OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frithia

Frithia és un gènere de plantes suculentes que pertanyen a la família de les aïzoàcies (Aizoaceae) endèmic de Sud-àfrica. Té 2 espècies. El gènere Frithia es troba molt proper al gènere Lithops, en formes i comportament.

## Morfologia

És una petita planta que es troba a Sud-àfrica, en llocs assolellats, que forma rosetes amb fulles carnoses sota terra i només treuen el cap les puntes. Produeix unes flors a l'estiu de color rosa amb el centre blanc.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Nicholas Edward Brown i publicat a The Gardeners' Chronicle & Agricultural Gazette ser. 3. 78: 433, a l'any 1925. L'espècie tipus és: Frithia pulchra

## Espècies acceptades

A continuació s'ofereix un llistat de les espècies del gènere Frithia acceptades fins a juliol de 2011, ordenades alfabèticament. Per a cadascuna s'indica el nom binomial seguit del autor, abreujat segons les convencions i usos, i la publicació vàlida.
* Frithia humilis
* Frithia pulchra

## Referències

* ↑ «Frithia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 23 abril 2021].
* ↑ Frithia a PlantList

## Bibliografia

* Gideon Smith u.a.: Mesembs of the World: Illustrated Guide to a Remarkable Succulent Group. Briza Publications 1998, S. 102-103. ISBN 1-875093-13-3
* Heidrun E. K. Hartmann: Illustrated Handbook of Succulent Plants: Aizoaceae F-Z, Springer Verlag, Berlin/Heidelberg/New York 2001, S. 27, ISBN 3-540-41723-0
# Gundi de Speke

El gundi de Speke (Pectinator spekei) és una espècie de mamífer rosegador de la família dels ctenodactílids. Viu a Djibuti, Eritrea, Etiòpia i Somàlia. El seu hàbitat natural són les zones rocoses desèrtiques i semidesèrtiques, on busca refugi a les esquerdes i fissures. De vegades s'associa amb damans. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ «gundi de Speke». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 3 febrer 2025].
* ↑ Coetzee, N.; Grubb, P. Pectinator spekei. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26 gener 2015.
# Queviures La Lionesa

Queviures La Lionesa és un establiment situat als carrers Ample, 21 i d'en Carabassa, 12 de Barcelona, catalogat com a d'interès (categoria E2).

## Història

El 1939, després de la Guerra Civil, l'establiment figurava a nom de Josep Coca Bargalló, i el 1943, canvià de titular a favor de Ramon Gomà Vila. El 1952, passà a mans de Salvador Galceran Metge, i el 1991 a Carles Palol, l'actual propietari, que el va fer restaurar.

## Descripció

Ocupa el local de la cantonada a l'esquerra del portal de veïns. A l'exterior, les dues obertures presenten un moble encaixat al portal. Al del carrer d'en Carabassa es disposa a ras de façana excepte el calaix de la llinda que incorpora el nom de l'establiment. L'altre, el del carrer Ample, disposa d'una llinda semblant amb els muntants o brancals de fusta i formant les vitrines laterals.
Als murs de l'interior hi ha un moble de prestatges fins al sostre i que ocupava tot el perímetre del local. Es conserva també un taulell de calaixos amb el sobre de marbre. El conjunt és sobri i senzill. Hi ha dues alçades de sostre, cosa que soluciona el moble de prestatges.

## Referències

* ↑ «Queviures La Lionesa». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 Catàleg del Patrimoni Arquitectònic, Històric-Artístic i Paisatgístic dels Establiments Emblemàtics de la Ciutat de Barcelona. Categoria E2: Establiments d'interès, 26-02-2016, p. 115-116.
* 1 2 3 «Queviures La Lionesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Queviures La Lionesa». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Stefan Merriman

Stefan Merriman (Tauranga, 24 de març de 1973) és un pilot d'enduro australià nascut a Nova Zelanda, quatre vegades Campió del Món i cinc vegades Campió d'Itàlia. Abans de l'enduro havia practicat trial, havent-ne estat dues vegades Campió d'Austràlia i de Nova Zelanda, i velocitat.
    A 1 de gener de 2009

