OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre d'Interpretació de l'Aigua de Torrelavit

El Centre d'Interpretació de l'Aigua és un equipament de Torrelavit (Alt Penedès), situat al costat de l'Ajuntament, on es mostra l'estreta relació del Riu de bitlles i els seus afluents, amb la història i el paisatge de Torrelavit.
Obert al públic l'octubre de 2016, està gestionat per la Fundació Mas Albornà, una organització de l'Alt Penedès que té com objectiu la integració social i laboral de les persones amb discapacitat, trastorn mental i risc d’exclusió.
L'espai museïtzat es divideix en tres àmbits temàtics:
* El Riu: on s'explica com el riu va esdevenir l’eix per als assentaments urbans i el subministrament d’aigua al territori.
* L'Aigua: l’ús que s'ha fet de l’aigua en l’àmbit domèstic, gràcies a les fonts i safareigs; en el regadiu, mitjançant pous, rescloses i canals, i en l’àmbit industrial, amb la construcció de dotze molins paperers que des del s. XVII fins al s. XX van fer de Torrelavit un important centre industrial paperer.
* Torrelavit i el Camí del Riu: espai on descobrir el territori a través dels actius paisatgístics i culturals de Torrelavit i la iniciativa del Camí del Riu.

## Referències

* ↑ «El Centre d’Interpretació de l’Aigua de Torrelavit obrirà abans que acabi l’estiu». El 3 de vuit, 10-06-2016.
* ↑ «L’actor Quim Masferrer protagonitza una original i singular inauguració del Centre d’Interpretació de l’Aigua de Torrelavit». El Cargol, 21-07-2017.
* ↑ «Centre d'interpretació de l'aigua de Torrelavit». Ajuntament de Torrelavit.
* ↑ «Centre d’Interpretació de l’Aigua». Ajuntament de Torrelavit.
* ↑ «Centre d'Interpretació de l'Aigua». Consorci de Promoció Turística del Penedès.
# Centre d’Art Andorra la Vella

El Centre d’Art Andorra la Vella és un centre cultural ubicat al Parc Central d'Andorra la Vella, a Andorra. Disposa d'una Sala d'exposicions i és gestionat pel Ministeri de Cultura i esports d'Andorra.

## Història

Es tracta d'un centre de propietat comunal. Està ubicat en un edifici que anteriorment havia acollit La Central, l’espai comunal de Joventut. Durant el 2021 es van fer unes obres de remodelació per adequar-lo com a centre cultural, que van tenir un cost per al Comú de 689.927 euros.
El febrer de 2022 fou cedit al Govern d'Andorra per un període de quatre anys prorrogables, en un acte que va comptar amb la presència de la cònsol major, Conxita Marsol, i el cap de Govern, Xavier Espot, la Síndica General, Roser Suñé i la ministra de Cultura i Esports, Sílvia Riva.
L'espai va substituir l'antiga sala d'exposicions del Govern que estava ubicada a l'antiga caserna dels Bombers i també a l'ArtalRoc d'Escaldes.
A finals de març de 2022 es va realitzar la primera exposició a la Sala d'exposicions, una exposició monogràfica de l'artista andorrana Judit Gaset. Des de llavors s'han mostrat obres d'artistes com Fiona Morrison, Martín Blanco i Javier Balmaseda i exposicions d'artistes com Victor Vasarely.

## Edifici

L'edifici tenir una superfície diàfana de 407 metres quadrats. El projecte de rehabilitació com a centre d'art va anar a càrrec de l'arquitecte Marc Monegal.

### Passeig d'art

Al Parc on es troba l'edifici hi ha diverses escultures, com la Cadireta, de Rafael Contreras; un bust de José Rizal de l’escultor Àngel Calvente en homenatge a la comunitat filipina, i escultures de Nerea Aixàs i Emma Regada.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Govern rep la cessió del nou espai del Centre d’Art Andorra la Vella al Parc Central». Govern d'Andorra, 23-02-2022. [Consulta: 23 gener 2023].
* ↑ «S'inaugura el Centre d’Art Andorra la Vella al Parc Central», 23-02-2022. [Consulta: 23 gener 2023].
* ↑ Pérez, Marisol Fuentes. «El nou Espai d'Art del parc Central ja és una realitat» (en espanyol europeu), 23-02-2022. [Consulta: 23 gener 2023].
* ↑ «La Sala d’Exposicions de Govern, al Centre d'Art d'Andorra la Vella, acull l’exposició “Gaset Flinch” fins al 12 de juny». Govern d'Andorra. [Consulta: 23 gener 2023].
* ↑ «El nou Centre d’Art d’Andorra la Vella se situarà al Parc Central i s'inaugurarà a la tardor», 31-03-2021. [Consulta: 23 gener 2023].
# Cian Uijtdebroeks

