OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lee Joo-sil

Lee Joo-sil (en coreà, 이주실; 8 de març de 1944 - 2 de febrer de 2025) va ser una actriu de cinema, televisió i teatre sud-coreana. Va ser coneguda per interpretar la mare de Hwang Jun-ho a la segona temporada de la sèrie de televisió de thriller distòpic de supervivència Ojingeo Geim.
Lee va començar la seva carrera d'actriu al teatre el 1965. Als 24ns Baeksang Arts Awards, va guanyar un premi en la categoria de millor actriu de teatre. També es va doctorar en Salut Pública per la Universitat Wonkwang el 2010.
A Lee se li va diagnosticar càncer de mama el 1993, però es va recuperar deu anys després. Va morir de càncer d'estómac a la casa de la seva família a Uijeongbu, el 2 de febrer de 2025, a 80 anys, després d'haver estat diagnosticada amb la malaltia tres mesos abans.

## Referències

* ↑ «「아 아빠 불쌍한…」出演(출연)한 李周實(이주실)씨 役(역)맡으면 완전히 沒入(몰입)» (en korean). 경향신문, 31-08-1978. [Consulta: 2 febrer 2025].
* 1 2 3 «Veteran actress Lee Joo-shil dies of stomach cancer at 81». Yonhap News Agency, 02-02-2025."Veteran actress Lee Joo-shil dies of stomach cancer at 81".
* ↑ «1988년 24회» (en korean). Baeksang Arts Awards. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Lee Joo-sil, 'Squid Game' actor, dies at 81». Korea JoongAng Daily, 03-02-2025.
* ↑ 문지연. «유방암 시한부 이겨냈는데… 배우 이주실, 위암 발견 석달만에 별세» (en korean). The Chosun Ilbo, 02-02-2025. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Squid Game actress Lee Joo-sil dies at 80». The Straits Times, 02-02-2025.
# CV-31

La carretera CV-31 o Distribuidor Nord és una autovia que uneix la CV-30 amb la CV-35, discorre entre Paterna i la Fira de Mostres de València.
La carretera CV-31 (Distribuidor Comarcal Nord) pertany a la Xarxa autonòmica de carreteres del País Valencià, comunica la Ronda Nord de València amb l'Autovia d'Ademús per la Fira de Mostres de València.
La CV-31 és una autovia de nova creació i, per tant, no existia com a tal. Inicia el seu recorregut a l'enllaç amb la Ronda Nord de València CV-30, discorre com circumval·lació entre Paterna i la Fira de Mostres de València, també té accés al Velòdrom Lluís Puig. El seu itinerari continua fins a enllaçar amb l'Autovia d'Ademús CV-35, a continuació finalitza el seu recorregut passant a ser carretera amb la denominació CV-310 que arriba fins a la població de Godella.
Es preveu de prolongar l'autovia CV-31 fins a Sant Antoni de Benaixeve com a alternativa d'entrada i eixida a l'Autovia d'Ademús CV-36.
# Guerra del Futbol

La Guerra del Futbol, batejada així pels grans mitjans de comunicació internacionals i acceptada pels grans mitjans nacionals, també anomenada Guerra de les cent hores, fou una guerra breu entre El Salvador i Hondures, entre el 14 i el 18 de juliol de 1969, que va resultar en la mort d'aproximadament 2.000 persones.
La situació social a ambdós països era explosiva i es buscava per part dels militars governants una sortida convenient per als grups en el poder polític de cada país. Els mitjans de comunicació van encoratjar l'esperit contrari als nacionals de cada país veí, resultant en l'expulsió de milers de salvadorencs que treballaven a Hondures, tant els temporers que recollien collites d'estació com els migrants assentats.
Això va tibar els ànims en general, amb el resultat d'un conflicte militar que va servir per a desviar l'atenció cap a fora de cada país, amb ambdós exèrcits rearmats i amb el trencament de la integració centreamericana expressada en el mercat comú centre-americà, en les regles del qual, l'economia d'El Salvador sortia beneficiada per sobre de l'hondurenca.
Encara que no existeixen fonaments per a demostrar-ho, s'assenyala que la tensió existent entre els dos països va esclatar durant la segona eliminatòria per a la Copa del Món de Futbol de 1970.
El 14 de juliol de 1969, l'exèrcit salvadorenc va llançar un atac contra Hondures. L'Organització d'Estats Americans va negociar una treva que va entrar en efecte el 20 de juliol. Les tropes salvadorenques es van retirar a principis d'agost. Les dues nacions van signar un tractat de pau el 30 d'octubre de 1980 pel qual la disputa fronterera es resoldria en el Tribunal Internacional de Justícia.

