OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teòfanes continuat

Teòfanes continuat o en llatí Teofanes continuatus i en grec συνεχισταί Θεοφάνους, també anomenat Scriptores post Theophanem (Οἱ μετὰ Θεοφάνην, 'els escriptors de després de Teòfanes') és el nom que s'aplica a una col·lecció d'escrits històrics del segle xi i es refereix als anys 813 – 961. El seu nom es deu al fet que es considera la continuació de la Crònica de Teòfanes el Confessor, que va del 285 al 813. El manuscrit conservat consta de quatre obres diferents, amb molt poc a veure en estil i forma, amb l'enfocament annalista de Teòfanes.
La primera obra dels quatre llibres la formen una sèrie de biografies dels emperadors romans d'Orient del 813 al 867, de Lleó V l'Armeni a Miquel III l'Embriac. Van ser escrites per encàrrec de l'emperador Constantí VII, que va regnar, amb intervals, del 908 al 959, i mostren el punt de vista de la Dinastia macedònia. L'autor és desconegut, i probablement va utilitzar les mateixes fonts que Josep Genesi. El segon llibre es coneix como la Vita Basilii (Vida de Basili), una biografia de Basili I el Macedoni, emperador del 867 al 886, escrita pel seu net Constantí VII probablement l'any 950. L'obra és essencialment un panegíric, que lloa Basili i el seu regnat, i difama al seu predecessor, Miquel III l'Embriac. El tercer llibre és una història que explica els anys 886 al 948, molt semblant en el contingut i la forma a la història de Simeó Metafrastes, i la part final segueix fins al 961, probablement escrita per Teodor Dafnopates, poc abans del 963.

## Referències

* ↑ Kajdan, Aleksandr P. (ed). The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York; Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 2061-2061, 2180-2181. ISBN 9780195046526.
# Dia de fer preguntes estúpides

El dia de fer preguntes estúpides (en anglès Ask a Stupid Question Day) és un dia festiu que de vegades se celebra als Estats Units, normalment per estudiants i professors de l'escola. Tot i que la data predeterminada del Dia de preguntes estúpides és el 28 de setembre, a la pràctica se sol observar l'últim dia escolar de setembre.

## Origen

Aquesta festa va ser creada pels professors a la dècada de 1980 per animar els alumnes a fer més preguntes a l'aula. Segons HolidayInsights, "En aquell moment, hi va haver un moviment dels professors per intentar que els nens fessin més preguntes a l'aula. De vegades, els nens s'aguanten, tement que la seva pregunta fos titllada d'estúpida, i preguntar-la provoqués un ridícul, i els altres alumnes es burlessin d'ells".

## Impacte internacional

L'any 2009, The Daily Telegraph va informar que el dia s'estava celebrant a la Gran Bretanya. I també s'ha informat la celebració a l'Índia, segons el diari The Hindu.

## Vegeu també

* No hi ha cap pregunta estúpida

## Referències

* ↑ Bizarre National Holidays – Goofball.com Arxivat September 28, 2007, a Wayback Machine.
* ↑ Suggestions for 'Ask a stupid question day' - Boston.com
* ↑ Ask a Stupid Question Day – The Spark of Yahoo! Arxivat November 21, 2011, a Wayback Machine.
* ↑ «Ask a Stupid Question Day, September 28 Holiday.» (en anglès americà). [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «Ask A Stupid Question Day comes to British schools» (en anglès), 28-09-2009. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «What’s the question?» (en Indian English). The Hindu, 30-09-2013. ISSN: 0971-751X.
# Yang Yang

Yang Yang és el nom dels següents personatges:
* Yang Yang (1963), jugador de bàdminton xinès.
* Yang Yang (1976), patinadora de velocitat en pista curta xinesa també coneguda com a Yang Yang (A).
* Yang Yang (1977), patinadora de velocitat en pista curta xinesa també coneguda com a Yang Yang (S).
* Yang Yang (1991), actor xinès.
# Elgar Howarth

Elgar Howarth (Cannock, 4 de novembre de 1935 - 13 de gener de 2025) va ser un director d'orquestra, compositor i trompetista anglès.

