OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bursitis

La bursitis és la inflamació de la bossa sinovial, estructura que se situa entre ossos, tendons i músculs, amb una funció facilitadora del moviment d'aquestes estructures entre si.

## Bursitis per localització

* Canell, avantbraç, i espatlla (b. subacromial)
* Colze (b. olecraniana)
* Genoll
* Maluc (b. trocanteriana)
* Turmells
* Espatlla

## Tipus

* Bursitis traumàtiques
* Bursitis reumatoide
* Bursitis gotosa

## Tractament

Aquesta afecció, poques vegades requereix cirurgia. A mesura que el dolor es calma, s'ha de començar a exercitar l'àrea afectada. Si s'ha presentat atròfia muscular (debilitat o disminució en grandària), el metge pot recomanar exercicis per restablir la fortalesa i incrementar la mobilitat. Es solen aplicar els següents tractaments:
* Descans o immobilització temporal de l'articulació afectada.
* Antiinflamatori no esteroidal (AINES), com l'ibuprofèn, per calmar el dolor i la inflamació.
* Tècniques de Fisioteràpia.
* Artrocentesi: Consisteix en el drenatge del líquid articular excedent a través d'una punció amb una agulla i en condicions adequades d'asèpsia, aquest procediment ha de seguir amb els estudis de les causes de la patologia causant.
* Infiltració intraarticular: Si la inflamació no respon al tractament inicial, podria estar indicat aplicar una infiltració intraarticular (el procediment consistent a injectar dins de l'articulació un fàrmac) amb glucocorticoides, aquest procediment té riscos implícits importants, com desencadenar o causar una infecció greu de l'articulació.
* Antibiòtics: La bursitis ocasionada per infecció es tracta amb antibiòtics. Algunes vegades, s'ha de fer un drenatge quirúrgic de la borsa infectada.

## Vegeu també

* Reumatisme

## Referències

* ↑ bursitis a Optimot
* ↑ Robert Kennon. Hip And Knee Surgery: A Patient's Guide to Hip Replacement, Hip Resurfacing, Knee Replacement, & Knee Arthroscopy. Lulu.com, 30 gener 2008, p. 16–. ISBN 978-1-4357-0732-0 [Consulta: 14 febrer 2013].
* 1 2 3 Joseph P. Iannotti; Gerald R. Williams. Disorders of the Shoulder: Diagnosis & Management. Lippincott Williams & Wilkins, 2007, p. 1081–. ISBN 978-0-7817-5678-5 [Consulta: 14 febrer 2013].
* ↑ «Artrocentesi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Infiltració». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Guia d'infiltracions articulars. artrocentesi, teràpia intraarticular i injecció en teixits tous. Javier Mestre Saavedra. Enrique Nieto Pol Carlos Eirea Eiras. Ana Castaño Carou. Juan José Díaz Garel.
* ↑ David E. Brown; Randall D. Neumann. Orthopedic Secrets. Elsevier Health Sciences, 2004, p. 20–. ISBN 978-1-56053-541-6 [Consulta: 14 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Mapyourinfo. Arxivat 2016-03-08 a Wayback Machine.
* «Sociedad española de cirugía ortopédica y traumatología.», 01-10-2012.
* Bursitis trocantèries
* Bursitis. Medline.
Viccionari
# Coma sintònica

La coma sintònica o coma de Didymos (Segle I aC) és un interval musical de raó igual a ${\frac {81}{80}}$.
La seva amplitud comparativa és de 21.5 cents.
Pot trobar-se en multitud de relacions entre intervals del sistema d'afinació just.
* És la diferència entre el diton pitagòric i la tercera major pura del sistema just, igual a la que existeix entre els harmònics 4 i 5 de la sèrie harmònica: ${\frac {81}{64}}:{\frac {5}{4}}={\frac {81}{80}}$
* És la diferència entre la tercera menor pura que existeix entre els harmònics 5 i 6 de la sèrie harmònica, i la tercera menor pitagòrica: ${\frac {6}{5}}:{\frac {32}{27}}={\frac {81}{80}}$
* És la diferència entre els semitons diatònic i cromàtic: ${\frac {16}{15}}:{\frac {256}{243}}={\frac {81}{80}}$
* És la diferència entre el to gran i el to petit de la sèrie harmònica, que es troben entre els harmònics 8, 9 i 10 de la sèrie harmònica i en el sistema just: ${\frac {9}{8}}:{\frac {10}{9}}={\frac {81}{80}}$
* És la diferència entre la cinquena pura de sistema de Pitàgores, de factor 3:2, i la cinquena "temperada" del sistema Just: ${\frac {3}{2}}:{\frac {40}{27}}={\frac {81}{80}}$
El terme "coma de Didyme" fa lusió al teòric de la música Didymos el Músic.
# Crema de xocolata

