OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estrenos por Movistar Plus+

Estrenos por Movistar Plus+ és un canal de televisió per subscripció espanyol, propietat de Telefónica. La seva programació es basa en l'emissió de cinema i programes independents i exclusius a Espanya.

## Història

Canal+ Estrenos va començar les seves emissions el 7 de juny de 2015. La seva programació se centra en l'emissió de cinema d'estrena. Va ser creat al costat de la plataforma Movistar+ derivant les estrenes de Canal+ 1. La CNMC va obligar a Telefónica a cedir a les altres plataformes de TV de pagament del país, el 50% dels seus canals premium exclusius, entre els quals es troben Canal+ Estrenos, Canal+ Series o Canal+ Lliga.
A partir de l'1 d'agost de 2016, complint un any de la plataforma, va passar a denominar-se Movistar Estrenos, eliminant la marca Canal+ per a així no pagar els drets a Vivendi. Això també va contreure una nova identitat visual de la plataforma i del mateix canal.
El 2 d'agost de 2016 i després d'un any d'emissions, l'operador Vodafone TV va decidir eliminar el canal de la seva oferta, en favor d'altres canals de continguts més premium per a la seva plataforma, no obstant això, l'any 2018 Vodafone decideix tornar a incorporar-ho al seu servei de televisió com a subscripció a part de la resta de canals.
El 27 de juliol de 2021, Telefónica va anunciar a través del compte oficial de Twitter de Movistar+ una reestructuració en els canals propis de cinema i sèries. Aquesta reestructuració incloïa el traspàs de contingut de Movistar Estrenos a Movistar Estrenos 2, per a heretar el contingut del cessat canal Movistar CineDoc&Roll.
El 19 de gener de 2022, Movistar+ va canviar de nom a Movistar Plus+, canvi que va contreure una nova denominació en els seus canals propis i una nova identitat visual. El canal va passar a denominar-se Estrenos por Movistar Plus+.
El 28 de gener de 2025, Movistar Plus+ va revertir el canvi de nom del canal i el va tornar a anomenar Estrenos por Movistar Plus+.
Estrenes per Movistar Plus+ es troba disponible dins de la plataforma de pagament per satèl·lit i IPTV Movistar Plus+, dins del paquet de Cinema o Premium, així com en el seu servei de vídeo sota demanda com a canal en directe.
Fora d'Espanya, a Andorra es troba disponible en el dial 2 de la plataforma SomTV d'Andorra Telecom.

## Referències

* ↑ El Economista, 7 de julio de 2015
* ↑ «¿Por qué Movistar+ ahora pasa a llamarse Movistar Plus+?» (en castellà). mundoplus.tv, 19-01-2022. [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ «Todos los canales propios de Movistar Plus+ modifican su nombre y su imagen» (en castellà). mundoplus.tv, 19-01-2022. [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ Goñi, David. «Esta es la programación del nuevo canal Estrenos por M+ en Movistar Plus+» (en castellà), 27-01-2025. [Consulta: 28 gener 2025].
* ↑ Arxivat 2016-08-16 a Wayback Machine. Andorra Telecom, 7 de julio de 2015
# Hugo Balzer

Hugo Balzer (Duisburg-Meiderich, 1894 - Ratingen-Hösel, 1985) fou un director d'orquestra alemany.
Acabats els estudis en el Conservatori de Colònia, inicià la seva carrera musical el 1918 com a concertista de piano, i al cap de poc empunyà la batuta, actuant com a director de l'orquestra en l'Òpera d'Essen. De seguida dirigí concerts en la cort de Schaumburg-Lippe i en diverses capitals d'Europa, passant als Estats Units, d'on retornà el 1923, per regir els espectacles d'òpera i les audicions orquestrals a Düsseldorf. El 1929 se'l nomenà director general de la Hochschule für Musik Freiburg (Friburg de Brisgòvia); el 1933 torn a Düsseldorf per dirigir el Conservatori, i des de 1937 pren al seu càrrec els festivals representatius de la música del Reich, fent-se creditor a diverses distincions oficials el 1939.
Com a substitut del titular, Furtwängler, va conduir les execucions de l'Orquestra Filharmònica de Berlín, tant en aquesta capital com en altres ciutats alemanyes, dirigint periòdicament aquesta agrupació en les seves excursions artístiques a quasi tots els països d'Europa, presentant-se a Espanya la temporada de la quaresma de 1941. També fou director de la Düsseldorfer Symphoniker del 1933 al 1945.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Suplement dels anys 1940-41, pàg. 281 (ISBN 84-239-4587-1)

