OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Setge de Barbastre (1064)

El Setge de Barbastre, coneguda com la Croada de Barbastre fou una de les batalles de la Reconquesta.

## Antecedents

Després de la derrota a la batalla de Graus la primavera de 1063, en la qual va morir Ramir I d'Aragó, Ahmed I ben Sulaiman, al-Muktadir va deixar de pagar paries als castellans, i sense la protecció castellana, Sanç I d'Aragó i Pamplona va poder atacar Barbastre.
El papa Alexandre II va promoure el 1064 una croada per la conquesta dels territoris musulmans de la península Ibèrica, que atorgava la remissió dels pecats als combatents. L'expedició a Barbastre fou preparada a Barcelona en una reunió del legat pontifici Hug Candi i el comte Ramon Berenguer I.

## El setge

En el setge, que durà quaranta dies del 1064, hi participaren tropes aragoneses del rei Sanç I d'Aragó i Pamplona; les del comte Ermengol III d'Urgell liderades per Arnau Mir de Tost; les del bisbe Guifré de Vic; tropes papals comandades per Guillaume de Montreuil, i les normandes de Guiu Guillem, el duc d'Aquitània.
Després de prendre el raval de la ciutat, els vilatans es refugiaren rere la muralla i els cristians bloquejaren l'aqüeducte subterrani i la ciutat es rendí, però els cristians mataren o feren presoners els musulmans, i aquells que escaparen a les muntanyes foren morts per la cavalleria croada.

## Conseqüències

La defensa de la ciutat fou concedida a Ermengol III d'Urgell. Dos anys més tard, Ahmed I ben Sulaiman al-Muktadir va reconquerir la ciutat, i en aquesta nova batalla va morir Ermengol III.
Ferran I de Lleó va atacar la vall de l'Ebre, i després va assetjar la ciutat de Balansiya (València). Va derrotar l'emirat de Balànsiya a la batalla de Paterna, però finalment va haver d'aixecar el setge.

## Referències

* ↑ «Cruzadas aragonesas». A: Gran Enciclopedia Aragonesa (en castellà), 18/06/201.
* ↑ «Arnau Mir de Tost, el Cid de les terres de Lleida». Jaume Fernández. [Consulta: 9 gener 2015].
* ↑ «AntoniGaudí.org». Arxivat de l'original el 2007-10-07. [Consulta: 19 març 2008].
* ↑ Sainz de Baranda, Pedro. La Santa Iglesia de Barbastro en sus estados antiguo y moderno (en castellà), Pedro Sainz de Baranda, p. 10.
* ↑ Gestes dels Comtes de Barcelona i Reis d'Aragó. Universitat de València, 2011, p. XIII.3. ISBN 8437087163.

## Bibliografia

* Bishko, Charles Julian. Fernando I and the Origins of the Leonese-Castilian Alliance With Cluny.
* Ramón Menéndez Pidal La España del Cid.
* Boissonnade, Pierre. "Cluny, la papauté et la première grande croisade Internationale contre les sarrasins d'Espagne: Barbastro (1064-1065)." Rev. des questions historiques, pp 257–301. 1932.
* Chaytor, H. J. "The Reconquest." A History of Aragon and Catalonia. London: Methuan, 1933.

## Enllaços externs

* Los cristianos en Barbastro Arxivat 2009-02-15 a Wayback Machine.
# Batalla de Paterna

La batalla de Paterna de 1065 fou un dels episodis del setge lleonès de Balànsiya en 1065.

## Antecedents

Després de la batalla de Graus de 1063, en la que Ferran I de Lleó va enviar l'Infant Sanç en suport d'Ahmed I ben Sulaiman al-Muktadir de l'Emirat de Saraqusta, al-Muktadir va deixar de pagar paries als castellans, i el 1064, ja sense la defensa castellana, Sanç I d'Aragó i Pamplona va poder prendre Barbastre i Ferran I de Lleó com a càstig va atacar la vall de l'Ebre i assetjant la ciutat de Balànsiya la primavera.