## Trajectòria esportiva

Després d'haver guanyat dos títols mundials, el 2003 Merriman estigué ben a prop de batre Juha Salminen en la lluita pel títol absolut, però al final acabà segon rere el finlandès per només tres punts (266 a 269). Merriman liderava el campionat abans de la mànega final, però en quedar-hi segon i guanyar-la Salminen el neozelandès perdé les seves opcions.
El 2004 canvià a Yamaha i guanyà el seu quart títol (aquest cop en categoria E1), quedant tercer a l'absolut rere Salminen i Samuli Aro i davant de David Knight. L'any següent guanyà 11 de les 18 rondes de la categoria E2, però s'hagué de retirar en quatre proves i perdé el títol davant l'oficial de KTM Samuli Aro. El 2006, Merriman guanyà tres proves i quedà tercer al campionat.
De cara al 2007 signà amb Aprilia per a pilotar la seva V-Twin al mundial, quedant finalment cinquè en categoria E2, amb una segona plaça com a millor resultat. El 2008 competí en categoria E3, guanyant tres de les quatre darreres proves i repetint la cinquena posició final de l'any anterior.

## Palmarès al Campionat del Món d'enduro

| Any | Motocicleta | 250cc | 400cc | E1 | E2 | E3 | P1 |
| 1998 | Husqvarna | 4t | - | - | - | - | 0 |
| 1999 | Husqvarna | 2n | - | - | - | - | 8 |
| 2000 | Husqvarna | 1r | - | - | - | - | 7 |
| 2001 | Husqvarna | - | 1r | - | - | - | 7 |
| 2002 | Husqvarna | - | 2n | - | - | - | 5 |
| 2003 | Honda | 1r | - | - | - | - | 9 |
| 2004 | Yamaha | - | - | 1r | - | - | 13 |
| 2005 | Yamaha | - | - | - | 2n | - | 11 |
| 2006 | Yamaha | - | - | - | 3r | - | 3 |
| 2007 | Aprilia | - | - | - | 5è | - | 0 |
| 2008 | Aprilia | - | - | - | - | 5è | 3 |
| Total victòries | Total victòries | | | | | | 66 |
| Total títols | Total títols | 2 | 1 | 1 | 0 | 0 | |
| | | 4 mundials | 4 mundials | 4 mundials | 4 mundials | 4 mundials | |
* ↑ A P1 s'hi compten les victòries aconseguides en Grans Premis puntuables per al Campionat del Món

## Referències

* ↑ «APRILIA TEAMS UP WITH STEFAN MERRIMAN FOR THE 2007 WEC» (en anglès). Aprilia, 2007. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 26 gener 2007].

## Enllaços externs

* Fitxa a offroadchampions.com Arxivat 2009-06-22 a Wayback Machine. (anglès)
* Article sobre Merriman a enduromagazine.com Arxivat 2010-09-12 a Wayback Machine. (castellà)
Campions del Món d'Enduro 1$^1$ :
2004 - Stefan Merriman
2005 - Ivan Cervantes
2006 - Ivan Cervantes
2007 - Juha Salminen
2008 - Mika Ahola
2009 - Mika Ahola
2010 - Antoine Méo
2011 - Juha Salminen
2012 - Antoine Méo
2013 - Antoine Méo
2014 - Christophe Nambotin
2015 - Eero Remes
2016 - Eero Remes
2017
2018 - Bradley Freeman
2019 - Bradley Freeman
2020 - Andrea Verona
2021 - Andrea Verona
2022 - Andrea Verona
2023 - Josep Garcia
2024 - Josep Garcia :
$^1$En cursiva, campions que guanyaren també el títol d'EnduroGP aquella temporada. :
# Reconeixement militar