## Referències

* ↑ Dada a bach-cantatas.com
# La Passió de Callosa de Segura

La Passió de Callosa de Segura és una obra religiosa sobre la passió i mort de Jesucrist. Es representa des de 1969 en la ciutat de Callosa de Segura, al Baix Segura (País Valencià), així com en nombroses localitats del voltant.

## L'obra

La Passió de Callosa de Segura és obra de tres autors callosins i consisteix d'un compendi dels evangelis en un 90% de la seva literalitat i està reconegut per la Societat General d'Autors d'Espanya i per la Conferència Episcopal Espanyola. El text està adaptat en el seu conjunt per al seu desenvolupament teatral en un escenari durant més de dues hores i mitja de durada. Tot i que compta amb antecedents històrics als anys 30 i als 50 del segle xx, el format actual es representa des de l'any 1969.
Consta de tretze quadres escènics:
* I Elecció dels Apòstols
* II Simó, el Fariseu
* III La Samaritana
* IV Diumenge de Rams
* V Últim Sopar
* VI Oració de l'Hort
* VII Negacions de Pere
* VIII Jesús davant Pilat
* IX Jesús condemnat a mort
* X Carrer de l'Amargor
* XI La Crucifixió i la Baixada
* XII Desesperació de Judes
* XIII La Resurrecció

## Associació

L'Associació Amics de Jesús de Nazareth es va fundar en l'any 1991 amb l'objectiu de representar anualment la seva obra La Passió de Callosa de Segura. Des del seu naixement, el col·lectiu va ser dirigit per Carmen García Sorribes fins a la seva defunció en 2002. Va ser substituïda per l'actual director de l'associació, Héctor Gutiérrez Torregrosa.
Amb el suport de la Diputació Provincial d'Alacant i l'Ajuntament de Callosa de Segura, l'Associació realitza una gira anual que consta d'entre cinc i deu actuacions i que coincideix amb la quaresma.

## Vegeu també

* Callosa de Segura

## Enllaços externs

* Pàgina web de La Passió de Callosa
# Marco Cé

Marco Cé (italià: Marco Cè) (Izano, 8 de juliol de 1925 - Venècia, 12 de maig de 2014) va ser un cardenal italià de l'Església Catòlica. Serví com a Patriarca de Venècia entre 1978 i 2002, i va ser elevat al Col·legi cardenalici el 1979.

## Biografia

Nascut a Izano, Llombardia, en el si d'una família de camperols, Cé estudià al seminari de Crema i al liceu de Lodi, i finalment a la Pontifícia Universitat Gregoriana i al Pontifici Institut Bíblic de Roma. Va obtenir un doctorat en teologia dogmàtica per la Gregoriana i una llicenciatura en Sagrada Escriptura. Cé va ser ordenat prevere per l'arquebisbe Luigi Traglia el 27 de març de 1948 a la Basílica de Sant Joan del Laterà. Quan tornà a Crema, serví com a professor d'Escriptura i com a vicerector del seminari entre 1948 i 1957, sent nomenat rector el 1958. A la seva diòcesi presidí la fundació de la Comissió Litúrgica, seguint l'actuació de la reforma litúrgica de Pau VI.
El 22 d'abril de 1970, Cé va ser nomenat bisbe auxiliar de Bolonya i bisbe titulat de Vulturia. Va rebre la seva consagració episcopal el 17 de maig següent a la catedral de Crema de mans del bisbe Carlo Manziana, amb els arquebisbes Franco Costa i Placido Cambiaghi, CRSP com a co-consagradors, iniciant el seu ministeri episcopal el 29 de juny de 1970.
Després de sis anys a l'arquebisbat de Bolonya (tot i que ostentava el càrrec de vicari general) el 21 de maig de 1976 va ser fet assistent eclesiàstic general d'Acció Catòlica.
Després de l'ascens del Papa Joan Pau I al papat i la seva mort 33 dies després, Cé va ser nomenat el seu successor com a Patriarca de Venècia pel nou Papa Joan Pau II el 7 de desembre de 1978. va ser creat cardenal prevere de San Marco al Campidoglio al consistori del 30 de juny de 1979. Cé dimití com a Patriarca el 5 de gener de 2002, i va ser un dels cardenals electors que participaren en el conclave de 2005, que trià a Benet XVI. El 2006 va ser convidat pel Papa Benet a predicat els exercicis espirituals que realitzaria amb la Cúria durant la quaresma.
A l'abril del 2014 el cardenal Cé es va trencar el fèmur. Va morir a l'Hospital Cívic de Venècia el 12 de maig de 2014 als 88 anys.

