OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Filmweb

Filmweb és una base de dades en línia d'informació relacionada amb pel·lícules, sèries de televisió, actors i personal de l'equip de filmació personal. Des del 2011, la base de dades també conté videojocs. Filmweb es va llançar el 18 de març de 1998. És un lloc en polonès i la base de dades de pel·lícules poloneses més gran.

## Història

Filmweb va ser creat per Artur Gortych i llançat el 18 de març de 1998. El 20 de gener de 2000, es va convertir en el primer lloc web polonès disponible a través del Wireless Application Protocol. L'any 2005 es va posar en marxa Filmweb PRO (adreçat a professionals de l'entreteniment).
El 20 de maig de 2010 es va llançar la versió beta del lloc web, i Filmweb també va començar a utilitzar un algorisme nou, anomenat Gustomierz (Tastòmetre). Els usuaris registrats, que han puntuat almenys 50 pel·lícules, poden veure quant se suposa que els agrada una pel·lícula concreta i trobar usuaris similars. El motor es basava en les teories Knn i SVD, així com els propis estudis de Filmweb. L'equip d'informàtics designat expressament encara millora la tecnologia. El 16 de setembre de 2010 es va llançar un nou disseny de la pàgina d'inici de la base de dades. El 18 de gener de 2011 es van afegir videojocs a la base de dades.
La primera aplicació mòbil de Filmweb, per a iOS, es va estrenar el novembre de 2011. Va ser seguida pel llançament d'una aplicació Android el 4 de febrer de 2012, i una app Windows Phone el març de 2012.

## Referències

* ↑ «3. edycja konkursu Filmwebu "POWIĘKSZENIE"» (en polonès). Polskie Radio, 20-06-2013. [Consulta: 6 octubre 2013].
* 1 2 Gajewski, Maciej. «Nowy Filmweb, czyli Gustomierz prawdę ci powie» (en polonès). Chip, 17-09-2010. Arxivat de l'original el de març 4, 2016. [Consulta: 6 octubre 2013].
* 1 2 «Gustomierz» (en polonès). Filmweb. [Consulta: 28 maig 2012].
* ↑ Ratuszniak, Beata. «Filmweb zmienia stronę główną» (en polonès). interaktywnie.com, 17-09-2010. [Consulta: 6 octubre 2013].
* ↑ Kasperski, Mateusz. «Aplikacja Filmwebu dostępna na Androidzie (wideo)» (en polonès). Computer Bild, 05-02-2013. [Consulta: 6 octubre 2013].
* ↑ Chrobot, Michał. «Debiutuje aplikacja Filmwebu dla Windows Phone» (en polonès). Computer Bild, 04-03-2013. [Consulta: 6 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Filmweb - Lloc web oficial
# Mas Blanc (Argentona)

El Mas Blanc és una masia d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una singular masia composta per dos edificis simètrics, amb dos cossos cadacun perpendiculars a la façana, de planta baixa i pis, amb teulada a doble vessant i carener perpendicular a la façana.
Fou reformada per l'arquitecte Joaquim Viladevall Marfà el 1941.
L'edifici de llevant té una gran galeria porticada amb portal d'arc de mig punt de pedra granítica de dotze dovelles i dues finestres de pedra. La cantonera és de carreus de pedra.
L'edifici de ponent té un portal de pedra quadrat i tres finestres de pedra. Al seu costat hi ha una capella amb un gran campanar.
Les finestres de la planta baixa tenen reixes treballades de forja.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas Blanc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Du Bo

Du Bo (杜伯) va ser el duc de Tangdu (唐杜公) durant el regnat del Rei Xuan de Zhou (827 – 781 aEC). D'acord amb la llegenda, els tangdu eren descendents de la gent que havia viscut a l'Estat de Tang, un ducat situat a l'oest de l'Estat de Yi a la província de Shaanxi. Aquest ducat va ser anihilat per Zhou Gong Dan (el Duc de Zhou), però el seu nebot Zhou Cheng Wang va permetre a la Dinastia Tang formar un nou Estat de Du, i ésser coneguts com els Tangdu o Du Shi (杜氏).

