OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Klaus Bugdahl

Klaus Bugdahl (Berlín, 24 de novembre de 1934 – Wiesbaden 15 d'agost de 2023) fou un ciclista alemany, professional des del 1957 fins al 1977. Va combinar tant el ciclisme en pista com en ruta. L'any 1958 es proclamà campió d'Alemanya en ruta. Va aconseguir 37 victòries en curses de sis dies i cinc títols europeus de Madison.

## Palmarès en pista

* 1956
** Campió d'Alemanya en Persecució amateur
* 1957
** Campió d'Alemanya en Persecució
* 1958
** Campió d'Alemanya en Velocitat per equips
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Gerrit Schulte)
* 1959
** Campió d'Alemanya en Madison (amb Valentin Petry)
** 1r als Sis dies de Colònia (amb Valentin Petry)
** 1r als Sis dies d'Anvers (amb Peter Post)
** 1r als Sis dies de Dortmund (amb Rik Van Steenbergen)
* 1960
** 1r als Sis dies de Colònia (amb Hans Junkermann)
** 1r als Sis dies de Dortmund (amb Hans Junkermann)
* 1961
** 1r als Sis dies de Berlín 1 (amb Rik Van Steenbergen)
** 1r als Sis dies de Berlín 2 (amb Fritz Pfenninger)
** 1r als Sis dies de Frankfurt (amb Fritz Pfenninger)
* 1962
** Campió d'Europa de Madison (amb Fritz Pfenninger)
** 1r als Sis dies d'Essen (amb Fritz Pfenninger)
** 1r als Sis dies de Frankfurt (amb Fritz Pfenninger)
** 1r als Sis dies de Zuric (amb Fritz Pfenninger)
* 1963
** Campió d'Alemanya en Madison (amb Sigi Renz)
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Sigi Renz)
** 1r als Sis dies de Dortmund (amb Sigi Renz)
* 1964
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Sigi Renz)
* 1965
** 1r als Sis dies de Mont-real (amb Klemens Grossimlinghaus)
** 1r als Sis dies d'Anvers (amb Peter Post i Jan Janssen)
* 1966
** Campió d'Europa de Madison (amb Sigi Renz)
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Sigi Renz)
** 1r als Sis dies de Frankfurt (amb Patrick Sercu)
* 1967
** 1r als Sis dies de Colònia (amb Patrick Sercu)
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Peter Post)
** 1r als Sis dies de Münster (amb Patrick Sercu)
* 1968
** 1r als Sis dies de Zuric (amb Fritz Pfenninger)
** 1r als Sis dies de Münster (amb Rudi Altig)
** 1r als Sis dies d'Amsterdam (amb Jan Janssen)
* 1969
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Dieter Kemper)
** 1r als Sis dies de Zuric (amb Dieter Kemper)
* 1970
** 1r als Sis dies d'Anvers (amb Peter Post i René Pijnen)
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Jürgen Tschan)
** 1r als Sis dies de Münster (amb Alain Van Lancker)
* 1971
** Campió d'Europa de Madison (amb Dieter Kemper)
** 1r als Sis dies de Münster (amb Dieter Kemper)
** 1r als Sis dies de Zuric (amb Dieter Kemper i Louis Pfenninger)
** 1r als Sis dies de Groningen (amb Dieter Kemper)
** 1r als Sis dies de Dortmund (amb Dieter Kemper)
* 1972
** 1r als Sis dies de Groningen (amb Dieter Kemper)
* 1973
** Campió d'Europa de Madison
** 1r als Sis dies de Los Angeles (amb Graeme Gilmore)
* 1974
** 1r als Sis dies de Zuric (amb Graeme Gilmore)

## Palmarès en ruta

* 1957
** 1r al GP Veith
* 1958
** Campió d'Alemanya en ruta
* 1959
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Oise
* 1963
** 1r al Tour de l'Oise
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Mamia IV Dadiani

Mamia IV Dadiani (georgià მამია IV დადიანი; mort el 1590) fill de Levan I Dadiani, fou mtavari de Mingrèlia el 1574, molt breument, i després del 1582 al 1590. El 1574 va deposar al seu germà Jordi III Dadiani, però després va ser derrotat i per acabar les lluites se li va donar el feu de Sadshila. En morir el seu nebot Levan, fill únic de Jordi, va quedar com a hereu del seu germà el qual va morir ben poc després i Mamia IV fou proclamat mthavari. Es va casar amb una filla del mthavari de Gúria però no va tenir fills. El rei Levan I d'Imerècia va ser derrotat i empresonat per Mamia Dadiani de Mingrèlia el 1589. Va morir el 1590 i el va succeir el seu germà petit Manushar o Mamuka I Dadiani.