## Referències

* ↑ «La Guerra del Fútbol: Honduras vs El Salvador, el partido que detonó un conflicto que dejó más de 3.000 muertos hace 50 años» (en castellà). BBC News Mundo.
* ↑ Sánchez Manzanaro, Sofía. «50 años de la guerra del Fútbol, entre El Salvador y Honduras» (en castellà), 15-07-2019. [Consulta: 2 febrer 2022].
* ↑ Marcos, José «"Jamás imaginé lo que desencadenaría mi gol"» (en castellà). El País [Madrid], 20-07-2009. ISSN: 1134-6582.
# Identitat gràfica

La identitat gràfica designa una sèrie d'atributs d'un determinat subjecte (producte, empresa, institució, etc.). Aquests, assenyalen visualment els valors associats a una organització o producte, permet distingir productes o serveis i facilita la diferenciació de les parts d'un sistema d'elements. Una identitat gràfica ha de desenvolupar i implementar els següents codis d'identitat:
* Codi gràfic → elements gràfics i imatges.
* Codi tipogràfic → famílies tipogràfiques/ jerarquies/ marges.
* Codi cromàtic → paleta de colors.
Aquests codis es recullen en un programa d'identitat gràfica, que és l'instrument que garanteix una presència coherent i coordinada de la marca. Està format per una sèrie de regles que regulen l'aplicació de la marca a diferents materials, diferents mides i a situacions variades. Tot gran programa d'identitat gràfica es materialitza en un manual que documenta totes les seves aplicacions, de manera que qualsevol que entri en contacta amb l'organització i hagi d'aplicar algun element de la identitat gràfica, sàpiga com fer-ho.

## Signes identificadors bàsics

Aquests signes identificadors bàsics formen la marca que serà la referència per la identitat gràfica de qualsevol organització.
* El nom. Signe purament verbal. Els noms poden ser:
** Descriptius: (exemples: Mondial Assitance, Caixa de Pensions, Museo Español de Arte Contemporáneo...)
** Simbòlics: (exemples: Visa, Camel, Omega, Nestlé...)
** Patronímics (ex: Lacoste, Mercedes Benz, Banco Herrer...)
** Toponímics (ex: Banco de Santander, Aerolineas Argentinas...)
* Els logotips. La versió gràfica del nom de marca.
* Els monogrames. Dibuix o figura format amb dues o més lletres del nom, que s'utilitza com distintiu.
* Els imagotips. Signe no verbal que té la funció de millorar les condicions d'identificació. Es tracta d'imatge estables que permeten la identificació sense lectura. Són imatges amb l'únic requisit de diferenciació de la resta. Poden ser anagrames, mascotes, figures característiques de personatges, objectes, figures abstractes o composicions arbitràries sense significació o referències explícites.

## Aplicacions de la identitat gràfica corporativa

Algunes de les aplicacions de la identitat gràfica corporativa poden ser:
* Papereria: corporativa i administrativa.
* Arquitectòniques: Sistemes senyalètics interiors, Identificació d'edificis corporatius, senyalització exterior, etc.
* Uniformes.
* Packaging: etiquetes i embalatges.
* Articles promocionals, marxandatge i publicitat en el lloc de venda (PLV).
* Transports.
* Aplicacions digitals: Portal d'Internet, CD's interactius, etc.
* Aplicacions editorials: fulletons corporatius o institucionals, catàlegs de productes, etc.

