OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ernie Hammes

Ernie Hammes (Esch-sur-Alzette, 18 d'agost de 1968) és un músic, compositor i director d'orquestra luxemburguès. És reconegut pel seu virtuosisme tant en el jazz com en la música clàssica. Ha treballat amb la banda de jazz de Maynard Walter Ferguson i ha tocat en més de 25 països. És una de les cares més conegudes de l'escena jazzística del seu país.

## Discografia
### Clàssica

* 1997 Festival
* 2006 Trumpet Classics
* 2007 Suite from Freed & Feier
* 2010 Delux Trio, OCLC 829687360

### Jazz

* 1996 Jazz Combos in Concert, OCLC 36444586
* 1997 Live at Montreux 1997, OCLC 610937350
* 2000 'Stepwise, OCLC 725452246
* 2001 Two Sides to Every Story
* 2005 Night Lights, Ernie Hammes, Live at the Inouï, OCLC 774383132 i 725155429
* 2006 Guided Dream, OCLC 459057741 i 29026111
* 2006 MF Horn VI – Live at Ronnie’s, OCLC 607863162
* 2007 Jazz: Made in Luxembourg, OCLC 436977469

### Amb Amina Figarova

* 2008 Above The Clouds, OCLC 298542210
* 2010 Sketches, OCLC 648940387
* 2012 Twelve, OCLC 785876686

## Videografia

* 2007 Maynard Ferguson Tribute Concert, DVD, Vol. 1 de 2, OCLC 180193073
* 2007 Retour à Gorée, OCLC 495202223 i 488750568

## Referències

* ↑ «Arts et culture au Luxembourg: La musique» (en francès). Public.lu. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 2 gener 2011].
* ↑ Ernie Hammes: Jazz in His Blood, de Jean-Pierre Mathez, Brass Bulletin (journal), Moudon, Suïssa: BIM & Nashville & Bulle: The Brass Press, No. 122 (2003), pàgs. 96–101; ISSN 0303-3848

## Enllaços externs

* Ernie Hammes - Lloc web oficial
# Loro Piceno

Loro Piceno és un comune (munici,hgffdd
# Joaquim Casal i Fàbrega

Joaquim Casal i Fàbrega (Palau Sacosta, Girona, 1948) és doctor enginyer industrial per la Universitat Politècnica de Catalunya, on ha estat professor des del 1974, catedràtic d’enginyeria química del 1988 al 2018 i professor emèrit des d’aleshores.
És un dels introductors de l’anàlisi del risc tecnològic –incendis, explosions, fuites tòxiques– a l’Estat espanyol i ha dut a terme una tasca pionera de difusió tant aquí com en altres països. Fruit de la seva recerca ha publicat uns tres-cents articles i comunicacions d’àmbit internacional, així com diversos llibres, com Evaluation of the effects and consequences of major accidents in industrial plants (2008 i 2018). El 1992 fundà el Centre d’Estudis del Risc Tecnològic, del qual fou director fins al 2010. Ha realitzat assessorament a empreses i a l’Administració en l’anàlisi de risc i d’accidents ocorreguts. Ha organitzat congressos internacionals, com el First European Meeting on Chemical Industry and Environment (1993), i ha estat professor visitant en universitats de diversos països entre les quals hi ha la Universitat Sharif de Tecnologia (Iran) i la Universitat del Petroli de la Xina. És membre de la Secció de Ciències i Tecnologia de l'Institut d’Estudis Catalans, de la que n’ha estat president (2001-2002).
Va ser director del Departament d’Enginyeria Química (1994-1999) i vicerector de Política Científica de la UPC (1999-2001), i director general de Recerca del Departament d’Universitats i Recerca de la Generalitat de Catalunya (2002-2003).
Ha publicat també diversos llibres en l’àmbit de la ficció i ciència-ficció: Una recerca en dos temps (2012), L’esperit de fum i altres relats (2012); i Tilepadeion: I know what is in your mind (2015) i El darrer foc (2024).
Ha obtingut el Premi Rafael Campalans de l’IEC (1983) pel treball Contribució a l’estudi de la fluïdització homogènia i el Premi Divulga del Museu de la Ciència (1984) per Com, quan i perquè les coses es rovellen. Li ha estat concedida la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic i tecnològic (2012). També ha estat premiat per la seva faceta literària amb el Premi Ictineu 2012 per Entropia minvant i el Premi de Ciència-ficció Manuel de Pedrolo 2014 per la novel·la Tilepadeion: sé què penses.

