OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Galeria Tretiakov

La Galeria Estatal Tretiakov (en rus: Госуда́рственная Третьяко́вская галере́я, Gosudàrstvennaia Tretiakóvskaia galereia) és una galeria d'art ubicada a Moscou, Rússia, considerada el principal dipositari d'obres d'art russes en el món.

## Història

Va ser fundada el 1856 pel comerciant moscovita Pàvel Mikhàilovitx Tretiakov (1832-1898), qui va adquirir diverses obres d'artistes russos contemporanis, amb l'objectiu de crear una col·lecció artística, que va esdevenir finalment aquest museu d'art nacional. El 1892, Tretiakov presentar el seu ja famós repertori a la nació russa.
El maig de 2012 va ser la seu del Campionat del món d'escacs de 2012, disputat entre Viswanathan Anand i Borís Guélfand.

## Arquitectura del museu

La façana de l'edifici que alberga la galeria, va ser dissenyada pel pintor Víktor Vasnetsov, a l'estil típic d'un conte de fades rus. Va ser construït entre 1902 i 1904 al sud del Kremlin de Moscou. Durant el segle xx, la galeria es va estendre cap a diversos immobles adjacents, incloent l'Església de Sant Nicolau a Khamóvniki. Una edificació nova, localitzada al Krimski Val, és usada per a la promoció d'art rus modern.

## La col·lecció

La col·lecció està formada per més de 130.000 obres d'art, del nivell de la Mare de Déu de Vladímir i la Trinitat d'Andrei Rublev, fins a la monumental Composició VII de Vassili Kandinski i el Quadrat Negre de Kazimir Malévitx. El 1977, la galeria contenia una significativa part de la col·lecció de George Costakis. A més, hi figuren d'altres obres igualment importants dels artistes Ivan Aivazovski, Ivan Argunov, Andrei Kolkutin, Valentín Serov, Vassili Polénov, Aleksandr A. Ivanov, Dmitri Levitski, Ilià Repin, Mikhaïl Nésterov, Ivan Xixkin i Marc Chagall.

## Icona de la Mare de Déu de Vladímir

La icona de la Mare de Déu de Vladímir és una antiquíssima obra mestra de la pintura romana d'Orient del segle xi. En primera instància, al portar-la de l'Imperi Romà d'Orient, es va guardar a Kíev. D'allà el príncep Andrei Bogoliubski el 1155 la va portar a Vladímir a la catedral de l'Assumpció, després, el 1395, sota el govern del príncep Basili I de Moscou, fill de Demetri I de Moscou, va ser enviada a Moscou i dipositada a la catedral de la Dormició (Moscou). Des de 1930 es conserva en aquesta galeria.

## Referències

* ↑ «Tretyakov Gallery to host chess crown battle». RT.com, 20-02-2012. [Consulta: 29 febrer 2012]. (anglès)
* ↑ «FIDE to receive 10-12 million Euros for upcoming cycles». chessbase.com, 22-02-2012. [Consulta: 1r març 2012]. (anglès)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Galeria Tretiakov. Arxivat 2007-02-17 a Wayback Machine.
* Il·lustracions de la col·lecció de la Galeria Estatal Tretiakov.
* Obres mestres de la galeria Tretiakov
# Antoni Tomàs i Pastor

Antoni Tomàs i Pastor (Llucmajor, Mallorca, 1867 - Palma, Mallorca, 1936) va ser un historiador i eclesiàstic mallorquí.
El 1890 fou ordenat prevere i, més endavant, el 1893, va ingressar a la congregació dels Missioners dels Sagrats Cors de Jesús i Maria, de la qual va arribar a ser conseller i secretari general.
Com a investigador, centrà el seu treball en diversos estudis biogràfics i d'història sagrada. Va col·laborar en la revista Lluch gairebé des de la seva fundació. Algunes de les seves obres encara resten inèdites. També va ser autor de diferents comentaris evangèlics. El 1897 es va interessar per la devolució dels béns a Lluc. Figura també com un dels col·laboradors de la revista Mallorca Dominical.