## Referències

* ↑ Grebelsky, P. Kh.; Dumin, S.V.; Lapin, V.V.. Дворянские роды Российской империи. Том 4: Князья Царства Грузинского (en russian). Vesti, 1993, p. 46–47.
* ↑ Bagrationi, Vakhushti. Nakashidze, N.T.. (en russian). Tbilisi: Metsniereba, 1976, p. 134–136.
* ↑ Rayfield, Donald. Edge of Empires: A History of Georgia. Londres: Reaktion Books, 2012, p. 175–179. ISBN 1780230303.
# 1372
## Esdeveniments

* Castella derrota una flota anglesa en la batalla naval de La Rochelle durant la Guerra dels Cent Anys
* Corts de Barcelona (1372)
* Pau de Catània (1372) entre Barcelona i Anjou
* Newaya Maryam comença el seu regnat

## Naixements

* Ibn Hàjar al-Asqalaní
* Lluís I d'Orleans

## Necrològiques

* Bagrat I d'Imerècia
# Gradació consonàntica

La gradació consonàntica és un tipus de mutació consonàntica (bàsicament lenició però també assimilació) que es troba en algunes llengües uralianes, específicament les branques baltofinesa, lapona, i samoiede. Originalment devia aparèixer com una alternança al·lofònica entre síl·labes obertes i tancades, però ha esdevingut gramaticalitzada degut a canvis històrics en l'estructura sil·làbica de les llengües afectades.

## En finès

En finès, les paraules amb flexió (verbs, noms, adjectius, pronoms etc) tenen canvis a l'arrel en diferents formes del paradigma, segons els sufixos que reben. Els canvis segueixen regles que sovint són deduïbles del context fonètic que segueix (com síl·laba oberta o tancada, o vocal llarga o breu, etc.) però no sempre (hi ha canvis que són bloquejats pel tipus morfològic del sufix).
Es parla de grau ple si l'arrel manté la forma completa, o de grau reduït si l'arrel passa per lenicions o assimilacions o elisions de sons consonàntics, que en general requereixen una articulació més simple. Els canvis poden ser quantitatius (consonants dobles se simplifiquen o consonants simples desapareixen) o qualitatius (grups de consonants s'assimilen o consonants simples canvien de mode d'articulació).
Una sinopsi (no exhaustiva) de la mena de canvis que poden passar les arrels de les paraules fineses per gradació consonàntica entre el grau ple i el grau reduït:
    pp → p -- kauppa / kaupassa ~"botiga / a la botiga"
    tt → t -- katto / katolla ~"teulada / sobre la teulada"
    kk → k -- kukka / kukan ~"flor / de la flor"
    mp → mm -- kampa / kammalla ~"pinta / amb la pinta"
    nt → nn -- ranta / rannalla ~"platja / a la platja"
    nk → ng /ŋ/ -- Helsinki / Helsingissä ~"Helsinki / a Helsinki"
    p → v (intervocàlica) -- kipu / kivussa ~"dolor / amb dolor"
    lp → lv ...
    rp → rv ...
    t → d (intervocàlica) -- katu / kadulla ~"carrer / al carrer"
    lt → ll -- ilta / illalla ~"vespre / al vespre"
    rt → rr -- ymmärtää / ymmärrän ~"entendre / jo entenc"
    ht → hd -- lähteä / lähden ~"marxar / jo marxo"
    k → ø (intervocàlica) -- joki / joen ~"riu / del riu"
    vocal+ik → j (intervocàlica) -- poika / pojalle ~"nen / per al nen";
    lk → l -- jalka / jalan ~"peu / del peu";
    rk → r -- Turku / Turussa ~"Turku / a Turku"
    lk → lj (seguida de i,e) -- kylki / kyljen ~"costella / de la costella"
    rk → rj (seguida de i,e) -- järki / järjen ~"raó / de la raó"
    hk → hj (seguida de i,e) -- hän rohkenee / rohjeta ~"(ell/ella) gosa / gosar (infinitiu)"
    k → v (intervocàlica entre vocals posteriors) -- puku / puvut ~"vestit / els vestits"