## Referències

* ↑ Planas, E.; Arnaldos, J.; Darbra, R. M.; Muñoz, M.; Pastor, E. Historical evolution of process safety and major-accident hazards prevention in Spain. Contribution of the pioneer Joaquim Casal.. Journal of Loss Prevention in the Process Industries, 11-04-2014.
* ↑ Casal, J. Evaluation of the Effects and Consequences of Major Accidents in Industrial Plants (en anglès). Second Edition. Amsterdam: ELSEVIER, 01 Gener 2018. ISBN 978-0-444-63883-0.
* ↑ Casal, J. Tilepadeion: I know what's in your mind (en anglès). Lleida: Milenio, 01 Gener 2015. ISBN 9788499756394.
* ↑ Casal, J. El darrer foc (en català). Lleida: Pagès editors, 01 Gener 2024. ISBN 978-84-1303-514-7.
# Batalla de Gal·lípoli

Batalla de Gal·lípoli té aquests significats:
* Batalla de Gal·lípoli (1305) durant la Venjança Catalana
* Batalla de Gal·lípoli (1306) durant la Venjança Catalana
* Batalla de Gal·lípoli (1312), enfrontament entre el Regne de Sèrbia i l'Imperi Romà d'Orient, contra els turcoples dirigits per Halil Paixà
* Caiguda de Gal·lípoli (1354) durant les guerres romano-otomanes
* Reconquesta de Gal·lípoli (1366) durant les guerres romano-otomanes
* Batalla de Gal·lípoli (1915) durant la Primera Guerra Mundial
# Edward Grey

Sir Edward Grey (anglès: Edward Grey, 1st Viscount Grey of Fallodon) (Fallodon, 25 d'abril de 1862 - Fallodon, 7 de setembre de 1933) va ser un home d'estat britànic del Partit Liberal adherent al «Nou Liberalisme». Va servir com a ministre d'Afers Estrangers desde 1905 fins al 1916, la seva va ser la permanència més llarga fins llavors en aquest ministeri. Probablement es més conegut pel seu comentari el 3 d'agost de 1914 en referència a l'esclat de la Primera Guerra Mundial on va dir «Les làmpares s'apaguen per tot Europa, pot ser que no tornem a veure-les enceses mai més» Va firmar l'Acord Sykes-Picot el 16 de maig de 1916. Ennoblit el 1916, va ser ambaixador als Estats Units entre 1919 i 1920 i líder dels liberales a la Càmara dels Lords entre 1923 i 1924.

## Referències

* ↑ «Apagan las luces en recuerdo de la guerra». Londres: El País, 05-08-1914. Arxivat de l'original el 6 d'agost de 2014.
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 27 de març de 2009. [Consulta: 27 març 2009]. p. 8.

