | 'sol' |
| 'costa' | coyu roro | roro | mar |
| 'dona' | cucatama | cuctum | 'dona' |
| 'peix' | xuma | jum | 'peix' |

## Referències

* ↑ Adelaar, 2004, p. 398-399.
* ↑ Greenberg, 2007.
* ↑ Vegeu per exemple Crítiques contra la hipòtesi ameríndia

## Bibliografia

* Adelaar, William F.H.. The Languages of the Andes. Cambridge: Cambridge University Press, 2004, p. 395-405. ISBN 0-521-36275-X.
* Greenberg, Joseph. An Amerind Etymological Dictionary. 12. Stanford: Dept. of Anthropological Sciences Stanford University.
* Kaufman, Terrence. «Language History in South America: What we know and how to know more». A: David L. Payne. Amazonian Linguistics. Austin: University of Texas Press, 1990.
* Loukotka, Čestmír. Classification of South American Indian Languages. Los Angeles: UCLA Latin American Center, p. 63-65.
# Maria Jesús Medina

Maria Jesús Medina (Barcelona, 1946), és una locutora de ràdio, que treballà a l'emissora Ràdio Girona.

## Biografia

Maria Jesús Medina va néixer a Barcelona, filla d'un policia de Lleó, propietari d'una pesca salada que regentava la seva cònjuge, originaria de Saragossa. El fet de tenir pares castellanoparlants, va afavorir l'accent de Medina, qui també va aprendre català. Medina es va iniciar a la ràdio com a resultat d'una broma del Dia dels Sants Innocents, que publicà el diari Los Sitios de Gerona.
L'any 1964, Medina va començar a Ràdio Girona interpretant petits papers pel programa "Resurrèxit". Més endavant, quedà una vacant, en plegar les locutores Anna Donato i Mary Gisbert, aquesta última, marxant a l'altra emissora gironina, La Voz de Gerona. És llavors, que Medina entrà a la plantilla de Ràdio Girona, amb només 18 anys, consolidant-se com a locutora de continuïtat. Va presentar programes de cara al públic i va fer torns de continuïtat tant en les emissions d'ona mitjana (AM) de Ràdio Girona, com en les de freqüència modulada (FM), quan apareix al dial gironí. El seu programa més emblemàtic va ser durant la transició, "El plumier", un programa de divulgació per a infants compost de petites seccions, una de les quals era un conte explicat per un polític. Medina va treballar en aquesta emissora fins a l'any 1992.

## Referències

* 1 2 3 Espinosa, Sílvia «Locutora i dona. Les locutores de ràdio de la ciutat de Girona 1930-1975». Convocatòria 2010. Beca 8 de març de recerca de la memòria històrica de les dones a Girona. Ajuntament de Girona, 2012, p. 23 [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «La entrevista. María Jesús Medina, locutora» (en castellà). Los Sitios de Gerona p, 3, 11-10-1984. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «Medina, Maria Jesús». Dones a les ones. [Consulta: 20 gener 2025].

## Enllaços externs

* La locutora Maria Jesús Medina recorda el seu pas per Ràdio Girona. Ràdio Girona FM (Cadena SER), 2008. Arxiu Sonor de la Ràdio a Catalunya de la Universitat Autònoma de Barcelona (ASRC-UAB). [Consulta: 20 gener 2025].
* Locutores i dones: les veus oblidades de la història de la ràdio a Girona. Ajuntament de Girona, 2012. [Consulta: 20 gener 2025].
# Freqüència respiratòria

La freqüència respiratòria és el nombre de respiracions que efectua un ésser viu en un lapse específic (sol expressar-se en respiracions per minut). Moviment rítmic entre inspiració i espiració, està regulat pel sistema nerviós.