## Bibliografia

* Chaves, Norberto; La imagen corporativa, Ediciones GG
* Costa, Joan; La imagen de marca
* Rodríguez, Abelardo; Logo ¿qué?
# Riu Mara

El riu Mara és un riu a la regió de Mara a Tanzània i la província de Narok a Kenya, i es troba a través de la ruta de migració dels ungulats a les reserves de caça Serengeti/Masai Mara.
La conca del riu Mara cobreix una superfície de 13.504 km², dels quals aproximadament el 65% es troba a Kenya i el 35% a Tanzània. Des dels seus naixements a les terres altes de Kenya, el riu flueix uns 395 km i s'origina a l'escarpament Mau i desguassa al llac Victòria. La conca es pot dividir aproximadament en quatre unitats administratives i/o d'ús del sòl.

## Referències

* ↑ Kitunda, Jeremiah Mutio. A History of the Water Hyacinth in Africa: The Flower of Life and Death from 1800 to the Present (en anglès). Lexington Books, 2017-11-17, p. 76. ISBN 978-1-4985-2463-6.
* ↑ Lake Victoria Basin Commission «Biodiversity Strategy and Action Plan for Sustainable Management of the Mara River Basin» (en anglès). WWF Eastern & Southern Africa Regional Programme Office, 2010.
* ↑ «Biodiversity Strategy and Action Plan for Sustainable Management of the Mara River Basin» (en anglès). Lake Victoria Basin Commission, 2010.
* ↑ Melesse, Assefa M. Nile River Basin: Hydrology, Climate and Water Use (en anglès). Springer Science & Business Media, 2011-03-28, p. 41. ISBN 978-94-007-0689-7.
# Christine Goitschel

Christine Goitschel (Sallanches, 9 de juny de 1944) és una esquiadora alpina francesa, ja retirada, que destacà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1964.

## Biografia

Va néixer el 9 de juny de 1944 a la població de Sallanches, situada al departament de l'Alta Savoia. És germana de la també esquiadora Marielle Goitschel i tieta de l'esquiador de velocitat Philippe Goitschel. Es casà el 1966 amb Jean Béranger.

## Carrera esportiva

En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1964 realitzats a Innsbruck (Àustria) aconseguí un èxit sense precedents, la victòria en la prova d'eslàlom i el segon lloc en la prova d'eslàlom gegant, just per darrere de la seva germana Marielle. Les medalles aconseguides en aquests Jocs són vàlides per al Campionat del Món d'esquí alpí. Així mateix, al llarg de la seva carrera fou dues vegades campiona de França d'eslàlom (1962 i 1964) i una d'eslàlom gegant (1963).
Considerada, juntament amb la seva germana, com la millora esquiadora del moment, l'any 1966 es trencà el turmell, cosa que li impedí participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1968 realitzats a Grenoble (França). Després de la seva retirada de l'esport en actiu obrí, juntament amb el seu marit, l'estació d'esquí situada a Val Thorens.

## Bibliografia

* Vidal, Jean-Pierre. Jacob-Duvernet. Jeux Olympiques d'hiver : La belle histoire des champions français, 2013, p. 128. ISBN 978-2-84724-494-6.