## Bibliografia

* Viscount Grey of Fallodon [E. Grey]. Twenty-Five Years 1892-1916. 2 vols.. Hodder and Stoughton, 1925.
* Gordon, H.S.. Edward Grey of Fallodon and His Birds, 1937.
* F.H. Hinsley (ed.). British Foreign Policy Under Sir Edward Grey, 1977.
* Lowe, C.J.; Dockrill. Mirage of Power: British Foreign Policy 1902-1914. 3 vols.
* Lowe, C.J.; Dockrill. Mirage of Power: The Documents. 3: British Foreign Policy 1902-1922, 1972.
* Lutz, Hermann; Dickes. online Lord Grey and the World War, 1928. Arxivat 2019-12-21 a Wayback Machine.
* Murray, Gilbert. online The Foreign Policy of Sir Edward Grey, 1906-1915, 1915. Arxivat 2018-09-10 a Wayback Machine.
* Robbins, Keith. Sir Edward Grey. A Biography of Lord Grey of Fallodon, 1971.
* Robbins, Keith. Grey, Edward, Viscount Grey of Fallodon (1862–1933). Jan 2011. Oxford University Press, 2004. DOI 10.1093/ref:odnb/33570.
* Steiner, Zara. The Foreign Office and Foreign Policy 1898–1914, 1969.
* Steiner, Zara. Britain and the Origins of the First World War, 1977.
* Trevelyan, G.M.. online Grey of Fallodon; the Life of Sir Edward Grey, 1937. Arxivat 2018-11-22 a Wayback Machine.
* Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Waterhouse, Michael. «[{{{url}}} Edwardian Requiem: A Life of Sir Edward Grey]», 2013.
# 1141
## Esdeveniments

* Hongria: Géza II esdevé rei, succeint el seu pare Béla II.
* Ducat de Normandia: Jofré V d'Anjou n'iniciala conquesta que durarà tres anys.
* Xina: Els manxús conquereixen el nord del país.

## Naixements

* Regne de Castella: Constança de Castella i de Barcelona, infanta de Barcelona, Castella, Lleó i Galícia i reina consort de França pel matrimoni amb Lluís VII.
* Gandja: Nizami Gandjawi, poeta, escriptor i pensador persa.

## Necrològiques

* 13 de febrer - Buda (Hongria): Béla II d'Hongria, rei.
* Torbat Jam (Pèrsia): Ahmad-i Jam, poeta i mestre sufí.
# Vigano San Martino

Vigano San Martino ( bergamasco : Igà ) és un comune (muniyrtdd
# Arròs a la cubana

L'arròs a la cubana és un plat d'arròs popular a diversos països de parla hispana. Els seus ingredients definidors són l'arròs blanc i un ou ferrat. El plàtan o la banana i la salsa de tomàquet s'utilitzen amb tanta freqüència com per considerar-se ingredients definitius. No se’n coneix definitivament l’origen; hi ha fonts informals que afirmen sense referències que es va originar a diversos llocs diferents, com el Perú o les Filipines, tot i que alguns autors consideren que podria haver-se originat a partir dels plats d’arròs amb ous ferrats de Cuba quan aquesta era una colònia espanyola.
Hi ha moltes variacions menors, fins i tot dins de les mateixes regions. A Catalunya, les salsitxes de vegades substitueixen els plàtans. Al Perú, és freqüent que el plat estigui format per arròs blanc, plàtan fregit, una salsitxa de Viena fregida i un ou ferrat sobre l'arròs blanc.
L’arròs a la cubana es menja a les Filipines des de l'època colonial espanyola. La versió moderna sempre inclou vedella picada cuita amb tomàquet o salsa de tomàquet, i aquesta preparació de vedella correspon per si mateixa al picadillo a l'Amèrica Llatina; com a resultat, aquest plat a les Filipines és una combinació de picadillo i l’arròs a la cubana tal com s'entén en altres països. Normalment consisteix en vedella picada saltada amb ceba, all, salsa de tomàquet, patates tallades a daus, panses i pastanagues tallades a daus, més arròs blanc, un ou ferrat i un plàtan autòcton madur, tallat a rodanxes i fregit.

