OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anuari de la Societat Catalana de Filosofia

L'Anuari de la Societat Catalana de Filosofia és una publicació de la Societat Catalana de Filosofia, filial de l'Institut d'Estudis Catalans.
En un primer moment, només aparegué un volum de la publicació l'any 1923, amb treballs de Ramon Turró, Pere Coromines, Jaume Serra i Hunter, Georges Dwelshauvers, Bartomeu Xiberta i Roqueta, Tomàs Carreras i Artau, Adam Gottron i d'altres, a més d'una crònica de les tasques de la Societat i del moviment filosòfic als Països Catalans i d'una bibliografia. Calgué esperar la recuperació de la Societat Catalana de Filosofia per tal que el 1988 se'n reprengués la publicació. Des d'aleshores s'ha publicat ininterrompudament. N'han estat directors en aquesta darrera etapa Jordi Sales i Coderch i Josep Montserrat i Torrents. L'Anuari està dividit en una part d'articles, una de notes, una de recensions i una de crònica.

## Referències

* ↑ Montserrat i Molas, Josep «Anuari de la Societat Catalana de Filosofia». Gran Enciclopèdia Catalana (GEC). Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ «Anuari de la Societat Catalana de Filosofia». Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ «Anuari de la Societat Catalana de Filosofia». Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACO). [Consulta: 22 octubre 2020].
# Ussurisk

Ussurisk (rus: Уссури́йск) és una ciutat de Rússia dins el krai de Primórie, situada a la vall fèrtil del riu Razdólnaia, a 98 km al nord de Vladivostok i a uns 60 km de la frontera amb la Xina. La seva població, segons el cens del 2010, era de 157.946 habitants.

## Història

Des de mitjan segle ix, el territori on ara es troba Ussurisk pertanyia al regne de Balhae. Abans d'això, la zona estava habitada per l'ètnia mohe.
El 1866, es va fundar el poble Nikólskoie (rus: Нико́льское) a l'àrea d'Ussurisk. El 1898 va esdevenir ciutat. El seu paper es va fer important quan arribà el ferrocarril que connectava Khabàrovsk amb Vladivostok. A partir del segle xx s'hi instal·laren indústries agrícoles i de fabricació de maons. En època soviètica experimentà un gran creixement. El 1935, el seu nom es canvià a Voroixílov, per Kliment Voroixílov, i el 1957, a Ussurisk (pel riu Ussuri).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la ciutat d'Ussurisk
# Lluís Domènech i Girbau

Lluís Domènech i Girbau (Barcelona, 2 de novembre de 1940) és un arquitecte català.

## Biografia

És besnet de l'arquitecte modernista Lluís Domènech i Montaner i quarta generació d'arquitectes en línia directe, amb l'avi que era Pere Domènech i Roura i el pare, Lluís Domènech i Torres. Estudià a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona (ETSAB), on es titulà l'any 1964. Ha treballat associat amb Roser Amadó i Cercós.
La seva obra se situa entre el racionalisme eclèctic i l'arquitectura avantguardista, amb influència de l'estil internacional, i amb especial èmfasi en valors com el funcionalisme i l'espacialisme.
Juntament amb Roser Amadó, fou autor de la reconversió de l'editorial Montaner i Simón en la Fundació Antoni Tàpies (1986-1990), així com de la nova seu de l'Arxiu de la Corona d'Aragó (1990-1993). També fou dels responsables del projecte del centre històric de Lleida (1981-1984), compost pel Palau de Justícia, l'ascensor de Canyeret, l'escola Cervantes i el parc de Màrius Torres.
Per als Jocs Olímpics de Barcelona de 1992 projectà a la Vila Olímpica del Poblenou l'edifici d'oficines Eurocity 1 (1989-1992), amb un cos quadrat de dues plantes elevat sobre el sòl per una estructura metàl·lica de malla lleugera.
Altres obres seves són: l'edifici d'habitatges del carrer del Rec Comtal, 20, de Barcelona (1982-1985), la seu social de Carburos Metáticos S.A. (1990-1994), la nau d'emmagatzematge d'Honda a Santa Perpètua de Mogoda (1992-1993), una illa de 240 habitatges al centre comercial de La Maquinista (1999-2003), l'Hotel Chic&Basic d'Amsterdam (2006-2007), les reformes a la Casa Semàfor i la Caserna dels Carrabiners al Prat de Llobregat (2006-2009) i el Teatre Núria Espert a Sant Andreu de la Barca (2004-2010).
L'any 2001 fundà el despatx B01 Arquitectes al costat de Roser Amadó, Ramon Domènech, Carles Tallades, Sander Laudy i Laura Pérez.