## Batalla

Un cop assetjada de Balànsiya, Ferran I de Lleó, els lleonesos es van trobar amb l'enèrgica defensa d'Abd-al-Màlik al-Mudhàffar i la impossibilitat de prendre les muralles a l'assalt i van simular una retirada i els musulmans van sortir en la seva persecució, però a l'altura de Paterna, a la riba esquerra del Túria, els lleonesos els van escometre per sorpresa. Totalment desprevinguts, els valencians van patir baixes molt elevades.

## Conseqüències

Després de la batalla els cristians reprengueren el setge però el seu rei emmalaltí i es retirà a Lleó, morint el 27 de desembre, Abd-al-Màlik al-Mudhàffar fou deposat pel seu sogre, l'emir de Tulàytula, Yahya ibn Ismaïl al-Mamun, i Barbastre fou aviat recuperat pels saragossans.

## Referències

* ↑ Ashtor, Eliyahu. The Jews of Moslem Spain (en anglès). Jewish Publication Society, 1992, p.214. ISBN 0827604270.
* ↑ Fletcher, Richard. La España Mora (en castellà). Nerea, 2000, p.118. ISBN 8489569401.
* 1 2 3 Coscollá Sánchez, Vicente. La Valencia musulmana (en castellà). Carena Editors, 2003, p.33. ISBN 8487398758.
* ↑ Sánchez Candeira, Alfonso. Castilla y León en el siglo XI: estudio del reinado de Fernando I (en castellà). Real Academia de la Historia, 1999, p. 187. ISBN 8489512418.
* ↑ Dunbar, Prescott N. The History of the Normans (en anglès). Boydell Press, 2004, p.47. ISBN 1843830787.
# Campina Grande

Campina Grande és una ciutat de l'estat brasiler de Paraíba. Seva població total és 419.379 habitants en 2022.
Considerat un dels principals centres industrials de la regió nord-est i el major pol tecnològic d'Amèrica del Sud segons la revista Newsweek. Campina Grande va ser fundada l'1 de desembre de 1697 i va ser elevada a categoria de ciutat l'11 d'octubre de 1864.
La ciutat té una agenda cultural variada, on es destaca la celebració de Sant Joan, que tenen lloc durant el mes de juny (anomenat "El major Sant Joan del món") i el Micarande, un dels més tradicionals dels carnavals fos de temporada país. Durant el carnestoltes hi ha la Trobada per a la Consciència Cristiana - un dels majors congressos d'Apologètica Cristiana, i la reunió de la "Nova Consciència", una trobada ecumènica. També hi ha el Festival d'Hivern -el Festival de Cinema de Campina Grande- i molts altres.

## Referències

* ↑ «Campina Grande» (en portuguès). Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Campina Grande. História» (en portuguès). Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Campina Grande | enciclopedia.cat». [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Reportagens do Passado: Campina Grande destaque na Revista Newsweek em 2001». [Consulta: 28 desembre 2024].
# Eriphostoma microdon

Eriphostoma microdon és una espècie extinta de sinàpsids del grup dels gorgonops que visqué al sud d'Àfrica entre el Permià mitjà i el Permià superior. Es tracta de l'única espècie reconeguda del gènere Eriphostoma. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies sud-africanes del Cap Occidental, el Cap Oriental i el Cap Septentrional. Es tracta del gorgonop més antic conegut i un dels representants més petits d'aquest grup. Tenia el musell relativament curt. És conegut únicament a partir de l'holotip, un espècimen de tan mala qualitat que durant molt de temps E. microdon fou considerat un nomen dubium.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eriphostoma microdon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ Bendel et al., 2018, p. 27.
* ↑ Kammerer, 2014, p. 177.
* ↑ Kammerer, 2014, p. 171 i 172.