## Referències

* ↑ «GOITSCHEL-BERANGER Christine - Athlete Information». [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ Christine Goitschel a Sports Reference (arxivat)
* ↑ (anglès) www.time.com Arxivat 2010-10-28 a Wayback Machine.
* ↑ «Olympedia – Christine Goitschel». [Consulta: 27 febrer 2021].
# Atlas

«Atlas» té aquests significats:
* Astronomia:
** Atlas (cràter), cràter d'impacte al sud-est del Mare Frigoris de la Lluna
** C/2019 Y4 (ATLAS) o cometa Atlas, cometa quasi-parabòlic que va ser descobert pel sondeig astronòmic ATLAS el 2019
* Màquines:
** ATLAS, detector de partícules amb objectius generals en operació a l'accelerador de partícules LHC del laboratori internacional del CERN a Ginebra
** ATLAS-I, aparell de generació i prova de impuls electromagnètic únic construït entre el 1972 i el 1980 durant la Guerra Freda
** Atlas (robot), robot humanoide desenvolupat per la companyia de robòtica Boston Dynamics, amb finançament i supervisió de DARPA
** Airbus A400M Atlas, avió de transport militar dissenyat per Airbus propulsat per quatre turbohèlices
** Coet Atlas, família de vehicles de llançament espacial nord-americans
* Organitzacions:
** Atlas Network, xarxa de think tanks liberals amb seu a Arlignton, Virgínia
** Club Deportivo Atlas de Guadalajara o F.C. Atlas A.C., club de futbol mexicà de la ciutat de Guadalajara, a l'estat de Jalisco
** Xarxa ATLAS, associació de les unitats tàctiques policials dels estats de la Unió Europea creada arran dels atemptats de l'11 de setembre de 2001
* Miscel·lània:
** Atlas (cançó), cançó del grup britànic Coldplay inclos en la banda sonora de la pel·lícula The Hunger Games: Catching Fire (2013)
** Mètode Atlas, mètode utilitzat pel Banc Mundial des del 1993 per estimar la mida de les economies en termes de renda nacional bruta
# Església vella de Sant Andreu de Llavaneres

L'església vella és un edifici de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església vella de Sant Andreu de Llavaneres, situada al costat del cementiri, presenta una sola nau. La façana de pedra és austera. El campanar, situat a la dreta, és de planta quadrada. L'església fou decorada a la fi del mateix segle xvi amb un retaule barroc, amb escultures de Gaspar Huguet i pintures de Cèsar Corona. Aquest retaule fou traslladat a l'església parroquial.
La porta d'entrada és d'arc de mig punt. Hi ha una llinda recta que separa la porta del frontó, que conté la imatge d'un sant. Als costats té columnetes fines amb capitells decorats. A la volta del frontó hi ha unes petites fulles en relleu i al centre hi ha un arcàngel. Al Maresme hi ha altres portes d'aquest tipus: la de Sant Martí d'Arenys de Munt és molt semblant.

## Història

La primitiva església de Sant Andreu de Llavaneres es bastí sobre un edifici anterior, probablement romànic, al llarg del segle xvi. A part del retaule també hi havia una imatge d'un Sant Crist, que fou traslladada a l'església nova.
L'església havia tingut merlets que no s'han conservat.
L'any 1508 el bisbe autoritzà l'enderrocament de la primitiva església i la construcció de la nova, que s'erigí sota les ordres de l'arquitecte Pere Blai, pare de l'arquitecte renaixentista homònim, autor de la remodelació del Palau de la Generalitat a Barcelona. De l'església original es va aprofitar la paret nord, la rosassa i l'arcàngel que corona el portal d'entrada, els lleons del costat de la porta, etc.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església vella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Galeria d'imatges

* Vista de l'església des del poble
* Portal
* Absis
* Lleó vora el portal
* Capitells del portal
* Relleus de fulles i arcàngel

## Enllaços externs

* «Església vella de Sant Andreu». Pobles de Catalunya: Guia del patrimoni històric i artístic dels municipis catalans.
# Esme Mackinnon