## Referències

* Fred Karlsson. Finnish: An Essential Grammar. Routledge, 1999. ISBN 0-203-01822-2.
# Demetri

Demetri és el nom dels següents personatges:
* Demetri (poeta èpic), poeta èpic grec (segle II)
* Demetri (filòsof epicuri), filòsof epicuri grec.
* Demetri (fill d'Altèmenes), militar macedoni (segle III aC)
* Demetri (fill de Fidó) militar macedoni (s.III aC)
* Demetri (guardià d'Alexandre), militar macedoni
* Demetri (actor), actor tràgic grec
* Demetri (arquitecte), arquitecte grec (segle VI aC)
* Demetri (escultor), escultor grec (segle V - IV aC)
* Demetri (pintor), pintor grecollatí (segle II aC)
* Demetri (Argolica)
* Demetri (escriptor), escriptor grec esmentat per Ateneu.
* Demetri (grecs), nom d'un centenar d'autors literaris grecs
* Demetri (poeta iàmbic), poeta iàmbic grec.
* Demetri (filòsof platònic), filòsof platònic grec (segle I aC)
* Demetri d'Adramítium, escriptor grec (segle I aC)
* Demetri d'Alexandria, filòsof peripatètic grec
* Demetri d'Apamea, metge grec (segle II aC)
* Demetri Arquiater, metge grec (segle II)
* Demetri d'Atenes, poeta èpic atenenc (segle v aC)
* Demetri I de Bactriana, rei de Bactriana
* Demetri II de Bactriana, rei de Bactriana.
* Demetri de Bitínia, poeta epigramàtic grec
* Demetri de Bizanci, historiador grec (segle iii aC)
* Demetri Cal·latià, escriptor grec autor d'un treball sobre geografia europea i asiàtica
* Demetri de Capadòcia, fill del rei Ariarates V de Capadòcia.
* Demetri Crisolores, sacerdot grec de Tessalònica, que destaca en les branques de teologia, filosofia, astronomia i política.
* Demetri Cidoni, escriptor romà d'Orient
* Demetri de Cízic, bisbe de Cízic
* Demetri Comatià (segle xiii), religiós i jurista romà d'Orient.
* Demetri d'Erètria (poeta), poeta grec
* Demetri III Eucàros
* Demetri de Faros, mercenari i governant grec
* Demetri de Gadara, llibert de Gneu Pompeu
* Demetri I de Geòrgia, rei de Geòrgia (1125 - 1155, i breument el 1156)
* Demetri II de Geòrgia, rei de Geòrgia (1270 - 1289)
* Demetri Gurieli de Gúria
* Demetri I d'Imerècia
* Demetri II d'Imerècia
* Demetri I de Moscou (1350 – 1389), monarca del principat de Moscòvia (1359-1389) i de Vladimir (1363-1389)
* Demetri II Nicàtor, rei selèucida (145 - 138 aC, i 129-126 aC)
* Demetri el jove de Macedònia, fill de Filip V de Macedònia.
* Demetri Poliorcetes o Demetri I de Macedònia, rei de Macedònia.
* Demetri l'Estret, fill de Demetri Poliorcetes
* Demetri el Bell, fill de Demetri Poliorcetes i rei consort de Cirene
* Demetri Quitres, filòsof cínic grec
* Demetri d'Ilium o d'Ilion, historiador grec
* Demetri II de Macedònia, rei de Macedònia, fill d'Antígon II Gònates
* Demetri de Magnèsia, escriptor grec
* Demetri Mosque, escriptor grec
* Demetri de Falèron, orador, home d'estat, filòsof i poeta grec atenenc
* Demetri Púgil, escriptor grec
* Demetri d'Escepsis, escriptor grec
* Demetri el sirià, retòric grec
* Demetri de Tars, poeta grec
* Sant Demetri de Tessalònica, diaca o militar grec del segle iv, sant màrtir.
* Demetri de Trezene, escriptor grec
* Demetri Shirvashidze
* Demetri I Sòter
* Demetri de Sunion, filòsof cínic
# Guibert de Nogent