## Bibliografia

* Bendel, E.-M.; Kammerer, C. F.; Kardjilov, N.; Fernandez, V.; Fröbisch, J. «Cranial anatomy of the gorgonopsian Cynariops robustus based on CT-reconstruction» (en anglès). PLoS ONE, 13, 11, 2018, pàg. e0207367. DOI: 10.1371/journal.pone.0207367.
* Kammerer, C. «A Redescription of Eriphostoma microdon Broom, 1911 (Therapsida, Gorgonopsia) from the Tapinocephalus Assemblage Zone of South Africa and a Review of Middle Permian Gorgonopsians». A: Kammerer, C.; Angielczyk, K. D.; Fröbisch, J. Early Evolutionary History of the Synapsida. Vertebrate Paleobiology and Paleoanthropology (en anglès). Springer, 2014, p. 171-184. DOI 10.1007/978-94-007-6841-3_11. ISBN 978-94-007-6841-3.
# Prunera

La prunera (Prunus domestica) és un arbre conreat principalment pel seu fruit, la pruna. Pertany a la família Rosaceae i al gènere Prunus. L'espècie Prunus domestica té el seu origen en el Caucas, Anatòlia i Pèrsia i es considera com l'espècie europea. També hi ha espècies conreades americanes i asiàtiques.

## Morfologia

Es tracta d'un arbre caducifoli que pot arribar als 10 metres d'alçària però normalment es queda en 5 o 6 metres. El tronc és d'escorça bruna i blavosa brillant llis o esquerdat. Fulles oblongues serrades, finament piloses. Flors blanques i solitàries amb molts estams i anteres bilobulades. Fruit en drupa de color groc, vermell o violaci i recobert d'una cera blanquinosa. La llavor resta dins del pinyol o endocarpi.

## Varietats

* Golden Japan: prunera japonesa, gran vigor i molta fertilitat, fruits grocs molt primerencs que es cullen el juny.
* Santa Rosa: Fruits grossos i de pell vermella que es cullen el juliol.
* Reina Clàudia Verda: Fruit de color verd, adaptats a fer conserva es cullen de juliol a agost.
* Reina Clàudia d'Oullins: Fruit poc ensucrat, de color verd clar i daurat. Es cull el juliol.
* Stanley: Fruit ovalat de pell morada i groc verdós per dintre es cullen l'agost.

## Usos

És el més rústic dels fruiters i el que es pot conrear més al nord o a més altitud, no tant les espècies japoneses. Suporta millor que els altres arbres fruiters els sòls pesants o massa humits. Les feines de conreu són les habituals en tots els fruiters: llaurar, adobar, regar, si és el cas, desherbar, esporgar, fer l'aclarida de fruits i la collita. En l'agricultura, a més de productors de fruits també es fan servir diverses espècies o varietats de pruneres (prunera de sant Julià, dames, mirabolà, mariana) per a empeltar-hi altres fruiters com l'ametller, l'albercoquer, el presseguer o la mateixa prunera. Sobretot es fa servir perquè els arbres aguantin terrenys massa pesants o humits que podrien podrir les arrels.

## Referències

* ↑ «prunera». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ IUCN «Prunus domestica: Barstow, M. & Harvey-Brown, Y.:» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2017, 20-01-2017. DOI: 10.2305/iucn.uk.2017-3.rlts.t50135950a50135957.en.
* ↑ Caruso, Giuseppe. The Botany of Beer: An Illustrated Guide to More Than 500 Plants Used in Brewing (en anglès). Columbia University Press, 2022-09-06, p. 923. ISBN 978-0-231-55417-6.
* ↑ Little, Elbert L. The Audubon Society field guide to North American Trees, eastern region. New York : Knopf, 1983, p. 498. ISBN 978-3-945076-06-4.