## Biografia

Howarth va estudiar en la dècada dels 50 a la Universitat de Manchester i al Royal Manchester College of Music, precessor del Royal Northern College of Music), on també hi van estudiar els compositors Harrison Birtwistle, Alexander Goehr, Peter Maxwell Davies, i el pianista John Ogdon. Tots junts, varen formar el New Music Manchester, grup dedicat a representar música serial i altres obres modernes.
Va dirigir les principals orquestres britàniques i d'arreu del món, i va estrenar diverses òperes. El 1962 dirigí l'estrena de l'òpera King Priam de Michael Tippett. El 1978 estrenà Le Grand Macabre de György Ligeti a la Grand Opera d'Estocolm. Va estrenar també quatre òperes de Harrison Birtwistle: The Mask of Orpheus (1986), Yan Tan Tethera (1986), Gawain a la Royal Opera House de Londres (1991), i The Second Mrs Kong a Glyndebourne (1994). Va ser el principal director convidat a l'Opera North de Leeds, del 1985 al 1988, i assessor musical del 2002 al 2004.
Com a compositor i extrompetista, escrigué principalment obra per a metalls. El trompetista suec Håkan Hardenberger va estrenar diverses de les seves obres per a corneta, incloent el Cornet concert, Canto, i Capriccio. Va fer diversos arranjaments per a metalls, com The Carnival of Venice o Quadres d'una exposició (1979), de Modest Mussorgsky. El compositior Roy Newsome remarcà que «la versió magistral del Quadres d'una exposició de Mussorgsky feta per Howarth fa petites totes les transcripcions prèvies».
Howarth va fer una contribució notable al repertori modern de la banda de música de metalls. Moltes de les seves obres són enregistrades, en particular per la Grimethorpe Colliery Band i la Eikanger-Bjørsvik band noruega. Fou un dels trompetistes que varen tocar amb The Beatles a Magical Mystery Tour.

## Referències

* ↑ «Muere a los 89 años el director y compositor británico Elgar Howarth» (en castellà), 15-01-2025. [Consulta: 30 gener 2025].
* ↑ Elgar Howarth Arxivat 2015-10-12 a Wayback Machine.. Royal Academy of Music.
* ↑ Clark A. King Priam (review of English National Opera at the London Coliseum November 1999). Opera, January 2000, Vol 51 No 1, p104-107.
* ↑ http://www.nybbgb.com/alumni/musical-advisors-past-and-present/elgar-howarth Arxivat 2015-10-03 a Wayback Machine.
* ↑ «The Carnival of Venice Variations». BBC. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2015. [Consulta: 16 agost 2015].
* ↑ «The Modern Brass Band: From the 1930s to the New Millennium» p. 125. Ashgate Publishing, 2006. [Consulta: 16 agost 2015]. «During the 1970s there was a spate of transcriptions of Tudor music, mainly by Elgar Howarth. However, Howarth's masterly rendition of Mussorgsky's Pictures at an Exhibition (1979) dwarfed all previous transcriptions.»
* ↑ Elgar Howarth. Grimethorpe Colliery Band.
# Selena Soro i Gómez

Selena Soro i Gómez (Barcelona, 1991) és una periodista i escriptora catalana, col·laboradora del diari Ara.
Soro va viure a la muntanya amb les seves dues mares i la seva germana fins als quinze anys, i va ser a Sort (Pallars Sobirà) on una professora de l'institut Hug Roger III on estudiava li va encarregar que escrivís un conte (Un mar de boira), que seria amb el temps la llavor de la seva primera novel·la, Misteris de la boira. El febrer del 2020 va ser guardonada amb el 9è premi Carlemany per al foment de la lectura pel seu debut literari, una novel·la fantàstica sobre l'aventura d'una noia, la Gala, que viu en un poble remot d'un món en què està prohibit estimar, i que s'enfronta a un dilema moral. La va publicar l'editorial Columna al setembre de 2020.
L'octubre de 2021, Misteris de la boira va guanyar el Premi Alba a la millor novel·la de fantasia juvenil en català, que organitza des del 2020 l'associació cultural El Biblionauta.
Entre les seves influències com a escriptora, es troben J.K. Rowling, Philip Pullman i Michael Ende. Actualment resideix a Cardedeu.

