OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Woman to Woman

Woman to Woman és una adaptació cinematogràfica de l'obra teatral homònima de Michael Morton. Existeixen altres pel·lícules amb idèntic títol. No es conserva cap còpia coneguda d'aquesta pel·lícula que es dona per perduda. S'han conservat les fotos fixes del rodatge i la publicitat. L'Agost de 2010, la pel·lícula va desaparèixer del BFI Nacional Archive, i és llistat com una de les 75 més buscades del BFI de les pel·lícules perdudes del British Film Institute.
L'estrella americana Betty Compson va guanyar l'astronòmica xifra de 1000 dòlars per setmana.
Hitchcock va conèixer la seva futura dona, Alma Reville, mentre treballava en aquesta pel·lícula.

## Argument

Un militar anglès de permís a París té una aventura amb una corista francesa de qui està enamorat. Acabat el permís torna al front, on és greument ferit. Com a conseqüència, perd la memòria i oblida per complet la corista. Acabada la guerra, torna a Anglaterra i es casa amb una dama de l'alta societat. Tot va bé però la corista reapareix en la seva vida amb un presumpte fill d'ambdós.

## Repartiment

* Betty Compson: Louise Boucher / Deloryse
* Clive Brook: David Compton / David Anson-Pond
* Josephine Earle: Mrs. Anson-Pond
* Marie Ault: Henrietta
* Myrtle Peter: Davy
* A. Harding Steerman: Doctor
* Tom Coventry
* Aubrey Fitzgerald
* Donald Searle
* Madge Tree
* George Turner
* Henry Vibart
* Victor McLaglen: Nubian Slave (no surt als crèdits)

## Referències

* 1 2 «Woman to Woman / BFI Most Wanted». British Film Institute.

## Enllaços externs

* A Silent Era
# Bernardino Graña Villar

Bernardino Graña Villar (Cangas, 27 de setembre de 1932 - Nigrán, 18 de gener de 2025) va ser un escriptor gallec. Des de jove va formar part del Consell de Redacció de la revista poètica Alba. Va participar també com articulista a La Noche i Faro de Vigo, a més de col·laborar com assagista en altres publicacions. En 1958 va participar en la creació del grup literari Brais Pinto a Madrid i va ser impulsor i primer president de l'Associació d'Escriptors en Llengua Gallega (AELG). En 2006 va obtenir o Premi Eixo Atlàntic de narrativa gallega i portuguesa per la seva primera novel·la, Protoevanxeo do neto de Herodes. Tota la seva obra està escrita en gallec.

## Obra publicada
### Poesia

* Poema do home que quixo vivir (1958)
* Profecía do mar (1966)
* Non vexo Vigo nin Cangas (1975)
* Se o noso amor e os peixes... (1980)
* Sima-Cima do voar tolo (1984)
* Himno verde (1992)
* Sen sombra e sen amor (2004)

### Teatre

* Vinte mil pesos crime (1962)
* Sinfarín contra don Perfeuto (1975)
* Os burros que comen ouro nunca cabalos serán (1992).

### Narrativa juvenil

* Fins do mundo (1974)
* O león e o paxaro rebelde (1991)
* Planeta dos ratos tolos (1990)
* Xan Guindán, capitán (1991)
* Oso mimoso (1992)
* Namoro de lobo Pipo na escola de don Perico (1992)
* O gaiteiro e o Rato Pérez (1994, premio Merlín)
* Xan Guindán, mensaxeiro (1994)
* Cristo e San Pedro, peregrinos (1994)
* Rata linda de Compostela (1994)
* O lobo e o grilo (1995)
* Contra o león covarde (1995)
* Xan Guindán e os Salvaxes (1995)
* Xan Guindán mensaxeiro (1997)
* O quirico lambón (Xerais 1997)

### Narrativa

* Protoevanxeo do Neto de Herodes (2006) Premio Eixo Atlántico

## Referències

* ↑ «Muere el poeta Bernardino Graña a los 92 años» (en espanyol europeu), 18-01-2025. [Consulta: 30 gener 2025].
* ↑ «Bernardino Graña». [Consulta: 30 gener 2025].
# Candelera