## Referències

* ↑ Chiesa veneziana in lutto, è morto il patriarca emerito Marco Cè
* ↑ É morto il Patriarca emerito di Venezia

## Enllaços externs

* Cardenals de la Santa Església Romana Arxivat 2000-09-02 a Wayback Machine. (anglès)
* Catholic-Pages (anglès)
* Catholic-Hierarchy (anglès)
* Biografia oficial (italià)
# Brava

«Brava» té aquests significats:
* Brava (italià) o Barawa (àrab), ciutat portuària a la costa oriental de Somàlia
* Brava (Cap Verd), municipi de Cap Verd que cobreix la totalitat de l'illa Brava
* Brava (pel·lícula), film dramàtic del 2017 dirigit per Roser Aguilar, protagonitzat per Laia Marull
* Illa Brava, illa de l'arxipèlag atlàntic de Cap Verd, pertanyent al grup d'illes de Sotavento
* La Brava, mas al municipi de Siurana (l'Alt Empordà)
# Karen Surenowitsch Chatschaturjan

Karen Surenovich Khachaturian, armeni: Կարեն Խաչատրյան (Moscou, 19 de setembre, 1920 - Idem. 19 de juliol, 1920), fou un compositor soviètic i rus d'ètnia armènia i nebot del compositor Aram Khatxaturian.

## Bibliografia

Karen Surenovich, era fill de l'actor Suren Khachaturov i nebot Aram Khaxaturian, va estudiar composició inicialment amb Guénrikh Litinski i va ser alumne de Vissarion Shebalin, Dmitri Xostakovitx i Nikolai Miaskovski al Conservatori de Moscou de 1945 a 1949. Del 1951 al 1959 i des del 1968 va impartir classes de composició al conservatori.
Va crear quatre simfonies, una simfonietta, un oratori, música escènica i de cinema, obres de música de cambra i una opereta. Khaxaturian també va escriure música per a pel·lícules d'animació de l'estudi de cinema soviètic Soiuzmultfilm.

## Obres (selecció)

* Cippollino (ballet)
* 4 simfonies
* trio de corda
* Sonata per a violí i piano, op. 1 (dedicat a Leonid Kogan) (1947)
* Sonata per a violoncel (dedicada a Rostropovich)

## Referències

* ↑ Умер композитор Карен Хачатурян; Meldung auf BBC Russian – Лента новостей

## Enllaços web

* Karen Khachaturyan a IMDb
* Obres de i sobre Karen S. Chacaturjan al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya
# Ciència bàsica

Les ciències bàsiques, ciències fonamentals o ciències pures en la ciència, descriuen les forces dels objectes, les relacions entre si i les lleis que les regeixen, de tal manera que tots els altres fenòmens poden estar en principi derivats d'aquestes seguint la lògica del reduccionisme científic. La biologia, la geologia, la química i la física són ciències bàsiques; l'enginyeria no ho és.
Hi ha una diferència entre ciència fonamental i la ciència aplicada (o ciència pràctica). La ciència bàsica, en contrast amb la ciència aplicada, es defineix com un coneixement fonamental que es desenvolupa. El progrés de la ciència bàsica es basa en experiments ben controlats i observacions curoses. La ciència bàsica depèn de les deduccions de veritats demostrades, o s'estudia sense pensar en aplicacions pràctiques. Les ciències bàsiques han estat associades tradicionalment amb les ciències naturals; tanmateix, la recerca en les ciències socials i ciències del comportament es pot considerar fonamental.