## Vegeu també

* Zwetschgenkuchen
# Pere Planesas Marsal

Pere Planesas i Marsal (Els Hostalets de Balenyà, 1932) és un poeta nascut l'any 1932.
Va treballar tota la seva vida laboral com a ebenista a Tona, compaginant-ho amb la lectura de poesia, la direcció i interpretació de teatre, el cant coral a l'Orfeó Vigatà i fins i tot la política com a regidor a l’Ajuntament de Tona .
A finals del segle passat s’instal·la a Vic, on ha produït tota la seva obra literària publicada.
Des que es va jubilar s’ha pogut dedicar a la seva passió, que és l’escriptura, i concretament la poesia, després de molts anys com a lector.
Aquests darrers vint anys ha escrit un gran nombre de poemes, alguns dels quals han estat publicats en aquests 14 llibres:
* Vols d’oronell (2001)
* La vella que fila (2003)
* Arrels i quimeres (2004)
* Boirines (2008)
* Espais (2010)
* Flors i amors (2011)
* Aromes de tardor (2011-2012)
* Senders de vida (2014)
* Poemes dins l’arbreda (2016)
* Viure els records (2017)
* Parlem dels amors (2019)
* Amors i temors (2020)
* Moments (2021)
* La veu de la mirada (2022)
La Natura i la Vida son les grans protagonistes a la seva obra que beu dels grans mestres catalans i sobretot de Jacint Verdaguer, amb una presència habitual del Montseny.

## Referències

* ↑ «Bibliografia 2010». Patronat d'estudis osonencs. [Consulta: 19 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Les Escoles a Tona
# Turó d'Allen

El turó d'Allen (Cnoc Alúine en gaèlic irlandès, Cnoc Almaine en irlandès antic; també Hill of Almu) és un turó volcànic situat a l'oest del comtat de Kildare, Irlanda, al costat de la vila d'Allen. Segons la mitologia irlandesa era la seu del guerrer-caçador Fionn mac Cumhaill i dels Fianna El lloc actualment és parcialment propietat de Roadstone Dublin Ltd. i una pedrera extensa ha canviat notablement el perfil del turó.

## Història

El turó es troba al punt més oriental del Bog d'Allen i és des d'aquest pantà del que el turó en rep el nom. Segons la llegenda, Fionn mac Cumhaill hi tenia una fortalesa i feia servir les planes circumdants com a camps d'entrenament per als seus guerrers. L'any 722 hi va tenir lloc la Batalla d'Allen entre els guerrers de Leinster (Laigin), liderats per Murchad mac Brain Mut (Gran Rei de Leinster), i les forces de Fergal mac Máele Dúin (Gran rei d'Irlanda) molt a la vora del turó.

## Torre

En 1859 Sir Gerard George Aylmer, el 9è Baronet de Donadea va començar la construcció d'una torre circular a la part superior del turó, que es va completar el 1863. La torre era un capritx i els noms dels treballadors estan inscrits als esglaons.
Durant la construcció de la torre va ser desenterrat un gran taüt que contenia ossos humans que es diu que eren de Fionn mac Cumhaill. Van ser reenterrats en el lloc.

## Pedrera

A partir de 2008 la major part del turó està sota propietat de la Roadstone Dublin Ltd i gran part de la zona oest del turó ha estat extret.

## Referències

* 1 2 3 4 «The Hill Of Allen Action Group Website». Arxivat de l'original el 2007-11-29. [Consulta: 10 agost 2013].
* 1 2 «'National Monuments' found on Hill of Allen». Kildare Nationalist, 18-10-2007. Arxivat de l'original el 2007-05-02. [Consulta: 10 agost 2013].
* ↑ «The Cycles of the Kings - Cath Almaine "The Battle of Allen"». Arxivat de l'original el 2006-09-02. [Consulta: 10 agost 2013].
* ↑ County Kildare Website - Hill of Allen
* ↑ «Aerial photograph of effect of quarrying on the Hill of Allen». Arxivat de l'original el 2007-11-29. [Consulta: 10 agost 2013].

## Vegeu també

* Fionn mac Cumhaill
* Bog d'Allen
* Allen (Kildare)
* Llista de muntanyes d'Irlanda

## Enllaços externs

* «Grup d'Acció del Turó d'Allen» (en anglès). Arxivat de l'original el 2007-12-02. [Consulta: 10 agost 2013].
# Concert per a piano (Bacewicz)

El Concert per a piano va ser compost per Grażyna Bacewicz el 1949 per al Concurs Frédéric Chopin organitzat per la Unió de Compositors Polonesos per commemorar el 100è aniversari de la mort del pianista polonès. Es va estrenar a Varsòvia el 4 de novembre de 1949 amb Stanisław Szpinalski al piano acompanyat per l'Orquestra Filharmònica de Varsòvia dirigida per Andrzej Panufnik. Té una durada d'uns 21 minuts.
El va dedicar a Stanisław Szpinalski, alumne d'Ignacy Jan Paderewski. El primer premi va quedar desert, i Bacewicz va obtenir el segon premi pel seu concert.

