OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jade Picon

Jade Picon Froes (São Paulo, 24 de setembre de 2001) és una actriu, empresària, celebritat d'internet i model brasilera, que va guanyar notorietat en els mitjans digitals. El 2022, va començar la seva carrera televisiva com a actriu a l'emissora TV Globo.

## Biografia

Picon va néixer a la ciutat de São Paulo el 24 de setembre de 2001, la filla menor de Carlos Picon, empresari, i Monica Santini Froes, agrònoma. El seu germà gran, Léo Picon, és també influencer, nascut el 1996.
Jade va començar a treballar com a model de fotografia quan era bebè, dedicant-s'hi fins als 7 anys. Després d'això, va aparèixer en vídeos i publicacions fetes pel seu germà a les plataformes digitals Orkut i YouTube, que van tenir molta repercussió. Això va afavorir la carrera de Picon, qui als 13 anys ja tenia la seva independència econòmica, i amb els anys també havia guanyat milions de seguidors en les seves xarxes socials. El 2019, va llançar la seva pròpia marca de roba, Jade² (també estilitzada com JadeJade). Als 20 anys, Picon ja era milionària.
El 2022, va ser triada per concursar en la 22a temporada de Big Brother Brasil, dintre del grup de celebritats que hi participaven. En va ser la setena eliminada, amb el 84,93% dels vots. L'octubre del mateix any, Picon va fer el seu debut actoral després de ser l'escollida per interpretar el paper de Chiara Guerra en la telenovel·la Travessia, de TV Globo. Va haver-hi crítiques entorn del seu càsting, ja que no tenia cap experiència i ni tan sols estava acreditada pel sindicat d'intèrprets.

## Aparicions en Televisió

| Any | Títol | Rol | Notes |
| 2022 | Big Brother Brasil | Participant (14è lloc) | Temporada 22 |
| 2022 | Travessia | Chiara Guerra | - |

## Referències

* ↑ «'Ansiedade a mil', diz Jade Picon sobre estreia como atriz em 'Travessia'» (en portuguès brasiler). Splash. UOL, 10-10-2022. [Consulta: 24 octubre 2022].
* 1 2 Costa, Liv Lorrany. «Quem é Jade Picon? A influencer que fazia chapinha em dinheiro» (en portuguès brasiler). Área de Mulher, 27-03-2020. Arxivat de l'original el 2022-06-24. [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Jade Picon é a sétima eliminada no paredão do 'BBB22', com 84,93%» (en portuguès brasiler). G1. Grupo Globo, 09-03-2022. [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Em 'Travessia', Gloria Perez problematiza fake news e usa Jade Picon para fisgar jovens» (en portuguès brasiler). Folha de S.Paulo, 08-10-2022. [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ Ferro, Ives. «O que é DRT de ator? Jade Picon poderá se tornar atriz registrada em 3 anos» (en portuguès brasiler). Notícias da TV. UOL, 29-06-2022. [Consulta: 24 octubre 2022].
# Matmata

Matmata (àrab: مطماطة, Maṭmāṭa o مطماطة القديمة, Maṭmāṭa al-Qadīma, ‘Matmata l'Antiga’) és un poble de Tunísia en la governació de Gabès, situat uns 35 km al sud-oest de Gabès. La localitat fou destruïda en bona part per les inundacions del 1969 i només parcialment reconstruïda (la nova Matmata es va construir a 15 km al nord, tot formant una nova vila). Té una població de poc més de 2.000 habitants. És a uns 630 metres sobre el nivell del mar, als contraforts del Djebel Dahar. És capçalera d'una delegació amb 7.013 habitants.

## Economia

L'economia està basada en el turisme (serveis o directament) i l'agricultura.