## Vegeu també

* Arquitectura de Barcelona

## Referències

* ↑ «Lluís Domènech i Girbau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «NÚVOL | #3 Nets del Modernisme: Lluís Domènech Girbau». Núvol, el digital de cultura, 18-05-2021. [Consulta: 16 gener 2025].
* ↑ «Lluis Doménech Girbau» (en castellà). EPDLP.com. [Consulta: 24 juny 2015].
* ↑ Baldellou i Capitel, 2001, p. 602-607.
* ↑ Gausa, Cervelló i Pla, 2002, p. C1.
* ↑ Montaner, 2005, p. 145.
* ↑ Gausa, Cervelló i Pla, 2002, p. O24.
* ↑ Gausa, Cervelló i Pla, 2002, p. n31.
* ↑ Gausa, Cervelló i Pla, 2002, p. Q38.

## Bibliografia

* Baldellou, Miguel Ángel; Capitel, Antón. Summa Artis XL: Arquitectura española del siglo XX (en castellà). Madrid: Espasa Calpe, 2001. ISBN 84-239-5482-X.
* Gausa, Manuel; Cervelló, Marta; Pla, Maurici. Barcelona: guía de arquitectura moderna 1860-2002 (en castellà). Barcelona: ACTAR, 2002. ISBN 84-89698-47-3.
* Montaner, Josep Maria. Arquitectura contemporània a Catalunya. Barcelona: Edicions 62, 2005. ISBN 84-297-5669-8.
# Meroz

Meroz (hebreu: מֵרוֹז; grec: Μερώζ) fou una ciutat de Palestina esmentada als llibre dels Jutges, situada a la vora d'un camp de batalla, dins el territori de la tribu Aser.
Es pensava que era una ciutat dins de les planes de Galilea al nord del mont Tabor a Israel que va ser maleïda per l'àngel de Déu en el cant de Dèbora i Barak; els habitants dels quals no van venir a ajudar els israelites en la batalla contra l'exèrcit de Sísera. És possible que Meroz s'identifiqui amb el-Murussus, un poble a unes 5 milles al nord-oest de Beisan, als vessants al nord de la vall de la Jezreel. El poble de Kafr Misr també s'ha identificat com un lloc possible, a causa de la seva proximitat a altres llocs antics propers, com ara Nein (Nain) i Indur (Endor).
| « | Maleïu Meroz, va dir l'àngel de Yahvé, maleïu amargament els seus habitants; perquè no van venir en socors de Jahveh, en socors de Jahvè contra els poderosos. | » |
| — Jutges 5:23 |||

###### En la interpretació jueva medieval

Segons el Talmud (Moed Katan 16a), Meroz era un gran home (en arameu: גברא רבה) o una estrella (כוכבא), aquest últim basat en el vers anterior, Jutges 5:23, "les estrelles en el seu curs van lluitar contra Sísera" (v.20). Rashi ad loc. comenta que l'"estrella" és "el zodíac de Sísera". Tanmateix, la majoria dels comentaristes rabínics medievals (D. Qimhi, Gersonides, Abarbanel, Sforno, Qara, di Trani,) coincideixen que Meroz és un lloc, igual que Aaron b. Joseph Rofe.

