OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sally Dawson

Sally Dawson (Cleveland, 31 d'agost de 1955) és un física teòrica estatunidenca coneguda pels seus treballs en física de partícules elementals.
Dawson va estudiar matemàtiques i física a la Universitat Duke el 1977 i va fer el màster a la Universitat Harvard (1978) on es va doctorar el 1981 sota la direcció de Howard Georgi amb la tesi Radiative Correccions to sin2θW. Va ser investigadora postdoctoral a Fermilab (1983–1986) i al Laboratori Nacional Lawrence de Berkeley (1981–1983). D'ençà el 1986 es investigadora al Laboratori Nacional Brookhaven, on va ser cap del grup de teoria el 1998. D'ençà el 2001 és també professora a l'Institut C. N. Yang de Física Teòrica de la Universitat Stony Brook.
La seva recerca tracta de la física del bosó de Higgs i extensions possibles del model estàndard de física de partícules relacionades. Va ser coautora del conegut llibre "Higgs Hunter guide" publicat per primer cop el 1990. El 2004 Dawson fou la cap de la Divisió de Partícules i Camps de l'American Physical Society. El 2017 va guanyar, juntament amb tres col·laboradors, el Premi Sakurai per "contribucions instrumentals a la teoria de les propietats, reaccions, i signatures del bosó de Higgs".

## Honors i premis

* 1995 — Dona de l'Any en Ciència, Ciutat de Brookhaven
* 1995 — Fellow de la Societat Americana de Física (APS)
* 1998 — Conferenciant de l'APS Centennial
* 2006 — Fellow de l'Associació Americana per a l'Avenç de la Ciència
* 2015 — Fellow Humboldt
* 2017 — Premi Sakurai de l'APS

## Referències

* ↑ biographical information from American Men and Women of Science, Thomson Gale 2004
* 1 2 «C.V. (long version) for Sally Dawson». Brookhaven National Laboratory. Arxivat de l'original el 2022-10-14. [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ «Sally Dawson, Senior Scientist». Brookhaven National Laboratory, High Energy Theory Group.
* ↑ «Publication list for Sally Dawson». Brookhaven National Laboratory. Arxivat de l'original el 2022-10-14. [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ «2017 J. J. Sakurai Prize, Sally Dawson». APS Physics.

## Enllaços externs

* Pagina web a BNL Arxivat 2021-12-02 a Wayback Machine.
# Copa de Campions de la UNAF

La Copa de Campions de la UNAF, també coneguda com a Copa de Campions d'Àfrica del Nord de futbol, fou una competició futbolística organitzada per la Unió de Federacions de Futbol del Nord d'Àfrica (UNAF) en la que participaven clubs d'Algèria, Líbia, Marroc i Tunísia. Fou creada per la Federació de Futbol del Nord d'Àfrica (FNAF), predecessora de la UNAF.
És la competició continuadora del Campionat d'Àfrica del Nord de futbol i la Copa del Magrib de futbol i predecessora de la Copa de Clubs de la UNAF.
El 6 d'octubre es van reunir a Tunis els representants de la Federació de Futbol del Nord d'Àfrica (FNAF). Van estar d'acord en que el nord d'Àfrica, una de les regions més fortes del futbol africà, no tenia una competició regional que representés la regió. Per això, el president de la FNAF, l'algerià Mohamed Raouraoua, juntament amb la resta de la FNAF, van decidir que s'iniciarien dues noves competicions per tal de reunir els millors clubs del nord d'Àfrica. La Copa de Campions reuní els guanyadors de les cinc lligues nacionals del nord d'Àfrica, mentre que la Recopa reuní els guanyadors de les cinc competicions de copes nacionals del nord d'Àfrica.
El 2011 El concurs va ser cancel·lat a causa de les revolucions de la Primavera Àrab. L'any 2015, la Unió de Federacions de Futbol del Nord d'Àfrica va decidir fusionar la competició amb la Recopa del Nord d'Àfrica i va crear la Copa de Clubs de la UNAF.
Resum dels principals campionats d'Àfrica del Nord durant la història:
| Anys | Competició | Països participants |
| 1912-1920 | Campionat d'Àfrica del Nord (UFASS) | Algèria, Marroc i Tunísia |
| 1921-1956 | Campionat d'Àfrica del Nord (ULNA) | Algèria, Marroc i Tunísia |
| 1930-1956 | Copa d'Àfrica del Nord (ULNA) | Algèria, Marroc i Tunísia |
| 1970-1975 | Copa del Magrib de futbol | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 1970-1976 | Recopa del Magrib de futbol | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2008-2010 | Copa de Campions de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia (i Egipte a la 1a edició de la Recopa) |
| 2008-2010 | Recopa de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia (i Egipte a la 1a edició de la Recopa) |
| 2010 | Supercopa de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia (i Egipte a la 1a edició de la Recopa) |
| 2015 | Copa de Clubs de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia, Líbia i Egipte |