Guibert de Nogent (Catenoy (Oise), 1053-1124) fou un monjo benedictí. L'any 1104 fou elegit abat del monestir de Nogent-sous-Coucy, a la regió de la Picardia.
Guibert de Nogent visqué en una època plena de convulsions i lluites, tant de poder com de religió, i en els seus escrits s'hi pot apreciar l'arrelament del feudalisme o les lluites entre l'emperador i el papat pels drets de l'església. Ens ha arribat de Guibert una important obra literària on destaquen els tractats teològics o escrits de cronista.
Una de les seues obres més destacades fou Gesta Dei per Francos ("L'heroïcitat de Déu per mitjà del poble Franc") escrit entre 1107 i 1108. En aquesta obra destaca l'explicació i relat planer que fa sobre la primera croada coneguda com la croada dels pobres o popular.

## Referències

* ↑ Rubenstein, Jay. Guibert of Nogent: portrait of a medieval mind. New York, NY: Routledge, 2002, p. 1, 93. ISBN 978-0-415-93970-6.
* ↑ Rubenstein, Jay. Guibert of Nogent: portrait of a medieval mind. New York: Routledge, 2002, p. 95-101. ISBN 978-0-415-93970-6.
# Hachirōgata

El Hachirōgata o llac Hachirō (en japonès: 八郎湖, Hachirō-ko), és un llac situat a la Prefectura d'Akita, al nord del Japó. Es troba a 4 metres per sota del nivell del mar, sent per tant el punt més baix de tot el Japó.

## Geografia

El Hachirōgata, originalment, tenia uns dotze kilòmetres d'ample i vint de llarg (de nord a sud). Tenia també una profunditat de 5 metres en una petita àrea de l'est mentre que al centre en tenia quatre i mig, però en la majoria de casos la profunditat era de tres metres. Antigament, l'aigua arribava al llac des de diferents rius que provenien de l'est i el nord; també tenia aportació d'aigua salada des del mar del Japó a través del canal Funakoshi. El llac era un bon lloc per a la pesca, fins i tot amb la seva superfície glaçada.
L'any 1957, després que es realitzessin estudis i que el Banc Mundial i la FAO hi donessin suport, es van iniciar les operacions per a guanyar terreny al llac per a les plantacions d'arròs. Les obres van acabar l'any 1977 convertint 17.203 hectàrees del llac en terrenys fèrtils. Damunt d'aquests terrenys guanyats al llac s'hi construí el poble d'Ogata, l'únic poble del Japó construït sobre terrenys guanyats a l'aigua.

## Geologia

Fa 10.000 anys, el llac es trobava completament sec, ja que el nivell del mar era uns 30 metres inferior a l'actual per la presència de casquets polars importants; fa entre 8.000 i 6.000 anys, l'augment de les temperatures provocà un increment en el nivell del mar que inundà part del llac, que quedà comunicat completament amb el mar. Fa entre 4.000 i 2.000 anys una petita disminució del nivell del mar provocà la creació de bancs de sorra que limitaren el flux d'aigua entre el mar i la zona del llac. Abans que es guanyés terreny al llac, aquest tenia tant fluxos d'aigua continental com d'aigua marina, i es trobava gairebé aïllat del mar.

## Llegenda

D'acord amb una llegenda local, el llac Hachirō estava habitat per un drac des de temps immemorials. Aquest, anomenat Hachirō Tarō, deixava el llac cada hivern per a passar els mesos més freds en un altre llac més profund i més terra endins, en el qual hi vivia un company seu: el llac Tazawa. Per això, segons la llegenda el Hachirōgata sempre presenta gel a l'hivern, ja que no té cap drac que l'escalfi, mentre el Tazawa, al tenir-ne dos no sol glaçar.