###### En el pensament protestant

En el pensament protestant, el "pecat de Meroz" es refereix a l'apatia o la manca de testimoni. A Witch Wood de John Buchan, ambientada en l'època dels Covenanters, el narrador diu del protagonista, David Semhill, que "va sentir que era el seu deure testimoniar, o en cas contrari seria culpable del pecat de Meroz, el pecat d'apatia quan la seva fe va ser desafiada.
En el moment de la Revolució americana, els escriptors Patriot van argumentar que els Lealistes eren culpables del pecat de Meroz, ja que van negligir per defensar el seu país, religió i llibertat.

## Referències

* ↑ Wilson, 1847, pàg. 107.
* ↑ NLR Sra. EVR I 596 f. 17v. ; Mivhar Yesharim ed. Firkovitch (1835) Shoftim 1b.
* ↑ John Buchan, Bruixa Fusta,pàg. 38.
* ↑ Erab Shalev, "Evil Councilors, Corrupt Traitors, and Bad Kings: The Hebrew Bible and Political Critique in Revolutionary America", a Dustin Gish i Daniel Klinghard (eds.), Resistance to Tyrants, Obedience to God: The Mutual Influence of Religion and Reason at the American Founding (Lexington Books, 2013) , pàg. 113.

## Bibliografia

* Wilson, John. The Lands of the Bible Visited and Described, Volume 2. White, 1847.
* Ewing, W. "Meroz," International Standard Bible Encyclopaedia (1913).
# Illes del Duc de Gloucester

Les illes del Duc de Gloucester (en francès îles du Duc de Gloucester) és un grup de quatre atols de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa, depenent de la comuna associada d'Hereheretue de la comuna d'Hao. Els tres atols són, de nord a sud: Anuanuraro, Anuanurunga i Nukutepipi. A vegades s'inclou en el mateix grup l'atol Hereheretue de qui depenen administrativament.
Són en una posició allunyada, al sud-oest de l'arxipèlag, a 480 km al sud-est de Tahití. Són d'origen volcànic, de 16 o 17 milions d'anys d'antiguitat, situats en la línia que va des del punt calent de Pitcairn fins a Hereheretue. Encara que la distància entre ells no és més de 30 km, estan separats per l'oceà amb 2.000 m de profunditat.
Van ser visitats per primera vegada per europeus per l'expedició espanyola de l'explorador portuguès Pedro Fernández de Quirós el 4 de febrer 1606. Gaspar González de Leza, pilot de Fernandez de Quiros, els va batejar com a les Cuatro Negadas (‘Quatre inundats'). L'explorador britànic Philip Carteret, que les va visitar el 1767 els va donar el nom actual, en honor del príncep Guillem Enric de Gloucester (1743-1805).

## Anuanuraro

Anuanuraro és el més gran dels quatre atols, amb una superfície total de 18 km². És un atol circular sense cap pas a la llacuna interior. No és habitat de forma permanent, però disposa d'un aeròdrom privat. Era propietat de Robert Wan, que controla el 50% del mercat de perles negres, i va ser comprat pel govern territorial el 15 de març del 2002. Aquesta compra pels poders públics i el preu es van disputar davant els tribunals.

## Anuanurunga

Anuanurunga és un atol situat a 25 km al sud-est d'Anuanuraro. L'atol, de forma circular, té una superfície total de 7 km², amb una llacuna tancada sense cap pas. La barrera exterior de corall està pràcticament submergida, i les terres emergides consten de quatre illots. L'atol és visitat ocasionalment.

## Nukutepipi

Nukutepipi és un atol situat a 30 km al sud-est d'Anuanurunga. L'atol, de forma circular, té una superfície total de 0,6 km². És visitat ocasionalment. Disposa d'un aeròdrom privat que pertany a Jean-Pierre Fourcade, un dels grans comerciants de perles negres. L'illa pertany a Guy Lalierté, el canadenc, fundador del Cirque du Soleil, que va tenir problemes amb la justícia perquè hi cultivava cànnabis.