## Cases troglodites

Característic de la ciutat i de la regió són les anomenades cases troglodites, cases construïdes excavant la muntanya, amb un gran pati obert al mig que serveix per a la ventilació de les habitacions. D'aquesta manera les cases eren fàcilment defensables, a més de quedar de fet amagades a la vista, des de lluny. D'altra part, el fet d'estar construïdes sota terra les protegeix del fred a l'hivern i de la calor a l'estiu. El principal inconvenient, tanmateix, és que, en cas de forts aiguats, l'aigua de pluja té problemes per a desaiguar i la muntanya, en ser d'arena i no de pedra, es pot enfonsar fàcilment.
Les cases són un gran atractiu turístic. Algunes s'han convertit en hotel. A més, algunes han esdevingut escenari de rodatges. L'hotel Sidi Dris es va utilitzar per a rodar la Guerra de les galàxies', de George Lucas.
Les cases tenen diverses habitacions, cuina, bany, i tot allò necessari, però en l'actualitat hi ha poca gent que encara hi visqui. És calcula que actualment amb prou feines hi resideixen una cinquantena de famílies, en alguns casos per poder viure del turisme tot mostrant-les als visitants. En la majoria de casos les cases s'han modernitzat, dotant-les d'electricitat i de millors cuines i mobiliari.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 51 58 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en tres sectors o imades:
* Matmata (51 58 51)
* Techine (51 58 52)
* Tamazrat (51 58 53)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 51 17).

## Galeria d'imatges

* Muntanyes a la vora de Matmata
* Cambra d'una casa troglodita
* Pintures en una casa troglodita
* Vàter d'una casa troglodita
* Cuina d'una casa troglodita
* Cambra d'una casa troglodita
* Cambra d'una casa troglodita
* Cambra d'una casa troglodita
* Cambra d'una casa troglodita

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 112-115. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 158. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# El Bosquet (Senan)

El Bosquet és una muntanya de 726 metres que es troba al municipi de Senan, a la comarca catalana de la Conca de Barberà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pere de Palou

Pere de Palou, President de la Generalitat de Catalunya, nomenat el juliol de 1434.
Fill d'una família de la noblesa del Vallès, el seu pare havia estat conseller de la ciutat de Barcelona, procurador general del Regne de Sardenya amb Ferran I i vicealmirall de Catalunya (1397).
Canonge de la seu de Barcelona des de 1412, participà com a procurador a les Corts Catalanes de 1431, 1436 i 1440. El 1432 va ser rector de Santa Maria del Mar.
A les Corts de Montsó (1435-1436), la reina Maria de Castella demana fons per pagar el rescat de 30.000 ducats exigit per Nàpols a canvi dels presoners nobles -entre els quals es trobava el rei Alfons i el seu germà Joan- capturats a la batalla de l'illa de Ponça i que és considerada la primera derrota d'una armada catalana.
Gran amant dels llibres, les darreres informacions que consten d'ell són del 1440.

## Referències

* ↑ Cifuentes i Comamala, Lluís. «Pere de Palou, canonge i precentor de la Seu de Barcelona (1434-1437)». A: Història de la Generalitat de Catalunya i dels seus presidents. ed. 11 juliol 2018. Barcelona: Edicions de la Gran Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 8441208832.
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# 19

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu dinou.

## Esdeveniments

* Catualda deposa Marobod, rei dels marcomans.

## Necrològiques

* Germànic Cèsar, general romà.
* Armini, líder germànic.
* Vonones, rei part.

## Referències

* ↑ Tàcit. «II.62». A: Annals (en llatí).
# Mara Jiménez

Mara Jiménez (Sabadell, 1995) és una creadora de contingut, actriu i activista contra la grassofòbia i per la salut mental catalana establerta a Madrid.
Es va criar al barri de Can Puiggener i va estudiar a l'Escola Enric Casassas i a l'Institut Escola Industrial.
Té mig milió de seguidors al perfil d'Instagram @croquetamente_. La revista Forbes l’ha destacat com una de les 100 principals creadores de contingut dels anys 2022 i 2023. Com a artista, ha aparegut en el programa ¡A cantar! i a diferents videoclips i curtmetratges. Com a actriu ha participat en la comèdia Gordas. També s’ha estrenat com a compositora amb el musical Detrás del espejo. El 2024 va guanyar el Premi Sabadellenc de l’Any 2023 organitzat pel diari digital iSabadell amb el patrocini de FIAC Idiomes i la col·laboració de l'Ajuntament i Ràdio Sabadell.