## Referències

* ↑ Tsurumi. Cultural History Of Postwar Japa (en anglès). Routledge, 2013-10-28. ISBN 9781136146183.
* 1 2 3 4 Wood, Donald C. Ogata-Mura: Sowing Dissent and Reclaiming Identity in a Japanese Farming Village (en anglès). Berghahn Books, 2012-09-01, p. 45. ISBN 9780857455260.
* 1 2 «The History of Ogata-Mura» (en anglès). Ogata-Mura.or.jp. [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ Wood, Donald C. Ogata-Mura: Sowing Dissent and Reclaiming Identity in a Japanese Farming Village (en anglès). Berghahn Books, 2012-09-01, p. 46. ISBN 9780857455260.
* ↑ «Ogata Village, Akita Prefecture» (en anglès). Geoparks Japan.
* 1 2 «Ogata Village, Akita Prefecture» (en anglès) p. 9. Geoparks Japan.
# Halo Wars

Halo Wars és un videojoc d'estratègia en temps real, desenvolupat per Ensemble Studios i dissenyat en exclusiva per la plataforma de Microsoft Xbox 360. Juntament amb l'anunci de la seqüela, Halo Wars 2, es va revelar que el joc original estava sent remasteritzat i es comercialitzaria també a Xbox One i Microsoft Windows a principis de 2017.
El joc es va anunciar durant el X06 (la conferència dedicada als jocs exclusius de Microsoft) de Microsoft Game Studios el 27 de setembre de 2006. Al cap de tres anys, a principis de 2009, el joc es va posar a la venda.
Halo Wars permet al jugador posar-se al càrrec de les forces humanes de la UNSC i veure l'univers Halo des d'una perspectiva totalment nova. El joc se situa abans dels esdeveniments de Halo: Combat Evolved, en els primers enfrontaments entre humans i Covenant. Els jugadors han de liderar les tropes de la nau espacial Spirit of Fire de la UNSC des d'unes escaramusses inicials fins a una guerra total contra els Covenant.
El joc va aconseguir unes crítiques generalment bones, amb una nota mitjana de 8,2, i va vendre més d'un milió de còpies a tot el món, sent un dels jocs d'estratègia exclusiu per consoles més ben vengut.

## Història

La trama d'aquesta nova entrega de la franquícia Halo, estarà situada just abans dels successos de la primera entrega de la franquícia, arribada el 2001 a la Xbox, Halo: Combat Evolved.

## Referències

* 1 2 «Halo Wars Xbox 360». metacritic.com, 03-03-2009. [Consulta: 29 juliol 2016].
* ↑ «The original Halo Wars is coming to Xbox One and Windows 10». Polygon. Michael McWhertor, 13-06-2016. [Consulta: 29 juliol 2016].
* ↑ Surette, Tim. «X06: Halo being turned into RTS». Gamespot, 27-09-2006. [Consulta: 5 novembre 2007].
* ↑ «Halo Wars sells over 1 million copies». Eurogamer. Robert Purchese, 19-03-2009. [Consulta: 29 juliol 2016].
* ↑ Jones, Steven Edward. The meaning of video games: gaming and textual studies (en anglès). Routledge, 2008, p.70. ISBN 0415960568.

## Vegeu també

* Battlefleet Gothic: Armada
* Company of Heroes 2
* Homeworld

## Enllaços externs

* Pàgina web de la comunitat de Halo Wars (anglès)
# Jordi IV Txikovani

Jordi IV Txikovani, mtavari de Mingrèlia, fill de Katzo o Katzia Txikovani, Príncep de Lechkhumi. Va succeir al seu pare com a príncep a Salipartiano el 1681 i deu anys després va ser proclamat mtavari de Mingrèlia després de forçar l'abdicació de Levan IV Dadiani iniciant la dinastia del Txikovani.
El 1703 va ocupar Sadchilao i Samikeliao i un any després va expulsar son germà Iesse de Letxkhúmia (1704) casat amb l'ex-dona de Koshita III, eristhavi de Ratxa.
El seu fill Katzi I Chikovani (Txikovani) fou associat al tron el 1704, però va morir jove el 1710.
Fou deposat pel rei Jordi VII d'Imerècia el 1715 i el va succeir el seu fill Bejan I Dadiani. Els seus successors van recuperar el cognom Dadiani.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.