Cian Uijtdebroeks (Abolens, 28 de febrer de 2003) és un ciclista belga, professional des del 2022. El 2022 fitxà per l'equip Bora-Hansgrohe. En el seu palmarès destaca el Tour de l'Avenir del 2022. Des del 2024, corre amb l'equip Team Visma-Lease a Bike.

## Palmarès

* 2020
** 1r a la Kuurne-Brussel·les-Kuurne júnior
* 2021
** Campió de Bèlgica en contrarellotge júnior
** 1r al Gran Premi West Bohemia
** 1r a la Clàssica dels Alps júnior
** Vencedor d'una etapa al Tour de Valromey
** 1r a l'Aubel-Thimister-Stavelot i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'un etapa a la Cursa de la Pau júnior
* 2022
** 1r al Tour de l'Avenir i vencedor de 2 etapes

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2023. 8è de la classificació general

## Referències

* ↑ Farrand, Stephen. «Bora-Hansgrohe sign 'next Remco Evenepoel' Cian Uijtdebroeks». Cycling News. [Consulta: 29 maig 2021].
* ↑ tereza. «How Cian Uijtdebroeks' Victory at the Tour de l’Avenir Paints a Bright Picture for the Future of the Women’s Peloton» (en anglès americà), 30-08-2022. [Consulta: 18 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Cian Uijtdebroeks a ProCyclingStats
# Xubida chiloidellus

Xubida chiloidellus es una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels cràmbids (Crambidae). Va ser descrita per William Barnes i James Halliday McDunnough el 1913. És troba a l'Amèrica del Nord, on ha estat vista a Arizona.

## Referències

* ↑ «800794.00 – 5506 – Xubida chiloidellus – (Barnes & McDunnough, 1913)». Mississippi State University.
* ↑ Nuss, M. «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea, 2003–2014. [Consulta: 15 juliol 2014].
# Front Nou de Bèlgica

Front Nou de Bèlgica (francès Front Nouveau de Belgique) fou un partit polític d'extrema dreta belga. Fou creat el 1997 per Marguerite Bastien, antiga militant del Parti Réformateur Libéral que a les eleccions legislatives belgues de 1995 fou escollida diputada pel Front Nacional, però que en fou expulsada poc després per negar-se a cotitzar a la caixa del partit al·legant opacitat als comptes. Va aplegar aleshores els dissidents del partit s (Front régional wallon, Droite Nationale, Alliance radicale, Ligue Nationale) i els contraris a Daniel Féret per a fundar un Front Nou.
El seu cap actual és François-Xavier Robert, antic oficial del Régiment Para-Commando. Té una revista mensual, Le Bastion. Es presentà a les eleccions legislatives belgues de 1999 i de 2003, a les eleccions municipals de 2000 i de 2004, però només va obtenir un escó a la Regió de Brussel·les-Capital el 1999 (Marguerite Bastien) i dos electes municipals el 2000. Bastien, però, fou expulsada del partit el 2001 i continuà en el càrrec com a independent. El 2007 va obtenir un regidor a Verviers. Després d'un referèndum entre els seus membres, s'unirà al FN del senador Michel Delacroix l'u de gener de 2008.

## Referències

* ↑ Manuel Abramowicz, Les rats noirs. L'extrême droite en Belgique francophone, éditions Luc Pire, Bruxelles, 1996, p. 197 a 211
* ↑ Manuel Abramowicz Le FN-Delacroix en voie de développement, article publicat a la web RésistanceS.be (voir RésistanceS) el 22 novembre 2007 http://www.resistances.be/fndelacroix.html Arxivat 2011-11-13 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* (francès) www.fnb.be Arxivat 2008-10-19 a Wayback Machine.
* (francès) www.fnb.to
# Papilio demodocus

Papilio demodocus és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels papiliònids (Papilionidae). És coneguda en anglès com a papili dels cítrics o com a papallona de Nadal, ja que neixen en aquestes dates.