## Obra

* Biografía del M.R.P. Joaquín Rosselló y Ferrá (1914)
* Vida de la beata Catalina Thomás en el monasterio de Santa María Magdalena de la Ciudad de Palma (1916)
* Nostra Senyora de Lluch. Compèndi històric (1918)
* Biografía del M.I. Sr.D. Miguel Maura Montaner (1919)
* Mi viaje a Tierra Santa (1924)
* Colección escogida de escritos apologéticos, políticos, religiosos, morales y ascéticos, publicados e inéditos originales del M.I.Sr.D. Miguel Maura y Montaner... I: Artículos apologéticos y políticos (1925).

## Referències

* 1 2 3 Hernández Jaume, Josep Lluís «Antoni Tomàs i Pastor». Diccionari enciclopèdic d'historiografia catalana.
* ↑ Amengual i Reus, Joan Josep «Tomas Pastor, Antoni». Gran Enciclopèdia de Mallorca, Núm. 17, pàg. 207-208.
* ↑ Vidal Reynés, Jordi «El setmanari "Mallorca Dominical" (1897-1901)». Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana: Revista d'estudis, Núm. 58, 2002, pàg. 197-226 [Consulta: 23 agost 2018].
# Óscar Puente Santiago

Óscar Puente Santiago (Valladolid, 15 de novembre de 1968) és un advocat i polític espanyol del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE), que va ser alcalde de Valladolid entre 2015 i 2023. És l'actual ministre de Transports i Mobilitat Urbana del govern d'Espanya, càrrec en el què va succeir Raquel Sánchez Jiménez.

## Referències

* ↑ «Puente: «No sé si seré capaz de estar en la oposición después de ocho años de alcalde»» (en castellà), 29-05-2023. [Consulta: 20 novembre 2023].
* ↑ «12 dones i 10 homes al nou govern Sánchez: els ministres, perfil a perfil», 20-11-2023. [Consulta: 20 novembre 2023].
# Mukxur

Mukxur (en rus: Мукшур) és un poble d'Udmúrtia, a Rússia, el 2008 tenia 131 habitants. Pertany al raion d'Alnaixi.

## Referències

* ↑ «Численность населения Алнашского района в разрезе населённых пунктов на 1 января 2008 года». Алнашский районный Совет депутатов. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 20 febrer 2010].
# Caus e Sausens

Caus e Sausens (en francès Caux-et-Sauzens) és un municipi del departament de l'Aude a la regió francesa d'Occitània. L'1 de gener del 2022 tenia 1.013 habitants.

## Referències

* ↑ De Palmas, J.-P.; Lavaud, C. «Population de référence au 1er janvier 2022 : 6 080 731 habitants en Occitanie» (en francès), 19 desembre 2024. [Consulta: 1 febrer 2025].
# Pau Gibert i Roig

Pau Gibert i Roig (Tarragona, 1853 - Tarragona, ?) fou un escultor i pintor català. Va ser deixeble d'Aleu, el qual el va ajudar en la execució del monument al general Concha, a la ciutat de Madrid, així com el del general Espartero, l'any 1885.

## Obres destacades

* Retrat de Gaspar Núñez de Arce - 1881
* La Visión de Fray Martín - 1881
* Monument al General Espartero a Madrid - 1886.
* Monument a Práxedes Mateo Sagasta a Logronyo- 1890.
* Monument al General Espartero a Logronyo - 1895

## Referències

* ↑ «Pau Gibert i Roig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Lialí

Lialí (en rus: Ляли) és un poble d'Udmúrtia, a Rússia, que el 2012 tenia 457 habitants. Pertany al raion d'Alnaixi.