## Referències

* ↑ «La jove escriptora Selena Soro debuta en la literatura per la porta gran amb "Misteris de la boira"». Viure als Pirineus. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «Selena Soro, guardonada amb el IX Premi Carlemany per al Foment de la Lectura amb 'Misteris de la boira'». FÒRUM.AD, 12-02-2020. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ Soro, Selena. Misteris de la boira, setembre del 2020. ISBN 978-84-664-2661-9.
* ↑ «Selena Soro guanya el Premi Alba per 'Misteris de la boira'». Ara, 21-10-2021 [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «Selena Soro guanya el premi Carlemany amb el debut 'Misteris de la boira'». Ara, 12-02-2020 [Consulta: 13 febrer 2020].
* ↑ «Selena Soro, IX Premi Carlemany per al Foment de la Lectura amb el debut 'Misteris de la boira'». VilaWeb, 12-02-2020 [Consulta: 13 febrer 2020].
* ↑ «Selena Soro gana el IX Premio Carlemany por su novela ‘Misteris de la boira’» (en castellà). La Vanguardia, 12-02-2020 [Consulta: 13 febrer 2020].
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1904

Als Jocs Olímpics de 1904, cinc proves d'esgrima foren disputades, totes masculines.
A la tercera edició dels Jocs, el programa d'esgrima va incloure una prova de floret per equips per primer cop, i l'única prova de singlestick en totes les edicions olímpiques. Les proves per professionals foren eliminades. La competició es disputà entre el 7 de setembre de 1904 i el 8 de setembre de 1904.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret detalls | Ramón Fonst | Albertson Van Zo Post | Charles Tatham |
| Floret per equips detalls | Equip Mixt Ramón Fonst Albertson Van Zo Post Manuel Díaz | Estats Units Charles Tatham Charles Townsend Arthur Fox | cap |
| Espasa detalls | Ramón Fonst | Charles Tatham | Albertson Van Zo Post |
| Sabre detalls | Manuel Díaz | William Grebe | Albertson Van Zo Post |
| Singlestick detalls | Albertson Van Zo Post | William O'Connor | William Grebe |
* 1 2 3 4 5 La base de dades del COI llista a Albertson Van Zo Post com a cubà, tot i que era estatunidenc.
* 1 2 3 La base de dades del COI llista a Charles Tatham com a cubà a les proves individuals i estatunidenc a les d'equips.
* ↑ La base de dades del COI llista aquest equip com a mixt, amb atletes de Cuba i els Estats Units, tot i que a les proves individuals els llista com a cubans.

## Nacions participants

Un total d'11 tiradors de 3 països participaren en els Jocs:
* Cuba (2) (*)
* Alemanya (1)
* Estats Units (8)
(*) Nota: Només Díaz i Fonst són comptats com a cubans, mentre que Van Zo Post i Tatham són comptats com estatunidencs.

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Cuba | 4 | 2 | 3 | 9 |
| 2 | Estats Units | 0 | 3 | 1 | 4 |
| — | Equip Mixt | 1 | 0 | 0 | 1 |
Nota: Les medalles de Van Zo Post i Thatham són comptades per a Cuba, tot i ser estatunidencs. Amb aquesta consideració les medalles serien Cuba (3 / 0 / 0) i Estats Units (1 / 5 / 4).

## Enllaços externs

* Charles J.P. Lucas. The Olimpic Games 1904 Arxivat 2009-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* J.E. Sullivan. Spalding's Athletic Almanac for 1905 Arxivat 2011-08-29 a Wayback Machine. (anglès)
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. Arxivat de l'original el 2009-02-16. [Consulta: 15 novembre 2008]. (polonès)
# Sven Thunman

Sven Thunman (Södertälje, 20 d'abril de 1920 - Södertälje, 8 de juliol de 2004) va ser un jugador d'hoquei sobre gel suec que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de St. Moritz, on fou quart en la competició d'hoquei sobre gel. Quatre anys més tard, als Jocs d'Oslo, guanyà la medalla de bronze en la mateixa competició. En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del Món d'hoquei sobre gel, d'or el 1953, de plata el 1951 i de bronze el 1954. Amb la selecció sueca jugà 114 partits i marcà 14 gols.
A nivell de clubs jugà al Södertälje, amb qui va guanyar tres títols suecs, el 1944, el 1953 i el 1956. Després de retirar-se va exercir d'entrenador amb el Väsby IK de 1959 a 1964 i posteriorment fou àrbitre d'hoquei sobre gel i de futbol als anys 60 i 70.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Sven Thunman». [Consulta: 24 gener 2025].
* ↑ «Sven Thunman - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 24 gener 2025].
* ↑ «Sven Thunman - Stats, Contract, Salary & More» (en anglès). [Consulta: 24 gener 2025].
# País de Nai