## Referències

* ↑ American Association for the Advancement of Science, Science. 1917. Page 645

## Bibliografia

* Henry James Clarke, The fundamental science. 1885.
# Kep Enderby

Keppel Earl "Kep" Enderby (25 de gener de 1926 - 7 de gener de 2015) va ser un polític, jurista i esperantista australià.
Va estudiar a Dubbo (New South Wales). Durant la Segona Guerra Mundial va servir a l'exèrcit de l'aire. Va estudiar dret a les universitats de Sydney i de Londres. Des de 1950 va treballar com a jurista i professor. Des de 1962 va impartir conferències universitàries i el 1970 va ser escollit membre del Parlament d'Austràlia. De 1972 a 1975 va ser ministre, primer de producció (Minister for Industry and Innovation) i després de justícia. Fins a la seva jubilació el 1992 va ser jutge del Tribunal Suprem de Nova Gal·les del Sud. Des de 2003 va presidir la societat regional d'eutanàsia voluntària.
Kep Enderby va aprendre la llengua auxiliar internacional esperanto el 1987 i de 1992 a 1997 va ser president de l'Associació Australiana d'Esperanto. També va ser president de l'Associació Universal d'Esperanto (UEA, 1998-2001), sent substituït en el càrrec per Renato Corsetti, i de l'Associació Esperantista de Juristes (1996-2002). El 1999 va ser escollit esperantista de l'any per la revista La Ondo de Esperanto. Kep Enderby també era membre de l'Associació Anacional Mundial i va ser un ferm defensor de la col·laboració entre aquesta entitat i l'Associació Universal d'Esperanto.
De jove també va ser jugador de golf. Així, el 1946 va ser el campió amateur de Nova Gal·les del Sud, va quedar tercer a l'Open d'Austràlia de 1947 i setzè a l'Open Britànic de 1951.

## Referències

* ↑ «Obituary published in The Sydney Morning Herald on Jan. 10, 2015» (en anglès). [Consulta: 14 gener 2015].
* 1 2 3 4 5 6 «Kep Enderby, Gough Whitlam’s attorney-general and judge dies aged 88». The Australian, 08-01-2015. [Consulta: 15 gener 2015].
* 1 2 3 4 5 «Kep Enderby forpasis» (en esperanto). Libera Folio, 08-01-2015. [Consulta: 14 gener 2015].
* ↑ «Kep Enderby: esperantisto de la jaro 1999» (en esperanto). La Ondo de Esperanto. [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ Folio, Libera. «Forpasis Renato Corsetti» (en esperanto), 01-02-2025. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Biografia de Keppell (Kep) Earl Enderby a la John Curtin University» (en anglès). [Consulta: 14 gener 2015].

## Enllaços externs

* Ĉu zamenhofa maljusteco? Arxivat 2005-09-01 a Wayback Machine. (en esperanto)
* Berlina parolado (en esperanto)
* Barriers to reform - The politics of opposition, conferència en memòria de John Curtin, 1975 (en anglès)
* Entrevista amb Kep Enderby, amb motiu de la seva elecció com a Esperantista de l'Any 1999 (en esperanto)
# Nícocles de Pafos

Nícocles (en grec antic: Νικοκλῆς, llatí: Nīcŏclēs) va ser rei de Pafos (Xipre) durant el període que va seguir la mort d'Alexandre el Gran.
Va ser aliat de Ptolemeu I Soter contra Antígon el Borni, aliança que va durar fins al 310 aC. Llavors, Nícocles, alarmat pel creixent poder egipci sobre l'illa, va entrar en contacte amb Antígon. Ptolemeu va enviar a Pafos a Argeu i Cal·lícrates, que van envoltar el palau de Nícocles i li van ordenar de suïcidar-se. Nícocles es va mirar d'explicar, però finalment es va haver de matar. El seu exemple el va seguir la seva dona Axiòtea, els seus germans i les seves dones, de manera que va morir tota la família reial de Pafos.
S'ha trobat una moneda d'aquest sobirà amb la inscripció ΝΙΚΟΚΛΕΟΥΣ ΠΑΦΙΟΝ.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1190.
# James Galway

Sir James Galway OBE és un virtuós de la flauta irlandès, també conegut com "L'Home de la Flauta Daurada", que va fer carrera internacional com a solista de flauta.