El reconeixement és el terme militar utilitzat per a l'acció de recerca activa d'informació sobre un enemic o altres condicions mitjançant l'observació física. És part de la intel·ligència del combat. És diferent de l'observació o vigilància, que és una forma passiva d'adquirir informació. Entre els exemples de reconeixement militar es poden citar les patrulles d'infanteria, el reconeixement marítim, mitjançant submarins, el reconeixement aeri, o situar llocs de reconeixement encoberts. El reconeixement també ho poden dur a terme satèl·lits o avions no tripulats. L'espionatge no se sol incloure en aquesta categoria, per no tractar-se de militars uniformats sinó de civils entre les línies enemigues. La paraula deriva del francès mitjà reconoissance.
El reconeixement amb foc (o foc especulatiu) és l'acte de disparar a les posicions probables de l'enemic per fer que la força enemiga reveli la seva ubicació movent-se o retornant el foc.
Reconeixement per pressió, és una tàctica que s'aplica al regiment a nivell de divisió i es defineix com la localització i l'explotació ràpida de les debilitats de l'enemic. És la capacitat de determinar les posicions de l'enemic i crear buits explotables per on poden passar les forces amigues evitant obstacles i punts forts.
Es va documentar un exemple de llibre de text d'atracció de reconeixement durant la Desembarcaments de Tinian de la Segona Guerra Mundial, utilitzat pel Batalló de Reconeixement Amfibi del Cos de Marines dels Estats Units , del V Cos Amfibi. La fotografia aèria i la confirmació per part de les seccións de reconeixement amfibi van determinar que els defensors japonesos havien ignorat en gran part les platges del nord de l'illa, centrant la major part del seu esforç defensiu a les platges del sud-oest que eren més. favorable per a un desembarcament amfibi. Les forces nord-americanes van canviar ràpidament la seva ubicació de desembarcament a les platges del nord i van planificar una petita i precipitada operació "engany" a la platja del sud, que va resultar en una completa sorpresa per a les forces japoneses. Com a resultat, les forces nord-americanes van poder lluitar contra la força japonesa a terra, on tenien l'avantatge, provocant pèrdues lleugeres i una batalla relativament curta que va durar només 9 dies.

## Referències

* ↑ A Dictionary of Aviation, David W. Wragg. ISBN 0850451639 / ISBN 9780850451634, 1st Edition Published by Osprey, 1973 / Published by Frederick Fell, Inc., NY, 1974 (1st American Edition.), Page 222.
* ↑ Dictionary.com
* ↑ «reconnaissance' by fire» (en anglès). TheFreeDictionary.com. [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ /rec/1 "Reconnaissance-pull": cercant el camí de menor resistència Arxivat 2016-03-04$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. (monografia, Col·legi de comandament i estat major dels EUA, 1991)
* ↑ «Cap. 11». A: Marine Corps Doctrinal Publication. Marine Corps Operations (MCDP 1-0), 2007, p. 11–10.
# Jaakko Friman

Jaakko Friman (Tampere, 13 de gener de 1904 - Tampere, 17 de febrer de 1987) fou un patinador de velocitat sobre gel finlandès que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla de bronze en la prova dels 500 metres del programa de patinatge de velocitat. Aquesta medalla fou compartida amb John Farrell i Roald Larsen.
Va participar en el Campionat del Món de Patinatge de velocitat sobre gel de 1934 i al d'Europa de 1935.
A nivell nacional guanyà quatre medalles, totes en 500 metres. Va guanyar l'or el 1929, la plata el 1928 i 1934 i el bronze el 1935.

## Referències

* 1 2 «Alf Andersen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 27 d’agost 2011. [Consulta: 4 febrer 2018].
# Portada/efemèride febrer 8

Daniel Bernoulli
« 7 de febrer · 8 de febrer · 9 de febrer »
# Rubén Moreno Palanques

Rubén Moreno Palanques (Castelló de la Plana, 23 de juliol de 1958) és un metge i polític valencià, diputat al Congrés dels Diputats en la X, XI i XII Legislatures.

