OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pforzheim

Pforzheim és una ciutat alemanya situada a l'estat federat de Baden-Württemberg. Es troba 25 km a l'est de Karlsruhe i 27 km a l'oest de Stuttgart. La ciutat es troba a la vall del riu Enz, al nord de la Selva Negra i té 128.922 habitants (2023). És coneguda com la ciutat de l'or (Goldstadt) a causa que durant molt de temps va ser el centre de la indústria de les joies i els rellotges a Alemanya.

## Geografia

La ciutat s'estén al llarg de 10 km de la vall del riu Enz, a més hi ha barris que es troben a les valls del riu Nagold (Dillstein i Weissenstein) i Würm (Würm). El clima és temperat i semihumit en la vall (mitjana anual: 11 °C) i temperat-fred i humit als altiplans (mitjana anual: 8 °C). Les diferències estacionals són molt pronunciades: durant l'estiu, la temperatura mitjana arriba als +20°, mentre a l'hivern és de només +1°. En les parts altes de la ciutat és freqüent que hi hagi neu.

## Població

Dels 128.992 habitants, al voltant de 85.000 habiten a la zona central i la resta es reparteixen entre els nous barris ubicats als afores. Al voltant del 18% són estrangers, i un 20% són russos nacionalitzats, motiu pel qual la ciutat es va transformar en un espai cultural i plural que es reflecteix en diversos clubs de les diverses comunitats d'immigrants. Les minories més nombroses són -a més dels russos nacionalitzats- els turcs, italians, croats i albanesos, i seguint en l'ordre polonesos, iugoslaus, portuguesos i espanyols.

## Personatges il·lustres

* Heinrich Otto Wieland (1877-1957), químic i professor universitari, Premi Nobel de Química de 1927.
* Carl Adolph Preyer (1863-1947) músic i compositor alemany

## Ciutats agermanades

La ciutat de Pforzheim es troba agermanada amb:
* Guernica (País Basc), des de 1989
* Saint-Maur-des-Fossés (França), des de 1989
* Vicenza (Itàlia), des de 1991
* Tschenstochau (Polònia), des del 24 d'agost 2007
* Irkutsk (Rússia), des de 18 setembre 2007
* Nevşehir (Turquia), des de 6 desembre 2007
* Komitat Győr-Moson-Sopron (Hongria), des de 2007
* Osijek (Croàcia), des del 29 juny 2008

## Enllaços externs

* Lloc oficial de Pforzheim
# Joan Martí i Centelles

Joan Martí i Centellas (l'Alcora, 1832 - Camprodon, 1902) fou un fotògraf de la primera generació de fotògrafs destacats de Barcelona, conegut principalment per la sèrie d'àlbums de fotografies de ciutats sota la denominació de "Belleses de ..", el primer d'ells dedicat a edificis i carrers de Barcelona amb el que va deixar testimoni gràfic de la ciutat de 1874 immersa en una transformació que en poc temps canviaria profundament.
A la maduresa de la seva professió va ser un precursor del cinematògraf.
A la seva mort, el seu fill Joan Martí Corrons va continuar amb l'activitat del seu taller.

## Activitat professional

A mitjans del segle xix iniciava la seva carrera com a fotògraf i va obrir botiga a la ciutat de Barcelona, al Pla de Palau, 4.
El 1874, en col·laboració amb l'enquadernador Pedro Vives, publiquen el llibre Belleses de Barcelona amb 50 imatges de la ciutat. Mostra l'espai tal com és, tant els nous edificis com l'espai ocupat de la ciutat vella. Martí ofereix un conjunt de fotografies, deixant que elles parlin per si mateixes. A l'inici de l'àlbum diu "Relació fotografiada dels seus principals monuments, edificis, carrers, passeigs i tot el millor que es troba a l'antiga capital del principat". Moltes ciutats europees ja feia anys que es publicaven àlbums similars, a Barcelona va ser tota una novetat, gairebé estranya.
La publicació, que es venia al preu d'una pesseta per cada fotografia, va tenir força èxit i es va veure ampliat amb noves edicions de Belleses de Montserrat i Belleses de Girona En un moment en el qual la principal dedicació del ram se centrava en el retrat, sembla que Martí havia realitzat retrats en daguerreotípia1, i sabem del cert que en va fer en ambrotípia2. i apareix ja com a innovador fotògraf en una notícia del Diari de Barcelona de 1865, on se'l cita ja com a reconegut professional. Quan tenia el taller al carrer Aglà número 6, segons s'anunciava en un directori de la ciutat3.