## Educació i carrera

Va estudiar la flauta a la Royal College of Music amb John Francis i a la Guildhall School of Music and Drama amb Geoffrey Gilbert. Després va estudiar breument al Conservatoire de Paris amb Gaston Crunelle. Mentre era a París, va demanar classes al conegut flautista francès Jean-Pierre Rampal, que li va oferir el seu consell, però que va creure que ja era massa bon músic per necessitar classes d'ell o de cap conservatori. Va marxar de París per ocupar la seva primera plaça com a músic d'orquestra amb la Sadler's Wells Opera de Londres.
Va ocupar diverses places de flautista durant quinze anys, amb orquestres com la Covent Òpera de Jardí, la London Symphony Orchestra i la Royal Philharmonic Orchestra. Va ser flauta solista de la Berlín Philharmonic Orquestra sota la direcció de Herbert von Karajan entre els anys 1969 i 1975. Després d'un desacord amb Karajan, i davant de la seva sorpresa, va decidir deixar l'orquestra per a començar una carrera com a solista.
A més de les seves interpretacions del repertori clàssic estàndard, el seu repertori també inclou música contemporània i obres escrites per ell per compositors com David Amram, Malcolm Arnold, William Bolcom, John Corigliano, John Llop Brennan, Dave Heath, Lowell Liebermann i Joaquín Rodrigo.
Galway encara actua regularment i és un dels flautistes més coneguts del món. Els seus enregistraments han venut més de trenta milions de còpies.

## Referències

* ↑ «Ian Paisley planted thoughts of violence, says James Galway». , 05-06-2015.
* ↑ «James Galway: Ian Paisley Sr indirectly "responsible" for killings in Northern Ireland». BBC, 05-06-2015. [Consulta: 6 juny 2015].
* ↑ «THE MAN WITH THE GOLDEN FLUTE». .
* ↑ , 12-2009. Arxivat 23 de juny 2015 a Wayback Machine.
* ↑ Rampal, Jean-Pierre. Music, My Love. Random House, 1989, p. 178. ISBN 0-394-56578-9.
* ↑ «James Galway». Grove Music Online. (en anglès; cal subscripció).
* ↑ Galway, James. An Autobiography. Chappell, 1978. ISBN 978-0903443302.
* ↑ Profile, npr.org, 10 April 2011; accessed 29 July 2015.
# Alexandre Geniez

Alexandre Geniez (Rodés, Avairon, Migdia-Pirineus, 16 d'abril de 1988) és un ciclista francès, professional des del 2010. Actualment corre a l'equip AG2R La Mondiale. Debutà com a professional el 2010 de la mà de l'equip Skil-Shimano i es va retirar al 2022. En el seu palmarès destaquen tres etapes de la Volta a Espanya, el 2013 i 2016 i 2018.

## Palmarès

* 2009
** 1r a la Ronda de l'Isard d'Arieja
** Vencedor d'una etapa del Giro de la vall d'Aosta
* 2011
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria
** Vencedor de la classificació dels joves a la Volta a Luxemburg
* 2013
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 2015
** 1r a la Tro Bro Leon
** 1r al Tour de l'Ain i vencedor d'una etapa
* 2016
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Ain
* 2017
** 1r a la Tre Valli Varesine
** Vencedor d'una etapa del Tour La Provence
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Ain
* 2018
** 1r al Gran Premi d'Obertura La Marseillaise
** 1r al Tour La Provence i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 2019
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Ain
* 2022
** Vencedor de dues etapes al Tour de Ruanda