## Referències

* ↑ Burney, James. A Chronological History of the Discoveries in the South Sea or Pacific Ocean (en anglès). reedició 2011. Cambridge University Press, 1817. DOI 10.1017/cbo9780511783753. ISBN 978-1-108-02412-9.
* ↑ Stoller, Marianne L. «Te-moana-nui-o-Kiwa» (pdf) (en anglès). Expedition Magazine, 1959, pàg. 20-33 [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ «Anuanuraro : relaxe confirmée pour Gaston Flosse et Robert Wan» (en francès). TNTV News. TNTV Tahiti Nui Télévision, 19-10-2016. [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ «Le tribunal s'intéresse aux finances de Robert Wan» (en francès). TNTV News. TNTV Tahiti Nui Télévision, 01-06-2014. [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ «Detingut el fundador del Cirque du Soleil per cultivar marihuana a la seva illa privada». Diari de Girona.
# A Contra Vent Editors

A Contra Vent Editors és una editorial fundada per Quim Torra l'any 2008, amb la intenció de fer-ne un referent del periodisme literari català –recuperant els clàssics de les hemeroteques– i de l'humor, encara que també publica obres de periodistes contemporanis. És considerada una de les petites editorials independents significatives en l'àmbit de parla catalana.
Distribueix els seus llibres arreu dels Països Catalans. Compta amb diverses col·leccions, segons la temàtica: Abans d'ara, Temps present, Vela de ganivet, Latitud Nord, Cadaqués. En el fons de l'editorial hi ha publicades, entre d'altres, obres (originals o recuperades d'hemeroteca) de Pau Casals, Josep Trueta i Raspall, Carles Sindreu, Enric Vila, Salvador Sostres, Abel Cutillas, Hèctor López Bofill, Ferran Sáez Mateu i Joan Safont. El 2013 va publicar un recull amb articles de Joaquim Amat-Piniella, publicats entre 1930 i 1937 al diari manresenc El Dia. El 2013 va engegar una campanya de micromecenatge amb Xarxa de Mots per a reeditar Els darrers dies de la Catalunya republicana, d'Antoni Rovira i Virgili.
L'empresa es va fundar el 2008 a Barcelona. La primera publicació fou un assaig sobre el periodisme de Just Cabot i un altre sobre Josep Pla. Després d'uns anys d'activitat, l'editor Quim Torra va aparcar el projecte a la fi del 2013, quan li van oferir dirigir el llavors anomenat Born Centre Cultural coincidint amb els actes del tricentenari de la Guerra de Successió. L'empresa va reprendre l'activitat el 2016, amb un assaig de Ferran Sáez Mateu titulat Estranya forma de vida.

## Referències

* ↑ Neix A Contra Vent Editors: periodisme i humor Arxivat 2010-09-25 a Wayback Machine., a GrupBarnils, 30 d'octubre de 2008
* ↑ «A Contra Vent Editors». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Montserrat Serra, «L'editorial A contra vent recupera el gran periodisme oblidat de la República», VilaWeb, 8 de gener de 2009
* ↑ «Sang a les Drassanes», IcatFM 4 de març de 2010
* ↑ Oriol Ponsatí-Murlà, «Vida i miracles del petit editor o l'home orquestra», Revista de Girona, volum 265, 2011, pàgina 78
* ↑ «Ressenya de la distribució, a la pàgina de l'editorial.». Arxivat de l'original el 2010-10-05. [Consulta: 12 gener 2011].
* 1 2 «Catàleg de l'editorial.». Arxivat de l'original el 2010-10-05. [Consulta: 12 gener 2011].
* ↑ Miquel Colomer, «Comentari entorn de Per França i Anglaterra. La 1a Guerra Mundial dels aliadòfils catalans, de Joan Safont» Arxivat 2014-01-05 a Wayback Machine., Revista de Catalunya, 2012
* ↑ «A Contra Vent publicarà els articles combatius» Arxivat 2014-01-09 a Wayback Machine., Ara, 21 de febrer de 2013, pàgina 31
* ↑ Sabé, Mar. «Reeditant Rovira i Virgili». El Singular Digital, 30-10-2013. Arxivat de l'original el 2013-12-20. [Consulta: 6 novembre 2013].
* ↑ Anna Ballbona, «Notícia d'arribistes», El Punt Avui, 20 de desembre de 2013, pàgina 35