## Vegeu també

* Gastronomia del Perú
* Gastronomia de les Filipines
* Gastronomia d'Espanya

## Referències

* 1 2 Recipe from Perú, using plantain
* ↑ Arxivat 2014-06-07 a Wayback Machine. Arxivat 2014-06-07 a Wayback Machine.
* 1 2 3 Arroz a la Cubana (Cuban Rice), The Philippine Way.
* ↑ Ismael Sarmiento Ramírez, (2003), Alimentación y relaciones sociales en la Cuba colonial, Anales del Museo de América, ISSN 1133-8741, Nº. 11, pp 197-226 (en castellà)
* ↑ "Arroz a la cubana - a Peruvian dish" Arxivat 2014-06-06 a Wayback Machine. (en castellà)
* ↑ Arroz a la Cubana
* ↑ Cándido Hurones, (2009), Cómo freír un huevo. La innovación didáctica al servicio de la docencia universitaria, Entelequia: revista interdisciplinar, ISSN-e 1885-6985, No. 10, pp. 239-252 (en castellà)
* ↑ https://elmon.cat/monterrassa/tasta-el-valles/cuina-modernista-larros-lamericana Arxivat 2018-07-11 a Wayback Machine.
* ↑ Antonio Quilis,Celia Casado Fresnillo, (2008), La lengua española en Filipinas: Historia. Situación actual, CSIC, Madrid. (en castellà)
# Corniglio

Corniglio ( Parmigiano : Cornì ) és un comune (mughfxzd
# Jordi Medallo Muñiz

Jordi Medallo Muñiz (Terrassa,1956), és un metge forense català.
Es va llicenciar en medicina i cirurgia per la Universitat Autònoma de Barcelona i és especialista en medicina del treball i en medicina legal i forense.
Ha estat vinculat i compromès amb l'Institut de Medicina Legal i Ciències Forenses de Catalunya (IMLCFC) des dels inicis de la seva trajectòria professional, l’any 2002. N’ha estat director durant onze anys (2006-2017) i subdirector de la Divisió de Barcelona (2002-2006). El 2023 el Govern de la Generalitat li va concedir una medalla d'honor per una trajectòria exemplar de més de 33 anys com a metge forense a Catalunya i com a professor associat de Medicina Legal a la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona (UB).

## Referències

* ↑ «Nomenament al Departament de Justícia» (en anglès). [Consulta: 1r novembre 2023].
* ↑ «El Govern atorga el Premi Justícia 2023 a l'exconseller Josep Maria Vallès» (en anglès). [Consulta: 1r novembre 2023].
# Estienne Roger

Estienne Roger, nascut a Caen l'any 1665 cap el 1665-1666 i morí a Amsterdam el 7 de juliol de 1722, és un impressor i editor franco-neerlandès.
Nascut en el si d'una família protestant de Caen que, amb la revocació de la Edicte de Nantes l'any 1685, va emigrar cap a Amsterdam. Estienne Roger va aprendre l'ofici d'impressor i l'any 1691, es va casar amb Marie-Suzanne de Magneville (c.1670-1712). Fins al 1696 va treballar amb Jean-Louis de Lorme, del qui va aprendre l'ofici i aquell any es obrir un negoci pel seu compte.
Tot i haver publicat llibres d'història, gramàtica i diccionaris enciclopèdics, la seva tasca principal com a editor fou l'edició de música. De 1696 a 1722 va publicar més de 500 partitures, entre les que hi ha obres d'Albicastro, Albinoni, Bassani, Bonporti, Caldara, Corelli, De Koninck, Pepusch, Scarlatti, Schenck, Somis, Torelli, Valentini, Veracini, Vivaldi etc. Alguns compositors havien editat anteriorment amb altres impressors (per exemple amb Giuseppe Sala a Venècia o Christophe Ballard a París). Els drets d'autors estaven mal protegits a l'època. Els autors no podien fer res contra les reproduccions no autoritzades de les seves publicacions; per exemple, Pierre Morter a Amsterdam o John Walsh a Londres. Des de 1708 fins a la seva mort l'any 1711, Morter va editar moltes publicacions d'Estienne Roger a preus més baixos.
Les edicions acurades i el bon gust de Roger fou apreciat a tot Europa. Compositors com Vivaldi i Albinoni, que havien publicat les seves primeres obres al seu país, es van adonar que les reedicions de Roger eren millors. Per tant, a partir de 1710 aproximadament li van proposar de publicar les seves noves composicions. Mitjançant representants comercials a Rotterdam, Brussel·les, Lieja, París, Colònia, Leipzig, Halle, Berlín, Hamburg i Londres van aconseguir donar-ne una vasta difusió.
L'any 1716, la seva filla Françoise (1694-1723) es va casar amb l'impressor Michel-Charles Le Cène qui, en el transcurs dels anys següents, va participar en les publicacions no musicals de l'empresa, abans de fundar, l'any 1720, la seva pròpia impremta. El 1716, Roger feia testament afavorint la seva segona filla, Jeanne (1701-1722), que havia de ser la seva successora; durant els sis anys que van precedir la seva mort, les obres editades van aparèixer amb el seu nom.
Jeanne Roger va morir cinc mesos després que el seu pare. Com que no se sentia ajudada per la seva germana Françoise en la dolorosa malaltia que la portaria a una mort precoç, no va deixar l'empresa ni a la seva germana ni al seu cunyat, sinó al seu empleat Gerrit Drinkman. Però com aquest va morir també alguns mesos més tard, Le Cène va poder adquirir l'empresa, prosseguint el treball d'edició musical del seu sogre amb gairebé 100 noves publicacions i nombroses reedicions d'obres anteriors fins al 1743.