El País de Nai, (en occità: País de Nai) és un parçan o comarca d'Occitània situada a la Gascunya. Les seves vil·la principal és Nai.
Segons la proposta de divisió administrativa d'Occitània del diari Jornalet, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el País de Nai estaria ubicat a la regió de la Gascunya, subregió del Bearn.
Oficialment, les comunes del País de Nai estan adscrites administrativament i situades a l'est del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió administrativa de Nova Aquitània.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «País» (en occità). Jornalet. [Consulta: 15 gener 2025].
# DKISS

DKISS és un canal de televisió en obert espanyol, propietat del Grup KISS Media, amb una programació de tipus generalista per a un públic jove-adult. El canal va ser llançat el 28 d'abril de 2016 i va començar les seves emissions oficials al maig del mateix any. El 15 de març de 2016, Discovery Communications (ara Warner Bros. Discovery) va arribar a un acord amb el Grup KISS Media per a emetre contingut exclusiu, incloent la seva marca en la denominació del canal a través de la D de DKISS.

## Història

Després que el Consell de Ministres d'Espanya atorgués a Radio Blanca una de les tres llicències de TDT en definició estàndard, les quals es van adjudicar el 16 d'octubre de 2015 a banda de les altres tres llicències en alta definició, el grup audiovisual va anunciar que llançaria un canal generalista (sense informatius) i de producció pròpia destinat a un públic d'entre 20 i 40 anys. Per a això, el grup audiovisual va confiar en Javier Pons, exdirector de Televisió Espanyola, per a posar en marxa i dirigir el canal.
Més tard, es va anunciar que el canal operaria sota la marca Quiero TV. No obstant això, poc després, el Grup KISS Media va rectificar i va confirmar que el canal utilitzaria la marca 9Kiss TV per al canal nacional, fet que també suposaría un canvi en la denominació del canal local Kiss TV, que passaria a ser Hit TV. Així, 9Kiss TV, que arribaria el 28 d'abril de 2016, apurant el límit legal d'inici d'emissió, estaria destinat, principalment, al públic femení jove-adult.
A pesar de tot, el Grup KISS Media va aconseguir un acord de cessió de continguts per part de Discovery Communications, i es va confirmar que el canal finalment es denominaria DKISS.

## Imatge corporativa

* Logo de DKISS (2016-2019).
* Logo actual de DKISS (2019-present).

## Referències

* ↑ Atresmedia, Mediaset, Secuoya, El Real Madrid y 13 TV se quedan con las nuevas licencias TDT
* ↑ Kiss Media creará un canal de nicho y con producción propia tras conseguir una licencia de TDT
* ↑ «Kiss Media elige nombre para su nuevo canal TDT: Quiero TV». Arxivat de l'original el 20 de marzo de 2016. [Consulta: 23 diciembre 2015].
* ↑ 9KissTV, el nombre oficial, logo y primeras imágenes del nuevo canal de TDT
# Luís Fróis

Luís Fróis (Lisboa, 1532 - Nagasaki, 8 de juliol de 1597) va ser un missioner portuguès. És considerat el primer cronista europeu del Japó.
Fróis va néixer a Lisboa l'any 1532. Va ser educat a la cort del rei Joao, on un parent proper exercia com a escrivà. De ben jove va començar a treballar per a la Secretaria Reial. El 1548 es va unir a la Companyia de Jesús, viatjant a l'Índia portuguesa per estudiar al Col·legi de Sant Pau de Goa. Va arribar a Goa el 4 de setembre de 1548.
El 1563 va viatjar al Japó per predicar l'Evangeli, i l'any següent va arribar a Kyoto, on es va reunir amb Ashikaga Yoshiteru, que llavors era shogun. En 1569 es va fer amic d'Oda Nobunaga i va romandre a la seva residència personal a Gifu mentre escrivia llibres per un temps.
Entre les seves obres hi ha un Tractat (1585) en el qual es recullen algunes breus comparacions dels comportaments entre els pobles d'Europa i aquella província del Japó ("Tratado em que se contêm muito sucinta e abreviadamente algumas contradições e diferenças de costumes entre a gente de Europa e esta província de Japão").