## Enllaços externs

* A Contra Vent Editors - Lloc web oficial
# Josep Micaló i Aliu

Josep Micaló i Aliu (Girona, 31 d'agost 1946 - 10 de febrer de 2025) fou un polític català, diputat al Parlament de Catalunya de la V a la VII legislatures.
Treballà com a delineant fins que es va dedicar a la política. De 1979 a 2003 fou alcalde de Riudellots de la Selva per les llistes de CiU i president del Consell Comarcal de la Selva de 1990 a 1995, delegat de transports a Girona, diputat al Parlament de Catalunya a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1992, 1995, 1999 i 2003, on ha estat membre de la membre de la Comissió de Política Territorial (1993-2006) i de la Comissió per al Seguiment dels Jocs Olímpics de Barcelona (1993-1995), secretari de la Comissió d'Estudi sobre la Prevenció i l'Extinció d'Incendis Forestals i membre de la Comissió d'Estudi sobre la Problemàtica del Món Rural a Catalunya (1995-1999). També fou membre del Consell de l'Audiovisual de Catalunya (CAC) entre el 2006 i el 2012.

## Referències

* 1 2 Simon, Lluís. «Mor Josep Micaló, històric líder convergent». [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ Selva.cat
* ↑ «Motorclubgirona.com». Arxivat de l'original el 2008-11-20. [Consulta: 9 juliol 2008].
# Óscar Alejandro Limia Rodríguez

Alejandro Limia (Avellaneda, 16 de juliol de 1975) és un exfutbolista argentí, que ocupava la posició de porter i va jugar del 1997 al 2015.
Va començar la seva carrera com a porter professional l'any 1997 jugant al Lanús , però ha passat la major part de la seva carrera a l'Argentina jugant a l'Arsenal de Sarandí. També va jugar al Cadis CF del 2005 al 2008 i al CD Badajoz d'Espanya. El febrer de 2009 va ser fitxat pel conjunt colombià América de Cali. El gener de 2010, però, va tornar a l'Argentina per jugar a la Unión de Santa Fe, que va abandonar el 2022. El seu darrer equip va ser l'Arsenal de Sarandí.

## Referències

* ↑ «Ficha Limia - Historia Cadiz CF - cadistas1910.com». [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ Alejandro Limia es el nuevo refuerzo de Unión Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a El Litoral
* ↑ «El motivo del alejamiento de Alejandro Limia de Unión» (en castellà). [Consulta: 8 febrer 2025].
# Alex Saum

Alex Saum (1985) és una poetessa i professora universitària establerta als Estats Units. Treballa com a professora associada de Literatura espanyola contemporània i Nous mitjans a la Universitat de Califòrnia a Berkeley, la seva recerca amplia la relació entre l’art, la literatura i les tecnologies digitals. És autora de #Postweb!: crear con la máquina y en la red (Iberoamericana, 2018) i de nombrosos articles sobre l’art digital en el món castellanoparlant publicats a The Journal of Spanish Cultural Studies, Comparative Literature Studies i The Arizona Journal of Hispanic Cultural Studies, entre altres mitjans. La seva poesia digital s'ha exposat en galeries i festivals d’art d’arreu del món, s'ha estudiat en monografies especialitzades i forma part de l’Electronic Literature Collection Vol. 4 (2022). És membre del Comitè Executiu del Centre de Nous Mitjans de Berkeley i de la junta directiva de l’Organització de Literatura Electrònica. Actualment està treballant en el llibre Earthy algorithms: A materialist approach to capital, climate and digital literature in the Hispanic world, que es publicarà l’any 2025.