## Referències

* 1 2 «Cada día un fotógrafo / Fotógrafos en la red: Joan Martí», 17-10-2017. Arxivat de l'original el 2017-10-17. [Consulta: 24 abril 2021].
* 1 2 «Exposició Joan Martí». Ajuntament de Barcelona, 2008. Arxivat de l'original el 2021-04-24. [Consulta: 24 abril 2021].
* ↑ «Museus en línia. Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació. Generalitat de Catalunya - alcuza, oliera». [Consulta: 24 abril 2021].
# Portada/efemèride febrer 6

Natalie Cole
« 5 de febrer · 6 de febrer · 7 de febrer »
# Bettina Schmidt

Bettina Schmidt (Stassfurt, 2 de juny de 1960 - Eisenach, 28 d'abril de 2019) fou una conductora de luge alemanya que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya, durant les dècades de 1970 i 1980. Schmidt s'inicià en la natació i l'atletisme, per passar al luge a partir de 1974.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sarajevo, on guanyà la medalla de plata en la prova individual del programa de luge.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i una de plata a la Copa del món de luge i una d'or al Campionat d'Europa.

## Referències

* ↑ Bettina Schmidt's obituary (alemany)
* 1 2 3 «Bettina Schmidt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 d'abril 2011. [Consulta: 23 febrer 2020].
# Helene Thurner

Helene Thurner (Zams, 12 d'agost de 1938) és una conductora de luge austríaca, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on guanyà la medalla de bronze en la prova individual del programa de luge. Quatre anys més tard, als Jocs de Grenoble, fou novena en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata i dues de bronze al Campionat del món de luge i una de plata al Campionat d'Europa.

## Referències

* 1 2 «Leni Thurner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 22 febrer 2020].
# Walter Außendorfer

Walter Außendorfer (Tiers, 18 d'abril de 1939 - Tiers, 27 d'octubre de 2019) és un conductor de luge italià, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on fou setzè en la prova individual del programa de luge i junt a Sigisfredo Mair guanyà la medalla de bronze en la prova per parelles.

## Referències

* ↑ «Walter Außendorfer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2014. [Consulta: 18 febrer 2020].
# Wolfgang Scheidel

Wolfgang Scheidel (Erfurt, 1 de març de 1943) és un corredor de luge alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Grenoble, on fou desqualificat en la prova individual del programa de luge. Quatre anys més tard, als Jocs de Sapporo, guanyà la medalla d'or en la prova individual de luge.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i dues de bronze al Campionat del món de luge i dues plates al Campionat d'Europa.

## Referències

* 1 2 «Wolfgang Scheidel Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de març 2012. [Consulta: 17 febrer 2020].
# L'Olmu

Olmo (francès) o L'Olmu (cors) és un municipi francès, al departament d'Alta Còrsega (regió de Còrsega). L'any 1999 tenia 168 habitants.

## Geografia

A 1 de gener de 2024 Olmo es catalogà com a municipi rural amb habitatges dispersos, segons la nova quadrícula de densitat municipal de set nivells definida per l'INSEE l'any 2022. Es troba fora d'una unitat urbana. A més, el municipi forma part de la zona de captació de Bastia, de la qual és un municipi suburbà. Aquesta àrea, que inclou 93 municipis, es classifica en àrees de 50.000 a menys de 200.000 habitants.
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 211 | 281 | 180 | 142 | 98 | 168 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Jean-Antoine Pagani | | |
| Des del 2008 | Jean-Baptiste Cozzani | | |

## Notes

* ↑ «La grille communale de densité», 28-05-2024. [Consulta: 27 juin 2024].
* 1 2 «Olmo».
* ↑ El concepte d'àrea de captació de la ciutat va substituir l'antic concepte d'àrea urbana a l'octubre de 2020, per permetre comparacions coherents amb altres països de la Unió Europea.
* ↑ «Liste des communes component l'aire d'attraction de Bastia». [Consulta: 27 juin 2024]..
* ↑ Marie-Pierre de Bellefon, Pascal Eusebio, Jocelyn Forest, Olivier Pégaz-Blanc et Raymond Warnod (Insee). «En France, neuf personnes sur dix vivent dans l’aire d’attraction d’une ville», 21-10-2020. [Consulta: 27 juin 2024].
# Creu de terme de Vilanova de Bellpuig