## Freqüència respiratòria normal per edat

* Nadons: al voltant de 30-45 respiracions per minut
* Nen: 26 - 30 respiracions per minut
* Pre Adolescent: 20-30 respiracions per minut
* Adolescent: 18-26 respiracions per minut
* Adult: 12-20 respiracions per minut (home: 16 moviments respiratoris, dona: 18 moviments respiratoris per minut)
* Adults a exercicis moderats: 35-45 respiracions per minut
* Atletes: 60 - 70 respiracions per minut (valor de pic)

## Vegeu també

* Taquipnea
* Bradipnea
* Diagnòstic mèdic

## Referències

* ↑ William D. McArdle, Frank I. Katch & Victor L. Katch, Exercise Physiology: Energy, Nutrition, and Human Physiology, Lippincott Williams & Wilkins, 2006, ISBN 0-7817-4990-5, p. 270
# Bucle do while

El bucle do while comprova la condició de finalització al final del cos del bucle, i si aquesta és certa continua amb la resta del programa, de vegades això resulta més adequat que el bucle while o el bucle for.

## Sintaxi

La sintaxi en pseudocodi és la següent:
* ${\color {Sepia}{\mathit {fer}}}$
* ${\color {BlueViolet}{\mathit {instruccions}}}$
* ${\color {Sepia}{\mathit {fins\,que}}}\;{\color {OliveGreen}{\mathit {condici{\acute {o}}}}}$
    El cos del bucle és el fragment de programa que serà repetit en cada iteració.
    La condició és una variable o una funció reduïble a valor booleà.

## En llenguatges de programació

En alguns llenguatges de programació s'escriu:
Aquesta estructura de control sempre permet l'execució del cos del bucle si més no una vegada, i el finalitza quan la condició és certa.

## Exemples

Una situació típica en què resulta còmode l'ús d'aquesta sentència és la que es produeix quan en finalitzar cada iteració es pregunta a l'operador si vol continuar amb una altra nova. En aquests casos, el programa sempre realitza la primera iteració i segons la condició de sortida la repeteix. Un altre cas també típic són els filtres d'entrada de dades, on es comprova si el valor de l'entrada està en un rang de valors.
    Admet un nombre del 3 al 7, si no pregunta de nou

## Reemplaçable en gairebé tots els casos

Dins de la programació estructurada, el bucle do while pot ser substituït per un bucle while, de la manera:
Es pot escriure
Aquests dos fragments de codi són equivalents, perquè tots dos presenten el mateix resultat en la majoria dels casos. De tota manera, el bucle do while és útil quan es volen fer les accions que estan dins del bucle almenys en una ocasió.

## Vegeu també

* Estructura de control
# Casa d'Orleans

La Casa d'Orleans ( Orléans , en francès), també coneguda com a Casa de Borbó-Orleans , ha estat durant molts segles una de les més importants famílies franceses. El duc d'Orleans sempre ha estat un personatge estretament lligat al rei de França.
El 1830, després de la revolució de juliol, la casa d'Orleans es va convertir en la casa governant, després reemplaçar Lluís Felip I, fill de Lluis Felip Josep, duc d'Orleans a Carles X de la restaurada casa de Borbó.

## Pretendent a la Corona de França

* Lluis Felip d'Orleans (1850-1894)
* Lluis Felip d'Orleans (1894-1926)
* Joan d'Orleans (1926-1940)
* Enric d'Orleans (1940-1999)
* Enric d'Orleans (1999-present)

## Pretendent al tron del Brasil

* Gastón del Brasil, pretendent amb Isabel de Bragança (1891 - 1921).
* Pere III del Brasil pretendent (1921 - 1981).
* Luis I de Brasil pretendent (1981-present).
# Ciproterona

La ciproterona és un derivat de la Progesterona al qual se li coneixen propietats antiandrògens. És l'antiandrogen més emprat a Europa. Posseeix efecte antagonista del receptor i també actua com antigonadotròpic gràcies al seu efecte progestacional. També presenta activitat progestàgens.

## Mecanisme d'acció

L'acetat de ciproterona, inhibeix la unió dels andrògens als receptors de la glàndula sebàcia anul·la el pas de testosterona a dihidrotestosterona disminuint així la producció de sèu.