## Referències

* ↑ «Alex Saum-Pascual | ELMCIP». [Consulta: 26 gener 2024].
* ↑ «Saum Pascual Alex –» (en iemyrhd). [Consulta: 26 gener 2024].
* ↑ Marino, Author Mark. «New Board Members: Alex Saum-Pascual & Erik Loyer – Electronic Literature Organization» (en anglès americà), 06-03-2020. [Consulta: 26 gener 2024].
* ↑ «Alex Saum». CCCB amb permís (OTRS), 01-01-2024. [Consulta: 26 gener 2024].
# Patrick Jonker

Patrick Jonker (Amsterdam, 25 de maig de 1969) és un ciclista australià d'origen neerlandès, ja retirat, que fou professional entre 1993 i 2004.
El 1992 i 1996 va prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu representant Austràlia. Gràcies a tenir avantpassats neerlandesos va poder disputar i guanyar el Campionat dels Països Baixos de contrarellotge (1998), alhora que quedava tercer en el d'Austràlia (2003). La seva principal victòria fou el Tour Down Under de 2004. El 2012 va negar qualsevol implicació en pràctiques de dopatge a l'equip U.S. Postal Service durant la seva etapa a l'equip la temporada 2000 després de l' afer de dopatge de Lance Armstrong. Va afirmar que els set títols del Tour de França que Armstrong va guanyar s'haurien d'anul·lar ja que els controls de dopatge no eren fiables en aquell moment segons la seva opinió.

## Palmarès

* 1991
** Vencedor d'una etapa de la Milk Race
* 1993
** Vencedor d'una etapa de la Milk Race
* 1995
** Vencedor d'una etapa del Tasmania Summer Tour
* 1996
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa de la Geelong Bay Classic Series
* 1997
** 1r de la Ruta del Sud
* 1998
** Campió dels Països Baixos CRI
* 1999
** 1r al Gran Premi de Valònia
* 2004
** 1r al Tour Down Under

### Resultats al Tour de França

* 1994. Abandona (17a etapa)
* 1996. 12è de la classificació general
* 1997. 62è de la classificació general
* 1998. 34è de la classificació general
* 1999. 97è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1995. 44è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1997. 73è de la classificació general

## Referències

* ↑ «JONKER Patrick (Patrick Alexander)». [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Olympedia – Patrick Jonker». [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Patrick JONKER» (en italià). [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ Kumi Taguch «Lance Armstrong's team mate 'never saw any doping'». ABC News Australia. 2012 ABC, 14-10-2012 [Consulta: 12 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa de Patrick Jonker a sitiodeciclismo.net
# Copa finlandesa de futbol

La copa finlandesa de futbol, en finlandès Suomen Cup, és la segona competició de futbol de Finlàndia. És organitzada per l'Associació Finlandesa de Futbol i es disputa des de l'any 1955.