## Llibres publicats

* Acepta y vuela: de odiarme a amarme sin medida
* Más yo que nunca: trazando el mapa para volver a tí

## Referències

* ↑ Parayre, Marc. «Mara Jiménez: “A Netflix tinc llibertat creativa”», 23-11-2021. [Consulta: 12 juny 2024].
* ↑ Redacció. «La gran nit de Mara Jiménez», 04-04-2024. [Consulta: 12 juny 2024].
* ↑ Alburquerque, Samuel. «Mara Jiménez (@croquetamente): "La cultura de la dieta és patriarcat"», 07-03-2023. [Consulta: 12 juny 2024].
* ↑ «Mara Jiménez, Sabadellenca de l'any 2023», 04-04-2024. [Consulta: 12 juny 2024].
* ↑ Molist, Helena. «Mara Jiménez i la seva lluita contra la grassofòbia». Ràdio Sabadell, 03-04-2024. [Consulta: 12 juny 2024].
* 1 2 Arriba, Jordi de. «Mara Jiménez: "la 'generació de vidre' hem trencat el tabú de la salut mental"», 07-03-2024. [Consulta: 12 juny 2024].
* ↑ Ramon, Júlia. «Mara Jiménez, sobre la ‘gordofòbia’: “És una realitat que no es pot seguir negant”». iSabadell, 12-05-2021. [Consulta: 12 juny 2024].
* ↑ «Mara Jiménez (@croquetamente), Sabadellenca de l’Any 2023». iSabadell, 03-04-2024.
* ↑ Cuesta, Laura. «Mara Jiménez: “Con la gordofobia pasa como con el feminismo, una vez te pones las gafas moradas ya no puedes mirar hacia otro lado”» (en castellà). Público, 31-05-2023.
# El Fadrí (arbre)

El Fadrí o el Suro de Can Bec de Baix és una surera de Catalunya, protegit com arbre monumental des de 1990, situada a Agullana, prop de la casa pairal Can Bec de Baix.
S'anomena «el Fadrí» perquè mai no ha estat espelagrinat (llevada l'escorça). És un arbre força vell, hi ha gent que diu que té més de cinc cents anys. L'any 1985 van caure unes cinc tones de branques a causa de les nevades. L'arbre no es va veure afectat per l'incendi de la Jonquera del 22 de juliol de 2012. Al mateix poble també hi ha un altre arbre magnífic, el Suro del Mas Perxés.

## Referències

* 1 2 «El Fadrí» (pdf). Parcs de Catalunya: Arbres monumentals. Direcció General del Medfi Natural i Biodiversitat, 1990. Arxivat de l'original el 2019-10-21. [Consulta: 21 octubre 2019].
* ↑ Gurri i Serra, Francesc. «Agullana, embotida dins l'Empordà». A: Pobles de Catalunya. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 1992, p. 19-20. ISBN 9788478263264.
* ↑ «El Fadrí». Generalitat de Catalunya, 19-06-2013. Arxivat de l'original el 2019-02-12. [Consulta: 21 octubre 2019].

## Enllaços externs

* «Suro del Fadrí». Consorci Salines Bassegoda. Arxivat de l'original el 2020-09-22. [Consulta: 21 octubre 2019].
# Poalanca

La poalanca (poaranca, poalenca) o shaduf (també apareix escrita com: shadoof, shadouf, chadouf o chaduf en altres idiomes) és una màquina simple que, usada a manera de palanca, serveix per pujar aigua des d'un riu, canal, dipòsit o un pou. Aquesta aigua s'empra per regar o per a ús domèstic i pels animals. La paraula shaduf és d'origen àrab (شادوف).
El viatger alemany Karl Kaeger la descriu així
| « | "... es claven a la terra dos troncs que a dalt posseeixin una forqueta natural; damunt d'aquestes es col·loca una barra transversal a la qual es subjecta una palanca que a una banda porta una pedra pesada i a l'altre un cubell. " | » |

## Descripció i funcionament

La poalanca s'utilitza per treure aigua d'un riu o pou, pujant fins al nivell en què es troba la persona que l'utilitza. Es tracta d'una palanca, conformada per un pal recolzat en un suport, de manera que un dels seus extrems sigui molt més llarg que l'altre, a l'extrem llarg s'hi col·loca una corda amb algun tipus de cubell, i a l'altre extrem un contrapès. Quan està correctament equilibrat, La poalanca es manté en posició horitzontal quan el recipient està mig ple.
Per treure l'aigua s'empeny cap al pou l'extrem amb el recipient, subjectant-lo dins de l'aigua fins que està ple, en aquest moment es deixa anar i el contrapès el fa pujar amb una petita empenta.