## Moviments

* Allegro moderato
* Andante
* Molto allegro

## Música

L’arquitectura de l’obra segueix grans formes simfòniques, aprofitant al màxim les possibilitats expressives del piano solista per generar tensió i expandir l’espai sonor mitjançant passatges virtuosístics i progressions harmòniques. Cap dels moviments inclou una cadència solista.
El primer moviment (Allegro moderato), presenta un contrast marcat entre el piano i una potent intervenció orquestral. Tot i que Bacewicz concedeix al solista instants de major suavitat, el diàleg dramàtic entre el piano i l'orquestra és l'element central de l'obra. Estructurat en forma sonata-allegro, es construeix a partir de dos temes principals. Segons Anna Nowak, el primer tema és una paràfrasi de la cançó tradicional Pije Kuba. El segon tema, de caràcter líric i també inspirat en una melodia popular, reapareix en el rondó final amb una variació lleugerament transformada com un dels seus episodis.
El segon moviment (Andante) comparteix un esperit similar, amb una melodia principal inspirada en la cançó popular Oj chmielu, chmielu, que es transforma a través de variacions successives. En el rondó final (Molto allegro) la música assoleix el seu punt culminant amb un tema d’oberek trepidant que deixa enrere la simple evocació folklòrica per submergir-se en una expressió visceral i desbordant d’energia. El ritme implacable d'aquest moviment no cedeix ni tan sols en els passatges més reposats. L'entrada de l’oberek al piano és aviat recollida per l’orquestra, mentre que el solista respon amb acords secs i irregulars, creant un efecte rítmic que recorda certes seccions de la Sonata per a dos pianos i percussió de Béla Bartók.

## Referències

* 1 2 3 4 «Bacewicz. Piano Concerto». https://bacewicz.polmic.pl/.+[Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ Hugill, Robert. «Grażyna Bacewicz's piano concertos and more on an exciting disc from Peter Jablonski & the Finnish Radio Symphony Orchestra». Planet Hugill. [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ Polski koncert fortepianowy 1945–1995, Cracòvia 1996
# CaixaForum Sevilla

CaixaForum Sevilla és un centre cultural de la Fundació La Caixa, situat al Centro Comercial Torre Sevilla, a l'illa de la Cartuja.

## Història

L'any 2009, la Fundació La Caixa va fer pública la decisió de promoure a Sevilla el vuitè centre CaixaForum (el quart fora de Catalunya, juntament amb els de Palma, Madrid i Saragossa), i el maig del 2014 va presentar el projecte, obra de de l'arquitecte sevillà Guillermo Vázquez Consuegra. Les obres d'adequació de l'espai dins del complex Torre Sevilla van començar el gener del 2015, i van suposar una inversió de 18 milions d’euros. El nou centre cultural fou inaugurat el 3 de març del 2017 per la presidenta de la Junta d’Andalusia, Susana Díaz; l’alcalde de Sevilla, Juan Espadas, i el president de la Fundació La Caixa, Isidre Fainé.
L'edifici va obtenir l’any 2018 el premi Building of the Year Awards 2018 en la categoria de producte més ben aplicat.