## Historial

Font:
| Any | Campió | Resultat | Finalista | Seu |
| 2008 | Club Africain | 0-0 0-0 (3-2 p) | FAR Rabat | Estadi Olímpic El Menzah, Tunis Estadi Princep Moulay Abdellah, Rabat |
| 2009 | ES Sétif | 1-1 1-1 (6-5 p) | ES Tunis | Estadi 8 de Maig de 1945, Sétif Estadi 7 de Novembre, Radès |
| 2010 | Club Africain | 2-0 1-1 | MC Alger | Estadi 7 de Novembre, Radès Estadi 5 de Juliol de 1962, Alger |

## Referències

* ↑ Torneig a goalzz.com
* ↑ «Coupes de l'UNAF : Les dotations pour les clubs - Football algérien». www.dzfoot.com. Arxivat de l'original el 2010-02-13.
* ↑ «UNAF: l’Entente de Sétif remporte la Coupe des Coupes». cafonline.com, 22-12-2010. [Consulta: 22 desembre 2010].
* ↑ «UNAF Champions Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2019].
# Crowborough

Crowborough és una ciutat del districte de Wealden de Sussex Oriental (Anglaterra). El seu nom prové de Weald i a tocar del bosc d'Ashdown, a la zona de High Weald Area of Outstanding National Beauty 7 milles (12,8 km) al sud-oest del Royal Tunbridge Wells i 35 milles (56 km) al sud de Londres. Té una carretera i ferrocarril i és dirigit per una corporació municipal. És la ciutat més gran de l'interior (per la població) de l'East Sussex.

## Història

Hi ha diverses interpretacions del significat del nom de la ciutat. Abans de convertir-se en un acord, documents locals utilitzen els noms de Crohbergh, Crowbergh, Croweborowghe, Crowbarrow i Crowboro. Croh (en anglès antic: el safrà o el color groc daurat i berg significa muntanya). Gorse, que creix en abundància a la zona de Beacon Crowborough, i les seves flors grogues bé podria haver contribuït al seu significat.
En 1734, un benefactor local, Sir Henry Fermor, va llegar diners per a una església i una escola de caritat en benefici de les "persones molt ignorants i pagans" que vivien a la part de Rotherfield "o prop d'un lloc anomenat Crowborough i Ashdown Forest". L'església, dedicada a Tots Sants, i l'escola (de primària) encara sobreviuen avui.
Al segle xix es va promoure com un centre de salut en funció de l'altitud, els pujols i el bosc circumdant. Les immobiliàries de l'època van ser tan lluny com per anomenar-ho Escòcia de Sussex.
# Nicolás Ambrosio de Garro y Arizcun

Nicolás Ambrosio de Garro y Arizcun, marquès consort i vidu de las Hormazas (Madrid, 1747 - ibídem, 20 d'abril de 1825) va ser un polític espanyol, director del Banc de San Carlos i ministre interí en tres ocasions.