## Referències

* ↑ Revista E n.º 2462 (4 de Janeiro de 2020). História de Portugal colhida nos jardins japoneses, pág. 88.
* 1 2 Castel-Branco, Cristina; Carvalho, Guida. Luis Frois: First Western Accounts of Japan's Gardens, Cities and Landscapes (en anglès). Singapore: Springer Nature, 2019, p. 4, 223. ISBN 978-981-15-0017-6.
* 1 2 Ward, Haruko Nawata. Women Religious Leaders in Japan's Christian Century, 1549-1650 (en anglès). Routledge, 2016-12-05. ISBN 978-1-351-87181-5.
* ↑ O'Leary, Jessica «Luís Fróis, Gendered Knowledge, and the Jesuit Encounter with Sixteenth-Century Japan» (en anglès). The Historical Journal, 2023. DOI: 10.1017/S0018246X23000109. ISSN: 0018-246X.
# José María González-Sinde

José María González-Sinde (Burgos; 12 d'octubre de 1941 - Pozuelo de Alarcón; 21 de desembre de 1992) va ser un productor, director i guionista de cinema espanyol.

## Biografia

Comença la seva relació amb el món de l'espectacle a través de la música, treballant en companyies discogràfiques com Hispavox en la dècada de 1960. Després de cursar estudis a l'Escola Oficial de Cinematografia, comença a dedicar-se al setè art, produint la pel·lícula El love feroz o Cuando los hijos juegan al amor, de José Luis García Sánchez. El 1966 va ser detingut per associació il·lícita sent condemnat pel Tribunal d'Ordre Públic a uns mesos d'arrest.
Posteriorment va destacar escrivint guions per a José Luis Garci, com Asignatura pendiente, Solos en la madrugada i Las verdes praderas.
Com a productor, la seva participació al cinema aconsegueix mig centenar de títols, a més de sèries de televisió, com Plinio i com a director es va posar darrere de la càmera en Viva la clase media.
En la dècada de 1980 va fundar l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya sent el seu primer president de 1986 a 1988 i va dirigir Telemadrid entre 1990 i 1991.
Va ser pare de la cineasta i antiga Ministra de Cultura espanyola Ángeles González-Sinde. El seu fill David, va morir en un accident de trànsit al maig de 2011 als 37 anys d'edat.

## Referències

* ↑ Obituario de Jose María González-Sinde en el Diario El País
* ↑ La Vanguardia Española, 17 de enero de 1967
* ↑ Ficha en IMDb
* ↑ «Fallece el hermano de Angeles González-Sinde en accidente de tráfico». Arxivat de l'original el 2011-09-02. [Consulta: 30 juny 2023].
# El Pi Sol

El Pi Sol és una muntanya de 414 metres que es troba al municipi de Sant Jaume dels Domenys, a la comarca del Baix Penedès.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 274130001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Església de Luther (Riga)

L'Església de Luther (en letó: Baznica Lutera evaņģēliski luteriskā baznīca) és una església luterana a la ciutat de Riga, capital de Letònia situada al carrer Torņakalna, 3/5. És una església parroquial de l'Església Evangèlica Luterana de Letònia
L'edifici està construït en l'estil arquitectònic neogòtic tradicional, amb arcs molt alts, una gran agulla, i una tradicional forma de creu. Es destaca per les seves aranyes de ferro massís.

## Referències

* ↑ Banga, Vita; Levina, Marina. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.
* ↑ «Evaņģēliski Luteriskā Lutera baznīca» (en letó). Vietas. [Consulta: 24 gener 2015].
# Joan Roig i Ballestà

Joan Roig i Ballestà (Sant Feliu de Guíxols, 1847 — Valls, 1919) va ser un poeta i comediògraf català. Va establir-se a Valls el 1878 i va col·laborar amb La Renaixença. Va publicar obres tant en català com en castellà. Algunes exemples són: Llibre de faules (1881), Cantars (1883), Lo llibre de la infantesa (1883) i Petits Contes (1910).

## Referències

* ↑ «Joan Roig i Ballestà | enciclopedia.cat». [Consulta: 25 gener 2025].
# La fada de les cols

La fada de les cols (La Fée aux Choux) és un curtmetratge mut francès dirigit per la cineasta Alice Guy-Blaché. Va ser estrenada al 31 de Març de 1896, i la seva duració és de tan sols 1 minut. La seva història està inspirada en un conte tradicional francès del segle xix que explica que els nens venen de les cols i les nenes de les roses. És considerat el primer film amb un argument de la història del cinema, a més de ser la primera pel·lícula dirigida per una dona. També és considerada la primera pel·lícula de ficció que tracta la maternitat amb un caràcter molt feminista i reivindicant la centralitat de la dona.

## Argument i característiques

El film és protagonitzat per la mateixa Alice Guy com a protagonista. Presenta un breu relat de ficció que implica una fada que pot produir i entregar nadons que surten de dins de les cols i les roses. La fada va movent-se tranquil·lament entre l'espai del jardí i, utilitzant gestos delicats i teatrals, agafa els nens que surten d'entre les cols i les nenes d'entre les roses.
La fada de les cols està gravada amb un pla fixe general, és a dir, la càmera es manté estàtica durant tota la filmació. És un curtmetratge amb talons de fons pintat i molts decorats, cosa que significa que no s'aprofita el fons de camp, característica habitual en aquella època. Alice Guy aconsegueix reconstruir una ficció i li dona un toc de comicitat.

## Polèmica

Alice Guy afirmava que La fada de les cols havia sigut la seva primera pel·lícula que havia escrit, produït i dirigit l'any 1896. Tot i això, la pel·lícula apareix publicada al 1901 al catàleg de Gaumont, la productora del film, Nº 379. Alguns historiadors al·leguen que aquests catàlegs no són molt fiables per establir una cronologia, perquè en altres casos també es mostren pel·lícules amb data destacable i que en el catàleg apareixen en anys posteriors del que realment van ser rodats.

## Enllaços externs

* La fée aux Choux a Youtube

## Referències

* ↑ «La fée aux choux». [Consulta: 27 novembre 2019].
* ↑ «La fée aux choux» (en castellà). [Consulta: 27 novembre 2019].
* ↑ «Makimono | La Fée aux choux (1896)» (en castellà). [Consulta: 27 novembre 2019].
# Ladislau II d'Hongria

Ladislau II d'Hongria (?, 1131 - ?, 1162), fill de Béla II d'Hongria i membre de la Dinastia Árpád, fou Rei d'Hongria entre el 1161 i el 1162). Usurpà el tron al seu nebot Esteve III d'Hongria gràcies al suport de l'emperador de l'Imperi Romà d'Orient Manuel I Comnè, això no obstant, en fou desposseït als pocs mesos.

## Avantpassats

| 16. Béla I d'Hongria | 16. Béla I d'Hongria | 16. Béla I d'Hongria | 16. Béla I d'Hongria |
| 8. Géza I d'Hongria | 8. Géza I d'Hongria | 8. Géza I d'Hongria | 8. Géza I d'Hongria | | | |
| 17. Adelaida (Rixa) de Polònia | 17. Adelaida (Rixa) de Polònia | 17. Adelaida (Rixa) de Polònia | 17. Adelaida (Rixa) de Polònia |
| 4. Duc Álmos | 4. Duc Álmos | 4. Duc Álmos | 4. Duc Álmos | | | | | | |
| | | | 9. Sofia | 9. Sofia | 9. Sofia | 9. Sofia | | | |
| | | | | | | | | 2. Béla I d'Hongria | 2. Béla I d'Hongria | 2. Béla I d'Hongria | 2. Béla I d'Hongria | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | 20. Gran Príncep Iziaslav I de Kíev | 20. Gran Príncep Iziaslav I de Kíev | 20. Gran Príncep Iziaslav I de Kíev | 20. Gran Príncep Iziaslav I de Kíev |
| | | | | 10. Gran Príncep Sviatopolk II de Kíev | 10. Gran Príncep Sviatopolk II de Kíev | 10. Gran Príncep Sviatopolk II de Kíev | 10. Gran Príncep Sviatopolk II de Kíev | | | |
| | | | | | | 21. Gertrudis de Polònia | 21. Gertrudis de Polònia | 21. Gertrudis de Polònia | 21. Gertrudis de Polònia |
| | | | 5. Predslava de Kíev | 5. Predslava de Kíev | 5. Predslava de Kíev | 5. Predslava de Kíev | | | | | |
| | | | 1. Ladislau II d'Hongria | 1. Ladislau II d'Hongria | 1. Ladislau II d'Hongria | 1. Ladislau II d'Hongria | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | 6. Uroš I de Raška | 6. Uroš I de Raška | 6. Uroš I de Raška | 6. Uroš I de Raška |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | | 3. Helena de Raška | 3. Helena de Raška | 3. Helena de Raška | 3. Helena de Raška |