La crema de xocolata és una pasta amb gust de xocolata que es menja principalment untada en llesques fresques o torrades, o al damunt de dolços com ara magdalenes o pites. També serveix com farciment en alguns pastissos.
La crema de xocolata, també anomenada mantega de xocolata , és un producte preferit principalment pels nens, sent molt freqüent el seu ús en forma de sandvitx i entrepà pels nens.
Encara que té el gust, l'olor i sembla xocolata, li cal molt de temps per solidificar. La pasta sol contenir sòlids de cacau i oli, i també llet i ingredients addicionals per donar-li sabor i olor. També és freqüent que inclogui fruites seques o mel. La crema de xocolata se sol vendre en pots de vidre o tubs de plàstic.

## Vegeu també

* Nocilla
* Nutella

## Referències

* ↑ Deborah R. Prinz. On the Chocolate Trail: A Delicious Adventure Connecting Jews, Religions, History, Travel, Rituals and Recipes to the Magic of Cacao. Jewish Lights Publishing, 26 octubre 2012, p. 87–. ISBN 978-1-58023-487-0 [Consulta: 20 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Adrianna Morganelli. The Biography of Chocolate. Crabtree Publishing Company, 30 gener 2006, p. 13–. ISBN 978-0-7787-2481-0 [Consulta: 20 febrer 2013].
# Dinastia XXVIII d'Egipte

La dinastia XXVIII d'Egipte transcorre l'any 404 al 399 aC
Aquesta dinastia va tenir un sol governant, Amirteu II (Amirtaeus), que era descendent dels reis saita de la dinastia XXVI. Amirteu va dirigir una rebel·lió contra Artaxerxes II, triomfant en part d'Egipte, encara que no va arribar a controlar molt territori. Es coneix molt poc del seu regnat, que va durar sis anys, i no s'han trobat monuments de la seva època. La seva mort es registra en el papir arameu de Brooklyn.
Juntament amb les dinasties XXVI, XXVII, XXIX, XXX i XXXI constitueix el període tardà d'Egipte.

## Faraons de la dinastia XXVIII d'Egipte

| Nom | Comentaris | Regnat |
| Amirteu II | Va vèncer els ocupants perses d'Egipte | 404-399 aC |

## Cronologia de la dinastia XXVIII

Cronologia estimada pels egiptòlegs:
* Únic faraó: Amirteu II , 405/401 - 399 aC

## Referències

* ↑ Baixa època.
* ↑ von Beckerath: op. cit.

## Bibliografia

* (En anglès) http://www.digitalegypt.ucl.ac.uk//Welcome.html
* (En anglès) http://www.ancient-egypt.org/index.html
* (En anglès) http://www.narmer.pl/indexen.htm
* (En anglès) http://www.phouka.com/pharaoh/pharaoh/pharaohs.html
* (En alemany) http://www.eglyphica.de/egpharaonen
* (En francès) http://2terres.hautesavoie.net/cegypte/texte/chronolo.htm Arxivat 2009-06-18 a Wayback Machine.
* von Beckerath, Jürgen. Untersuchungen zur Politische Geschichte der Zweite Zwischenzeit in Ägypten. Ed. JJ Augustin, 1964. ISBN 3-87030-059-0.
* «El període Tardà». Història d'Egipte. [Consulta: 02, 12].

## Enllaços externs

* Genealogia, Reis i Regnes: Dinastia XXVIII d'Egipte
| Dinastia precedent | Període tardà d'Egipte | Dinastia següent |
| Dinastia XXVII | Dinastia XXVIII | Dinastia XXIX |
# Duplicació de claus

La duplicació de claus és l'obtenció d'una clau capaç d'obrir un pany correctament a partir d'una mostra. El mètode més habitual i estès per a la consecució d'una clau operativa és a través de la màquina "copiadora de fresa", encara que existeixen molts altres mitjans.

## Història de la duplicació de claus

No va ser fins al 1917 quan es va inventar, als Estats Units, una màquina que permetia una ràpida duplicació de claus planes metàl·liques, fet que va contribuir a la proliferació d'aquests aparells durant el segle xx.
| « | La clau a duplicar se situa en una mordassa i la clau verge en una altra mordassa sota la fresa. El suport de les dues mordasses es posa en posició a través d'un embragatge perquè pugui lliscar longitudinalment, de manera que les vores de la clau patró i de la clau verge toquin el palpador i la fresa, respectivament. Després d'això, s'allibera l'embragatge i la barra vertical entra en acció. La fresa, accionada per una maneta situada a la dreta de la màquina passa llavors per tota la longitud de la clau. S'obté així una còpia de la clau patró aproximadament en un minut. | » |
| — "Man And His Machines", The World's Work XXXIII: 6 April, 1917 |||

## Còpia de claus

El mètode més habitual i estès per duplicar una clau és, per tant, la còpia mitjançant l'esmentada "fresadora copiadora". La clau plana original se situa en una mordassa de la màquina, amb una segona mordassa que subjecta una clau anàloga "verge". La clau original es desplaça per una guia, mentre que la nova és tallada per la fresa. Després del tallat de la clau, cal treure-li les rebaves, fent ús d'un raspall, per evitar que puguin embussar el pany impedir-ne el correcte funcionament i, fins i tot, bloquejant-lo.
Les diferents màquines copiadores poden estar més o menys automatitzades, i poden emprar diferents eines per tallar i desbastar, però totes tenen un disseny derivat de les copiadores primitives.
Aquestes màquines estan disponibles en les ferreteries o serralleries especialitzades i en els anomenats "ràpids", encara que no sempre és possible trobar les claus verges adequades.
Algunes claus estan dissenyades per dificultar-ne la còpia. N'hi ha d'altres que porten gravada la llegenda "no duplicar".

## Referències

* ↑ Què són Key Cutting Machines?
# Franja variable

La franja variable és la part de la carena d'un vaixell, que a causa dels diferents estats de càrrega pot estar submergida o no. La franja variable queda compresa entre la màxima flotació (calat màxim) i el calat mínim. A causa dels múltiples canvis en la condició de càrrega és la part més agredida pels agents corrosius que afecten al buc d'un vaixell i, per tant, reben un tracte de manteniment i pintura diferenciats.
La franja variable és doncs la part canviant de la carena, ja que, depenent de la càrrega del vaixell, el volum submergit i, per tant, l'obra viva varia. En canvi la carena té un sentit més estàtic: al "donar carena" es fa a tota aquella part susceptible de ser submergida amb qualsevol càrrega del vaixell.

## Influències de la franja variable

La franja variable influeix en les tres raons fonamentals per tenir un volum mínim del buc del vaixell fora de l'aigua:
* Com a reserva de flotabilitat, perquè quan el vaixell navegui entre ones l'aigua embarcada sigui la mínima.
* En cas d'inundació del vaixell, també la reserva de flotabilitat evitarà el seu enfonsament, o si més no, el retardarà el màxim possible.
* La magnitud de la franja variable influeix en l'estabilitat transversal, ja que en augmentar el francbord, l'angle per al qual s'anul·la l'estabilitat, també augmenta.

## Referències

* ↑ DCVB:2. donar carena.-Adob o reparació del buc d'una embarcació, especialment l'acte de repassar i calafatar totes les juntes del vaixell, tant de proa com de popa, de les bandes i de coberta; cast. carena. Fer aquesta operació es diu fer una carena o donar carena (or., bal.)

## Vegeu també

* Obra viva
* Obra morta
* Carena (nàutica)
# Fídula

La fídula és un instrument de corda fregada emprat en la música medieval amb un so que podríem qualificar de profund. Té un so més greu que el seu contemporani el rebec medieval. Posseeix cinc cordes que poden ser de budell, de seda o, segons alguna crònica, de metall. La caixa pot tenir forma d'oval, de gota d'aigua, de rectangle amb les cantonades arrodonides, o també de vuit, similar a la moderna guitarra. Les clavilles poden ser frontals, és a dir del dau frontal de l'instrument, o posteriors. Deriva probablement de la lira bizantina.
Al no haver-hi instruments supervivents, les reproduccions actuals es fan a partir de la iconografia i l'escultura. Al Pòrtic de la Glòria a Santiago de Compostela, hi ha diversos models en mans dels 24 ancians que allí estan esculpits.
L'arc, com tots els anteriors al període clàssic, té la seva corba cap a fora com l'arc de tir.

## Vegeu també

* Música medieval
* Instruments: rebec, flauta dolça
* Flauta de tres forats

## Referències

* ↑ International Repertory of Musical Iconography (Organization). Imago Musicae Iv, 1987. Bärenreiter-Verlag, novembre 1988. ISBN 9780822308256 [Consulta: 4 març 2011].

## Bibliografia

* "Fiddle", de l'Encyclopædia Britannica Online (consultat el 6 de març de 2009)

## Enllaços externs

* la fídula o viela medieval en 3D. Vídeo de fotos en tres dimensions.
* Tres ductias medievals a dues veus
# Pedro Sarabia

Pedro Sarabia (5 de juliol de 1975) és un exfutbolista paraguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 1998.

## Referències

* ↑ ABC Color. «El día que Sarabia dijo adiós».
* ↑ «Paraguay's World Cup squad 1998». planetworldcup.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Pedro Sarabia a National-Football-Teams.com (anglès)
# Fisa Igilisi Pihigia

Fisa Igilisi Pihigia és un polític i diplomàtic de Niue. Des del 2017, és l'Alt Comissionat de Niue a Nova Zelanda.
Pihigia va treballar com a servidor públic i va ser nomenat recaptador de duanes abans d'entrar en política. Va ser membre de l'Assemblea de Niue per Tuapa durant molt de temps, i va ser elegit contínuament de 1990 a 2014.
Va ser ministre de Finances i d'Immigració en el sí del govern dirigit pel primer ministre Young Vivian fins al juny de 2008 · . Va ser igualment president de la delegació permanent de Niue davant de la UNESCO.
Va servir al gabinet de Frank Lui entre 1993 i 1999, i al de Young Vivian de 2002 a 2008, ocupant una varietat de carteres, com ara radiodifusió, policia, finances i salut. El març de 2017 va ser nomenat Alt Comissionat de Niue a Nova Zelanda, en substitució d'O'Love Jacobsen.
L'any 2015 va ser elegit president de l'associació Niue Island Organic Farmers Association de promoció de l'agricultura biològica. Propietari de grans terrenys agrícoles a Tuapa, Pihigia hi cultiva taro, plàtans moniatos, mandioca, llimones verdes i melons.
Es va presentar a la circumpscripció única en les eleccions generals de Niue del 2023, · renunciant al càrrec d'Alt Comissariat, que encara ocupava a data de març de 2023, però no va ser elegit.
També va participar als Joce de la Commonwealth de 2002 celebrats a Manchester, quedant dotzè en la prova de menys de 94kh en halterofília.

## Referències

* 1 2 «Press Release». Government of Niue, 13-03-2017. Arxivat de l'original el 7 de març 2020. [Consulta: 11 juny 2020].
* ↑ (anglès) "Government of Niue media release", govern de Niue, 13 de març 2017
* ↑ (anglès) "Maha Devi Group to be Jailed for $450,000 Niue Debt", NiuFM, 2 de maig de 2007
* ↑ (anglès) "Re-allocation of Ministerial Portfolios", lloc web del govern de Niue, abril de 2006
* ↑ (anglès) "Niue", lloc web de la UNESCO
* ↑ «Pihigia gets nod as Niue's man in Wellington». RNZ, 23-02-2017. [Consulta: 11 juny 2020].
* ↑ (anglès) "Niue elects organic leaders", Niue Island Organic Farmers Association, 24 juin 2015
* ↑ (anglès) "Several new members will be sworn in to the 18th Niue Legislative Assembly after the general election yesterday", TV Niue, 30 avril 2023
* ↑ (anglès) "Provisional results - Common roll seats", Bureau électoral de Niue
* ↑ (anglès) "Premier Tagelagi in Wellington this week meets Prime Minister Hipkins", TV Niue, février 2023
* ↑ «Son of former Niue Premier among six newcomers to Parliament». RNZ, 03-05-2023. [Consulta: 3 maig 2023].
* ↑ Résultats pour Fisa Pihigia Arxivat 2009-08-19 a Wayback Machine., Commonwealth Games Federation
# Vladimiro Schettina

Vladimiro Schettina (8 d'octubre de 1955) és un exfutbolista paraguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 1986. Disputà 26 partits amb la selecció.

## Referències

* ↑ «Paraguay's World Cup squad 1986». planetworldcup.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Appearances for Paraguay National Team». rsssf. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Sant Pere i Sant Feliu d'Olivella

Sant Pere i Sant Feliu d'Olivella és l'església parroquial d'Olivella i és inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici està situat a la part alta del poble d'Olivella i s'alça damunt un basament de roca. Té absis semicircular i presenta una distribució asimètrica d'elements. A la part esquerra té un habitatge annex, mentre que la coberta, de teula a dues vessants, es perllonga per la banda dreta per cobrir un cos lateral. La façana mostra una porta d'accés allindanada, elevada per quatre graons. Es troba emmarcada per una estructura d'inspiració clàssica: pilastres estriades, entaulament i frontó triangular. A la part superior hi ha, centrada, una obertura circular. El campanar, de planta rectangular, presenta sis obertures d'arc de mig punt i es corona amb merlets de maó.

## Història

L'església de Sant Pere i Sant Feliu va ser bastida durant el segle xvii, fruit d'una ampliació d'un temple anterior, probablement del segle xv. Aquest edifici va substituir com a parròquia l'antic edifici romànic d'Olivella, que resultava insuficient. Sembla que l'església nova es va edificar al solar del Castell Nou, antiga fortalesa documentada des de 1264, que constituí el nucli inicial d'Olivella.

## Referències

* 1 2 «Sant Pere i Sant Feliu d'Olivella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Rumont

Rumont és un municipi francès al departament del Mosa (regió de Gran Est) regat per l'Ezrule. L'any 2019 tenia 85 habitants.

## Demografia

El 2007 tenia 101 habitants. Hi havia 38 famílies, 43 habitatges, 38 eren habitatges principals, dos segones residències i dos estaven desocupats.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 66 persones, 42 eren actives i 24 eren inactives. Hi havia tres empreses extractives, dues de comerç i reparació d'automòbils i una financera.
El parc eòlic Beauregard, inaugurat l'octubre del 2006 es troba a cavall al territori del municipi veí Vavincourt. Compost per set aerogeneradors, desenvolupa una potència total de 14,35 MW i produeix 24,1 GWh a l'any. El parc eòlic Haut de Bâne, es comparteix amb el municipi d'Érize-Saint-Dizier, els sis aerogeneradors, desenvolupen una potència total de 12 MW i produeix 22,6 GWh a l'any.

## Monuments

* Església de Hipòlit (segle xvi, reconstruït el 1753)

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ «Beauregard (France)». Parcs éoliens. The Wind Power. [Consulta: 19 octubre 2020].
* ↑ «Haut de Bâne (France)». Parcs éoliens. The Wind Power. [Consulta: 19 octubre 2020].
# Halimione

L'halimione (Atriplex portulacoides) és una espècie de planta amb flors del gènere Atriplex dins la família de les amarantàcies (Amaranthaceae). És una planta nativa de l'Europa mediterrània i la del nord-oest, l'Àsia mediterrània i el nord d'Àfrica.
Addicionalment pot rebre els noms de èlima, herba blanca, sabonera, salat, salat herbaci, salat portulacoide, sosa blanca, verdolaga de la mar i verdolaga marina.

## Descripció

És de color verd grisenc. La planta creix fins als 75 cm. És de fulla perenne, i en els climes temperats del nord floreix de juliol a setembre.
Les flors són de color groc. Les masculines tenen un embolcall dividit en 5 lòbuls que protegeixen els 5 estams. Les femenines no tenen embolcall i tenen 2 bractèoles que acullen el pistil. Les flors són monoiques i són pol·linitzades pel vent.
El fruit és petit, de color bru i amb una única llavor. El fruit està protegit dins de les bractèoles de les flors femenines.

## Distribució i hàbitat

Es troba àmpliament distribuït a Euràsia temperada i parts d'Àfrica. És un halòfit, que prolifera a les maresmes i dunes costaneres, i en general s'inunda amb la marea alta. Halimione portulacoides habita a les costes de l'oest i el sud d'Europa, i des del Mar Mediterrani fins a l'oest d'Àsia.
A Catalunya es pot trobar a gran part de la costa, de 0 fins als 200 metres d'altitud.

## Usos

Les fulles es poden menjar crues en amanides o cuites com a hortalissa. Són gruixudes i suculentes amb una textura cruixent i un sabor salat natural.

## Referències

* 1 2 «Atriplex portulacoides». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Atriplex portulacoides L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 164-165. ISBN 84-7306-407-0.
* ↑ «Atriplex portulacoides». The Plant List.
* ↑ P. Uotila: Chenopodiaceae (pro parte majore). – In: Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity.Halimione portulacoides (L.) Aellen, 2011
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 26 gener 2016].
* ↑ «Halimione portulacoides a Plants for a Future». Arxivat de l'original el 2012-11-20. [Consulta: 18 juny 2013].

## Enllaços externs

* http://www.pfaf.org/database/plants.php?Halimione+portulacoides
# Sembat I Bagratuní

Sembat I Bagratuní (en grec Συμβάτιος, Simbàtios; en armeni Սմբատ Ա Բագրատունի, Smbat) va ser un noble armeni, el primer membre conegut de la família armènia dels Bagràtides. Va ser senyor del districte de Sper de l'Alta Armènia (Regne d'Armènia), famós per les seves mines d'or.
Moisès de Khoren va dir que era descendent d'una gran família jueva, i l'emperador romà d'Orient Constantí VII Porfirogènit (c. 913-959), al segle x, va dir que era descendent dels reis bíblics David i Salomó. Se sap que era el pare de Bagrat Bagratuní I.
L'únic esment de Sembat data del 314, quan es va convertir en aspet (mestre de cavalleria) i thagadir (representant de la corona).
Va ser enviat pel rei Tiridates III d'Armènia (c. 287-330) per buscar a la futura reina Ashkhen, filla del rei dels alans Axidares (Ashkhadar).

## Referències

* 1 2 i Toumanoff, 1990, p. 122.
* ↑ Dodgean i Lieu, 2002, p. 272.

## Bibliografia

* Dodgean, Michael H; Lieu; Samuel N. C. The Roman Eastern Frontier and the Persian Wars (Part I, 226–363 AD) (en anglès). Londres: Routledge, 2002. ISBN 0-415-00342-3.
* Toumanoff, Cyril. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au xixe siècle: Tables généalogiques et chronologiques (en francès). Roma: Edizioni, 1990.
# Grècia asiàtica

La Grècia asiàtica és el nom que rep la zona litoral de l'oest de l'Àsia Menor, que si bé actualment pertany a l'estat turc, en l'antiguitat era predominantment hel·lènica.
De nord a sud es dividia en Eòlia, Jònia i Dòria, d'acord amb els dialectes que s'hi parlaven. Al nord d'Eòlia hi havia la Tròada, la comarca de Troia, amb el Mont Ida. A Eòlia destacaven ciutats com Cime, Pitane, Mirina, Grinea, Nòtion o Larisa Fricònida. Esmirna, per la seva banda, era a la frontera amb Jònia; inicialment formava part de la lliga eòlica, però el segle vii aC passà a ser part de la lliga jònica. Eren eòlies, d'altra banda, les illes de Lesbos (capital, Mitilene) i Tènedos.
La costa central o Jònia va albergar veritables potències gregues com Focea, Efes i Milet. Allà hi havia Clazòmenes, Teos, Magnèsia del Sipilos i Colofó. Entre Efes i Milet hi corre el riu Meandre. Eren jònies les grans illes de Quios, Samos i Icària.
Els doris, per la seva banda, van ocupar el litoral sud, amb Halicarnàs i Cnidos, i les seves illes adjacents, entre les quals destaca la gran illa de Rodes.

## Nota

* ↑ Robin Osborne. La Grecia clásica: 500-323 a. C.. Editorial Critica, 1 febrer 2002, p. 243–. ISBN 9788484323099 [Consulta: 1r març 2011].
* ↑ Erich Kahler. The Jews among the nations. Transaction Publishers, 1967, p. 33–. ISBN 9780887382475 [Consulta: 1r març 2011].