Creu de terme de Vilanova de Bellpuig, o Creu del Solà, és una creu de terme del municipi de Vilanova de Bellpuig (Pla d'Urgell), situada a uns 100 m de l'inici del camí de Sant Martí. Està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de terme plantada damunt de tres bases de pedra; les dues primeres han estat col·locades posteriorment, i la superior és original. El fust de la creu és estilitzat i adquireix la forma octogonal, decorant-se amb estries. La creu, de petites dimensions, descansa damunt un capitell en forma trapezoidal: té quatre braços units, formant una estructura romboide. Al mig del creuer s'hi representa un conjunt d'elements vegetals que semblen voler reproduir el flordelisat.

## Història

Originalment, la creu estava situada al carrer Vell, en direcció a Bellpuig. L'original va ser destruïda i el 1951 es col·locà l'actual al mateix lloc, i l'any 1982 va ser traslladada a l'inici del camí de Sant Martí. En el moment del seu trasllat, la part superior de la creu es va trencar; l'actual reprodueix fidelment l'original. No se sap amb certesa de quina època és aquesta creu de terme, encara que podem suposar que pertany al moment en què Vilanova passa a dependre de la baronia de Bellpuig..

## Referències

* ↑ Yeguas i Gassó, Joan «Sobre escultura del segle XVI en creus de terme a Mascançà». Mascançà: revista d’estudis del Pla d’Urgell, no. 10, 2019, pàg. 161-72.
* 1 2 «Creu de terme de Vilanova de Bellpuig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
* ↑ «Creus de terme - Urgell». Camins de Muntanya.
# Miquel Villalonga Coll

Miquel Villalonga Coll (Maó, 1971 – 15 de gener de 2015), va ser un músic, activista cultural i estudiós de cultura popular i festiva, lligat especialment a la Colla de Geganters de Maó d'ençà del 1994. L'any següent, juntament amb un petit grup, hi va introduir la gralla, instrument llargament perdut a Menorca. Formaria part d'aquesta colla de grallers, no només com a sonador, sinó també com a professors fins a la seva mort. També va formar part, com a tabalista, de Colla de Diables de Maó, en què a la darrera tapa hi va introduir també la tarota. També havia après a tocar l'acordió i a casa tenia una petita col·lecció d'instruments d'arreu del món. Després d'haver fet feines diverses, va ser en una botiga de música on va desenvolupar la seva darrera etapa professional. Arran de les seva recerca sobre la cultura popular de Menorca, especialment pel que fa a la música, i els gegant, maternitzada principalment en dues publicacions (tot i que va fer xerrades arreu dels Països Catalans), va ser nomenat vocal de la Comissió assessora de la Cultura Popular Menorquina del Consell Insular de Menorca. A més a més, va ser l'encarregat de restaurar els gegants de la ciutat de Maó, en Tomeu i na Guida, més d'una vegada i també va ser el creador d'en Miquelet es Salero, pel qual també en va compondre un ball. La política va ser molt important en la seva vida, va ser una persona de conviccions obertament comunistes i antibel·licistes (de fet, havia estat participat dels moviments d'insubmissió al servei militar obligatori) i habitual en els cercles d'Esquerra de Menorca - Esquerra Unida.

## Obres

* Villalonga Coll, Miquel. 2013. Les dues històries d’en Tomeu i na Guida. Tornaveu, 24/09/2013.
* Villalonga Coll, Miquel. 2008. Colla de Diables de Maó: 10 anys de foc. Il·lustracions: Xec Febrer Martí. Maó.
* Miquel Villalonga Coll. 2007. Música per a una festa. Il·lustracions de Malayerba. Ciutadella: Col·lectiu Folklòric de Ciutadella.
* Villalonga Coll, Miquel. 2004. Gegants de Mercadal i Fornells : 25 anys de presència a les nostres festes patronals. Dins Programes de les festes de Sant Martí (es Mercadal), p. 27-38.
* Villalonga Coll, Miquel. 2002. En Tomeu i na Guida : una història gegant. Maó.