## Referències

* ↑ «Численность населения Алнашского района в разрезе населённых пунктов на 1 января 2008 года». Алнашский районный Совет депутатов. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 20 febrer 2010].
# Premi Catalunya d'Economia

El Premi Catalunya d’Economia, de caràcter biennal, és un premi atorgat per la Societat Catalana d'Economia que premia "la millor obra, treball o estudi en general sobre l’economia dels països catalans". El seu objectiu és fomentar una recerca de qualitat en aquesta temàtica. Les obres es poden escriure en qualsevol llengua, i el premi pot recaure en qualsevol persona, de dins o fora del territori.

## Guardonats

| Any | Obra premiada | Autors |
| 2019 | «El Banc de Barcelona 1874-1920: decadència i fallida» | Yolanda Blasco-Martel i Carles Sudrià i Triay |
| 2017 | «Polítiques públiques i investigació econòmica» | José García Montalvo |
| 2015 | «Podem! Les claus de la viabilitat econòmica de la Catalunya independent» | Elisenda Paluzie |
| 2011 | «Espanya, capital París» | Germà Bel |
| 2009 | «Markets and linguistic diversity»(Síntesi en català) | Ramon Caminal |
| 2007 | «La situació de la innovació a Catalunya» | Isabel Busom, Inés Macho, Walter Garcia-Fontes, Rosella Nicolini, Lionel Artige i Xavier Martinez Giralt |
| 2005 | «Estratègies de les Àrees metropolitanes europees davant de l’ampliació de la Unió Europea» | Xavier Vives i Lluís Torrens |
| 2003 | «Història del creixement econòmic a Mallorca 1700-2000» | Carles Manera Erbina |
| 2001 | «El paper de les exportacions vitícoles en la configuració de les relacions exteriors de l’economia catalana 1672-1869» | Francesc Valls Junyent |
| 1999 | «Cap un nou model d’elecció discreta en les bases del mètode del cost de viatge. Aplicació als espais naturals protegits de l’Illa de Mallorca» | Antoni Riera |
| 1997 | «Capitalització i creixement de l’economia catalana (1955-1995» | Ernest Reig |
| 1995 | «Transformacions agrícoles i canvi social a la Catalunya rural. El cas de la comarca d’Osona» | Santi Ponce |
| 1994 | «Estimació de la renda familiar disponible per càpita de Barcelona, els seus districtes i els 27 municipis de la CMB i el PIB de la ciutat de Barcelona 1993 i previsions per a 1994» | Josep Oliver |
| 1993 | «La metodologia cost benefici: Una aplicació a les Rondes de Barcelona» | Pere Riera |
| 1992 | «A Distinctive industrialization, cotton in Barcelona 1728-1832» | James Thomson |
| 1991 | «El potencial del sistema de ciutats de Catalunya, i les potencialitats dels centres industrials de tercer nivell» | Pere Lleonart |

## Referències

* 1 2 «Premi Catalunya d’Economia | Societat Catalana d'Economia». [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ «Elisenda Paluzie, premi Catalunya d'Economia». Universitat de Barcelona, 25-11-2015. [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ «Carles Manera gana el IX Premio Cataluña de Economía» (en castellà), 02-10-2003. [Consulta: 23 novembre 2020].
* ↑ «Josep Oliver Alonso». [Consulta: 15 juny 2024].
# Guillem III de Cervera

Guillem III de Cervera (? - Lleida, Segrià, 1172?/1181?) va ser un cavaller del llinatge català dels Cervera, senyor de Juneda, Cèrvoles i Castelldans.