## Referències

* ↑ Origen de Du*, Tu*, Do* (anglès)
# Via Crucis

El Via Crucis (expressió llatina que significa "Camí de la creu") és una pràctica devocional catòlica que recorda els moments de la vida de Jesús de Natzaret des que va ser fet presoner fins a la seva crucifixió i sepultura (Passió de Jesús). Tradicionalment es rememora a les esglésies durant la quaresma i per Setmana Santa i en molts pobles hi ha la tradició de fer-ho en processó pels carrers acompanyant la imatge de Jesús en creu. Per extensió l'expressió també s'utilitza per expressar grans dificultats.

## Estacions

Als moments del Via Crucis se'ls anomena "estacions" i tradicionalment són les 14 llistades a continuació:
* Primera estació: Jesús és condemnat a mort
* Segona estació: Jesús porta la creu a coll
* Tercera estació: Jesús cau per primera vegada sota el pes de la creu
* Quarta estació: Jesús troba la seva mare, la Verge Maria
* Cinquena estació: El Cirineu ajuda Jesús a portar la creu
* Sisena estació: Santa Verònica eixuga la cara de Jesús amb la vera icona
* Setena estació: Jesús cau per segona vegada a terra
* Vuitena estació: Jesús consola les dones de Jerusalem
* Novena estació: Jesús cau per tercera vegada a terra
* Desena estació: Jesús és despullat dels seus vestits
* Onzena estació: Jesús és clavat a la creu (Crucifixió)
* Dotzena estació: Jesús mor en la creu
* Tretzena estació: Jesús és davallat de la creu (Davallament)
* Catorzena estació: Jesús és col·locat en el sepulcre (Enterrament)
Sota el papat de Joan Pau II es creà un nou Via Crucis amb estacions basades en fets del Nou Testament, ja que l'anterior recull molts passatges dels Evangelis apòcrifs. Les estacions del nou Via Crucis són les següents:
* Primera estació: Pregària a l'Hort de Getsemaní
* Segona estació: Jesús és arrestat
* Tercera estació: Jesús és condemnat pel Senedrí
* Quarta estació: Sant Pere nega Jesús
* Cinquena estació: Jesús és condemnat a mort per Pilat
* Sisena estació: Jesús és flagel·lat i coronat d'espines
* Setena estació: Jesús carrega la creu
* Vuitena estació: El Cirineu ajuda Jesús a portar la creu
* Novena estació: Jesús consola les dones de Jerusalem
* Desena estació: Jesús és clavat a la creu
* Onzena estació: Jesús promet el Paradís al lladre bo
* Dotzena estació: Jesús parla a Joan i Maria
* Tretzena estació: Jesús mor a la creu
* Catorzena estació: Jesús és col·locat en el sepulcre

### Representació gràfica
## Referències

* ↑ «Diccionari de religions | TERMCAT». [Consulta: 25 abril 2019].
* ↑ «RodaMots - viacrucis». [Consulta: 25 abril 2019].
* ↑ «Las estaciones del vía crucis o viacrucis – Ilustraciones y significado» (en castellà). [Consulta: 29 abril 2019].
* ↑ «Estaciones del Via Crucis, Juan Pablo II». [Consulta: 29 abril 2019].

## Vegeu també

* Via Crucis de Montserrat

## Enllaços externs

* Via Crucis Vivent de Sant Hilari Sacalm
* Via Crucis Virtual de Llerona Arxivat 2020-08-08 a Wayback Machine.
# Àngel Sabata Figa

Àngel Sabata Figa (Barcelona, 28 de març de 1911 - Barcelona, 24 de setembre de 1990) va ser un nedador, waterpolista i entrenador català que va competir durant les dècades de 1920, 1930 i 1940.
Membre del Club Natació Barcelona, fou vuit vegades campió de Catalunya i 10 d'Espanya en diferents distàncies de natació. Establí sis vegades els rècords català i estatal dels 50, 100 i 4×200 metres lliures entre 1931 i 1934. Com a jugador de waterpolo fou campió de Catalunya de primera categoria (1934) i d'Espanya (1942, 1943). Amb la selecció espanyola, disputà els Campionats d'Europa de 1934 i els Jocs Olímpics d'Amsterdam de 1928 i de Londres de 1948. Posteriorment fou seleccionador estatal de waterpolo fins al 1960. El 1948 va rebre la medalla al mèrit esportiu de la federació catalana de natació.