## Edifici

És un edifici de tres plantes, dues de les quals sota terra, al qual s'accedeix per escales mecàniques, de formigó, o per un ascensor que se situa sota d’una gran marquesina d’alumini, que també cobreix una nova claraboia que s'obre per fer arribar la llum natural als nivells inferiors. La marquesina està feta d’escuma d’alumini estabilitzada, construïda amb panells de diversa densitat mitjançant un procés d’injecció d’aire. Els panells s'han confeccionat amb materials lleugers producte d’un aliatge d’alumini i magnesi.
Disposa de 7.500 m² útils sobre una superfície construïda de 8.100 m², a més de dues sales d’exposicions, un auditori, dues aules polivalents, una aula per a tallers, una cafeteria-restaurant i una botiga-llibreria. Les dues sales d’exposicions i l’auditori se situen en el nivell inferior (planta –2), sota la plaça pública que dona accés al centre. Per la seva banda, els espais destinats a la restauració i administració s'han ubicat en el nivell superior.

## Enllaços externs

* «CaixaForum Sevilla».
# Nanomedicina

La nanomedicina és la branca de la medicina que aplica els coneixements de la nanotecnologia a les ciències i procediments mèdics.
La nanomedicina comprèn des de les aplicacions mèdiques dels nanomaterials fins als biosensors nanoelectrònics i, fins i tot, fins a possibles futures aplicacions de la nanotecnologia molecular. Els problemes actuals de la nanomedicina tenen a veure amb la comprensió de temes relacionats amb la toxicitat i l'impacte ambiental de materials a nanoescala (materials l'estructura dels quals és de l'escala de nanòmetres, és a dir, milmilionèsimes parts de metre).

## Aplicacions

En teoria, amb la nanotecnologia es podrien construir petits nano-robots, (nanobots) que serien un exèrcit a nivell nanomètric al nostre cos, programats per realitzar gairebé qualsevol activitat.
Per exemple, una de les aplicacions més prometedores seria l'habilitat de programar aquests nanobots per buscar i destruir les cèl·lulas responsables de la formació del càncer. Els nanobots de la nanomedicina podrien produir amb la funció de reestructurar o reparar teixits musculosos o bé ossis. Les fractures podrien ser cosa del passat, els nanobots es podrien programar per identificar fissures en els ossos i arreglar aquests de dues formes: fent algun procés per accelerar la recuperació de l'os trencat o fonent-se amb l'os trencat o fent ambdues coses. I així amb infinitat de malalties de diversos tipus dissolent substàncies de múltiples varietats segons, a la sang o en la zona a tractar específicament, injectant petites quantitats d'antibiòtic sobre antisèptics en cas de refredat sobre inflamacions, etc.
Actualment, les nanopartícules de plata s'estan usant com desinfectants i antisèptics, en productes farmacèutics i quirúrgics, en roba interior, guants, mitges i calçat esportiu, en productes per GNUs, productes de higiene personal, coberts, neveres i rentadores de roba. Un problema derivat d'aquestes aplicacions és el seu impacte ambiental, ja que el 2005, un estudi va trobar que la plata en nanopartícules és 45 vegades més tòxica que el corrent ia més, el 2008, un altre estudi va indicar que poden passar nanopartícules sintètiques als desguassos, amb forta toxicitat per a la vida aquàtica, eliminant també bacteris benignes en els sistemes de drenatge.

## Referències

* ↑ Freitas Jr., Robert A. Nanomedicine, Volume I: Basic Capabilities (en anglès), 1999. ISBN 1-57059-645-X.
* ↑ Freitas, Robert A ., Jr (2005). "Current Status of Nanomedicine and Medical Nanorobotics". Journal of Computational and Theoretical Nanoscience 2: 1-25.
* ↑ Nie, Shuming, Yun Xing, Glòria J. Kim, and Jonathan W. Simmons. "Nanotechnology Applications in Cancer." Annual Review of Biomedical Engineering 9
* ↑ Drexler, K. Eric 1986. Engines of Creation: The Coming Era of Nanotechnology . ISBN 0-385-19973-2
* ↑ Ribeiro, Silvia 2008. "Balas de plata tòxiques"; La Jornada , Mèxic, 8 de novembre de 2008.

## Vegeu també

* Nanotecnologia
* Nanosensor
* Nanorobot

## Enllaços externs

* Impact of Nanotechnology on Biomedical Sciences (anglès)
* Applications of nanoparticles in biology and medicine (anglès)
* European Technology Platform on Nanomedicine (anglès)