## Descripció

Aquesta papiliònid presenta una gran envergadura d'entre 9 a 12 cm.
És de color negre amb franges i taques grogues en les ales. Essent aquesta combinació de color un senyal d'alarma en el món animal, per a la Papilio demodocus representa una simple disfressa, ja que resulta totalment inofensiva. Adopta aquesta combinació cromàtica per a aprofitar-se del respecte que produeix en les altres espècies i així lliurar-se dels seus depredadors.

## Hàbitat

Viu en terres de poca altitud, incloent terrenys agrícoles on pot representar una plaga d'arbres fruiters i d'altres cultius, com ara les llegums.
Es distribueix des d'Àfrica Central fins a l'extrem sud del continent i Madagascar.

## Referències

* ↑ «BioLib: Biological library» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2025].

## Enllaços externs

* Papilio demodocus del Museu Iziko Museums de Ciutat del Cap.
* Papilio demodocus Arxivat 2008-02-26 a Wayback Machine.
# Herbert Crowther

Herbert Crowther (Dewsbury, West Yorkshire, 28 d'octubre de 1882 – Burley in Wharfedale, 13 d'octubre de 1916) va ser un ciclista anglès, que va prendre part en els Jocs Intercalats i als Jocs Olímpics de 1908.
Va guanyar dues medalles de plata a les proves de contrarellotge i de cinc quilòmetres dels Jocs Intercalats a Atenes, i ambdues va quedar per darrere de l'italià Francesco Verri.

## Referències

* ↑ «Herbert Crowther Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 7 de febrer 2013. [Consulta: 24 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Kenneth Armstrong

Kenneth Armstrong (anglès: Ken Armstrong) (Bradford, 3 de juny de 1924 - Auckland, 13 de juny de 1984), conegut com a Ken Armstrong, fou un futbolista neozelandès de la dècada de 1960. Fou pare dels també futbolistes Ron i Brian.
Formà part de la selecció anglesa a la Copa del Món de futbol de 1954, però no arribà a viatjar a Suïssa, essent jugador reserva. També fou internacional amb la selecció de futbol de Nova Zelanda.
Pel que fa a clubs, destacà a Chelsea FC.
Fou entrenador de Mount Wellington, i les seleccions de Nova Zelanda masculina (1958-1964) i femenina (1980).

## Referències

* ↑ «NZ girl will continue family football dynasty at under 17 World Cup». 3News (New Zealand), 23-10-2008. Arxivat de l'original el 4 octubre 2011.
* ↑ «1954 FIFA World Cup Switzerland – England Squad». FIFA. Arxivat de l'original el 17 setembre 2008. [Consulta: 29 juliol 2008].
* ↑ «England's World Cup Final Tournament Players». England Football Online. [Consulta: 29 juliol 2008].
* ↑ «Ken Armstrong England Statistics». EnglandStats.Com. [Consulta: 29 juliol 2008].
* ↑ «A-International Appearances – Overall». The Ultimate New Zealand Soccer Website, 01-06-2008. Arxivat de l'original el 7 octubre 2008. [Consulta: 29 juliol 2008].
* ↑ «A-International Scorers – Overall». The Ultimate New Zealand Soccer Website, 01-06-2008. Arxivat de l'original el 16 juny 2009. [Consulta: 29 juliol 2008].
* ↑ «Hall of fame». The Ultimate New Zealand Soccer Website, 01-06-2008. [Consulta: 29 juliol 2008].
* ↑ Champions of a different era
* ↑ Perfil a englandstats
* ↑ Kenneth Armstrong a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ All Whites Coaching Records
* ↑ Football Ferns Roll of Honour
# James Gullen

James Gullen (Kippax, City of Leeds, West Yorkshire, 15 d'octubre de 1989) és un ciclista anglès, professional des del 2014 i actualment a l'equip JLT Condor.

## Palmarès

* 2016
** Vencedor d'una etapa a l'An Post Rás
* 2017
** 1r a l'An Post Rás
** Vencedor d'una etapa al Tour de Taiwan

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Leonard Hanson

Leonard Hanson (Bradford, West Yorkshire, 1 de novembre de 1887 – Bradford, 27 d'octubre de 1949) va ser un gimnasta artístic anglès que va competir a començament del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on disputà la prova del concurs complet individual del programa de gimnàstica, tot i que es desconeix la posició final que ocupà.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm, va guanyar la medalla de bronze en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica, mentre en el concurs complet individual fou dotzè.