## Vida

Va ser fill d'Ambrosio Agustín de Garro y Miqueltorena (1703-1785), cavaller de Sant Jaume, del Consell de S. M. en el d'Hisenda, President del Tribunal de la Comptaduria Major, Tresorer de l'Infant Lluís Antoni des de 1736, natural d'Elizondo (Navarra), i de María Josefa de Arizcun y Irigoyen, la seva dona, filla de Francisco de Arizcun y Mendinueta, II marquès d'Iturbieta, natural també d'Elizondo, i de María Josefa de Irigoyen i de la Fuente, natural de la Puebla de los Ángeles a Nova Espanya. Formava part una xarxa familiar de pròspers hisendats, sobretot navarresos, que van aconseguir preponderància en l'Administració borbònica: els Arizcun, els Pontejos, els Goyeneche, els Valdeolmos, etc.
En morir el seu pare en 1785 el va succeir en la tresoreria, però aquesta ocupació va ser fugaç doncs l'Infant va morir aquest mateix any. Va casar en 1767 amb N. de Robles, marquesa de las Hormazas, de la qual va enviduar en 1800. En 1765 va ingressar a l'Orde de Sant Jaume i fou membre de la Reial Societat Bascongada d'Amics del País.
Nomenat per servir en propietat la Secretaria d'Estat i del Despatx de la Reial Hisenda el 27 de juny de 1797, va ser destituït al novembre següent.
Durant la guerra del francès fou Secretari d'Hisenda interí del 2 de novembre de 1809 al 2 de juliol de 1810, Secretari de Marina interí durant l'absència del titular, del 10 de gener al 2 de juliol de 1810, i Secretari d'Estat interí, del 31 de gener al 20 de març del mateix any.
En 1814 va recobrar el seu lloc en el Consell d'Estat, i en 1819 va rebre la Gran Creu de la Orde de Carles III.

## Referències

* ↑ Els Arizcun
* ↑ Garro Arizcun, Nicolás Ambrosio de, Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ Ministres de Ferran VII Arxivat 2019-02-09 a Wayback Machine., CSIC
* ↑ Vicente de Cadenas y Vicent Indice de apellidos probados en la Orden de Carlos 3º, p. 189
# AR-15

El AR-15 és un fusell dissenyat per la companyia Armalite en la dècada de 1950 i fabricat actualment per la companyia Colt.

## Disseny

Desenvolupat el 1957, l'AR-15 deu la seva existència als estudis realitzats que van comprovar que el millor cartutx militar seria similar a un 223 d'alta velocitat; amb la base d'aquesta anàlisi l'exèrcit nord-americà va sol·licitar crear un fusell de calibre 223 amb un abast efectiu de 500 metres, deixant el projecte a càrrec d'Eugene Stoner. Es va fer servir a la Guerra del Vietnam pels Estats Units.
El fusell AR-15 estàndard accepta una gran varietat de carregadors amb diferents capacitats i té una empunyadura que sobresurt de la línia de la culata, que dona com a resultat un fusell altament adaptable i configurable. Pot equipar-se amb accessoris com ara un bípode, culates retràctils o plegables, canons amb apagaflames i sistemes de rail per afegir llanternes, punters làser, mira telescòpica, etc.
Té un calaix de mecanismes amb dues seccions, superior i inferior, separades i de fàcil desmuntatge sense eines. La secció superior és considerada com un accessori aïllat i pot ser comprada a diversos proveïdors. Això és atractiu per als que volen adquirir diverses seccions superiors de diferents calibres i intercanviar-les, fent servir la mateixa secció inferior. No obstant això, els usuaris han de ser conscients de la configuració del fusell, ja que és possible que hi hagi lleis que en restringeixin determinades modificacions (per ex. als Estats Units).

## Història

L'AR-15 està basat en el disseny i mecanisme de l'AR-10, obra del dissenyador Eugene Stoner i la corporació Armalite. Aquest va ser desenvolupat com una versió lleugera de l'AR-10, amb el calibre 5,56 x 45 OTAN. El prefix AR prové d'Armalite, i ja es feia servir des dels models AR-1, AR-5 i subsegüents, així com en escopetes i pistoles dissenyades per l'empresa.
Armalite va transferir els drets de fabricació de l'AR-10 i l'AR-15 a la companyia Colt el 1959 i aquesta des de llavors ha proveït d'aquests models diversos exèrcits al món, incloent-hi la Força Aèria, l'Exèrcit i Cos de Marines dels Estats Units. L'AR-15 va ser adoptat per l'exèrcit dels Estats Units amb la denominació M16. No obstant això, Colt continua fent servir el nom comercial d'AR-15 per a les seves variants semiautomàtiques, AR-15A/A2, especialment per a agències governamentals i d'ús civil.
L'AR-15 original pesa menys de 3 kg amb el carregador buit i les versions posteriors amb canó pesant d'ús civil arriben a pesar fins a 4,2 kg.