## Enllaços externs

* Dinastia Dadiani Arxivat 2011-08-11 a Wayback Machine..
* Genealogia
# Lleó I Dadiani

Lleó I Dadiani fou mtavari de Mingrèlia del 1532 al 1546. Era fill de Mamia III Dadiani, al qual va succeir el 1532.
El 1535 el rei d'Imerècia va conquerir el Samtskhé, i els nobles (thavadis) d'aquesta regió (que llavors era independent) demanaren ajuda a l'Imperi Otomà, però l'exèrcit enviat pels turcs algun temps després va ser derrotat i rebutjat pel rei Bagrat. El soldà va enviar llavors els governadors d'Erzurum i Diyarbekir amb un fort exèrcit. El mthavari de Mingrelià i Abkhàzia, Lleó I Dadiani va abandonar al rei així com els aznauris de Meskhètia (Samtskhé) i els turcs van triomfar a la batalla de Sokhoista, a la província de Bassiani a l'extrem sud-oest de Geòrgia. En represàlia poc temps després el rei Bagrat va invitar Lleó I a una recepció i el va fer empresonar. Un intent similar amb el mthavari de Gúria, no va reeixir. Lleó es va poder escapar amb l'ajuda dels senyors locals de Mingrèlia i des de llavors Mingrèlia i Gúria no van obeir més el rei d'Imerècia.
Bagrat III d'Imerècia el va deposar el 1546 i va proclamar al seu fill gran Jordi III Dadiani. Un altre fill Jordi Dadiani fou Príncep de Salipartiano (Jordi Lipartian I) i pare del futur mthavari Vamek III Dadiani i també de la reina Mariami (esposa de Jordi X de Kartli), de la princesa Marekha, esposa successivament de Kvarkvare V Djakèli de Samtskhé i de Lleó d'Imerècia; altres filles van emparentar amb la casa de Gúria i amb la d'Imerècia.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.

## Enllaços externs

* Dinastia Dadiani Arxivat 2011-08-11 a Wayback Machine..
# Miklós Tótfalusi Kis

Miklós Tótfalusi Kis (hongarès: Misztótfalusi Kis Miklós) (1650 - 20 de març de 1702) va ser un tallador de lletres, dissenyador de tipografies, tipògraf i impressor hongarès. Kis va ser un dels primers impressors i talladors de lletres de tipus georgià. Va fer fonts a petició del rei georgià Artxil d'Imerècia.
Va ser enviat als Països Baixos des d'Hongria per imprimir una bíblia en hongarès en caràcters llatins a casa de Daniel Elzevier, però un cop hi va arribar, el 1680, aquest ja havia mort. Llavors Kis aprèn l'oficis per produir aquest llibre. Va aprendre la impressió i la composició a la impremta Blaeu i va aprendre a gravar tipus amb Dirk Voskens. Després de 3 anys d'aprenentatge, es va convertir en un gravador de personatges pel seu compte i va tenir èxit internacional, fins i tot va rebre encàrrecs de Georgia.
Imprimeix la Szent Biblia, la Bíblia en hongarès, a Amsterdam a Olofsz amb la seva propia tipografia el 1683 i una segona edició el 1685. Kis va tornar a Hongria el 1698. Per desgràcia per a ell, la tipografia llatins van tenir poc èxit al seu país d'origen. va morir el 1702 a Kolozsvár (actualment Cluj-Napoca) on és enterrat al cementiri de Hajongard.
Aquestes tipografies són comprades i utilitzats per Anton Janson, cosa que ha fet creure a alguns que són una creació d’aquest últim en lloc de Kis. La font Janson porta aquest nom a causa d'aquesta confusió.