## Referències

* ↑ «Angel Sabata Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 de juliol 2009. [Consulta: 26 juliol 2018].
* ↑ Àngel Sabata Figa a enciclopedia.cat
# Anna Maria Bisi

Anna Maria Bisi (1938 - 1988), coneguda com A. M. Bisi, va ser una arqueòloga i acadèmica italiana, especialitzada en els fenicis i púnics.

## Trajectòria

Va rebre el suport de Sabatino Moscati quan es va doctorar i després va publicar Il Grifone: dalle origini Orientali al VI secolo a. C. en 1965 i dos anys més tard Le Stele puniche, de nou en Studi Semitici però esta vegada sobre arqueologia púnica. Bisi va ser nomenada professora d'Antiguitats Púniques a la Universitat de Roma La Sapienza el 1969, i professora d'Arqueologia de l'Antic Orient Pròxim a la Universitat d'Urbino el 1971. Les seues investigacions es van centrar en l'artesania i la iconografia, a través de les quals va estudiar la difusió de la cultura fenícia i les relacions culturals a tota la Mediterrània.

## Referències

* ↑ «Anna Maria Bisi». Breaking Ground: Women in Old World Archaeology. Brown University. [Consulta: 3 abril 2018].
* ↑ «Anna Maria Bisi». Women in Old World Archaeology. Brown University. [Consulta: 3 abril 2018].
* ↑ Gilbert, Charles-Picard «Anna-Maria Bisi (1938-1988)» (en francès). Antiquités africaines, 27, 1, 1991, pàg. 13 [Consulta: 3 abril 2018].
# Belkıs Şevket

Belkıs Şevket o Belkıs Şevket Hanım (dates de naixement i mort desconegudes) fou una activista i feminista turca otomana. Una de les fundadores de la Müdâfaa-i Hukûk-u Nisvân Cemiyeti (‘Societat per a la Protecció dels Drets de les Dones', en turc otomà), establerta el 1913, i escriptora de la revista Kadınlar Dünyası (‘Món de les Dones', en turc) publicada entre 1913 i 1921, primerament amb periodicitat diària i després setmanal. Belkıs Şevket Hanım va ser també la primera dona turca a volar, l'1 de desembre de 1913.
Belkıs Şevket era professora d'anglès, música i educació infantil. Es dedicà a escriure a la revista Kadınlar Dünyası com a contribució a la lluita de la dona turca per la igualtat amb l'home i per defensar els drets de les dones d'altres llocs del món.
L'objectiu del vol era, per a la Societat per a la Protecció dels Drets de les Dones, recaptar diners a fi de comprar un avió militar per a l'Exèrcit otomà. Amb aquesta intenció, Belkıs Şevket Hanım havia preparat una carta que deia:
<<Osmanlı Müdâfaa-i Hukûk-u Nisvân Cemiyeti azasından ve Kadınlar Dünyası muhabirlerinden Belkıs Şevket, Osmanlı ve İslam kadınlığı namına havada tayrân ederken “Kadınlar Dünyası” ismi ile muhterem ordumuza bir tayyare ihdâsını bilâ tefrîk-i cins ve mezhep Osmanlı kadınlığından bekler.>> (Belkıs Şevket, membre de la Societat per a la Protecció dels Drets de les Dones i periodista de la Kadınlar Dünyası, mentre vola per l'aire en nom de la dona otomana i musulmana, espera de les dones otomanes, sense distinció ètnica ni religiosa, (llur contribució per a) regalar un avió, amb el nom de "Kadınlar Dünyası" ('Món de les Dones') al nostre honorable exèrcit.)
Pilotat pel capità Fethi Bey, i en roba islàmica, Belkıs Şevket Hanım volà a bord d'un Deperdussin TT anomenat Osmanlı (Otomà) des de Yeşilköy fins a Kadıköy, per damunt de diversos barris d'Istanbul, repartint des de l'aire aquesta nota. A la fi de la campanya es van recollir 2.622 kuruş, que no van ser suficients per comprar un avió. El vol fou mencionat en una notícia del diari alemany Berliner Tageblatt, amb les paraules "un gest coratjós que cal considerar amb atenció". Belkıs Şevket fou homenatjada i la seva foto penjada al Museu Militar.
Belkıs Şevket Hanım és esmentada com una de les primeres escriptores turques al "Nevsal-i Milli", un almanac de 1914.