La Candelera és el nom popular amb el qual es coneix la festa cristiana del ritu de la presentació del nen Jesús al temple de Jerusalem, així com la purificació de la seva mare, segons obliga la llei jueva.
Aquesta festa se celebra quaranta dies després de Nadal, el 2 de febrer; tot i que, en els seus orígens, la festa era el 14 de febrer, quaranta dies després de l'Epifania. A Valls se celebren cada deu anys les Festes Decennals de la Mare de Déu de la Candela, i des del 1851, a Molins de Rei se celebra un mercat i una fira agrícola, la Fira de la Candelera. La Candelera coincideix amb el dia de la Marmota a Pennsilvània.
La celebració de la Candelera va ser introduïda a la litúrgia cristiana pel papa Gelasi I l'any 496 com a continuació de diverses tradicions gregues i romanes que se celebraven per aquestes dates. Justinià la introduí a Constantinoble al segle vi, des d'on s'estengué per Orient i més tard per Occident. Segons la tradició, abans de la missa major, es beneïxen candeles.
A Catalunya, la diada es considera el dia per desmuntar el pessebre i, per tant, el moment en què es dona per tancat el cicle de Nadal. El dia de la Candelera segons la cultura popular, és plausible fer un pronòstic, a mitjà termini, per saber si l'hivern ha de continuar. Així, segons una dita popular «si la Candelera plora, l'hivern és fora; si la Candelera riu, l'hivern és viu». És a dir que, si no plou, l'ambient hivernal continuarà.

## Referències

* 1 2 3 4 «la Candelera | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 juny 2021].
* ↑ «La Candelera. Entre el ritus i la festa. Calendari l'Ermità», 02-02-2018. [Consulta: 15 gener 2022].
* 1 2 324cat. «La Candelera i la marmota contradiuen els pronòstics meteorològics», 02-02-2020. [Consulta: 23 juny 2021].
* 1 2 Capmany, Aureli. Costums i tradicions catalanes. Barcelona: Laia, 1982, p. 17. ISBN 84-7222-792-8.
# Coroide

La coroide és una làmina de color marró fosc que mesura 0,25 mm en la part posterior de l'ull i 0,1 mm en l'anterior. Es localitza entre l'escleròtica i la retina. Forma part de l'úvea.

## Capes de la coroide

La coroide està formada des de fora cap a dins por tres capes diferents:
* Capa supracoroidal. És una capa de teixit conjuntiu format per laminilles on trobem fibres elàstiques, col·lagen i fibroblasts.
* Estroma o làmina vascular. Ocupa la major part i és la que dona la vascularització de la coroide. La seva vascularització és l'encarregada de donar els nutrients a la retina.
* Membrana de Bruch. Correspon a una làmina basal on descansen els capil·lars sanguinis. Sota aquesta capa hi trobem l'epiteli pigmentari de la retina.

## Supracoroide

Espai potencial entre l'escleròtica i la retina que és travessat per primes laminetes o cordons que uneixen l'esclerótica a la coroide. Aquestes làmines formen l'epicoroide, on es troben els espais limfàtics epicoroidals, els vasos ciliars posteriors llargs i curts i els nervis en el seu camí cap a la part anterior de l'ull. La majoria dels vasos sanguinis disminueixen en grandària, passant solament a la part anterior els gots de major grandària
Les laminetes estan compostes per grans melanòcits aplanats dispersos entre elements de teixit conjuntiu com col·lagen, fibroblasts, macròfags o plasmòcits. Les laminetes de la supracoroide s'estenen en profunditat per a envoltar els vasos de tota la coroide.

## Patologia

Coroïditis i panuveïtis

## Vegeu també

* Ull
* Retina
* Escleròtica
# Carlos Mauricio Funes Cartagena

Carlos Mauricio Funes Cartagena (San Salvador, 18 d'octubre de 1959 — Managua, 21 de gener de 2025) va ser un periodista i polític salvadoreny. Va ser el president d'El Salvador.