Esme Mackinnon (Regne Unit, 2 de desembre de 1913 - 9 de juliol de 1999), va ser una esquiadora alpina britànica que va competir durant la dècada de 1930.
En el seu palmarès destaquen dues medalles d'or al Campionat del Món d'esquí alpí de 1931. Va ser membre del Ladies Ski Club, primer club d'esquí femení.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 15 març 2011. [Consulta: 15 març 2011]. Arxivat 2011-03-15 a Wayback Machine. (Retrieved on 16 January 2011)
* ↑ «MACKINNON Esme - Athlete Information». [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ History of the Ladies Ski Club Arxivat 2017-01-20 a Wayback Machine., Ladies Ski Club, 1 May 2017
# ISO 15693

ISO 15693 és un estàndard ISO per a les "Targetes de Veïnatge" (en anglès Vicinity Cards), són unes targetes que poden ser llegides des d'una major distància que les targetes de proximitat semblants al teletac de les autopistes.
El sistema ISO 15693 opera a una freqüència de 13.56 MHz, i ofereix una distància màxima de lectura d'entre 1 i 1,5 metres.

## Vegeu també

* RFID
* Xip espia
* Xip implantat
* Teletac

## Referències

* ↑ «ISO/IEC 15693-1:2010 - Identification cards -- Contactless integrated circuit cards -- Vicinity cards -- Part 1: Physical characteristics» (en anglès). [Consulta: 24 juliol 2018].
# Aoi Miyazaki

Aoi Miyazaki (宮崎あおい) (Tòquio, 30 de novembre de 1985) és una actriu japonesa.

## Cinema

* 1999: One Summer's Day (Ano natsu no hi), de Nobuhiko Obayashi
* 2000: sWinG maN, de Tetsu Maeda
* 2000: Eureka, de Shinji Aoyama
* 2001: Harmful Insect (Gaichū), d'Akihiko Shiota
* 2001: Pakodate-jin, de Tetsu Maeda
* 2002: Tomie: The Final Chapter - Forbidden Fruit (Tomie: Saishū-shō ~ Kindan no kajitsu ~), de Shun Nakahara
* 2003: Lovers' kiss, de Ataru Oikawa. Gener 2003
* 2004: Loved Gun (Rabudo gan), de Kensaku Watanabe
* 2004: A Blue Automobile (Aoi kuruma), de Hiroshi Okuhara
* 2004: Riyuu, de Nobuhiko Obayashi
* 2004: amoretto
* 2005: Inu no eiga
* 2005: Nana, de Kentaro Otani
* 2006: Gimme Heaven, Gener 2006
* 2006: Eli, Eli, lema sabachtani?, de Shinji Aoyama, 28 gener 2006
* 2006: Su-ki-da,, d'Hiroshi Ishikawa Febrer 2006
* 2006: Hatsukoi, de Yukinari Hanawa, Juny 2006
* 2006: Heavenly Forest (Tada kimi wo aishiteru) Octubre 2006
* 2006: Umi deno hanashi.
* 2007: Tokyo Tower ~ Okan to, boku to, tokidoki oton ~
* 2007: Virgin Snow (amb Lee Jun Ki)
* 2007: Sad Vacation , de Shinji Aoyama
* 2008: Kage hinata ni saku
* 2008: Habu to genkotsu
* 2008: Yami no kodomotachi
* 2009: Shōnen Merikensack
* 2009: Tsurugidake ~Ten no ki~, de Daisaku Kimura
* 2010: Solanin

## TV

* 1999: Genroku ryoran (NHK)
* 2000: Hatachi no kekkon (TBS)
* 2000: GirL (NTV)
* 2000: Himitsu Club o-daiba.com (Fuji TV)
* 2000: Kabushiki Gaisha o-daiba.com (Fuji TV)
* 2001: R-17 (TV Asahi)
* 2001: Furê furê jinsei! (NTV)
* 2001: Ao to shiro de mizuiro (NTV)
* 2002: Shiawase no Shippo (TBS)
* 2002: Keitai deka Zenigata Ai (BS-i)
* 2002: North Point Port Town (HBC)
* 2004: Chotto Matte, Kamisama (NHK)
* 2004: Riyuu (NTV)
* 2006: Junjou Kirari (NHK)
* 2008: Atsuhime (NHK)