## Referències

* 1 2 Belkis Sevket Hanim (turc)
* ↑ Arxivat 2016-07-06 a Wayback Machine. Osmanlı Basın Hayatında Kadınlar Dünyası Dergisi (turc)
* ↑ Türk Hava Kuvvetleri (turc)
* ↑ M. Şükrü Hanioğlu. Ataturk: An Intellectual Biography. Princeton University Press, 9 maig 2011, p. 210–. ISBN 1-4008-3817-7.
* ↑ http://www.canerel.com.tr/v2/images/publication/20151201ILKHavaciTurkKadini.pdf Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine.
* ↑ https://web.archive.org/web/20150610223704/http://www.hvkk.tsk.tr/TR/IcerikDetay.aspx?ID=29&IcerikID=81
* ↑ Ömer Çaha. Women and Civil Society in Turkey: Women's Movements in a Muslim Society. Taylor & Francis, 24 febrer 2016, p. 65–. ISBN 978-1-134-77135-6.
* ↑ Kadin edebiyati arastirmalarina bir kaynak olarak Nevsal-i Milli Yakup Öztürk (turc)
# Al·leluia

La paraula al·leluia (de l'hebreu הַלְּלוּיָה, hallelu yah, 'lloeu Déu') és una de les paraules més antigues de la fe monoteista i és utilitzada en la tradició judeocristiana en demostració de goig o per a donar gràcies a Déu per alguna cosa. La seua traducció literal és 'Lloeu el senyor!' Per a la majoria dels cristians, esta és la paraula més alegre per a lloar el Senyor.
Altres transliteracions, preses d'altres llengües, són Halleluyah, Hallelujah o Alleluia.
En el catolicisme cantar al·leluia és celebrar la resurrecció de Crist i lloar Déu.

## Usos litúrgics

Durant els primers segles d'existència de l'Església catòlica només es cantava Al·leluia el Diumenge de Resurrecció, després es va començar a fer ús de l'expressió durant tot el temps Pasqual, per a acabar posteriorment tots els diumenges.
Avui en dia, també a l'Església oriental s'escolta en totes les èpoques de l'any, i finalment tots els dies de l'any. El ritu occidental segueix l'ordenament de Sant Gregori I (590-604) sobre la celebració de la missa, per la qual cosa es canta des de la Pasqua fins al Pentecosta, però no durant temps penitencials com la quaresma (on tampoc no es canta el Gloria in excelsis), les misses de difunts o les misses firals del temps d'Advent.
Dins dels textos bíblics, els Salms són fonamentalment una alabança, per la qual cosa molts comencen amb eixa paraula (106, 111, 112, 113, 135, 146, 147, 148, 149, 150) o acaben així (105, 115, 116, 117).
Sant Agustí relaciona la litúrgia amb el temps celestial dient que aquells que a la Terra diguin amén per a acceptar Déu plenament, al cel diran al·leluia per cantar la seua glòria i el seu poder.

## Forma musical

A totes les litúrgies cristianes l'Al·leluia té forma antifonal, cantant-se esta expressió, molt adornada amb melismes, entre versicle i versicle del salm o oració. De forma més senzilla, moltes peces acaben simplificant-se a l'aclamació, un vers i, de nou, l'aclamació, seguint l'estructura següent:
Al·leluia + Vers + Al·leluia

## Vegeu també

* El Messies de Händel
* Hàmdala
# Agustí Bertomeu López

Agustí Bertomeu López (Barcelona, 18 d'abril de 1939) va ser un jugador de bàsquet català de la dècada de 1950.
Es formà al Club Esportiu Laietà. Amb 17 anys pujà al primer equip, on jugà fins 1958. A continuació jugà al CB Aismalíbar de Montcada i Reixac. Després d'un temps allunyat dels pavellons per a realitzar el servei militar, tornà al Laietà, per ajudar-lo a ascendir a primera divisió, la temporada 1961-62. En acabar la temporada decidí posar fi a la seva carrera esportiva, amb només 23 anys d'edat.
Amb la selecció espanyola jugà un total de 15 partits i participà en els Jocs Olímpics de 1960.