## Referències

* ↑ «f e s t e s . o r g l'espai on comença la festa». [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Bañón, Laura «Miquel Villalonga Coll, professor de gralla». Menorca, 29-09-2014, pàg. 48.
* ↑ Menorca, Redacción. «Miquel Villalonga Coll, impulsor y divulgador de los gigantes de Maó» (en castellà), 19-01-2015. [Consulta: 15 gener 2025].
# Luis Rioja González

Luis Jesús Rioja González (16 d'octubre de 1993) és un futbolista professional andalús que juga com a volant esquerre, actualment al Valencia CF.

## Carrera esportiva

Rioja va néixer a Las Cabezas de San Juan, Sevilla, Andalusia, i es va formar al CD Cabecense. Va debutar com a sènior el 2 de setembre de 2012, jugant els últims 22 minuts d'una victòria a casa per 2-0 contra el Cadiz CF B, a la Tercera Divisió
Rioja va marcar el seu primer gol de sènior el 18 de novembre de 2012, en 4-0 contra l'Arcos CF, i va acabar la temporada 2012-13 amb quatre gols en 35 aparicions. El 27 de juny de l'any següent, va signar un contracte de tres anys amb el Reial Madrid CF i va ser assignat a l'equip C a la Segona Divisió B.
El 27 de juliol de 2014 Rioja es va incorporar a un altre equip filial, el Celta de Vigo B a la tercera divisió. El 4 de gener de 2017, va fitxar pel Marbella FC.
El 23 de juliol de 2018, Rioja va acordar un contracte de dos anys amb la UD Almeria de segona divisió. Hi va fer el seu debut professional el 17 d'agost, començant com a titular en una derrota per 0-1 fora de casa contra el Cadis CF.
Rioja va marcar el seu primer gol professional el 26 d'agost de 2018, el primer gol en l'empat 1-1 a casa contra el CD Tenerife. Va ser titular habitual del club durant la la campanya, contribuint amb quatre gols en 39 aparicions.
L'1 de juliol de 2019, Rioja va signar un contracte de quatre anys amb el Deportivo Alavés de la Lliga, que va activar la seva clàusula de rescissió. Va debutar a la categoria el 18 d'agost, com a titular en una derrota a casa per 1-0 contra el Llevant UE.

## Referències

* ↑ «Luis deja el Cabecense y ya es oficialmente merengue» (en castellà). Estadio Deportivo, 27-06-2013. [Consulta: 16 juliol 2018].
* ↑ «Luis Rioja, velocidad y desborde para el Celta B» (en castellà). Celta Vigo, 27-07-2014. [Consulta: 16 juliol 2018].
* ↑ «El Marbella FC ficha a Luis Rioja, procedente del Celta de Vigo» (en castellà). Marbella 24 Hores, 04-01-2017. [Consulta: 16 juliol 2018].
* ↑ «Luis Rioja, extremo zurdo, décimo fichaje del Almería» (en castellà). UD Almería, 23-07-2018. [Consulta: 24 juliol 2018].
* ↑ «Álex Fernández da la primera victoria de la temporada al Cádiz» (en castellà). Marca, 17-08-2018. [Consulta: 17 agost 2018].
* ↑ «Malbasic rescata un punto para el Tenerife» (en castellà). Diari AS, 26-08-2018. [Consulta: 5 novembre 2018].
* ↑ «Luis Rioja llega al Deportivo Alavés» (en castellà). Deportivo Alavés, 01-07-2019. [Consulta: 1r juliol 2019].
* ↑ «Joselu y Pacheco dan la primera victoria al Alavés» (en castellà). Marca, 18-08-2019. [Consulta: 19 agost 2019].