## Història

Encara que s'atribueix a la poalanca un origen egipci, datant-se l'inici del seu ús durant l'Imperi Nou (c. 1550-1070 aC), ja figurava en relleus i segells cilíndrics de Mesopotàmia (datats entre 2500 i 3000 aC). També es troba representada a Mohenjo-Daro, Índia (c. 2500 aC)
Els romans també la feien servir, (en llatí, tolleno ), i està representada a un fresc d'Herculà.
Julio Caro Baroja escriu que al segle xix era d'ús comú a tot Europa, citant el seu ús a "Suècia, Noruega, Dinamarca, Finlàndia, Països Baixos, Alemanya, Hongria, Polònia, països balcànics, Rússia, Espanya i Portugal, a més de l'Àfrica blanca, Orient Mitjà, Índia, Xina, Japó, i fins i tot Nova Escòcia i Nova Bruswick, al Canadà. "

## Vegeu també

* Sínia
* Cargol d'Arquimedes
* Ressonador de Helmholtz

## Referències

* ↑ Institución Milá y Fontanals. Pergamins del monestir benedictí de Sant Pau del Camp de Barcelona: de l'Arxiu de la Corona d'Aragó (segles XII-XIV). CSIC, 2002, p. 284–. ISBN 978-84-00-08028-0 [Consulta: 9 gener 2012].
* ↑ poalanca a Optimot
* ↑ Kaeger: op. cit., pàg. 222-223.
* ↑ Palerm Viqueira et al : op. cit.
* 1 2 Técnicas hidráulicas en México, paralelismos con el Viejo Mundo. Jacinta Palerm Viqueira, José Luis Pimentel Equihua, Martín Sánchez Rodríguez.
* ↑ Caro Baroja: op. cit., pàg. 411-412.

## Bibliografia

* Palerm Viqueira, J.; Pimentel Equihua, JL; Sánchez Rodríguez, M.. Tècniques hidràuliques a Mèxic, paral·lelismes amb el Vell Món, 2001.
* Kaeger, Karl. Agricultura i colonització a Mèxic el 1900. Ed Universitat Autònoma Chapingo, 1986. ISBN 968-884-007-6.
* Caro Baroja, Juliol. Tecnologia popular espanyola. Editora Nacional, 1983. ISBN 84-276-0588-9.
# Lligant caps (pel·lícula)

Lligant caps (títol original en anglès: The Shipping News) és un drama basat en la novel·la homònima de Annie Proulx, guanyadora l'any 1994 del Premi Pulitzer d'Obres de Ficció, estrenat el 2001 als Estats Units, protagonitzat per Kevin Spacey, Julianne Moore, Cate Blanchett i Judi Dench i dirigit per Lasse Hallström. Ha estat doblada al català.

## Argument

En Quoyle treballa a una impremta de Nova York i, després d'un accident tràgic de la família, torna a Terranova, la llar dels seus avantpassats, acompanyat de la seva tieta Agnis i la seva filla Bunny. S'instal·len a la casa dels seus avantpassats, on l'Agnis havia viscut de petita. En Quoyle troba feina de periodista al diari local "Gammy Bird". De mica en mica, anirà descobrint els foscos i pertorbadors secrets dels seus avantpassats. A mesura que es construeix una nova vida, fa amics i inicia una relació amb la Wavey, una dona del poble.

## Repartiment

* Kevin Spacey (Quoyle)
* Julianne Moore (Wavey Prowse)
* Cate Blanchett (Petal Bear)
* Judi Dench (Agnis Hamm)
* Rhys Ifans (Beaufield Nutbeem)
* Pete Postlethwaite (Tert Card)
* Scott Glenn (jack Buggit)
Protagonistes de Lligant caps. :
| Kevin Spacey com a Quolye. | Julianne Moore com a Wavey Prowse. | Cate Blanchett com a Petal Bear. | Judi Dench com a Agnis Hamm. |

## Premis i nominacions
### Globus d'Or

-2002: Kevin Spacey: Candidat Globus d'Or al millor actor dramàtic Christopher Young: Candidat a Globus d'Or a la millor banda sonora original

### Premis BAFTA

-2002: Kevin Spacey: Candidat BAFTA al millor actor Judi Dench: Candidata BAFTA a la millor actriu secundària

### Premis del Sindicat d'Actors

-2002: Judi Dench: Candidata al Premi del Sindicat d'Actors a la millor actriu de repartiment