## Referències

* 1 2 «Agustí Bertomeu López». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ases del basket» (en castellà). Mundo Deportivo, 26-10-1984 [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Jugadors internacionals» (en castellà). FEB, 2010 [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Ficha en sports reference». Arxivat de l'original el 2012-11-08. [Consulta: 21 gener 2024].
# Estret de Geòrgia

L'estret de Geòrgia (en anglès, Strait of Georgia o Georgia Strait; entre 1800-65, Gulf of Georgia) és un estret marí de la costa occidental d'Amèrica del Nord que separa l'Illa de Vancouver, de la part continental. Les seues aigües i riberes pertanyen en la seua majoria a la Colúmbia Britànica, Canadà, encara que la part més meridional pertany a l'estat de Washington, Estats Units.

## Geografia

En l'estret es troben el grup de les illes del Golf i la ciutat de Vancouver que és el port principal de l'estret. Té uns 240 quilòmetres de longitud i en la part meridional s'eixampla esdevenint una veritable badia o golf que acaba en la intersecció amb el Puget Sound i l'estret de Juan de Fuca. Al nord, l'estret acaba a l'estret de Johnstone i en les embocadures dels entrants o badies de Bute (Bute Inlet) i Desolació (Desolation Sound). L'amplada varia des 18,5 km fins als 55 km
El conjunt format per l'estret de Geòrgia, l'estret de Juan de Fuca i el Puget Sound, és anomenat de forma informal com el «mar dels Salish» (en anglès, Salish Sea) com un tribut a les poblacions indígenes d'aquesta regió.

### Entrants de mar de l'estret de Geòrgia

Els principals braços o entrants de mar de l'estret són els següents:
* Burrard Inlet;
* Howe Sound;
* Jervis Inlet;
* Desolation Sound;
* Toba Inlet;
* Bute Inlet.

## Illes de l'estret de Geòrgia

Les principals illes de l'estret són els següents:
* Illa de Vancouver
* Illes del Golf
* Illes del Golf del Sud: illes principals: Illa Saltspring, illa Gabriola, illa Galiano, illa Pender i illa de Valdés
* Illes del Golf del Nord: illes principals: Illa Texada, illa Hornby i illa Lasqueti

## Història
### Primeres Nacions

Les ribes de l'estret de Geòrgia han estat habitades des de fa milers d'anys per diverses poblacions d'amerindis del Canadà que formaven part del grup salish de la costa.

### L'Arribada dels Europeus

Els primers europeus que van explorar l'estret eren part de l'expedició liderada pel pilot José María Narváez a 1791. Un oficial de l'expedició, anomenat Francisco de Eliza, va nomenar l'estret com Gran Canal de La nostra Senyora del Rosari la Marinera, nom abreujat en els cartes espanyoles com Canal del Roser.
El capità britànic George Vancouver el va explorar en el retorn de la seva expedició de 1792 i li va donar el nom de Gulphe of Georgia (modernitzat com Gulf of Georgia a 1800) en homenatge al rei George III. Aquest nom es va mantenir en ús fins a 1865, quan va ser corregit per iniciativa del capità George Henry Richards pel d'estret de Geòrgia.

## Referències

* ↑ (anglès) Història del nom de l'Estret de Geòrgia Arxivat 2007-08-15 at Archive.is en el lloc web oficial Integrated Land Management Bureau (ILMB) du governament de la Colombie-Britannique

## Vegeu també

* Knight Inlet, fiord de la costa de la Colúmbia Britànica.
# Pedra d'en Muneret

La Pedra d'en Muneret es troba al Parc de la Serralada Litoral, la qual és un gran bloc de granit de 5 x 5 x 4 m fàcilment identificable per ésser el més gran d'aquesta zona.

## Descripció

A la banda sud forma una petita balma que segurament abans era més gran, ja que el sortint es veu trencat. Vora la fractura es poden observar cinc clivelles artificials per inserir-hi tascons, tècnica que ja empraven els romans per trencar la pedra. Aquestes clivelles, l'aspecte del trencament i la presència de petites pedreres modernes en aquesta zona, apunten que probablement va ésser trencada en època moderna per obtenir-ne pedra.
Segurament va ésser un abrigall o un lloc d'enterrament prehistòric, però l'única prova que en tenim és una petita destral de pedra polida trobada el 2005 en una de les escletxes. Ja en temps moderns, aquesta cavitat servia sovint de refugi a en Muneret, el propietari de les vinyes d'aquesta zona. Llegenda o realitat, s'explica que compartia aquest cau amb una serp.