## Referències

* Samuel F. Pogue i Rudolf A. Rasch: Art. „Roger, Estienne“. A: The New Grove Dictionary of Music and Musicians, 2a edició, ed. per Stanley Sadie, Londres / Nova York 2001, Bd. 21.
# Festes d'Interès Turístic de Navarra

Festa d'Interès Turístic de Navarra és una denominació honorífica atorgada a festejos o esdeveniments que se celebren a la Comunitat Foral de Navarra i que ofereixen interès real des del punt de vista turístic. Va ser creat pel Govern de Navarra a l'agost de 2010 amb el propòsit de donar a conèixer més enllà de l'àmbit de la Comunitat Foral aquelles celebracions que puguin contribuir a incrementar el turisme a causa de la seva originalitat, tradició popular o valors socioculturals.
La declaració es realitza mitjançant ordre foral aprovada pel Consell de Turisme de Navarra tenint en compte aspectes com la qualitat dels actes, l'afluència de visitants, la participació de la societat local, la cura de l'entorn i les accions promocionals que es realitzen. També comportarà l'obligació de respectar els caràcters tradicionals i específics de les festes. De fet, si desapareixen les circumstàncies que van motivar el seu atorgament, la festa pot quedar sense efecte. Per optar posteriorment a la categoria nacional cal que hagin transcorregut almenys cinc anys des de la declaració regional per part d'alguna Comunitat Autònoma. I per optar al nivell d'interès internacional, calen cinc anys des de l'obtenció del títol nacional.
Les declarades d'ofici pel Govern de Navarra són:
* Tribut de les Tres Vaques.
* Carnestoltes d'Ituren i Zubieta.
* Carnestoltes de Lanz.
* Toro amb soga de Lodosa.
Les declarades a instància i per la sol·licitud dels ajuntaments corresponents, complint els requisits establerts en el Decret Foral corresponent són:
* Encierro del Pilón de Falces.
* Carnestoltes d'Alsasua.
* Trobada amb la història d'Artajona.
* Dia del pastor.
* Auto de Los Reyes Magos/El Misterio de Reyes de Sangüesa.
* Commemoració de la Batalla de Lácar.

## Referències

* ↑ Gobierno de Navarra: El Gobierno de Navarra declara cuatro nuevas Fiestas de Interés Turístico de la Comunidad Foral.
* ↑ Gobierno de Navarra: El Gobierno de Navarra entrega diplomas acreditativos a las nueve "Fiestas de Interés Turístico de Navarra".
* 1 2 «Las nueve Fiestas de Interés Turístico de Navarra reciben su diploma». Europa Press Navarra. Europa Press. [Consulta: 19 novembre 2015].
* 1 2 «Sánchez de Muniáin entrega el reconocimiento de fiesta de interés turístico de Navarra al toro con soga de Lodosa». eldiario.es. Diario de Prensa Digital SL. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ «ORDRE FORAL 22/2014, de 7 d'abril, del Conseller de Cultura, Turisme i Relacions Institucionals, per la qual es declara "Festa d'Interès Turístic de Navarra", a sol·licitud de l'Ajuntament de Lodosa, la festa "Toro amb soga de Lodosa".». boletinesoficiales.com. IBERLEY, INFORMACIÓN LEGAL, S.L.. Arxivat de l'original el 19 de novembre 2015. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ «El bé i el mal seran els protagonistes de la Passada de l'Ascensió». araGranollers. AraGranollers 2015. Arxivat de l'original el 19 de novembre 2015. [Consulta: 19 novembre 2015].
# 1218
## Esdeveniments