## Referències

* 1 2 S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Lligant caps». [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ Holden, Stephen «FILM REVIEW; An Outsider Finds His Future by Facing His Past» (en anglès). The New York Times.
# Mercè Nicolau i Cosson

Mercè Nicolau i Cosson (Barcelona, 1 de gener de 1889 - 18 de juny de 1968) va ser una actriu de teatre catalana. Era filla del compositor Antoni Nicolau.
Fou una de les primeres deixebles de l'Escola Catalana d'Art Dramàtic d'Adrià Gual. Va debutar l'any 1915 amb l'obra Misteri de dolor. El 1917 va formar part de la companyia d'Enric Borràs i representà Ángel Guimerá, Ignasi Iglesias, Juli Vallmitjana o Josep Maria de Sagarra, entre d'altres.
Creà companyia pròpia amb Ramon Martori i Enric Giménez, amb la qual posà en escena autors de la dramatúrgia europea, com Hermann Sudermann, Henrik Ibsen o Maurice Maeterlinck, mentre representava també obres d'autors catalans emergents, com Carme Montoriol, per exemple. Fou també professora del Conservatori Municipal de Música de Barcelona i intèrpret de piano. Després del 1946 participà a Ràdio Barcelona en les emissions de teatre radiofònic.

## Trajectòria artística
### Teatre

* 1918, 10 de gener. Rondalla d'esparvers de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona. (en el paper de Joana).
* 1921, 9 de desembre. Alta banca d'Àngel Guimerà. Estrenada al teatre Novetats de Barcelona (en el paper de Donya Isabel).
* 1934, 17 novembre. Madame, de Lluís Elias. Estrenada al teatre Poliorama de Barcelona.(en el paper de Germaine).
* 1935, 12 de març. Fruita verda de Josep Maria Millàs-Raurell. Estrenada al teatre Poliorama de Barcelona (en el paper de Margot.)
* 1935, 21 de març. La Rambla de les floristes de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Poliorama de Barcelona. (en el paper d'Antònia).
* 1935, 30 d'octubre. Roser florit de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Novetats de Barcelona. (en el paper de Roser).
* 1935, 15 de novembre. Amàlia, Amèlia i Emília de Lluís Elias. Estrenada al teatre Novetats de Barcelona. (en el paper d'Amàlia).
* 1935, 25 de gener. L'huracà, de Carme Montoriol. Estrenada al Teatre Poliorama de Barcelona.
* 1936, 26 d'abril, Avarícia, de Carme Montoriol. Estrenada al Teatre Novedades de Barcelona.
* 1948. Galatea, de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Victòria de Barcelona. (en el paper de Galatea).

### Cinema

* 1942. Los ladrones somos gente honrada. Director: Ignacio F. Iquino
* 1942. Sempre mujeres. Director: Carlos Arévalo

## Referències

* ↑ «Esquela mortuòria». La Vanguardia, 19-06-1968, pàg. 34.
* ↑ Vila San-Juan, Pablo «El último laurel. Mercedes Nicolau». La Vanguardia, 03-07-1968, pàg. 52.
* 1 2 3 Vilaró, Jordi. Dona i teatre al segle XXI: IV Jornades de debat sobre el repertori teatral català. Punctum, 2013, p. 57. ISBN 978-84-940694-4-4.
* ↑ «Mercè Nicolau i Cusson | enciclopèdia.cat». [Consulta: 27 abril 2020].
# Margarida de Cardona

Margarida de Cardona (1535 $^{(Gregorià)}$ - Madrid, 1609) Margarida Folch de Cardona i Requesens, fou una noble catalana membre de la cort dels regnes de l'imperi hispà. Va ser la dama de companyia de l'emperadriu Maria d'Àustria i de Portugal entre 1548 i 1581. Va tenir una posició influent a la cort de l'emperadriu i la correspondència que va mantenir amb el seu marit, Adam von Dietrichstein, i amb la seva filla, Anna von Dietrichstein, ens ha proporcionat una valuosa documentació sobre la política interna d'aquesta casa reial i sobre els seus membres.