## Principals característiques

* Calaix de mecanismes d'alumini de qualitat aeronàutica
* Disseny modular que permet gran varietat d'accessoris i facilitat de reparació
* Calibre lleuger, precís i de gran velocitat
* Pistolet, guardamà i culata de material sintètic i durable
* Punt de mira ajustable en elevació
* Gran varietat de dispositius òptics

## Vegeu també

* M16
* CAR-15
* Carrabina M4

## Referències

* ↑ Armalite AR-15

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Colt Arxivat 2009-07-19 a Wayback Machine. ((anglès)
* Fusell d'assalt Armalite / Colt AR-15 (anglès)
# Pont Colombo Salles

El pont Colombo Salles (en portuguès Ponte Colombo Salles) és un pont situat a la ciutat brasilera de Florianópolis, capital de l'Estat de Santa Catarina. És un dels tres ponts del complex que connecta les dues parts de Florianópolis -l'Illa Santa Catarina i la part continental- i el segon a ser construït.
Va ser inaugurat l'any 1975 i té 1.227 metres d'extensió. És un pont amb estructura de formigó, però amb un disseny igual al del seu successor de ferro, el pont Pedro Ivo Campos. Rep el seu nom en homenatge al llavors governador, l'enginyer Colombo Machado Salles, per decisió de l'Assemblea Legislativa de Santa Catarina.

## Vegeu també

* Pont Hercílio Luz
* Pont Pedro Ivo Campos
# Rang visual de pista

En meteorologia d'aviació, el rang visual de pista (o RVR de l'anglès Runway Visual Range) és la distància des de la qual un pilot d'una aeronau situada al centre de la pista d'aterratge pot veure les marques que delimiten la pista o identificar-ne la línia del centre. L'RVR se sol expressar en metres o en peus.
L'RVR és usat com un dels paràmetres mínims que, en un procediment d'aproximació instrumental, s'ha de complir, ja que en la majoria de casos el pilot ha de tenir contacte visual amb la pista per tal d'aterrar. El màxim rang visual de pista és de 2000 metres (o 6000 peus), ja que per sobre d'aquesta magnitud ja no és significant la diferència, i per tant, ja no cal que es comuniquin. Els RVRs són proveïts en els METARs i són transmesos pels controladors aeris a les aeronaus que fan aproximacions, per tal d'ajudar els pilots a saber si és prudent i legal fer el procediment d'aproximació.
L'RVR és també el criteri principal que s'usa per determinar la categoria de les ajudes visuals instal·lades en els aeroports. L'Organització d'Aviació Civil Internacional (OACI) estipula a l'Annex 14 que per valors d'RVR per sobre de 550m, la CAT I d'il·luminació serà instal·lada, si l'RVR és d'entre 300 m i 549 m, caldrà la CAT II de l'enllumenat. La CAT IIIa s'instal·la per valors d'RVR d'entre 175 m i 300 m. La CAT IIIb és requerida per valors d'RVR d'entre 50 m i 175 m, mentre que no hi ha limitació d'RVR per ajudes visuals de CAT IIIc.

## Galeria

* A319 pilot's view into dense fog (RVR 200 m) / Lisboa RWY 21
* Transmissometer and reflector / AGIVIS 2000 Runway Visual Range System
* Transmissometer and reflector / AGIVIS 2000 Runway Visual Range System
* AGVIS FSI Forward Scatter Runway Visibility System

## Referències

* ↑ Wragg, David W. A Dictionary of Aviation. first. Osprey, 1973, p. 226. ISBN 9780850451634.