* Fundació de la Universitat de Salamanca
* Aprovació pontifícia dels ordes franciscà i dominic.
* 10 d'agost, Barcelona: Pere Nolasc funda l'Orde de la Mercè de Redempció de Captius.

## Naixements

* 12 de febrer, Japó: Kujō Yoritsune, novè shogun

## Necrològiques

* 18 de febrerː Bertold V de Zähringen, darrer duc de Zähringen.
* 19 de maig: Otó IV del Sacre Imperi Romanogermànic
* 25 de junyː Tolosa de Llenguadoc (Comtat de Tolosa)ː Simó de Montfort, noble francès i cap militar de la croada contra els albigesos.
* 2 d'agost: Ramon de Palafolls, bisbe de Girona

## Referències

* ↑ «Nécrologe-obituaire de la cathédrale du Mans» (en llatí) p. 143. [Consulta: 10 febrer 2022].
# Fundació Òpera a Catalunya

La Fundació Òpera a Catalunya (FOC) és una entitat, amb seu a Sabadell, creada al gener del 2020 per gestionar el Circuit Òpera de Catalunya, el qual s'estén a onze ciutats catalanes. En formen part Associació d’Amics de l’Òpera de Sabadell (AAOS) i l'Orquestra Simfònica del Vallès (OSV), amb el suport de lla Fundació Banc Sabadell i la Fundació Fluidra, com també de l'Ajuntament de Sabadell i la Generalitat de Catalunya. La primera òpera que va produir va ser Tosca, de Giacomo Puccini, estrenada al Teatre La Faràndula el 24 de febrer de 2021 i, després de tres sessions a Sabadell, va fer una gira per una gira per Manresa, Sant Cugat del Vallès, Granollers, Reus, Viladecans, Barcelona, Girona i Lleida.

## Referències

* ↑ «La ‘Tosca’ de la Fundació Òpera a Catalunya». [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ Ander Zurimendi. «Sabadell, exportadora d’òpera», 17-02-2021. [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ «La Fundació Òpera Catalunya s'estrenarà amb 'Tosca' a Sabadell el 24 de febrer». [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ Redacció, Escrit per. «‘Tosca’ de Puccini, primera estrena de la Fundació Òpera a Catalunya», 17-02-2021. [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ 324cat. «La primera producció de la Fundació Òpera a Catalunya, 'Tosca' de Puccini, arribarà a nou ciutats catalanes», 17-02-2021. [Consulta: 23 febrer 2021].
# Karl O'Lynch von Town

Karl O'Lynch von Town (Ljubljana, 22 de juny de 1869 - Gènova, 31 de gener de 1942), també conegut com Carl O'Lynch of Town va ser un pintor postimpressionista austríac d'ascendència irlandesa.