## Indicacions

Les indicacions terapèutiques d'aquest fàrmac són:
En l'home:
* Alopècia androgènica.
* Reducció de l'impuls sexual desviat. Tractament antiandrogènic en carcinoma inoperable de pròstata.
* Reducció de la testosterona lliure i biodisponible en teràpies de substitució hormonal en canvis de sexe d'home a dona.
En la dona:
* Manifestacions greus de androgenización, per exemple, hirsutisme molt intens (aparició de borrissol pel cos), alopècia androgènica severa, sovint acompanyada de quadres d'acne i/o seborrea.
* En combinació amb valerato d'estradiol, en teràpies de substitució hormonal durant la menopausa natural o induïda quirúrgicament.

## Efectes adversos

Com tot medicament presenta unes reaccions adverses , entre les quals destaquen:
* Disminució de l'activitat i potència sexual, així com una inhibició de la funció gonadal. Canvis reversibles un cop suspès el tractament amb el fàrmac.
* Inhibició de l'espermatogènesi com a resultat de les seves accions antiandrogènic i antigonadotropa. També es recupera en escassos mesos després de la discontinuació del tractament.
* En homes, produeix ocasionalment ginecomàstia, que en general desapareix en suspendre la medicació.
* En dones, s'inhibeix l'ovulació sota el tractament combinat, de manera que estableix una situació d'infertilitat.
* El tractament amb altes dosis del fàrmac pot reduir la funció corticosuprarenal.
* Es pot observar lassitud, disminució de la vitalitat i, ocasionalment, agitació interna passatgera o humor depressiu.
* És possible que tinguin lloc variacions del pes corporal.
# Constant dels inversos de Fibonacci

La constant dels inversos de Fibonacci , o ψ, es defineix com la suma dels inversos dels nombres de Fibonacci:
    $\Psi =\sum _{k=1}^{\infty }{\frac {1}{F_{k}}}={\frac {1}{1}}+{\frac {1}{1}}+{\frac {1}{2}}+{\frac {1}{3}}+{\frac {1}{5}}+{\frac {1}{8}}+{\frac {1}{13}}+\cdots .$
La raó entre dos termes consecutius d'aquesta suma tendeix a l'invers del nombre auri. Com que aquest nombre és menor que 1, el criteri de d'Alembert estableix que la suma convergeix.
Se sap que ψ és aproximadament igual a
    $\Psi \approx 3.359885666243177553172011302918927179688905133731\dots .$
No es coneix una fórmula tancada que doni el valor de ψ, però Gosper descriu un algorisme per obtenir una aproximació ràpida del seu valor. De fet ψ és irracional, i aquesta propietat va ser conjecturada per Paul Erdős, Ronald Graham i Leonard Carlitz, i comprovada el 1989 per Richard André-Jeannine.
La representació d'aquesta constant en fracció contínua és:
    $\Psi =[3;2,1,3,1,1,13,2,3,3,2,1,1,6,3,2,4,362,2,4,8,6,30,50,1,6,3,3,2,7,2,3,1,3,2,\cdots ]\!\,.$

## Referències

* ↑ (successió [{{fullurl:OEIS:{{{id}}}}} {{{id}}}] a l'OEIS)
* ↑ La sèrie dels inversos dels nombres de Fibonacci proporciona una precisió de O ( k ) xifres per a la suma de k termes, mentre que la sèrie accelerada de Gosper proporciona O ( k $^2$) xifres.Gosper, William R. Acceleration of Sèries. Artificial Intelligence Memo # 304, Artificial Intelligence Laboratory, Massachusetts Institute of Technology, 1974, p.66.
* ↑ André-Jeannine, Richard «Irrationalité de la Somme des inverses de Certain suites recurrents». C. R. Acad. Sci Paris Ésser. I Math., 308, 19, 1989, p. 539-541.
* ↑ (successió [{{fullurl:OEIS:{{{id}}}}} {{{id}}}] a l'OEIS)