## Enllaços externs

* FAA - Lighting Systems Group
* Transport Canada - Canadian RVR Monitors Arxivat 2006-12-19 a Wayback Machine.
* FAA - American RVR Monitors
# Indosuchus raptorius

Indosuchus raptorius (Indosuchus, "crocodil indi") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure teròpode abelisàurid, que va viure en el Cretaci superior (fa aproximadament 70 milions d'anys, en el Maastrichtià), al territori que actualment és l'Índia.

## Descripció

L'Indosuchus era un teròpode de grandària mitjana d'uns 6,00 metres de longitud i 2,20 d'altura amb un pes de 600 a 1.200 kgs. Tenia braços diminuts, al cap tenia protuberàncies però de menor grandària que altres abelisàurids, i unes crestes petites damunt dels ulls, semblants a les de l'al·losaure.

## Descobriment

Únicament es descobriren dents i fragments d'un crani però van bastar per a indicar que es tractava d'un carnívor.

## Sistemàtica

El 1978, Shankar Chatterjee el va incloure entre els tiranosàurids com un membre primitiu d'aquesta família. Posteriorment, el 1988, Eric Buffetaut, Patrick Mechón i Annie Mechin-Salessy ho van classificar com un abelisàurid.

## Referències

* ↑ Paul, G.S., 2010, The Princeton Field Guide to Dinosaurs, Princeton University Press p. 78
* ↑ Huene, F. von, 1932, Die fossile Reptil-Ordnung Saurischia, ihre Entwicklung und Geschichte: Monographien zur Geologie und Palaeontologie, 1e Serie, Heft 4, pp. 1-361
# Rugbi platja

Rugbi platja es un esport basat en el rugbi a tretze o a quinze, però té una variant i és que no es fa en terra o en herba artificial, si no que es fa en sorra. No té regulació centralitzada com el futbol platja, però existeixen diverses lligues en Europa, sent especialment popular a Itàlia.

## Regles

* Dimensions del camp.
La mida d'un camp de rugbi platja depèn de la decisió de la lliga. El camp és de 31 metres de llarg per 25 metres d'ample, i les metes són de 3 metres de profunditat. No hi ha pals de la porteria al camp, i les línies estan marcades generalment amb algun tipus de cinta o corda.
* Nombre de jugadors
Es juga amb 5 jugadors de cada equip en el camp alhora. Es permeten fins a 7 reserves. Les substitucions es fan sovint "en la marxa", similar a l'hoquei sobre gel o al futbol sala.
* La pilota
Una pilota de rugbi estàndard és la que s'utilitza, però moltes lligues fan servir una pilota de mida 4 en comptes de mida 5, la mida utilitzada en tots els nivells de rugbi situat al camp. Una pilota de rugbi és de forma ovalada i està feta de panells de cuir sintètic que tenen petits clotets per millorar el maneig.
* Anotació
La majoria de les lligues utilitzen el sistema de puntuació de "últim intent, un punt", ja que no hi ha regles de joc al camp. De tant en tant, un temps extra de mort sobtada es fa servir per resoldre partits empatats al final del temps regular, però no totes les lligues utilitzen aquesta regla.
* Durada
Els partits solen ser de dues meitats de 5 minuts amb un interval de 3 minuts. El temps extra pot ser jugat si la lliga en qüestió ho requereix.

## Referències

* ↑ «Laws of the game» (en anglès). EBRA. Arxivat de l'original el 5 de desembre 2022. [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ Rugby: Be on the Ball with the Greatest Game on Earth (en anglès). Dorling Kindersley Ltd, 2019, p. 60. ISBN 9780241421628.
# Sport Athlétique de Marrakech

L'Sport Athlétique de Marrakech, també conegut com a SA Marrakech o SAM, fou un club de futbol marroquí de la ciutat de Marrakech.
Va ser fundat el 1927 i desaparegué el 1956.