## Referències

* 1 2 «Leonard Hanson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2011. [Consulta: 2 setembre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
# Muerte en Granada

Muerte en Granada, també coneguda com The Disappearance of Garcia Lorca és una pel·lícula espanyola-estatunidenc dramàtica-biogràfica i de misteri de 1997 dirigida per Marcos Zurinaga i protagonitzada per Esai Morales, Andy García, Edward James Olmos, Miguel Ferrer i Jeroen Krabbé. La pel·lícula està basada en l'obra La represión nacionalista de Granada en 1936 y la muerte de Federico García Lorca (1971), d'Ian Gibson; no obstant això, la història és majorment fictícia, ja que pocs dels esdeveniments relatats s'hi poden relacionar amb la mort "real" de Lorca.

## Sinopsi

Al Madrid de 1934, el jove Ricardo (Esai Morales) queda fascinat, juntament amb el seu millor amic Jorge, davant l'estrena de l'obra de teatre Yerma, escrita per Federico García Lorca (Andy García). Quan després de l'esclat de la Guerra Civil en 1936 els dos amics busquen Lorca pels carrers de Granada, els falangistes peguen un tret Jorge enmig d'una revolta popular, sense reparar dues vegades en la seva edat. A causa de la guerra civil, la família de Ricardo s'exilia a Puerto Rico. Divuit anys més tard, en 1954, l'obsessió per la vida i obra de Lorca que Ricardo porta des de la seva infància el durà a viatjar a Granada per a escriure una biografia sobre la vida d'aquest, encara que en realitat aquesta és només una excusa per a descobrir qui va ser el culpable de l'assassinat del poeta.

## Repartiment

* Andy García - Federico García Lorca
* Edward James Olmos - Roberto Lozano
* Esai Morales - Ricardo adult
* Naím Thomas Mansilla - Ricardo jove
* Miguel Ferrer - Centeno
* Jeroen Krabbé - Coronel Aguirre
* Eusebio Lázaro - Vicente Fernandez
* Marcela Walerstein - Maria Eugenia

## Palmarès cinematogràfic
### XII Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor disseny de vestuari | León Revuelta | Nominat |
| Millors maquillatge i perruqueria | Francisca Guillot Miguel Sesé | Nominat |

## Referències

* ↑ Muerte en Granada a decine21.com
* ↑ Sobre 'Muerte en Granada', per Ian Gibson, El País, 10 de març de 1997
* ↑ Muerte en Granada a Fotogramas
* ↑ Muerte en Granada al web dels Premis Goya
# La Crosa de Sant Dalmai

La Crosa de Sant Dalmai o volcà de la Crosa és una muntanya i volcà de tipus maar freatomagmàtic, que es troba entre els municipis de Vilobí d'Onyar (comarca de la Selva), Aiguaviva i Bescanó (comarca del Gironès). És el volcà amb el cràter més gran de la península Ibèrica i un dels més grans d'Europa, amb un diàmetre de 1.250 metres.
El volcà de 156 msnm és a cavall de dues comarques, el Gironès i la Selva, en els pobles d'Estanyol (Bescanó), Aiguaviva i Sant Dalmai (Vilobí d'Onyar). Encara que no es coneix amb exactitud l'època en què es va formar, pel seu bon estat de conservació es dedueix que es tracta d'un volcà relativament recent, que va entrar en erupció durant el Quaternari, com els de la Garrotxa i de la Vall de Llémena.
Antigament, el fons de la gran depressió volcànica era ocupat per un llac, dessecat definitivament entre el segle xviii i el segle XIX mitjançant la construcció d'una mina. A l'Àrea de les Guilloteres d'Estanyol hi ha una zona d'aparcament i panells informatius per a poder fer tres itineraris senyalitzats amb banderoles. Les gairebé dues-centes hectàrees que ocupa el volcà de la Crosa són un espai PEIN (Pla d'Espais d'Interès Natural) gestionat pel Consorci de la Crosa.
Al costat sud-oest del cràter s'hi troben les restes de la capella de Sant Llop.