## Biografia

La seva família era una de les Tribs de Galway i es trobava entre els patrocinadors originals de la Col·legiata de Sant Nicolau. A la dècada de 1690 el seu avantpassat, James O'Lynch, va emigrar a l'Imperi Austrohongarès, després de la derrota dels jacobites. Després de servir sota Leopold I a la Gran Guerra Turca, James va adquirir el von mitjançant un adelsbrief (carta d'ennobliment). El pare de Karl era un matemàtic especialitzat en geometria.
De 1888 a 1890, va assistir a l'escola de dibuix de Graz, després va estudiar a l'Acadèmia de Belles Arts de Viena, amb Siegmund L'Allemand. Més tard, va continuar els seus estudis a l'Acadèmia de Belles Arts de Múnic, amb Gabriel von Hackl i Nikolaus Gysis. El 1904, va tenir la seva primera gran exposició a la cinquena exposició anual de l'Associació d'Artistes d’Estíria.
Encara que va exposar amb freqüència a Graz i Viena, va establir el seu estudi a Munic, on es va implicar en el cercle d'artistes associats a Emil Jakob Schindler. Va ser membre de la Hagenbund de 1904 a 1906.
Viatjant freqüent, va visitar Itàlia, els Països Baixos, Bèlgica i Anglaterra. Entre els seus temes preferits es trobaven els paisatges costaners al voltant del mar del Nord. No obstant això, després d'allotjar-se a la colònia d'art de Dachau, es va fascinar per les muntanyes i va passar gran part de la seva carrera restant pintant a l'Alta Baviera, als Alps austríacs i als Dolomites.
El seu quadre de Vernazza va ser comprat per Adolf Hitler a la Große Deutsche Kunstausstellung de 1938 per 1.500 Reichsmarks. Va morir durant una visita a Itàlia i està enterrat a Graz. L'any 1949 s'hi va fer una gran retrospectiva.

## Pintures seleccionades

* Pati a l'estiu
* Paisatge d'hivern amb un molí
* Barques de pesca aNewport
* Hivern a les Dolomites

## Referències

* 1 2 3 4 Brief biography @ the Austrian Academy of Sciences.
* ↑ Vernazza @ the GDK Research website.
# Fotosistema

Els fotosistemes (del grec: photos = llumt i systema = sistema) són unitats funcionals i estructurals de complexos de proteïnes implicats en la fotosíntesi. Són els centres on s'agrupen els pigments fotosintètics com la clorofil·la entre d'altres. Es troben a les membranes tilacoides de les plantes, algues i cianobacteris (en les plantes i les algues es troben en els cloroplasts), o en la membrana citoplasmàtica dels bacteris fotosintètics.

## Tipus de fotosistemes

* El Fotosistema I (F I), ric en clorofil·la a.
* El Fotosistema II (F II), ric en clorofil·la b.

## Centres de reacció

En el nucli d'un fotosistema es troba el centre de reacció fotosintètic el qual és un enzim que fa servir la llum per reduir molècules. Quan la llum és absorbida per un centre de reacció (ja sigui directament o passant per un pigment antena veí), s'inicien una sèrie de reaccions d'òxido-reducció, que porten a la reducció de l'acceptor terminal. Hi ha dues famílies de centres de reacció en els fotosistemest: del tipus I, com el fotosistema I (P700, dins els cloroplasts i en bacteris-sofre verds i tipus II com en el fotosistema II (P680, dins els cloroplasts i en bacteris porpres de no sofre. Cada fotosistema es pot identificar per la longitud d'ona de la llum on és més reactiu (700 i 680 nanòmetres, respectivament per al fotosistema 1 i el fotosistema 2.

## Estructura

Un centre de reacció comprèn diverses (>10 o >11) subunitats de proteïnes, proporcionant una bastida per una sèrie de cofactors. Aquests darrers poden ser pigments (com la clorofil·la,, feofitina, carotenoides), quinones, o grups de sofre i ferro.

## Relació entre els fotosistemes I i II

Per a la fotosíntesi oxigènica calen els dos fotosistemes I i II. Els bacteris fotosintètics que no produeixen oxigen tenen un fotosistema simple anomenat BRC, centre de reacció bacterià.
L'ATP es genera quan la sintetasa d'ATP transporta els protons presents en l'espai (lumen) als estromes, a través de la membrana.

## Referències

* ↑ «Photon Absorption for Photosynthesis». [Consulta: 18 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Photosystems I + II: Imperial College, Barber Group
* Photosystem I: Molecule of the Month in the Protein Data Bank
* Photosystem II: Molecule of the Month in the Protein Data Bank
* Rutherford AW, Faller P «Photosystem II: evolutionary perspectives». Philos. Trans. R. Soc. Lond., B, Biol. Sci., 358, 1429, gener 2003, pàg. 245–53. DOI: 10.1098/rstb.2002.1186. PMC: 1693113. PMID: 12594932.