## Biografia

Llicenciat en medicina i cirurgia per la Universitat de València, ha estat investigador dels Instituts Nacionals de la Salut dels Estats Units, de l'Institut de Recerca Genòmica i doctoral fellow en Biologia Molecular del Departament de Patologia i Oncologia al University of Kansas Medical Center, així com membre del Consell Executiu de l'Organització Mundial de la Salut. De tornada a Espanya, fou director del Laboratori d'Oncologia Molecular de la Clínica Universitat de Navarra. També és acadèmic de la Reial Acadèmia de Medicina de València. Està emparentat per matrimoni amb la família Lladró.
Des de 1995 ja no exerceix la medicina i ha ocupat diversos càrrecs institucionals: secretari general de Gestió i Cooperació Sanitària del Ministeri de Sanitat i Consum, president de l'INSALUD, subsecretari de Sanitat de la Generalitat Valenciana, director general del Servei Valencià de Salud (1995-1997). de 2005 a 2011 director general del Centre d'Investigació Príncep Felip.
Fou elegit diputat per València dins les llistes del Partido Popular a les eleccions generals espanyoles de 2011. Entre altres càrrecs, ha estat vicepresident segon de la Comissió de Seguiment i Avaluació dels Acords del Pacte de Toledo. En 2014 va renunciar a l'escó quan fou nomenat secretari general de Sanitat i Consum. Fou escollit novament diputat a les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, XI Legislatura
* ↑ Retrato del tapado de Rajoy para el Ministerio de Sanidad Arxivat 2016-09-19 a Wayback Machine., Revista Médica, 23 de febrer de 2014
* ↑ El subsecretario de Sanidad fue apoderado de una empresa con acciones en el grupo Nisa, El País, 13 de setembre de 1998
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Rubén Moreno es nombrado nuevo secretario general de Sanidad y Consumo, ABC, 5 de desembre de 2014
* ↑ Biografia Arxivat 2018-01-11 a Wayback Machine. al web del Ministeri de Sanitat

## Enllaços externs

* Pàgina de Rubén Moreno a diariofarma.com
* Bloc de Rubén Moreno
# Lee Ho-Suk

Lee Ho-Suk (en coreà: 이호석) (Seül, Corea del Sud 1986) és un patinador de velocitat en pista curta sud-coreà, posseïdor de cinc medalles olímpiques.

## Carrera esportiva

Va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia), on aconseguí guanyar tres medalles olímipques: la medalla d'or en la prova de 5.000 metres relleus masculins i dues medalles de plata en les proves de 1.000 metres i 1.500 metres. Així mateix, en aquests Jocs, finalitzà dotzè en els 500 metres.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà) aconseguí guanyar dues noves medalles de plata en les proves de 1.000 m. i 5.000 metres relleus. Així mateix finalitzà setè en els 500 m. i dotzè en els 1.500 metres.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 21 medalles en el Campionat del Món de patinatge de velocitat en pista curta, destacant 12 medalles d'or.

## Referències

* ↑ «LEE Ho-Suk». Arxivat de l'original el 10 March 2010. [Consulta: 17 febrer 2010].
* 1 2 3 «Olympedia – Lee Ho-Seok». [Consulta: 31 març 2024].
# Selaginel·la

Selaginel·la (Selaginella) és un gènere de pteridòfit, plantes vasculars sense flors ni llavors, l'únic de la família de les selaginel·làcies. Malgrat que en total hi ha unes 700 espècies, només dues es troben a Catalunya: Selaginella denticulata de la terra baixa mediterrània i Selaginella selaginoides dels Pirineus.

## Etimologia

Etimològicament Selaginella és un diminutiu del llatí selago- (–ella indica en llatí un sufix de diminutiu)- Precisament selago és l'epítet específic de la licopodiàcia més comuna del nostre país: Huperzia selago. Plini anomenava així a una mena de savina perquè era molt petita en comparació amb els licopodis.

## Característiques

Morfològicament tenen un aspecte semblant al dels licopodis, però solen aparèixer estructures com els rizòfors que surten de les tiges, es claven a terra i produeixen arrels. Les fulles es disposen en quatre rengles, de formes i mides molt diverses (generalment de dues menes) i tenen un apèndix basal anomenat lígula. Són plantes heterospòries i, per tant, tenen un protal·lus endospòric reduït. Hi ha estròbils de megasporofil·les i microsporofil·les
Algunes espècies de Selaginel·la que viuen en llocs desèrtics, com ara Selaginella lepidophylla o rosa de Jericó del desert de Chihuahua (Mèxic), poden resistir la deshidratació en una mena d'estat de latència gràcies a la trehalosa que sintetitzen les seves cèl·lules. La trehalosa és un sucre que pot actuar com solut compatible, substituint l'aigua per protegir-se de l'augment de salinat causat per la dessecació. Quan hi torna a haver aigua en l'ambient, la planta es rehidrata ràpidament i l'aigua torna a ocupar el seu lloc dins de les cèl·lules i en els espais entre les cèl·lules.