## Referències

* ↑ Pedrazzi, Dario; Bolós, Xavier; Martí, Joan «Phreatomagmatic volcanism in complex hydrogeological environments: La Crosa de Sant Dalmai maar (Catalan Volcanic Zone, NE Spain)» (en anglès). Geosphere, 10, 1, 2014-02-XX, pàg. 170–184. DOI: 10.1130/GES00959.1. ISSN: 1553-040X.
* ↑ Bolós, Xavier; Barde-Cabusson, Stéphanie; Pedrazzi, Dario; Martí, Joan; Casas, Albert «Investigation of the inner structure of La Crosa de Sant Dalmai maar (Catalan Volcanic Zone, Spain)» (en anglès). Journal of Volcanology and Geothermal Research, 247-248, 2012-12-XX, pàg. 37–48. DOI: 10.1016/j.jvolgeores.2012.08.003.
* 1 2 «GEÒTOP 356. La Crosa de Sant Dalmai». Direcció General del Medi Natural, Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2021].
# Joan Torrent i Martínez

Joan Torrent i Martínez (Barcelona, 1893 - ibíd., 1977) va ser un assagista català. Es va especialitzar en la premsa catalana, publicant estudis pioners i obres de referència com La presse catalane depuis 1641 jusqu’à 1937 i la Història de la premsa catalana (1966).

## Referències

* ↑ «Joan Torrent i Martínez | enciclopèdia.cat». [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ Seminari Rafael Tasis (1r : 2016 : Barcelona, Catalunya). Rafael Tasis (1906-1966), cinquanta anys després: Edició a cura de Montserrat Bacardí, Francesc Foguet i Àlex Martín. Institut d'Estudis Catalans, 15 desembre 2016, p. 149–. ISBN 978-84-9965-338-9.
* ↑ Seminari Rafael Tasis, pàg 17
# Annales pontificum

Els Annales pontificum eren a l'antiga Roma una col·lecció de textos que contenien el registre d'alguns fets importants de la vida de la ciutat. El Pontifex Maximus era l'encarregat de redactar-los i ho feia en començar l'any sobre una pissarra neta de tot text, anomenada tabula dealbata que tenia forma de calendari. Al final de cada any, l'escrit que contenia es transcrivia a pergamí i passava a formar part dels Annals o cròniques dels pontífexs. Cap a finals del segle ii aC, totes aquestes cròniques van ser ordenades i publicades als nomenats Annales maximi.
Segons Cató el Vell, als Annales Pontificum no es trobava informació útil per als historiadors, atès que allà únicament es relataven períodes de crisi econòmica, eclipsis i d'altres fenòmens, no havent-hi en ells dades sobre temes polítics o militars. Ciceró va afirmar que aquests Annals contenien molta més informació i de forma especial de tipus militar o polític. Momigliano diu que aquesta diferència es pot explicar pel fet que Cató parla dels Annales abans de l'edició publicada; Ciceró i Servi s'hi refereixen després de la seva publicació –que hauria estat una cosa més que una mera transcripció i, de fet, hauria estat una feina científica–. Per verificar-ho, Momigliano recorda que Ciceró es referia a una edició dels Annales que contenia la història de Roma «des de l'inici dels assumptes romans» i fins i tot abans, i que aquesta informació no podia haver estat redactada per Ròmul. Per tant, un editor hauria afegit aquests comunicats del document, amb el que tracta de provar que hi va haver una feina major que la de transcripció en el llibre que coneixia.

## Referències

* ↑ cf. AULO GELIO, Noctes Atticae 2, 28, 6: « Verba Catonis ex originum quarto haec sunt: "Non lubet scribere, quod in tabula apud pontificem maximum est, quotiens annona cara, quotiens lunae aut solis lumine caligo aut quid obstiterit". »
* ↑ Cf. De Oratore 2, 52: « pontifex maximus res omnis singulorum annorum mandabat litteris » també Servi indica en Commentarii in Vergilii Aeneidos que els Annales contenien: « domi mitilitiaque terra marique gesta per singulos dies. » — 1, 373

## Bibliografia

* Giovanni Geraci - Arnaldo Marone, Storia romana, Le Monnier Università, Florencia, 2004 (italià)
* Arnaldo Momigliano, Le radici della storiografia moderna, Sansoni Editore, Florencia 1992, ISBN 88-383-1394-6 (italià)
# Nodar Dumbadze