## Biografia

Margarita de Cardona era filla dels nobles catalans Antoni Folch de Cardona i Enríquez (Baró de Sant Boi, Virrei i Capità General de Sardenya i Majordom Major de Maria d'Àustria, a més de comanador de l'Orde de Sant Jaume) i Maria de Requesens (m. 1577), filla de Galceran de Requesens i Elena de Baucio. Margarida de Cardona va ser nomenada dama d'honor de la princesa Maria abans del seu matrimoni amb Maximilià.
Va acompanyar Maria a Àustria l'any 1551. Allí es va casar amb el diplomàtic i oficial de la cort alemanya Adam von Dietrichstein, el 1554. Van tenir tretze fills. La seva mare ja havia servit com a dama de companyia de Maria d'Àustria entre els anys 1554 i 1577, i Margarida de Cardona va ser nomenada dama de companyia després del seu matrimoni amb el camarlenc de Maximilià. Margarita de Cardona i Adam von Dietrichstein, juntament amb Maria de Lara i Wratislav von Pernstein, pertanyien al cercle íntim de cortesans estrictament catòlics preferit per Maria a Àustria.
El 1563, Margarida va marxar a la península ibèrica amb el seu marit, que fou nomenat tutor dels fills de Maria d'Àustria, Rudolf i Ernst. El 1570, va ser rebre l'encàrrec d'organitzar la casa de la nova muller del rei Felip II, Anna d'Àustria. Les seves filles i les seves germanes van esdevenir totes dames de companyia de la reina Anna i de les princeses de la cort. Margarita de Cardona il·lustra la influència que podia arribar a tenir una dama d'honor respecte als nomenaments de l'organització interna de la cort.
El 1573, va tornar a Àustria i va reprendre el seu càrrec com a dama de companyia de Maria d'Àustria. Margarida de Cardona va acompanyar Maria a la península ibèrica quan l'emperadriu va quedar vídua i s'hi va retirar a morir.

## Bibliografia

* Nadine Akkerman: La política de les llars femenines: dames d'espera a l'Europa moderna (2013)
# Regla del dèficit zero

El sostre de dèficit constitucional és una disposició econòmica liberal en una Constitució que disposa que els polítics no malbaratin els recursos públics gastant per dessobre dels ingressos, perquè si els polítics gasten a curt termini més recursos públics d'aquells que l'estat recapta via impostos, aleshores provoquen un dèficit pressupostari i l'estat es veu en l'obligació de demanar préstecs als mercats internacionals de capitals, préstecs que generen un creixent deute públic a mitjà i llarg termini, i que al seu torn provoca una creixent despesa financera (interessos del deute) que compromet la sostenibilitat de les finances públiques a llarg termini.
Es va aplicar per primer cop a alguns Estats dels Estats Units. Es tracta d'un dels vuit principis establerts al pressupost de la Unió Europea, que a més de no poder ser excedentari (fer beneficis econòmics) ni deficitari (pèrdues econòmiques) ha de ser anual i començar sempre l'1 de gener. A partir de 2011 aquesta polèmica restricció ha estat proposada a alguns països de la UE.

## Constitucionalitat polèmica

El fet d'imposar una ideologia a una Constitució ha despertat una forta polèmica a tot Europa. A França, per exemple, la pressió social ha fet declarar al seu president Nicolas Sarkozy, de l'UMP, que mai es faria a l'Estat Francès.
El 2011 existeix només a la constitució alemanya, a l'article 109, i ha estat introduïda després d'anys de debat.
A Espanya ha estat introduïda fent una modificació de l'article 135 de la Constitució, pactada i redactada en un dia pel PP i el PSOE. Igual que la llei Òmnibus a Catalunya, ha estat àmpliament criticada per la seva forma, ja que ha estat presentada al Congrés dels Diputats en agost, sense acompanyar-la dels informes que solen presentar-se amb les modificacions de lleis, i deixant només dos dies, en comptes de les dues setmanes habituals, per a presentar esmenes. El sostre de dèficit constitucional a Espanya posa límits també a cadascuna de les seves comunitats autònomes, incloent Catalunya, illes Balears i la Comunitat Valenciana, i minva la seva autonomia dins de l'Estat Espanyol. Va estar votada a favor pel PP, el PSOE i el PNV. CiU no va votar i ERC hi va votar en contra.

## Referències

* ↑ El techo de deuda constitucional, el siguiente paso de la eurozona El Mundo 23/08/2011 (castellà)

## Vegeu també

* Crisi del sostre de deute dels Estats Units del 2011

## Enllaços externs

* Text de la proposta de reforma de la Constitució (castellà)
* Ética y estética con la Constitución de fondo Arxivat 2011-09-14 a Wayback Machine. (castellà)