## Historial

Font:
* 1955: Haka Valkeakoski (1)
* 1956: Pallo-Pojat
* 1957: IF Drott
* 1958: KTP Kotka (1)
* 1959: Haka Valkeakoski (2)
* 1960: Haka Valkeakoski (3)
* 1961: KTP Kotka (2)
* 1962: HPS Helsinki (1)
* 1963: Haka Valkeakoski (4)
* 1964: Reipas Lahti (1)
* 1965: Åbo IFK (1)
* 1966: HJK Helsinki (1)
* 1967: KTP Kotka (3)
* 1968: KuPS Kuopio (1)
* 1969: Haka Valkeakoski (5)
* 1970: MP Mikkeli (1)
* 1971: MP Mikkeli (2)
* 1972: Reipas Lahti (2)
* 1973: Reipas Lahti (3)
* 1974: Reipas Lahti (4)
* 1975: Reipas Lahti (5)
* 1976: Reipas Lahti (6)
* 1977: Haka Valkeakoski (6)
* 1978: Reipas Lahti (7)
* 1979: Ilves Tampere (1)
* 1980: KTP Kotka (4)
* 1981: HJK Helsinki (2)
* 1982: Haka Valkeakoski (7)
* 1983: Kuusysi Lahti (1)
* 1984: HJK Helsinki (3)
* 1985: Haka Valkeakoski (8)
* 1986: RoPS Rovaniemi (1)
* 1987: Kuusysi Lahti (2)
* 1988: Haka Valkeakoski (9)
* 1989: KuPS Kuopio (2)
* 1990: Ilves Tampere (2)
* 1991: TPS Turku (1)
* 1992: MyPa (1)
* 1993: HJK Helsinki (4)
* 1994: TPS Turku (2)
* 1995: MyPa (2)
* 1996: HJK Helsinki (5)
* 1997: Haka Valkeakoski (10)
* 1998: HJK Helsinki (6)
* 1999: FC Jokerit (1)
* 2000: HJK Helsinki (7)
* 2001: Atlantis FC (1)
* 2002: Haka Valkeakoski (11)
* 2003: HJK Helsinki (8)
* 2004: MyPa (3)
* 2005: Haka Valkeakoski (12)
* 2006: HJK Helsinki (9)
* 2007: Tampere United (1)
* 2008: HJK Helsinki (10)
* 2009: Inter Turku (1)
* 2010: TPS Turku (3)
* 2011: HJK Helsinki (11)
* 2012: FC Honka Espoo (1)
* 2013: RoPS Rovaniemi (2)
* 2014: HJK Helsinki (12)
* 2015: IFK Mariehamn (1)
* 2016: SJK (1)
* 2017: HJK Helsinki (13)
* 2018: FC Inter Turku (2)
* 2019: Ilves Tampere (3)
* 2020: HJK Helsinki (14)
* 2021: KuPS Kuopio (3)
* 2022: KuPS Kuopio (4)
* 2023: Ilves Tampere (4)

## Referències

* ↑ «Finnish Cup». Suomencup.net, 05-03-2008. [Consulta: 20 setembre 2008].
* 1 2 «Finland - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Finnish Cup (men), finals 1955–2007.». based on Jalkapallokirja 2007. Suomencup.net, 14-06-2008. [Consulta: 20 setembre 2008].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-09-14 a Wayback Machine. (finès)
* Suomencup.net (anglès)
* League321.com (anglès)
# Immaculate

Immaculate és una pel·lícula de terror estatunidenca de 2024 dirigida per Michael Mohan i escrita per Andrew Lobel. És protagonitzada per Sydney Sweeney (que també va produir-la), Álvaro Morte, Benedetta Porcaroli, Dora Romano, Giorgio Colangeli i Simona Tabasco. La trama se centra en una jove novícia, que és convidada a residir en un pintoresc convent italià, però a poc a poc s'adona dels terrorífics secrets que alberga. S'ha subtitulat al català.
Es va projectar per primer cop al festival de cinema South by Southwest el 12 de març de 2024 i va ser estrenada als cinemes dels Estats Units a càrrec de Neon el 22 de març de 2024. La pel·lícula va rebre crítiques diverses i va recaptar més de 28 milions de dòlars a tot el món.

## Referències

* ↑ MacCary, Julia. «Álvaro Morte, Benedetta Porcaroli and More Join Sydney Sweeney in Black Bear Pictures' ‘Immaculate’ (EXCLUSIVE)» (en anglès americà), 13-02-2023. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ «Immaculate». Goita què fan, ara!. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «SXSW 2024 Second Wave Includes Pics With Sydney Sweeney, Nicolas Cage, Camila Mendes & 'Monkey Man'». Deadline Hollywood, 07-02-2024. Arxivat de l'original el February 7, 2024. [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ Squires, John. «'Immaculate' – NEON Releasing Sydney Sweeney Horror Movie in March [Poster]». Bloody Disgusting, 24-01-2024. Arxivat de l'original el January 24, 2024. [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ «Immaculate (2024) | Rotten Tomatoes» (en anglès). [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ Robey, Tim «Immaculate: Sydney Sweeney’s pregnant-nun horror takes time to deliver» (en anglès). The Telegraph, 21-03-2024. ISSN: 0307-1235.
* ↑ «Immaculate». [Consulta: 23 agost 2024].