## Biografia

Era fill de Guillem II de Cervera i d'Ermessenda. Es casà amb Berenguera d'Anglesola (1146-1225), senyora de Verdú qui, ja vídua, va ingressar al monestir de Vallbona de les Monges on va tenir una gran influència. D'aquest matrimoni nasqueren Eldiardis d'Àger, coneguda en el món per Elvira, que fou abadessa de Santa Maria de Vallbona; Guillem IV de Cervera "el Monjo", primer cavaller i després monjo de Poblet. Pel seu matrimoni amb Berenguera d'Anglesola Guillem II rebé la senyoria de Verdú, a la qual fou atorgada carta de franquesa el 1184.
Va participar en la conquesta de Lleida al 1149 juntament amb Ermengol VI, el comte d'Urgell del costat del comte de Barcelona Ramon Berenguer IV. Fou un dels signants de la carta de poblament de Lleida (1150), així com de molts altres actes relacionats amb el repartiment de la jurisdicció de Tarragona i Tortosa en temps de Ramon Berenguer IV i d'Alfons el Cast.

## Referències

* 1 2 «Guillem de Cervera». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ «Llinatge dels Cervera». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ Piquer i Jover, Josep Joan. Abaciologi de Vallbona (1153-1977). Santes Creus: Fundació d'Història i Art Roger de Belfort, 1978, pàg. 38-40. ISBN 84-400-5204-9.
Guillem III de Cervera Llinatge Cervera de Juneda i Castelldans(Branca menor de: Llinatge Cervera) :
| Títols |||
| Precedit per: Guillem II de Cervera (pare) | Senyor de Juneda, Castelldans, Cérvoles, Timor, Guardiola i Rubinat | Succeït per: Guillem IV de Cervera (fill) |
# Illa de Vinallop

L’Illa de Vinallop és una illa fluvial del riu Ebre situada al terme municipal de Tortosa i que abasta unes 20 hectàrees de superfície. És un dels espais del complex de zones humides de les Illes de l'Ebre.
L’illa està configurada per petites badies llimoses on es desenvolupa una vegetació helofítica i on destaquen espècies com Phragmites australis, Typha sp., Carex hispida, Scirpus lacustris, S. maritimus, etc. La vegetació forestal està constituïda per l'albereda i els arbres més habituals són l'àlber (Populus alba) i el freixe (Fraxinus angustifolia). També hi ha claps de salzeda, amb arbres com el salze blanc (Salix alba), el salze triandre (S. triandra), i tamarius (Tamarix canariensis i T. africana). En aquesta illa també es troben espècies tan interessants com Rumex maritimus o el lligabosc valencià (Lonicera biflora).
Pel que fa a la fauna, destaca l'efemeròpter Ephoron virgo. Aquí hi ha estat citades algunes espècies reptilianes escasses al sud de Catalunya, com el vidriol (Anguis fragilis). Pel que fa als ocells, l’illa és un dels darrers punt de nidificació del teixidor (Remiz pendulinus) i també hi crien el colltort (Jynx torquilla) i el siboc (Caprimulgus ruficollis). També s'hi localitzen multitud d’ocells de zones humides que es desplacen des dels aiguamolls litorals -majoritàriament el delta de l’Ebre-, vers l’interior de la península Ibèrica. Així mateix, cal indicar que, com a espai del PEIN "Illes de l’Ebre" es localitzen poblacions de la nàiada Margaritifera auricularia, un mol·lusc bivalve en perill d’extinció a tot Europa.
Tot i el seu bon estat de conservació, es detecten a l'espai problemes ambientals com la freqüentació, la pesca furtiva (aquestes dues íntimament relacionades) o la pressió ramadera (s'hi localitza des de fa anys un ramat de bous que pastura per l’illa), i que segons algunes fonts creen problemes ecològics.

## Referències

* 1 2 3 4 «Illa de Vinalop». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 5 de desembre 2014. [Consulta: 25 febrer 2014].
* ↑ «Illa de Vinallop». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Victor, Sorribes «Un ramader per a l'illa de Vinallop, l'única colònia de bous salvatges de Catalunya». 324.cat, 13-03-2019 [Consulta: 14 març 2019].
# Peix abissal

Els peixos abissals són espècies aquàtiques que habiten en les profunditats dels mars i els oceans, més específicament en la zona abissal o zona abisopelàgica. Aquests peixos superen els 1000 metres de profunditat, distància on la llum solar no arriba.