## Enllaços externs

* Luis Rioja González a BDFutbol
* Luis Rioja González a La Preferente (castellà)
* Luis Rioja González, Fitxa a Soccerway
# Unió d'Agricultors Letons

La Unió d'Agricultors Letons (letó Latvijas Zemnieku savienība, LZS) és un partit polític de Letònia, de caràcter agrarista i centrista. Fou fundat el 1917 i fou el partit més important de Letònia en el període d'entreguerres, ja que molts primers ministres foren d'aquest partit. Fou prohibit quan l'Exèrcit Roig envaí el país el 1940 i els seus dirigents foren deportats o afusellats.
El 1990 va reprendre les seves activitats, tot i que no arribat a assolir la importància que havia tingut. les eleccions de 2002 es va unir al Partit Verd de Letònia per a promoure la Unió de Verds i Agricultors (Zaļo un Zemnieku savienība), i van obtenir el 9,5% dels vots i 12 escons. A les eleccions legislatives letones de 2006 va obtenir 18 escons i fou la segona força més votada al Saeima. A les eleccions de 2010 van obtenir el 19,68% dels vots i 22 escons (13 el LZS), quedant com a tercera força del Saeima.

## Resultats electorals
### Eleccions legislatives

| Any | Líder | Resultats | Resultats | Resultats | Resultats | Resultats | Pos. | Govern |
| Any | Líder | Vots | % | ± | Escons | +/– | Pos. | Govern |
| 1920 | Kārlis Ulmanis | 126,434 | 17.79 | Nou | 26 / 150 | Nou | 2n | Coalició |
| 1922 | Kārlis Ulmanis | 132,764 | 16.77 | 1.02 | 17 / 100 | 9 | = 2n | Coalició |
| 1925 | Kārlis Ulmanis | 125,070 | 15.03 | 1.74 | 16 / 100 | 1 | = 2n | Coalició |
| 1928 | Kārlis Ulmanis | 139,173 | 14.97 | 0.06 | 16 / 100 | = | = 2n | Coalició |
| 1931 | Kārlis Ulmanis | 118,443 | 12.25 | 2.72 | 14 / 100 | 2 | = 2n | Coalició |
| República Socialista Soviètica de Letònia |||||||||
| 1993 | Jānis Kinna | 119,116 | 10.65 | Nou | 12 / 100 | Nou | 4t | Coalició |
| 1995 | Jānis Kinna | Coalició KDS-LZS-LDP | Coalició KDS-LZS-LDP | Coalició KDS-LZS-LDP | 3 / 100 | 9 | 6è | Coalició |
| 1998 | Jānis Kinna | 23,732 | 2.48 | 3.88 | 0 / 100 | 3 | 7è | Extraparlamentari |
| 2002 | Augusts Brigmanis | Dins la ZZS | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 7 / 100 | 7 | 5è | Coalició |
| 2006 | Augusts Brigmanis | Dins la ZZS | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 12 / 100 | 5 | 2n | Coalició |
| 2010 | Augusts Brigmanis | Dins la ZZS | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 13 / 100 | 1 | 3r | Coalició |
| 2011 | Augusts Brigmanis | Dins la ZZS | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 5 / 100 | 8 | 5è | Oposició |
| 2014 | Augusts Brigmanis | Dins la ZZS | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 11 / 100 | 6 | 3r | Coalició |
| 2018 | Augusts Brigmanis | Dins la ZZS | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 5 / 100 | 6 | 6è | Oposició |
| 2022 | Armands Krauze | Dins la ZZS | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 11 / 100 | 6 | 2n | Oposició (2022-23) |
| 2022 | Armands Krauze | Dins la ZZS | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 11 / 100 | 6 | 2n | Coalició |

### Parlament Europeu

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Grup |
| 2004 | Baiba Rivža | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 0 / 9 | Nou | – |
| 2009 | Baiba Rivža | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 0 / 8 | = | – |
| 2014 | Andris Bērziņš | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 1 / 8 | 1 | EFDD (2014) NI (2014-15) ALDE (2015-19) |
| 2019 | Dana Reizniece-Ozola | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 0 / 8 | 1 | – |
| 2024 | Harijs Rokpelnis | Dins la ZZS | Dins la ZZS | 0 / 9 | = | – |
# Pilar Pedraza Martínez