## Referències

* ↑ «BioLib: Selaginella». [Consulta: 20 juny 2022].
* ↑ Ginard, Antelm; Vicens, Damià; Rosselló, Josep A. et al. «Pteridòfits i briòfits de les cavitats de la serra de na Burguesa (serra de Tramuntana, Mallorca)» (pdf). Endins, 34, 2010, pàg. 69-86. ISSN: 0211-2515.
* ↑ Vargas, Mariana; Iturriaga, Pilar; Jiménez, Santiago; Bertozzi, Galen «Estudio del estrés abiótico de la planta de "resurrección" Selaginella lepidophylla». Metodos de Investigación - Colegio Marymount, pàg. 1-17.
# 341

El 341 (CCCXLI) fou un any comú començat en dijous del calendari julià.

## Esdeveniments

* Constant I prohibeix els sacrificis i rituals de màgia pagana.
* Acaba la construcció de la catedral d'Antioquia.
* Constant I comença una guerra amb victòria contra els francs.

## Referències

* ↑ Testa, Rita Lizzi. Christian Emperors and Roman Elites in Late Antiquity (en anglès). Routledge, 2022-04-28. ISBN 978-1-000-59123-1.
* ↑ Woudhuysen, George. «Uncovering Constans' Image». A: Imagining Emperors in the Later Roman Empire (en anglès). Brill, 2018-07-02, p. 158–182. ISBN 978-90-04-37092-0.
# Balthazar Richard

Balthazar Richard (Mons, 1600 - 1660) fou un compositor i trompetista alemany del barroc.
Un document de 1660 certifica a Balthazar Richard, com un soci de quaranta anys afiliat a la banda judicial de Brussel·les de la regent Isabel d'Àustria. Probablement Richard va compondre molt, però poques de les seves obres han resistit la prova del temps. La biblioteca del rei portuguès Joan IV, destruïda durant el terratrèmol de Lisboa de 1755, tenia nombrosos manuscrits i gravats de Richards. El 1631 la seva "Litaniae beatissimae Mariae Virginis Laurentanae" va ser impresa per Petrus Phalesius a Anvers. En una llista que pertanyia al contemporani i compositor Jean Raymond Tichon, també hi havia una missa de disset parts i una vintena d'altres obres. El còdex conté entre altres coses una canzona per a violí, zinc i Bc.
El nom de Richards s'associa a un escàndol en què el 1657, el seu alumne Jean Corbisier, va publicar el lloc de "Maitre de Chant" a l'església "Notre-Dame du Sablon" per Frau constitutiu. L'assumpte va continuar ocupant els tribunals fins després del 1660.
Probablement va morir a Brussel·les l'any 1660.

## Referències

* ↑ https://archive.org/details/biographieunive19unkngoog/page/n254/mode/2up?view=theater

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 51, pàg. 420. (ISBN-84-239-4551-0)
* Thierry Levaux: El Diccionari de compositors belgues des de l'edat mitjana fins a l'actualitat, S. 212-213, Editions: "Art in Belgium" 2006, ISBN 2-930338-37-7
# 52 minutes

52 minutes (en català: 52 minuts) és un programa de televisió humorístic suís en llengua francesa presentat per Vincent Kucholl i Vincent Veillon i que s'emet a RTS 1 des del setembre de 2020. El programa continua el concepte de 26 minutes (2015-2017) i de 120 minutes (2018-2020): és un programa d'actualitat satíric que repassa els moments més destacats de les darreres setmanes, a Suïssa i arreu del món. En cada programa, una personalitat real és convidada i sovint s'enfronta amb un dels personatges de ficció interpretats per Vincent Kucholl.

## Història
### 26 minutes

Entre gener de 2015 i desembre de 2017, el programa es va emetre cada dissabte a RTS 1 a les 20:10. El programa era gravat en directe els divendres al Club Chauderon 18 de Lausana.
El programa 26 minutes va ser tot un èxit en el seu primer any, ja que els dos presentadors també van acollir el programa 120 secondes a Couleur 3.
El maig de 2017, els "dos Vincents" van anunciar el final del programa al desembre per tornar als escenaris en un nou programa el 2018 titulat Le Fric.
La 100a i última edició de 26 minutes va ser una transmissió especial en directe de gairebé dues hores, el 16 de desembre de 2017.