## Hàbitat

Algunes espècies de peixos abissals freqüenten i habiten la zona hadal, també coneguda com la «zona de l'Hades», situada a més de 6000 metres de profunditat, com el Eurypharynx pelecanoides, anomenat comunament peix pelicà, que arriba als 8000 metres. Altres sobrepassen aquests límits, com el cas de la Babosa d'aletes afilades Careproctus longifilis, que es pot submergir a una profunditat que va des dels 8000 fins als 9000 metres.
Aquests peixos estan adaptats per viure en aquest entorn que careix de llum. Suporten les altes pressions ja que els seus teixits posseeixen grans quantitats d'aigua, gràcies a aquesta «igualtat de pressió interior-exterior no moren aixafats». En altres paraules, els seus cossos i els seus òrgans estan adaptats a aquestes pressions des que neixen i, per tant, no experimenten cap tipus de canvis o diferències.
Un dels trets més distintius d'aquesta classe de peixos és el seu aspecte monstruós, a més presenten ceguesa per la falta de llum en el seu hàbitat, és per això que cacen i ho perceben tot mitjançant l'olfacte.

## Característiques

Principals característiques dels peixos abissals:
* Són peixos grans.
* Els seus cossos són generalment tous.
* Boca de gran tamany.
* Dents desproporcionades i afilades.
* Es reprodueixen lentament.
* Ulls petits i poc desenvolupats (alguns desenvolupen ulls grans).
* Estómacs extensibles.
* Falta de pigmentació.

## Referències

* ↑ «Una mosca volando - Boletín Drosophila se cerró el 31 de desembre de 2017». [Consulta: 4 febrer 2025].
# Galina Búrdina

Galina Pàvlovna Búrdina (rus: Галина Павловна Бурдина), amb cognom de casada Iermak, (Veresxàguino, 24 de març de 1919 - Riga, 25 de novembre de 2006) va ser una militar russa, aviadora de combat de la Força Aèria Soviètica durant la Segona Guerra Mundial.

## Trajectòria

Nascuda el 24 de març de 1919 a la localitat russa de Veresxàguino, situada al krai de Perm, va viure en un entorn familiar caracteritzat pels nombrosos membres que la componien, així com la mort del seu pare quan era molta petita, durant la Guerra Civil russa. Als 14 anys va començar a treballar com a obrera mentre continuava els seus estudis per la nit. Quan tenia 17 anys, va començar a aprendre a volar planadors i va estudiar a l'escola de pilots d'aviació civil d'Uliànovsk. Després va començar a treballar com a instructora de pilots a Sverdlovsk. El setembre de 1941, la seva escola es va convertir en un centre d'instrucció de pilots militars i va continuar formant a pilots militars.
Juntament amb les altres dues instructores de l'escola, es va oferir voluntària a l'exèrcit. Amb 24 hores d'avís, va ser ordenada a Moscou i enviada a una base d'Engels, a l'óblast de Saràtov. En arribar, Marina Raskova li va informar que havia d'entrenar per a convertir-se en pilot de caça. Quan després de l'entrenament va ser enviada al front, va combatre al costat de Tamara Pamiatnikh en els caces nocturns del 586è Regiment d'Aviació de Caces en suport dels bombarders i actuant com a exploradors. Burdina també va fer missions de bombardeig i ametrallament, fins i tot contra objectius romanesos. A causa del seu cabell ros arrissat, més tard va ser reconeguda per un pilot romanès després de l'ocupació soviètica de Romania, ja que havia volat tan a prop del terra que la seva fisonomia era recordada. L'abril del 1944 va acumular 152 sortides de combat i, al final del conflicte, el seu compte es va situar en dos abatiments en solitari i un de compartit, que consistia en la destrucció compartida d'un Ju 52, més les victòries en solitari sobre un Bf 109 i un Ju 88.
Després de la guerra, va treballar durant 15 anys com a pilot civil per a Aeroflot abans de convertir-se en controladora de trànsit aeri. Després de la dissolució de la Unió Soviètica, va viure a Riga, Letònia, com a apàtrida fins a la seva mort el 25 de novembre de 2006.

## Premis i condecoracions

Els reconeixements que li van atorgar són:
* Orde de l'Estrella Roja (1943)
* Orde de la Bandera Roja (1944)
* Orde de la Guerra Patriòtica 2a classe (1985)
* Medalla de la victòria sobre Alemanya en la Gran Guerra Patriòtica 1941-1945 (1945)

## Referències

* 1 2 Noggle, Anne. A Dance with Death: Soviet Airwomen in World War II (en anglès). Texas: Texas A. & M. University Press, 1996, p. 205. ISBN 978-1-58544-177-8.
* ↑ «Бурдина Галина Павловна» (en rus). Sovpilots.ru. Arxivat de l'original el 2020-09-26. [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ Glancey, Jonathan. «The very few» (en anglès). The Guardian, 15-12-2001. [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ «Grave» (en letó i anglès). Cemety.lv. [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ «Ермак, Галина Павловна» (en rus). Pamyat-naroda.ru. [Consulta: 16 novembre 2021].
# Jurtxet

«Jurtxet» té aquests significats:
* Jurtxet, relatiu o pertanyent als jurtxets, poble evenki de la Manxúria oriental que va habitar la zona al voltant del riu Amur, que avui delimita la frontera oriental entre Rússia i la Xina
* Idioma jurtxet, llengua dels jurtxets
* Escriptura jurtxet, sistema d'escriptura utilitzat per representar la llengua jurtxet
# Visvaldis Melderis

Visvaldis Melderis (Jelgava, 19 de gener de 1915 - Opochka, 14 de juliol de 1944) fou un jugador de bàsquet letó. Melderis va guanyar una medalla d'or a la competició EuroBasket de 1935, convertint-se en el primer campió d'Europa. També va participar als Jocs Olímpics d'estiu de 1936 i a l'EuroBasket de 1937 i de 1939.

## Trajectòria

Visvaldis Melderis es va graduar a Jelgava i va ser reclutat per l'exèrcit letó. Mentre era a l'exèrcit va començar a jugar a bàsquet per a l'equip de l'exèrcit Rīgas ASK. Va ser campió de Letònia dues vegades amb Rīgas ASK (1939, 1940). Va ser capità de la selecció de bàsquet de Letònia des de 1938 fins a 1940. Va continuar jugant a bàsquet durant el període d'ocupació nazi i es va convertir en campió de Letònia per tercera vegada el 1942 jugant a l'equip RDKA. En total va jugar 40 partits a la selecció nacional de bàsquet. També va provar altres esports com el futbol i l'atletisme. En el campionat d'atletisme de Letònia l'any 1934 va guanyar la medalla de bronze en llançament de pes.
Com a antic caporal de l'exèrcit letó, Melderis va ser reclutat a la Legió letona el 1943 i desplegat al front oriental com a part de la 19a divisió de granaders de Waffen de les SS (2a letó). Va participar en moltes batalles i va morir en acció durant les batalles defensives prop de la frontera amb Letònia al voltant d'Opochka, oblast de Pskov.

## Referències

* ↑ «Visvaldis Melderis « Latvijas olimpieši». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 16 novembre 2017].
* ↑ Guntis Keisels. Latvijas basketbola vēsture. Jumava, 1998. 305. lpp. ISBN 9984-05-187-0.
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 April 2020. [Consulta: 24 juliol 2018].
# Membres del Saló de la Fama de la FIBA

Això és una llista de membres del Saló de la Fama de la FIBA.
Llista actualitzada a desembre de 2023.

## Jugadors
### Membres

* Rússia: Serguei Belov, Vladimir Tkachenko, Alexander Belov
* Espanya: Juan Antonio San Epifanio, Emiliano Rodríguez, Fernando Martín
* Sèrbia: Radivoj Korać, Dražen Dalipagić, Vlade Divac
* Croàcia: Toni Kukoc, Krešimir Ćosić, Dražen Petrović
* Bòsnia: Mirza Delibašić
* Eslovènia: Ivo Daneu
* Itàlia: Pierluigi Marzorati
* Grècia: Nikos Galis, Panagiotis Fassoulas, Panagiotis Giannakis
* Brasil: Amaury Pasos, Òscar Schmidt, Wlamir Marques
* Argentina: Oscar Furlong, Fabricio Oberto
* Puerto Rico: Teófilo Cruz, José Ortiz
* Estats Units: Bill Russell, David Robinson, Michael Jordan, Shaquille O'Neal, Hakeem Olajuwon
* Lituània: Arvydas Sabonis, Šarūnas Marčiulionis
* Alemanya: Detlef Schrempf
* França: Antoine Rigaudeau
* Angola: Ângelo Victoriano
* Unió Soviètica i Geòrgia: Zurab Sakandelidze
* Filipines: Caloy Loyzaga
* Xina: Yao Ming

## Jugadores
### Membres

* Itàlia: Liliana Ronchetti
* Bulgària: Vanya Voynova
* Letònia: Uļjana Semjonova
* Estats Units: Ann Meyers, Katrina McClain
* Brasil: Hortência Marcari
* Espanya: Amaya Valdemoro
* Japó: Yuko Oga
* Austràlia: Penny Taylor

## Entrenadors
### Membres

* Rússia: Aleksandr Gómelsky, Vladimir Kondraixin, Lídia Alekséieva
* Sèrbia: Aleksandar Nikolić, Ranko Žeravica
* Estats Units: Dean Smith, Henry Iba, Kay Yow, Pat Summitt, Tara VanDerveer
* Espanya: Antonio Díaz-Miguel
* Itàlia: Giancarlo Primo, Sandro Gamba
* Brasil: Togo Renan Soares "Kanela"
* Austràlia: Jan Stirling
* Eslovàquia: Natália Hejková
* Espanya: Maria Planas Monge
* França: Valérie Garnier

## Àrbitres
### Membres

* Sèrbia: Obrad Belošević
* Itàlia: Pietro Reverberi
* Rússia: Vladimir Kostin
* Hongria: Ervin Kassai
* Brasil: Renato Righetto
* Uruguai: Mario Hopenhaym
* Canadà: Allen Rae

## Contribuïdors
### Membres

* Les 8 federacions fundadores de la FIBA (Argentina, Txecoslovàquia, Grècia, Itàlia, Letònia, Portugal, Romania i Suïssa)
* Espanya: Anselmo López, Raimundo Saporta
* Sèrbia: Nebojša Popović, Radomir Shaper, Borislav Stanković
* Estats Units: Willard N. Greim, Edward S. Steitz
* Brasil: Antonio dos Reis Carneiro, José Claudio Dos Reis
* Egipte: Abdel Azim Ashry, Abdel Moneim Wahby
* Rússia: Nikolai Semashko
* França: Robert Busnel
* Itàlia: Decio Scuri
* Regne Unit: Renato William Jones
* Turquia: Turgut Atakol
* Polònia: Marian Kozlowski
* Hongria: Ferenc Hepp
* Àustria: August Pitzl
* Suïssa: Léon Bouffard
* Canadà: James Naismith
* Perú: Eduardo Airaldi Rivarola
* Filipines: Dionisio "Chito" Calvo
* Japó: Yoshimi Ueda
* Corea del Sud: Yoon Duk-Joo

## Enllaços externs

* Official Page for the FIBA Hall of Fame Arxivat 2007-08-12 a Wayback Machine. (anglès)