## Animes

* 2003: Someday's Dreamers (Mahō tsukai ni taisetsu na koto), de Masami Shimoda
* 2006: Origine (Gin-iro no kami no Agito), de Keiichi Sugiyama

## Premis

* Premi a la millor actriu debutant als Japanese Professional Movie Awards 2002 per Eureka.
* Premi a la millor actriu al Festival international du film de Cinemanila 2002 per Harmful Insect.

## Enllaços externs

* Aoi Miyazaki - Lloc web oficial

## Referències

* ↑ «Las Musas del 30th The Tokyo International Film Festival». [Consulta: 26 gener 2025].
# Bus (vaixell)

El bus era un vaixell emprat durant el segle xii i segle xiii de molta mànega i dos o tres pals.

## Referències

* ↑ «Bus (vaixell)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Procés de construcció de vaixells medievals
Viccionari
# Roger de Montcada i de Lloria

Roger de Montcada i de Lloria (1349 - 1413) fou un magnat i camarlenc reial. El seu pare era Pere de Montcada i de Lloria, i fruit del matrimoni amb Beatriu de Milany, fou senyor de la baronia de Milany i de Vallfogona, Tudela i Cartellà.
Amb Pere el Cerimoniós participà en l'expedició a Sardenya, la guerra contra Castella i custodià la reina Maria de Sicília. Amb Martí l'Humà fou camarlenc reial i governador de Sardenya (1398), València (1392 i 1398) i Mallorca (1401-1410). La possessió de la Baronia de Llagostera, que finalment seria per Elionor de Montcada i de Montcada, l'enfrontà amb la seva cunyada Elionor de Cervelló.

## Referències

* 1 2 3 «Roger de Montcada i de Lloria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Estació de Monistrol Vila

Funiculars de Montserrat :
Monistrol Vila és una estació del tren Cremallera de Montserrat de FGC situada al nord del nucli urbà de Monistrol de Montserrat a la comarca del Bages. L'actual estació es va inaugurar l'11 de juny de 2003 amb l'obertura del cremallera.
L'estació disposa de venda de bitllets i d'un gran aparcament gratuït per a 1000 cotxes i 70 autocars, que actua com aparcament dissuasiu del monestir de Montserrat. A més a l'edifici de l'antiga estació hi ha una exposició sobre el passat i el present del cremallera.
Cremallera de Montserrat de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Monistrol de Montserrat | Monistrol de Montserrat | | Montserrat-Monestir | Montserrat-Monestir |

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* FGC
* Cremallera de Montserrat
* Línia Llobregat-Anoia
# Schiedam

Schiedam és un municipi de la província d'Holanda Meridional, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 75.385 habitants repartits sobre una superfície de 19,89 km² (dels quals 1,79 km² corresponen a aigua).

## Ajuntament (2006)

El consistori municipal està format per 35 regidors dels partits:
* PvdA 13 regidors (32,6%)
* SP 1 regidor (14,2%)
* CDA 5 regidors (13,2%)
* VVD 4 regidors (11,5%)
* Leefbaar Schiedam 3 regidors (8,2%)
* GroenLinks 2 regidors (4,4%)
* AOV 1 regidor (3,7%)
* Schiedam Actief 1 regidor (3,4%)
* D66 1 regidor (3,4%)
* Onafhankelijk 4 regidors (escindits del SP)