Nodar Dumbadze (georgià: ნოდარ დუმბაძე) (Tbilisi, 1928-1984), escriptor georgià. Un dels grans noms de la literatura georgiana del segle XX i de la literatura soviètica.
Dumbadze va néixer a Tbilisi el 14 de juliol de 1928. El seu pare era membre del Comitè Regional del Partit Comunista i va ser víctima de la repressió del 1937, acusat d'enemic del poble. Aquest motiu va fer que Dumbadze passés una llarga temporada amb uns parents al poble de Khidistavi, a l'oest de Geòrgia. Aquest contacte amb la vida rural marcarà bona part de la seva obra.
El 1950 es va graduar en Economia a la Universitat Estatal de Tbilisi, on va treballar durant un temps com a ajudant. Mentrestant, col·laborava en diaris i publicava llibres d'històries d'humor. El 1957 va deixar la Universitat per a dedicar-se de ple a escriure. Va treballar en diverses editorials i com a guionista de cinema. L'èxit li esdevingué amb l'aparició de la seva novel·la més famosa Me, Bebia, Iliko da Ilarioni (მე, ბებია, ილიკო და ილარიონი) (Jo, l'àvia, l'Iliko i l'Ilarioni, 1960), de caràcter autobiogràfic i que descriu les peripècies d'un noi orfe amb la seva àvia i uns veïns vells, que viuen en un poble durant la II Guerra Mundial, quan tots els homes útils són al front. S'hi pot apreciar el seu gran sentit de l'humor i la seva predilecció pels valors i la simplicitat de la vida rural. A partir d'aquesta, totes les seves novel·les gaudirien d'una gran popularitat i serien traduïdes ràpidament als idiomes de l'òrbita soviètica.
De 1967 a 1972 fou editor de la revista satírica Niangi (Cocodril). El 1974 va esdevenir secretari de la Unió d'Escriptors Georgians. El 1975 va rebre el Premi Estatal Shota Rustaveli i el 1980 el Premi Lenin. Des de 1981 va ser membre del presidium de la Unió d'Escriptors Soviètics. També va ser diputat al Soviet Suprem Georgià de 1971 a 1978 i del Soviet Suprem de la Unió Soviètica de 1979 a 1984.
El 14 de setembre de 1984 va morir a Tbilisi i fou enterrat a la Ciutat dels Infants Mziuri que ell mateix va crear.

## Obra

La seva producció literària abasta un munt de contes infantils i històries còmiques i les novel·les:
* Me, Bebia, Iliko da Ilarioni (მე, ბებია, ილიკო და ილარიონი) (Jo, l'àvia, l'Iliko i l'Ilarioni, 1960)
* Me vkhedav mzes (მე ვხედავ მზეს) (Jo veig el sol, 1962)
* Mziani game (მზიანი ღამე) (Nit assolellada, 1967)
* Nu geshinia, deda! (ნუ გეშინია, დედა!) (No et preocupis, mare!, 1971)
* Tetri bairagebi (თეთრი ბაირაღები) (Les banderes blanques, 1973)
També va escriure guions cinematogràfics i se'n va encarregar de les celebrades adaptacions al cinema de les seves novel·les i del seu conte Cucaraça (კუკარაჩა).

## Enllaços externs

* (anglès) Encyclopedia of Soviet Writers Arxivat 2009-07-18 a Wayback Machine.: Biografia.
* (anglès) Dictionary of the Georgian National Biography Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.: Biografia.
* (rus) Lib.ru: Textos complets en rus d'algunes obres.
# Molleric pebrer (desambiguació)

«Molleric pebrer» té aquests significats:
Els mollerics pebrers són mollerics de mitjans a molt petits, amb porus de color brunenc (de canyella a rovell) a vermellós (de carmí a maduixa). Els tubs i els porus són del mateix color, detall que permet diferenciar aquest grup de bolets de qualsevol altre bolet amb esponja vermellosa. L'esponja és adherida a la cama o lleugerament decurrent. Les espècies de mollerics pebrers més corrents són de tast pebrat o amargant, per la qual cosa no es consideren comestibles.

## Espècies de mollerics pebrers

* Molleric pebrer (Chalciporus piperatus)
* Molleric pebrer de carn dolça (Chalciporus pseudorubinus)
* Molleric nan de muntanya (Chalciporus amarellus)
* Molleric nan de plana (Chalciporus pierrhuguesii)
* Molleric pebrer roig (Chalciporus rubinus)

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia. I. El Papiol: Editorial Efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya». Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona..