OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fishbourne (West Sussex)

Fishbourne, és un petit municipi del Regne Unit, situat al comtat de West Sussex, al sud d'Anglaterra. Està a dues milles (3,2km) a l'oest de Chichester. És famós per haver-se trobat un important jaciment arqueològic d'època romana.

## Toponímia

El nom d'aquest municipi s'ha trobat escrit de diverses maneres al llarg de la història: Fissaburna, Fiseborne i Fysshburn que antigament volia dir «corrent d'aigua amb peixos». Es tracta d'un nom d'origen celta que també es troba a l'altra banda del canal, a l'illa de Wight.

## Geografia

L'entorn natural és marítim i està situat al nord-oest de Chichester Harbour el port natural que es forma a Solent, l'estret que separa l'illa de Gran Bretanya de l'illa de Wight. En el límit del territori municipal està el riu Lavant, a l'altra banda del qual està el municipi d'Appledram.

## Història

En època de la conquesta romana, el riu Lavant era navegable. S'han trobat importants restes arqueològiques que denoten l'existència d'una població romana l'any 43 dC. El lloc on es troba el conjunt d'excavacions es diu Palau romà de Fishbourne. Una hipòtesi, sobre la base d'una cita de l'historiador Suetoni, diu que aquest va ser el lloc on van desembarcar un grup de soldats romans que venien a donar suport a la tribu amiga dels atrebats, el rei dels quals havia demanat ajuda a Roma per combatre els seus enemics. Els atrebats tenien la seva capital a la veïna Calleva Atrebatum (actual Silchester). Quan van decidir quedar-se per més temps, van substituir les primeres edificacions de fusta i els graners, per altres de pedra i fins i tot van construir una gran vil·la ricament decorada, semblant als palaus dels emperadors. Aquesta vil·la va ser destruïda a finals del segle iii i no es va tornar a reconstruir.
Posteriorment on havia estat els barracons de l'exèrcit romà es van establir tallers de confecció de ceràmica i ferreries. En època normanda es va construir una església, dedicada a l'advocació de sant Pere i la Mare de Déu (que va ser reparada el 1821). El 1687 es va construir una casa senyorial, d'arquitectura senzilla en maons, anomenada Manor Fishbourne.
Actualment el poble només és un parell de carrers, amb una estació de ferrocarril i és molt visitada per turistes que volen veure el que en resta de la vil·la romana. A la localitat se celebra un festival de música tradicional.

## Referències

* ↑ Mills, 2011, p. 189.
* ↑ Suetoni, Claudi 17
* ↑ Ring, Watson i Schellinger, 2013, p. 169.
* ↑ Creghton, 2006s, p. 57-58.
* ↑ Nairn i Pevsner, 1965, p. 224.
* ↑ Fishbourne Mill Folk Festival

## Bibliografia

* Creighton, John. Britannia: The Creation of a Roman Province. Routledge, 2006.
* Mills, David. A Dictionary of British Place-Names. Oxford University Press, 2011.
* Nairn, Ian; Pevsner, Nikolaus. Sussex. Yale University Press, 1965.
* Ring, Trudy; Watson, Noelle; Schellinger, Paul. Northern Europe: International Dictionary of Historic Places. Routhledge, 2013.
# Constantí II de Geòrgia

Constantí II fou rei de Geòrgia del 1478 al 1505. Va néixer després de 1447. Era fill de Demetri d'Imerècia i va ser associat al tron pel seu mig germà Bagrat VI el 1475.
El (1476) havia mort a Kakhétia el rei Jordi VIII (Jordi I de Kakhétia) i l'havia succeït el seu fill Alexandre que reclamava la corona georgiana. A Imerècia el fill de Bagrat VI, Alexandre, també conspirava per prendre el poder.
El 1478, a la mort de Bagrat VI, Contantí es va proclamar rei i va apartar al seu nebot Alexandre (fill del seu germà Bagrat IV) que es va retirar a Ratxa i Lechkhumi on va establir un principat independent. Els djakélis (nobles locals) s'havien independitzat al Samtskhé. El 1483 Alexandre de Ratxa, fill de Bagrat, després de diverses lluites, va apoderar-se d'Imerècia encara que no no de la capital Kutaisi.
El rei intenta la unitat però el consell reial (Darbazi) aconsella el 1490 que deixi les coses com estan i accepti els particularismes regionals.
El 1490 Alexandre fill de Jordi va ser reconegut com a rei a Kakhétia i el 1491 Alexandre fill de Bagrat va ser reconegut rei a Imerétia (1484-1510).
Constantí II va morir el 27 d'abril del 1505. Va ser l'últim rei d'una Geòrgia unificada. La seva nissaga seran reis de Kartli, els descendents d'Alexandre seran reis d'Imerétia; i els de Jordi seran reis de Kakhétia. Tanmateix el Samtskhé serà independent sota els prínceps Djakéli.

## Referències

* Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, ISBN 2-7384-6186-7
# Luarsab II de Kartli

Luarsab II de Kartli (1595 - 4 de juliol de 1622) fou rei de Kartli del 1605 al 1615. És considerat sant màrtir per l'Església Ortodoxa de Geòrgia.
Era el fill gran de Jordi X de Kartli. Shah Abbas el va confirmar i el va coronar en persona el 1606 a Tblisi.
El 1609 es va presentar un exèrcit turc a Trialèthia que va intentar passar a Xida Kartli, on estava el rei Luarsab (al castell de Tskhirèthia), però enganyats pel monjo Thevdoré, el rei i el seu cap militar Jordi Saakadze els van agafar per sorpresa i els van derrotar a Kvichkhéthia-Tachiskari. Jordi va rebre altes distincions com Muravi (prefecte) de Tblisi i Dvaléthia, i va ser anomenat "el gran muravi". Però denunciat per enemics polítics va haver de fugir a Pèrsia.
En 1613 va imposar Luarsab a Kartli i Teimuraz a Kakhètia com a governants titelles de l'Imperi Safàvida però el 1614 van fugir a Imerècia cercant protecció otomana. El 1614 Abbas I va enviar un fort exèrcit a Kakhètia sota comandament d'Isa Khan que va ocupar el país i després va passar a Imerècia, ocupant Grem fent milers de presoners i repoblant el país amb turcmans i tàtars. Luarsab va ser fet presoner a traïció uns mesos després i el príncep musulmà Bagrat va pujar al tron, amb Jordi Saakadze com a conseller. Luarsab va ser enviat presoner a Astarabad. Va refusar convertir-se a l'islam i va ser traslladat a la fortalesa de Xiraz. Es va casar amb Makrina, filla de Kiok Saakadze, governador de Tblisi i després amb la filla del mtavari de Mingrèlia.
Fou assassinat a Shiraz el 21 de juny (segons el calendari julià; correspon al 4 de juliol del calendari gregorià) de 1622.

## Referències

* ↑ Mitchell, Colin P. New Perspectives on Safavid Iran: Empire and Society (en anglès). Taylor & Francis, 2011, p. 70. ISBN 9781136991943.

## Bibliografia

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Xoropan

Xoropan (també Tchoropan o Choropan) fou un govern reduït d'una part de l'Imerècia, que no incloïa gran part d'aquest territori ni la ciutat de Kutaisi, i que el rei Jordi VI de Geòrgia va donar al jove Bagrat I d'Imerècia quan el va deposar com a rei aprofitant la seva minoria, el 1330.
El 1401 va ser reunit a Geòrgia.
Erasthavis de Xoropan:
* Bagrat I 1330-1372
* Alexandre I 1372--1389
* Jordi I el sant 1389-1396
* Constantí I 1396-1401 (Constantí II d'Imerècia)

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Akhaltsikhe

Akhaltsikhe (en georgià ახალციხე; en armeni Ախալցխա, transliterat Akhaltskha) és una ciutat de Geòrgia, capital històrica de la regió de Meskhètia, abans Samtskhé i Samtskhé-Saatbago, situada a la confluència entre el Kura (Mtkvari) i l'Aragvi a la vora del rierol Potskhovi. Avui dia és la capital de la regió de Samtskhé-Djavakheti. El seu nom vol dir «Nova fortalesa». La població és de 17.903 habitants (2014).
La regió fou temporalment conquerida per Habib ibn Màslama al segle VII. Pertanyé a la família feudal georgiana dels Akhaltsikhelis, mthavaris de Samtskhé, de la qual els més coneguts foren Shalva i Ivane Akhaltsikheli. Al segle xiii, amb les invasions dels corasmis i els mongols, el poder local va passar als senyors de la família dels Djakelis, que van rebre el títol d'atabegs i van esdevenir autònoms. Molts dels prínceps portaren el nom de Kuarkuare i són anomenats a les cròniques com "Kurkura".
Va ser ocupada pels otomans el 1545 i definitivament el 1579. El 1590 el Samtskhé va ser dividit en vuit sandjaks (entitats administratives dels otomans), una de les quals era Akhaltsikhe. El govern dels paixes d'Akhiskha es va establir el 1625. Els paixes van intervenir freqüentment en els afers interns de Gúria, Mingrèlia i Imerècia, deposant als seus sobirans i establint-ne d'altres.
La regió va passar a Rússia al segle XIX: el 1828, durant la Guerra russoturca de 1828-1829, l'exèrcit rus dirigit pel general Ivan Paskévitx va ocupar la ciutat, que fou cedida a Rússia pel tractat d'Adrianòpolis de 1829 i fou integrada a la gubèrnia de Kutaissi i després a la de Tbilisi.
Va tornar a Turquia pel tractat de Brest-Litovsk el març de 1918. Mitjançant un tractat de pau de juny del 1918 Geòrgia renuncià a la regió; però, derrotats els turcs en la guerra, la van evacuar a finals del 1918, i la van ocupar els britànics, que la van lliurar a Geòrgia el 1919.

## Ciutats germanes

* Artvin, Turquia
* Erevan, Armènia

## Vegeu també

* Església d'Atskuri
* Fortalesa de Slesa
# Grigol Robakidze

Grigol Robakidze (georgià გრიგოლ რობაქიძე) (Sviri, Imerècia, 1882 – Ginebra, 1962) fou un escriptor georgià.
Estudià a Kutaisi, Leipzig i Tartu; va viure a Alemanya fins al 1908, on hi fou influït fortament pel pensament de Friederich Wilhelm Nietzsche i va fer amistat amb els escriptors Stefan Zweig i Nikos Kazantzakis. De tornada, formà part del grup literari simbolista a Tsisperi kantsebi (Banyes blaves) amb Pavlo Iashvili, Galaktion Tabidze i Titsian Tabidze.
El 1917 fou fundador de la Unió d'Escriptors Georgians. El 1919 fou delegat a París de la República Democràtica de Geòrgia i redactor del diari Sakartvelos. Fou força actiu en el moviment nacionalista georgià, i per això el 1930 s'exilià a Suïssa. El 1941 fou un dels caps del Comité de la Independència Georgiana, i el 1942 un dels fundadors de la Kartvel Traditsionalistta Kavshiri (Unió de Tradicionalistes Georgians, KTK), amb Mikhail Tsereteli, Irakli Bagrationi i Shalva Maglakelidze, i cap de la Tetri Giorgi (Jordi Blanc).
Va viure a Alemanya del 1935 al 1945, i a Suïssa del 1935 al 1942. Dirigí a París el diari Bedi Kartlisa (Destí de Georgia), i escriví les peces Lamara (1928) i Guelis peranga (La camisa de serp, 1926).
# Eleccions presidencials georgianes de 2004

Les eleccions presidencials georgianes de 2004 se celebraren el 4 de gener de 2004. Els comicis van ser resultat de la renúncia de l'anterior President Eduard Xevardnadze arran els fets de la Revolució Rosada. Com s'esperava, el major líder de l'oposició, Mikheil Sakaixvili va aconseguir una victòria aclaparant. D'acord amb els resultats preliminars emesos el 6 de gener per la Comissió Central d'Eleccions de Geòrgia, Saakaixvili va guanyar amb prop del 97% del total dels vots totals emesos. Els altres candidats van rebre menys del 2% cadascun.
Els altres candidats eren l'antic enviat presidencial de la regió d'Imerècia, Temur Shashiashvili; el líder del Partit Legalista de Geòrgia, Katlos Garibashvili; un dels líders de l'organització política Mdzleveli, Zurab Kelejsashvili; el president de la Coalició d'Organitzacions No-Governamentals del Desarmat, Zaza Sijarulidze i el líder del Partit Davidad Agmashenebeti, Roin Liperteliani.

## Resultats

Eleccions presidencials georgianes de 4 de gener de 2004
| Candidats | Vots | % |
| Mikheil Sakaixvili | 1,692,728 | 96.0 |
| Teimuraz Shashiashvili | 33,868 | 1.9 |
| Roin Liparteliani | 4,248 | 0.2 |
| Zaza Sijarulidze | 4,098 | 0.2 |
| Kartlos Garibashvili | 3,582 | 0.2 |
| Zurab Kelejsashvili | 1,631 | 0.1 |
| Nuls | 22,817 | 1.3 |
| Total 82,8% de participació, 1,762,972 de votants inscrits | 1,762,972 | 100.0 |

## Després de les eleccions

La legislació vigent de Geòrgia estipula que perquè els comicis siguin vàlids ha d'haver una participació ciutadana igual al 50%. El Cap de la Comissió Central Electoral de Geòrgia, Zurab Chaberashvili, va dir que prop d'1.763.000 votants havien participat (un 80%) i que "d'acord amb la informació preliminar, les eleccions són vàlides". A primeres hores del 5 de gener Saakashvili va proclamar la seva victòria a pesar que encara no havien resultat finals. Va agrair als seus simpatitzants, que es van reunir en la Filarmónica de Tbilisi i a més va donar les gràcies als seus votants.
| « | Aquesta és la victòria del poble de Geòrgia. Les mesures immediates a ser implantades en els primers dies de la meva presidència seran la inclusió de la figura de el Primer Ministre, programar eleccions parlamentàries i la implantació de mesures anti-corrupció en el país. | » |
| — Mikheil Sakaixvili, President de Geòrgia, 5 de gener de 2004 |||
Saakaixvili va prendre possessió del càrrec oficialment el 25 de gener de 2004.

## Referències

* ↑ «Saakashvili logra la presidencia de Georgia con el 96% de los votos» (en castellà). El Pais, 05-01-2004. [Consulta: 5 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Radio Free Europe «Saakaixvili assumeix com a President»
* People's Dairy «Saakaixvili proclama la seva victòria a les eleccions presidencials georgianes»
* Resultats als arxius d'Adam Carr
# Llengua alsea

L’alsea — ˈælsiː — alsean o yakona eren dues varietats de la mateixa parla estretament relacionades que es parlaven a la costa central d'Oregon pels alsea. De vegades es consideren idiomes diferents, però és difícil d'estar-ne segur donat el mal estat de la certificació; Mithun creu que probablement eren dialectes d'una mateixa llengua.

## Varietats

* Alsea (alséya) (†)
* Yaquina (yakwina, yakona) (†)
Ambdues estan extingides.
El nom alsea deriva del nom que els donaven els coos, alsí o alsí·, i el nom que els donaven els kalapuyes del riu Marys, alsí·ya. Alsea fou finalment registrat en 1942 del darrer parlant, John Albert, per John Peabody Harrington.
El nom yaquina deriva del nom alsean per a la badia de Yaquina i la regió del riu Yaquina, yuqú·na. Yaquina fou registrat e 1884 per James Owen Dorsey.
Generalment es considera que l'alsea forma part del fílum penutià i que podria formar part del subgrup penutià de la costa d'Oregon juntament amb el siuslaw i les llengües coos (Grant 1997). Hi ha nombroses semblances lèxiques entre l'alsea i el wintun del nord, però són més probablement el resultat dels préstecs de fa uns 1.500 anys, quan sembla la comunitat de parlants wintun s'havia situat a Oregon (Golla 1997).

## Consonants

L'alsea té 34 consonants:
| | | Bilabial | Alveolar | Alveolar | Post- alveolar | Velar | Velar | Uvular | Uvular | Glotal | Glotal |
| | | Bilabial | central | Lateral | Post- alveolar | plana | labial | plana | labial | plana | labial |
| Oclusiva | plana | p | t | | | k | kʷ | q | qʷ | | |
| Oclusiva | glotalitzada | p’ | t’ | | | k’ | k’ʷ | q’ | q’ʷ | ʔ | |
| Africada | plain | | ts | | | | | | | | |
| Africada | glotalitzada | | ts' | tɬ’ | | | | | | | |
| Nasal | plain | m | n | | | | | | | | |
| Nasal | glotalitzada | m’ | n' | | | | | | | | |
| Fricativa | | | s | ɬ | ʃ | x | xʷ | χ | χʷ | h | (hʷ) |
| Aproximant | plain | | | l | j | | w | | | | |
| Aproximant | glotalitzada | | | l' | j’ | | w’ | | | | |
* La situació de /hʷ/ és incerta.
* /s/ es considera entre alveolar i post-alveolar.

## Referències

* ↑ Mithun, Marianne. (1999). The languages of Native North America. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-23228-7 (hbk); ISBN 0-521-29875-X

## Bibliografia

* Alsea Indian Language (Yaquina, Yakona, Alsean, Alse)
* Campbell, Lyle. (1997). American Indian languages: The historical linguistics of Native America. Nova York: Oxford University Press. ISBN 0-19-509427-1.
* Frachtenberg, Leo Joachim. Alsea texts and myths. Govt. Printing Office, 1920 [Consulta: 28 agost 2012].
* Golla, Victor (1997). The Alsea-Wintu connection. International Journal of American Linguistics, 63, 157-170.
* Grant, Anthony (1997). Coast Oregon Penutian. International Journal of American Linguistics, 63, 144-156.
* OLAC resources in and about the Alsea language
# Casa Joaquim Mateu Eudal

La casa Joaquim Mateu Eudal és un edifici situat al carrer del Carme, 34 del Raval de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès.

## Història

El 1911, l'arquitecte Josep Pujol i Brull va projectar una reforma modernista de l'edifici existent.

## Descripció

Edifici de planta baixa i cinc pisos, amb quatre obertures per planta. El primer i el segon pis tenen una tribuna central. Les baranes dels balcons són de forja, a excepció del primer pis. El coronament és mixtilini, amb un medalló en el centre amb la data 1912.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Joaquín Mateo Eudal». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 998/1911.

## Enllaços externs

* «Casa Joaquim Mateu Eudal». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Casa Joaquim Mateo Reforma-Ampliació-2». Arquitectura Modernista. Valentí Pons Toujouse.
# Alfred Heinrich

Alfred Heinrich (Berlín, 21 de febrer de 1906 - Berlín Oest, 31 d'octubre de 1975) va ser un jugador d'hoquei sobre gel alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Lake Placid, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre gel.

## Referències

* ↑ «Alfred Heinrich Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 30 gener 2019].
# Francina Díaz Mestre

Francina Díaz Mestre és una maniquí i model publicitària famosa en les dècades de 1960 i 1970, i posteriorment empresària en l'àmbit de la formació i representació de models.
Francina neix a Albi (Llenguadoc) i als nou mesos arriba a Barcelona, la seva ciutat per convicció. Als 16 anys, una clienta de la seva mare, modista de professió, li fa adonar-se que pot aprofitar la seva bellesa per treballar en el món de la moda. S'inicia treballant de maniquí amb el prestigiós creador Pedro Rodríguez. Als 18 anys accedeix als tallers d'alta costura Santa Eulàlia de Barcelona, on treballa durant quatre anys com maniquí professional. Als 20 anys s'instal·la a París prestant la seva imatge a la firma Lanvin durant un any. Fou escollida per la Càmara de la Moda (entitat que vetllava pels interessos industrials i creadors d'Espanya) per representar-la a països com Japó, Bèlgica i França. Més tard entrà en el món de la publicitat com a freelance.
Marçal Moliner la va descobrir com a model publicitària. La imatge de Francina va arribar a totes les llars d'Espanya en campanyes i spots publicitaris en televisió i revistes de moda. Treballà amb experts publicitaris com Leopold Pomés, Estudis Moro, Tessi, Xavier Miserachs, Gianni Ruggiero i Toni Bernad. Realitzà campanyes per Risk d'Andrés Sardá i spots com La Lechera, Gallina Blanca, Camises IKE, Tergal, Henkel, Playtex, Loewe, etc. El 1976 Francina finalitza la seva carrera activa com a model i es trasllada a Itàlia.
De tornada a Barcelona, el 1982 Francina crea la seva agència Francina Internacional Modeling Agency i decideix transmetre la seva experiència professional a futures models del país creant l'escola Francina New Modeling School, que forma models com Judit Mascó, Mar Saura, Marta Español, Tammy, Estel, Monica Van Campen o Carla Collado. L'any 2004 l'escola s'integrà a l'agència, formant únicament a les models representades per l'agència.
El 1997 Francina decideix crear Options by Francina Models Agency i actualment realitza tasques de gestió i representació de models a les seves dues agències, Francina i Options.

## Premis i distincions

L'any 2005 Francina rep el reconeixement a una vida dedicada al món de la moda en l'Edició dels Premis Abanico atorgats per AME (Associació d'Agències de Models d'España) essent guardonada com a Millor Model Espanyola dels anys 70.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 La Verdad Digital, Diario de Murcia Cóctel Francina (castellà)
* 1 2 3 Avui, Francina, una vida en portada
* ↑ «Lo malo de las modelos es que mientras ejerces no tocas la realidad» (en castellà). El Economista, 14-09-2008. [Consulta: 28 desembre 2011].
* 1 2 Revista Emprendedores, Nº 111 Desembre 2006, Crea tu Agencia de modelos (castellà)
* ↑ «Què em poso? L'exposició vista per Francina Diaz». DHUB, 05-04-2011. Arxivat de l'original el 2012-05-18. [Consulta: 28 desembre 2011].
* ↑ «2a Edición Premios Abanico» (en castellà). AME, 11-11-2009. Arxivat de l'original el 2013-08-19. [Consulta: 28 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Francina International Modeling Agency
# Grass Valley

Grass Valley és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 10.922 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grass Valley tenia 10.922 habitants, 5.016 habitatges, i 2.678 famílies. La densitat de població era de 1.026 habitants/km².
Dels 5.016 habitatges en un 26,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 32,4% hi vivien parelles casades, en un 16,3% dones solteres, i en un 46,6% no eren unitats familiars. En el 39,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 22% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.182 $ i la renda mediana per família de 33.220 $. Els homes tenien una renda mediana de .32.568 $ mentre que les dones 21.915 $. La renda per capita de la població era de 16.877 $. Entorn del 12,9% de les famílies i el 14,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Vila del llibre

Entre la ciutat de Grass Valley i la ciutat veïna de Nevada City, amb una població combinada d'unes 16.000 persones, hi ha 23 llibreters. Disset d'ells tenen botigues i els altres sis venen des dels seus garatges o des d'Internet, entre ells John Hardy, antic advocat de San Francisco, Califòrnia.
Nevada City és, de fet, oficialment una vila del llibre. El terme prové d'una idea europea de revifar pobles concentrant llibreters allà mateix. Aquesta idea va ser somiada per un anglès anomenat Richard Booth el 1961 a Hay-on-Wye, a Gal·les, quan va heretar un castell i el va convertir en una botiga de llibres usats. Després va comprar la resta d'edificis a la ciutat i els va convertir en llibreries. Avui, el llogarret té més de 30 llibreries, que atrauen mig milió de visitants cada any.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grass Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grass Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Here's a real page-turner / Nevada City and Grass Valley's story? More bookstores than anywhere else» (en anglès). [Consulta: 8 gener 2020].