Pilar Pedraza (Toledo, 1951) és doctora en història i professora a la Universitat de València. Ha traduït del llatí obres enigmàtiques renaixentistes i barroques, com els Emblemas de Alciato, el Sueño de Polifilo i La fuga de Atalanta. Fins ara ha publicat diverses novel·les, entre les quals Las joyas de la serpiente, La fase del rubí i La pequeña Pasión, a Tusquets, Las novias inmóviles (Lumen) i Paisaje con reptiles, Piel de Sátiro i Arcano trece, a Valdemar. És autora, a més, de llibres de cinema, entre els quals Fellini (Cátedra), Metrópolis (Paidós) i La mujer pantera (Nau Llibres) i dos assaigs sobre figures de la feminitat: La bella, enigma y pesadilla (Tusquets) i Máquinas de amar (Valdemar). Intenta que la seva escriptura de ficció i els seus treballs d'assaig tinguin una certa unitat, perquè els considera branques del mateix arbre. L'apassiona la literatura fantàstica, que cultiva des de sempre al marge de les modes.
Per a Pilar Pedraza el que és important de la literatura fantàstica és que és la literatura essencial, la que explica històries interiors al marge de l'anomenada "literatura" institucional. La monstruositat, la mort, el fantasma, el dubte, la inevitabilitat de la realitat són alguns dels seus temes preferits.
Pedraza es va doctorar en història per la Universitat de València el 1982. Fou Consellera de Cultura durant el segon govern de la tercera legislatura autonòmica del Consell de la Generalitat Valenciana, entre el 12 de juliol de 1993 i el 6 de juliol de 1995. Hi fou designada pel PSPV.

## Referències

* ↑ Vilar-Bou, José Miguel «“Los jóvenes deben crear sus propios ídolos culturales, y los nuestros deben quedar atrás”». Eldiario.es, 23-01-2016 [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «Pilar Pedraza». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Julius Geertz

Julius Geertz (Hamburg, 21 d'abril de 1837 - Brunsvic, 21 d'octubre de 1902) va ser un artista alemany de l'escola de pintura de Düsseldorf.

## Biografia

Geertz va néixer a Hamburg, on va començar els seus estudis artístics amb els germans Günther Gensler i Martin Gensler , després va treballar durant un temps com a estudiant privat del primer, després del qual es va convertir en alumne d’Adolf des Coudres a Karlsruhe. Es va traslladar a Düsseldorf el 1860 i va entrar a l'estudi de Rudolf Jordan. El 1864 va viatjar a París, on va estudiar l'obra dels antics mestres, i després a la Bretanya i els Països Baixos.
Després es va instal·lar a Düsseldorf, on va pintar escenes de gènere, en part serioses, en part humorístiques, extretes de la vida corrent i dels fets dels joves; entre aquests , Der Verbrecher nach der Verurteilung ('El criminal després del judici') va establir la seva reputació. Se'l compta com un de l'anomenada Escola de Düsseldorf.
Les seves obres es distingeixen per un seriós esforç per capturar la veritat de la vida del caràcter individual, un excel·lent dibuix i un ús del color, així com un ús freqüent de l'humor subtil. Va ser membre de la societat de pintors de Düsseldorf Malkasten ('caixa de pintura').
Geertz va morir a Braunschweig.
El seu fill Henry Ludwig Geertz (nascut el 1872 a Düsseldorf; data i lloc de mort desconeguts) va estudiar des de 1889 a la Kunstakademie Düsseldorf amb Peter Janssen, i des de 1893 a les classes de pintura de Julius Roeting i Eduard von Gebhardt. Va ser membre de la Hamburger Künstlerverein ("Societat d'Artistes d'Hamburg"). Entre les seves obres principals hi ha el retrat de grup dels membres fundadors de la Hamburgische Wissenschaftliche Stiftung ("Societat científica d'Hamburg").

## Obres seleccionades

* Zerniert und Kapituliert
* Zwei heitere Kinderbilder
* Folgen des Schularrestes
* Der Fliegenfänger
* Die Dorfschule
* Wacht am Rhein
* Kriegsgefangene
* Das Mädchen mit dem Vogelnest
* Der Bettelpfennig

## Referències

* ↑ Friedrich Schaarschmidt: Zur Geschichte der Düsseldorfer Kunst, insbesondere im XIX. Jahrhundert. Kunstverein für die Rheinlande und Westfalen, Düsseldorf 1902,
* ↑ «Umleitung | Hamburg University Press». [Consulta: 8 gener 2024].