### 120 minutes

Vincent Kucholl i Vincent Veillon van tornar a la televisió el setembre de 2018 al programa mensual 120 minutes. S'emetia cada segon dissabte de mes a les 20:10 a RTS 1. L'últim programa es va emetre el 13 de juny de 2020.

### 52 minutes

El programa 52 minutes s'emet cada dues setmanes des del dissabte 5 de setembre de 2020. Inclou "Suisse ?", una crònica sobre el país presentada pel periodista francès David Castello-Lopes.

## Referències

* ↑ «Fin de l'émission "26 minutes"», 04-05-2017. [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ Olivier Perrin. «L’émission «26 minutes» s'est autocélébrée avant de mourir sous les vivats», 18-12-2017. [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ Virginie Nussbaum. «Rentrée de la RTS: les Vincent de retour au poste», 22-08-2018. [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ Laurent Flückiger. ««120 minutes»: Samedi, c'est la dernière!», 12-06-2020. Arxivat de l'original el 12 de juny 2020. [Consulta: 12 juny 2020].
* ↑ «Vincent Kucholl: découvrez la genèse de ses personnages cultes», 28-08-2020. [Consulta: 7 setembre 2020].

## Enllaços externs

* El programa al web de la RTS
* Canal de Youtube
# Casa Senyorial de Garsene

La Casa Senyorial de Gārsene(en letó: Gārsenes muižas, en alemany:Herrenhaus Garßen) és una mansió a la regió cultural de Selònia, al Municipi d'Aknīste de Letònia. La casa allotja un museu on els visitants poden veure una exposició sobre la família alemanya bàltica von Budberg.

## Història

La casa senyorial va ser construïda en estil neogòtic per a la família von Budberg cap a 1856 al costat d'un pati de forma rectangular. L'estructura de dues plantes va ser edificada en una sola ala, afegida el 1885. La família va ser propietària de la mansió fins a les reformes agràries de Letònia el 1920. El 1939 l'edifici va ser reconstruït segons el projecte de l'arquitecte de l'escola Vassiliev, i des de 1940 forma part de l'escola primària Gārsene.
N'hi ha un ampli parc paisatgístic amb estanys i ponts decoratius adjacents a la mansió. Hi ha assenyalats trenta punts turístics per als visitants.

## Referències

* ↑ «Gārsenes muiža» (en letó). Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 2 maig 2015].
* ↑ «Gārsenes muižas pils» (en letó). Atputasbazes.lv. [Consulta: 2 maig 2015].

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# 1598
## Esdeveniments

* 13 d'abril: amb l'edicte de Nantes, s'estableix la concòrdia entre catòlics i hugonots a França.
* 2 de maig: es signa el tractat de Vervine, entre França i la monarquia hispànica, que posa fi a una guerra iniciada el 1595.

## Naixements

* Milà (Itàlia): Bonaventura Cavalieri, jesuïta i matemàtic italià (m. 1647)
* 9 d'abril, Guben, Branderburg (Alemanya): Johann Crüger ,compositor alemany (m. 1662)
* 7 de novembre: Fuente de Cantos (Badajoz): Francisco de Zurbarán, pintor barroc espanyol. (m. 1664)

## Necrològiques
###### Països Catalans

* Barcelona: Francesc Oliver de Boteller, 75è President de la Generalitat de Catalunya.

###### Resta del món

* 3 de maig, Ferrara: Anna Guarini, cantant italiana del Renaixement, del concerto delle donne.
* 13 de setembre, El Escorial: Felip II de Castella (1527-98), rei de Castella, i d'Aragó i Portugal com a Felip I.
* 18 de setembre, Fushimi (Japó): Toyotomi Hideyoshi, successor de Nobunaga i unificador del Japó (n. 1536/37).

## Referències

* ↑ Soler, Jordi «Efemèrides». El Punt Avui, 13-04-2010 [Consulta: 7 gener 2014].
* ↑ Soler, Jordi «Efemèrides». El Punt Avui, 02-05-2009 [Consulta: 7 gener 2014].
* ↑ Dictionnaire des compositeurs.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-559-8.
* ↑ Palma, Victòria. «Anna Guarini i la música secreta». Catalunya Musica. Femení i Singulars, 07-03-2018. [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ «Toyotomi Hideyoshi | Japanese leader» (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2021].