## Palmarès

* Lliga marroquina de futbol:
** 1953
* Copa marroquina de futbol:
** 1934, 1938
* Coupe Gil:
** 1937
* Copa de l'Àfrica del Nord francesa de futbol:
** 1939, 1942

## Referències

* ↑ «LE SAM DES ORIGINES». mangin2marrakech. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Morocco - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Morocco - List of Cup Finals». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «North African Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2024].
# Porcinyans

Porcinyans és un antic poble de la comuna de Nyer, a la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
El Mas d'en Porcinyans, únic vestigi conservat del poble, és situat a 1.030,4 metres d'altitud en el sector nord-oriental del terme de Nyer, a llevant del poble cap de la comuna.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «101 - Nyer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Nyer». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ [ Lloc on era el poble de Porcinyans en els ortofotomapes de l'IGN]
# Via Postúmia

La via Postúmia va ser una via romana que és coneguda només per una inscripció. Creuava els Apenins de Tortona a Gènova i els itineraris l'inclouen com a part de la via Aurèlia.
Rep el nom del seu constructor, el cònsol Espuri Postumi Albí Magne, que la va obrir l'any 148 aC. Anava des de la costa de Gènova a través de les muntanyes fins a Tortona, Placentia (on s'acabava la via Aemilia), i Cremona, a l'est del punt on creuava el Po. Des de Cremona, el camí anava cap a l'est fins a Bedríacum, on es bifurcava, i un ramal anava a l'esquerra fins a Verona i d'allí a Brenner, i l'altre per la dreta fins a Màntua, Altinum i Aquileia. L'ocupació militar de Ligúria depenia d'aquesta carretera.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Via Postumia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ The encyclopaedia Britannica a dictionary of arts, sciences, literature and general information: vol 22 Poll to Reeves.. Cambridge: Cambridge Univ. Press, 1911, p. 197.

## Vegeu també

* Llista de vies romanes
# Steven Pressfield

Steven Pressfield (Port-of-Spain, setembre de 1943) novel·lista i guionista nord-americà especialitzat en novel·la històrica militar de l'edat antiga.
Va néixer a Trinitat i Tobago, es va graduar a la Universitat de Duke el 1965, i es va allistar més tard a la marina on va ser-hi fins a 1971.

## Obres

* Gates of Fire, sobre la batalla de les Termòpiles (1998)
* Tides of War, sobre Alcibíadess i la Guerra del Peloponès (2000)
* Last of the Amazons, on Teseu, el llegendari rei d'Atenes encapçala una batalla al mar Negre contra unes amazones (2002)
* The Virtues of War, sobre Alexandre el Gran (2004)
* The Afghan Campaign, sobre la coquesta de l'Afganistan d'Alexandre el Gran (2006)
* Killing Rommel (2008), a sobre el Long Range Desert Group en la Campanya del nord d'Àfrica de la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ Pressfield, Steven. «About». [Consulta: 2 maig 2012].

## Enllaços externs

* Steven Pressfield Official Website (anglès)
* Biografía en español de Steven Pressfield (castellà)
# Cucurulla

Es diu cucurulla, cuculla, cucurull, caperutxa o caperulla d'una lligadura de forma cònica que s'utilitza amb diversos propòsits. El nom és feminització de cucurull.
Antigament, la cucurulla era un cucurull de cartró cobert de llenç blanc que duien els deixuplinants de la quaresma. Amb un significat semblant, els condemnats per delictes religiosos per part de la Inquisició s'havien de vestir tocats amb una cucurulla per a sotmetre's a l'escarni públic. Per a l'aplicació de la pena capital a Espanya, a partir de l'edat mitjana, es vestia l'ajusticiat amb un mantó de color groga i amb una cucurulla, així abillat es conduïa al cadafal a cavall.
Actualment, es diu així les cucurulles de tela són part de l'uniforme d'algunes confraries de Setmana Santa. En aquest cas, la tela exterior baixa fins a les espatlles cobrint la cara i el coll del natzarè i deixant tan sols un parell d'orificis per als ulls. Els penitents a les processons de Setmana Santa que en duen són anomenats caperutxes/caperutxos, encapullats, encaputxats, encogullats, cuculles, caperonats/capironats, capirotes.
Els primers casquets militars, apareguts al segle xvii, eren poc més que una cucurulla de roba d'extrem flàccid i ornada de borla.

## Vegeu també

* Cuculla (arquitectura)
* Ku Klux Klan

## Referències

* El contingut d'aquest article incorpora material del Diccionari Enciclopèdic Gaspar i Roig de 1870, el qual es troba en el domini públic.