## Referències

* ↑ Lane, John Journal of the Printing Historical Society, 1983, pàg. 47–75.
* ↑ Stauffacher, Jack «Còpia arxivada». Visible Language, 19, 1, 1985, pàg. 61–76. Arxivat de l'original el 30 de desembre 2017 [Consulta: 19 maig 2017].
* ↑ Rozsondai, Marianne. «The bindings of books printed by Miklos Misztotfalusi Kis». A: E codicibus impressisque : opstellen over het boek in de Lage landen voor Elly Cockx-Indestege. Leuven: Peeters, 2004, p. 149–170. ISBN 978-90-429-1423-0.
* ↑ Middendorp, Jan. Dutch type. Rotterdam: 010 Publishers, 2004, p. 25. ISBN 978-90-6450-460-0.
* 1 2 3 Perrousseaux, Yves, .... Histoire de l'écriture typographique : de Gutenberg au XVIIe siècle. Méolans-Revel: Atelier Perrousseaux, DL 2005. ISBN 2-911220-13-7.
* Perrousseaux, Yves (2006) Histoire de l'écriture typographique, de Gutenberg au xviie siècle, Atelier Perrousseaux
* Sharadze, Guram (1982) Miklos Kis Totfalusi i la impremta georgiana, Tbilisi
* Dán, Róbert (1980) Tótfalusi Kis Miklós grúz betűi, Magyar Könyvszemle
# Howard Barker

Howard Barker (Regne Unit, 28 de juny de 1946) és un dramaturg britànic. És autor d'un extens conjunt d'obres dramàtiques des de la dècada de 1970, conegut sobretot per les seves obres Escenes d'una execució, Victòria, El castell, Les possibilitats, Els Europeus, Judith i Gertrude – The Cry, a més de ser membre fundador, dramaturg principal i escenògraf de la companyia de teatre britànica The Wrestling School.

## Referències

* ↑ «Index entry». FreeBMD. ONS. [Consulta: 12 octubre 2011].
* ↑ «Howard Barker Biography (1946-)». Filmreference.com. [Consulta: 21 desembre 2008].
* ↑ «Howard Barker webpage on The Wrestling School website». Arxivat de l'original el 2023-03-15. [Consulta: 15 març 2023].
* 1 2 3 4 Barker, Howard. Arguments for a Theatre. 4th. Londres: Oberon Books, 2016. ISBN 9781783198054.
* 1 2 3 Barker, Howard. Arguments for a Theatre. Third. Manchester University Press, 15 novembre 1997. ISBN 0719052491.
* 1 2 3 4 Barker, Howard. Death, the One and the Art of Theatre. Kindle. Routledge, 2004. ISBN 0-415-34986-9.
# Huaxia Film Distribution

Huaxia Film Distribution (pinyin: Huáxià Diànyǐng Fāxíng Yǒuxiàn Zérèn Gōngsī) és una empresa de distribució cinematogràfica de la República Popular de la Xina, creada el 2003 per 19 empreses cinematogràfiques de propietat estatal, entre elles China Film Group Corporation, que és el segon accionista majoritari. CFGC i Huaxia són les úniques dos empreses autoritzades per a distribuir pel·lícules estrangeres al país.
El 2014, la companyia va ser la segona distribuïdora de pel·lícules a la Xina, amb una quota del 22,89% del mercat.
Els altres accionistes destacats són China Broadcasting Network, amb un 20%, i els estudis de cinema de Changchun i Shanghai, amb un 10% cadascun.

## Referències

* ↑ «华夏电影发行有限责任公司（中国）» (en xinès). cbooo.cn. [Consulta: 15 octubre 2015].
* 1 2 Yaping, Ding. General History of Chinese Film III: 1976–2016 (en anglès). Routledge, 2021-12-26. ISBN 978-1-000-46990-5.
* ↑ Academy, Journal of Beijing Film. Beijing Film Academy Yearbook 2015 (en anglès). Intellect Books, 2016-05-01. ISBN 978-1-78320-607-0.
* ↑ Liu, Kung-Chung; Racherla, Uday S. Innovation, Economic Development, and Intellectual Property in India and China: Comparing Six Economic Sectors (en anglès). Springer Nature, 2019-09-06. ISBN 978-981-13-8102-7.
* ↑ «China Film Industry Report 2014-2015 (In Brief)». english.entgroup.cn. EntGroup Inc. [Consulta: 15 octubre 2015].
* 1 2 Noam, Eli M. Who Owns the World's Media?: Media Concentration and Ownership Around the World (en anglès). Oxford University Press, 2016. ISBN 978-0-19-998723-8.