## Vegeu també

* Hermes DVS

## Enllaços externs

* www.schiedam.nl
# Ariadna Tudel Cuberes

Ariadna Tudel Cuberes (Escaldes-Engordany, Andorra, 17 de novembre de 1978) és una ciclista i esquiadora de muntanya andorrana.
Ha estat la primera i única ciclista professional que ha tingut Andorra.
Tudel va començar l'esquí de muntanya l'any 2004, i va competir per primer cop a la cursa Nocturna Pas de la Casa l'any 2005.
Com a ciclista va representar Andorra al Campionat del Món de carretera UCI 2009 en la cursa femenina de carretera i també al Campionat del Món de carretera UCI 2010 en la cursa femenina en carretera. Va competir amb l'equip de ciclisme professional Bizkaia-Durango els anys 2010 i 2011. El 2009 Tudel s'emportå la medalla de bronze per equips juntament amb Sophie Dusautoir Bertrand als Championnats d'Europe de ski-alpinisme 2009.

## Referències

* ↑ «De Londonberri a Ariadna Tudel: la bicicleta com a símbol de la llibertat de la dona». ANA Esports. Agència de notícies Andorrana, 30-10-2022 [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «Ariadna Tudel». Skimountaineering. Arxivat de l'original el 25 de febrer 2012. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «Ariadna Tudel Cuberes». ProCyclingStats. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2014 [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «Campionati Europei di Sci-Alpinismo». Inalto.ord, 2009 [Consulta: 30 novembre 2022].
# Nihilisme terapèutic

Nihilisme terapèutic és una afirmació segons la qual la cura dels mals de la gent o les societats mitjançant el tractament és impossible.
En medicina, es connecta a la idea que moltes "cures" fan més mal que bé, i que hom ha d'animar al cos a curar-se a si mateix. Michel de Montaigne abraçà aquesta visió en la seva obra Essais. Aquesta posició fou molt popular, entre altres llocs, a França en els anys 1820 i 1830, però s'ha esvaït bastant, en l'era moderna, a causa del desenvolupament de medicaments demostrablement efectius com ara antibiòtics, començant per la fabricació de sulfamides el 1936. Encara se sosté una variant d'aquesta creença per part de moltes persones que practiquen l'homeopatia i altres formes de medicina alternativa.

## A la societat i la política

En relació amb la societat, el nihilisme terapèutic era una idea, amb orígens a principis del segle 20 d'Alemanya, que res es pot fer per curar a la societat dels problemes que se li plantegen. El seu principal impulsor va ser el novel·lista Joseph Conrad, els escrits del qual reflecteixen els seus principis.
En política, el nihilisme terapèutic és un principi definitori del conservadorisme modern. L'anomenada imputació de "conseqüències no desitjades" del "Pare de conservadorisme" Edmund Burke - els resultats implícitament inevitables i indesitjables d'enginyeria política, i l'afirmació de Peter Viereck a "But I'm A Conservative!", també en la seva edició definitiva d'abril de 1940 publicat a la revista Atlantic, que els socialistes són ingenus per creure que la societat es pot millorar, són dos excel·lents exemples d'arguments conservadors del nihilisme terapèutic.

## En la medicina

La frase nihilisme terapèutic també s'inclou en una versió moderna del Jurament Hipocràtic, tradicionalment adoptada pels metges després de la graduació. La declaració és "vaig a aplicar en benefici dels malalts, totes les mesures que calguin, evitant aquestes trampes bessones de sobretractament i nihilisme terapèutic".

## Referències

* ↑ http://www.theatlantic.com/magazine/archive/1940/04/but-im-a-conservative/304434/

## Bibliografia

* Les dimensions socials de la crisi ecològica Universitat de les Illes Balears, 2004

## Enllaços externs

* EMPECINAMIENTO Y NIHILISMO TERAPÉUTICOS Arxivat 2016-03-23 a Wayback Machine. Comité de Bioética - HIGA "Eva Perón", San Martín, Prov. Buenos Aires (castellà)
* Nihilismo terapéutico article a Faro de Vigo (castellà)
* Nihilisme davant la desocupació article a El Periódico de Catalunya
* Pros i contres de la Medicina (inclosa la preventiva) o els perills de la futilesa