## Accés

És ubicada a Cabrils: situats a la Roca Llobatera, baixem 110 metres fins a entroncar amb una pista que prenem a l'esquerra. Seguim 320 m fins a una altra pista que prenem a la dreta. Continuem 180 m i prenem una pista també a la dreta. A 50 m prenem un camí a la dreta, ample però abandonat. A 140 m veurem dues roques petites a l'esquerra, a uns metres del camí. En aquest punt baixem pel bosc en direcció SE fins a trobar a 40 m la gran roca. Unes restes de paret seca a la part alta i les esmentades clivelles ens ajuden a confirmar que estem en la roca correcta. Coordenades: x=445823 y=4598272 z=278.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàgs. 41-42.

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
* Catàlegs de Béns inventariats i precatalogats de Cabrils (català)
# Molí d'en Rubiol

El Molí d'en Rubiol és una obra d'Argentona (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Les restes del molí d'en Rubiol es troben a la riera de Riudameia, poc abans d'arribar al más homònim. El molí no està documentat en època medieval, tot i que no hi ha cap dubte que ja existia, ja que en la confessió que feia Apol·loni Riudemeia el 1559, a miquel Desbosch i de Sant Vicenç, senyor de Sant Vicenç de Burriac, ens en parla l com d'un molí derruït.

## Referències

* ↑ «Molí d'en Rubiol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Estudiant

Un estudiant és aquella persona dedicada a l'estudi de coneixements, aprenentatge o pràctica sobre alguna matèria, art o professió.

## Grup estudiantil

Un grup estudiantil està format per aquelles persones dedicades a les lectures, posades en pràctica i aprehensió de coneixements sobre alguna matèria o art. També són anomenats grups estudiantils a aquells formats per persones per a realitzar debats, marxes, jocs, etc en nom d'una institució educativa.

## Etimologia

L'ús actual de la paraula estudiant prové de l'edat mitjana. És resultat d'una deformació del significat de la paraula llatina "studere" i el seu substantiu "Studium". "Studere" es podria traduir com esforçar-se, o més correctament "posar zel a", ja que aquest verb llatí sempre es feia servir amb un complement. Després un estudiant en l'època romana era algú que s'esforçava, no algú que aprenia, aquests últims eren anomenats "discipuli" la qual cosa es tradueix com "aprendedores". Encara més, la matriu d'aquest verb la trobem en el grec "spudatzo", el qual té el mateix significat que en el llatí, però amb un èmfasi molt més gran.
Curiosament els grecs mai van usar aquest verb per a designar els que tenien l'ofici era aprendre, perquè mai ho van considerar un ofici especialment esforçat. L'ús actual de la paraula estudiant per a aquell que aprèn la podem trobar en els monestirs medievals i particularment en Sant Tomàs d'Aquino, que reflexiono sobre l'etimologia de la paraula estudi i va dir que els que abandonaven la recerca de la veritat eren els que no estaven disposats a esforçar-se a trobar-la, a fer el sacrifici de la vida ascètica per arribar-hi, per tant qui vol arribar a la veritat, o qui finalment arriba a ella és l'estudiant, l'esforçat, i d'allà que es va començar a anomenar estudiants als monjos, que es dedicaven a buscar a Déu i la veritat. Després el terme es va estendre a tot aquell que buscava la veritat en una àrea del coneixement determinada, i en una última deformació es va començar a anomenar estudiant a tot aquell que es dedicava a aprendre.

## Cicles d'ensenyament
### Espanya

* Educació Infantil fins a 3 anys
* Educació Infantil Obligatòria de 3 a 5 anys
* Educació Primària Obligatòria de 6 a 12 anys
** Primer de primària
** Segon de primària
** Tercer de primària
** Quart de primària
** Cinquè de primària
** Sisè de primària
* Educació Secundària Obligatòria de 12 a 16 anys
** Primer d'ESO
** Segon d'ESO
** Tercer d'ESO
** Quart d'ESO
* Batxillerat de 16 a 18 anys
** Primer de batxillerat
** Segon de batxillerat
* Cicles Formatius a partir de 16 anys
* Estudis Universitaris a partir de 18 anys

## Vegeu també

* Consell estudiantil.
* Dia de l'Estudiant.

## Enllaços externs

* http://www.estudiante.org
Viccionari