### Resultats al Tour de França

* 2013. 44è de la classificació general
* 2015. 112è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2011. 159è de la classificació general
* 2012. 90è de la classificació general
* 2013. 47è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2016. 108è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2017. No surt (16a etapa)
* 2018. 90è de la classificació general
* 2020. Abandona (1a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2014. 13è de la classificació general
* 2015. 9è de la classificació general
* 2016. Abandona (4a etapa)
* 2017. Abandona (4a etapa)
* 2018. 11è de la classificació general

## Referències

* ↑ «TotalEnergies rescinde el contrato de Alexandre Geniez» (en castellà). zikloland, 04-06-2022. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «Alexandre Geniez remata y Jesús Herrada se viste de rojo» (en castellà). ruedalenticular, 07-09-2018. [Consulta: 1r febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats.com
# Christophe Rinero

Christophe Rinero (Moissac, 29 de desembre de 1973) va ser un ciclista francès, professional del 1996 al 2008.
En el seu palmarès destaca el Tour de l'Avenir de 1998 i la classificació general de Gran Premi de la muntanya del Tour de França de 1998.

## Palmarès

* 1993
** 1r als Boucles del Tarn
* 1995
** 1r al Tour de la Dordonya
* 1996
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Ain
* 1998
** 1r del Gran Premi de la Muntanya del Tour de França
** 1r al Tour de l'Avenir i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi del Midi Libre
** Vencedor d'una etapa del Tour del Llemosí
* 2002
** Vencedor d'una etapa del Tour del Llemosí

### Resultats al Tour de França

* 1997. 115è de la classificació general
* 1998. 4t de la classificació general. 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 1999. 79è de la classificació general
* 2001. Abandona (7a etapa)
* 2004. 92è de la classificació general
* 2006. 41è de la classificació general
* 2007. 77è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1997. Abandona
* 1999. Abandona

## Referències

* ↑ «Christophe RINERO» (en francès). Museo del Ciclismo. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «Richard Virenque: «Fui el chivo expiatorio del caso Festina, deberían pedirme disculpas»» (en castellà). Jot Down Sport, 12-09-2024. [Consulta: 1r febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2016-09-24 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it
* Christophe Rinero a ProCyclingStats
# Quentin Pacher

Quentin Pacher (Liborna, Gironda, 6 de gener de 1992) és un ciclista francès, professional des del 2015. Actualment corre a l'equip Groupama-FDJ. La seva única victòria com a professional la va aconseguir el 2018 al Tour de Savoia Mont Blanc.

## Palmarès

* 2012
** Vencedor d'una etapa a la Ronda de l'Isard d'Arieja
* 2013
** 1r al Tour des Landes
* 2018
** Vencedor d'una etapa al Tour de Savoia Mont Blanc

### Resultats al Tour de França

* 2020. 53è de la classificació general
* 2021. 35è de la classificació general
* 2023. 63è de la classificació general
* 2024. 46è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2022. Abandona (18a etapa)
* 2024. 21è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Quentin PACHER» (en anglès). UCI. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «Quentin Pacher : « Attaquer c'est ce qui me motive »» (en francès). Direct-Velo, 24-06-2018. [Consulta: 1r febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Quentin Pacher a ProCyclingStats
# José Luis Acciari

José Luis Acciari (San Miguel, 29 de novembre de 1978) és un futbolista professional argentí, que ocupa la posició de migcampista. Té la doble nacionalitat italiana.
Al seu país va destacar al Banfield i Estudiantes, fins que el 2001 va arribar a la competició espanyola al fitxar pel Reial Múrcia. Acciari seria titular en l'esquadra durant els primers cinc anys, inclosa una campanya a primera divisió, fins que la temporada 06/07 passa a la suplència. Després d'una cessió al Córdoba CF, el 2008 recala a l'Elx CF, on recupera la titularitat i al Girona Futbol Club.

## Referències

* ↑ «JOSE LUIS ACCIARI | Volante | Argentina». [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ Muñoz, Rubén «Acciari, 9 años de leyenda» (en castellà). , 27-07-2015.