## Biografia

Funes realitzà els estudis de primària i secundària al Col·legi Externado San José, i es llicencià en Lletres a la Universidad Centroamericana José Simeón Cañas (UCA). L'any 1986 va començar la seva pràctica periodística com a reporter del Noticiero Tele 10, programa de la televisió estatal Canal 10. Des de 1987, i per un període de quatre anys, va treballar a Al Día, espai informatiu de Canal 12, tenint sota la seva responsabilitat la font parlamentària (cobertura de l'Assemblea Legislativa).
El 10 d'octubre de 2007, Alejandro Funes, fill primogènit de Mauricio Funes, va morir a França. Segons fonts policíaques parisenques, el jove de 27 anys fou atacat per un home d'origen marroquí als afores del Museu del Louvre. Alejandro Funes estava estudiant fotografia a París.

### President d'El Salvador

Es convertí en el primer president d'esquerres del país, després de guanyar en les eleccions presidencials d'El Salvador de 2009 amb un 51,3% dels vots al candidat d'ARENA, Rodrigo Ávila.
El novembre de 2009, el president Funes va haver d'afrontar el desastre natural que va afectar molt les comunitats de Cuscatlán, San Salvador i San Vicente com a conseqüència de la pluja provocada per l'huracà Ida.

### Exili a Nicaragua

El 2016, sent investigat per la Fiscalia salvadorenca, Mauricio Funes va exiliar-se amb la seva família a Nicaragua sota la protecció de Daniel Ortega. La Fiscalía General de la República va emetre en 2019 ordre de detenció en contra seu per corrupció, rentat de diners i actius i encobriment, pel desviament de 351 milions de dòlars durant el seu govern sent condemnat a 8 anys de presó en 2024, després de ser condemnat en maig de 2023 a 14 anys de presó per negociar amb pandilles durant el seu mandat, i en un altre juici va ser condemnat per enriquiment il·lícit i sentenciat a retornar més de 400.000 dòlars.

## Referències

* ↑ (castellà) El candidato es Mauricio Funes, no es el FMLN Arxivat 2008-10-13 a Wayback Machine., La Prensa Gráfica, 25 de març 2008 (data d'accés: 20-03-09).
* ↑ (castellà) Familia confirma muerte de Alejandro Funes Arxivat 2012-01-13 a Wayback Machine., La Prensa Gráfica, 11 d'octubre 2007 (data d'accés: 20-03-09).
* ↑ El candidat de l'antiga guerrilla de l'FMLN, Mauricio Funes, guanya al Salvador, 3cat24.cat, 16 de març 2009 (data d'accés: 20-03-09).
* ↑ «Cuscatlán, San Salvador i San Vicente com a conseqüència de la pluja provocada per l'huracà Ida.» (en castellà). La Vanguardia, 09-11-2009. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ Miranda Aburto, Wilfredo. «Muere el expresidente de El Salvador Mauricio Funes bajo la protección de Daniel Ortega en Nicaragua» (en castellà). El País, 22-01-2025. [Consulta: 28 gener 2025].
* ↑ Alemán, Marcos. «El expresidente de El Salvador Mauricio Funes es condenado a 8 años de cárcel por lavado de dinero» (en castellà). Los Angeles Times, 26-06-2024. [Consulta: 28 gener 2025].

## Enllaços externs

* Biografia al CIDOB (castellà)
# Dendroma

Dendroma és un gènere d'ocells de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Plegafulles daurat (Dendroma rufa Vieillot, 1818)
* Plegafulles ala-roig (Dendroma erythroptera Sclater, PL, 1856)

## Referències

* ↑ «Dendroma Swainson, 1837» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ «Dendroma (Dendroma sp.) - Avibase». [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ «Ovenbirds, woodcreepers – IOC World Bird List». [Consulta: 22 gener 2025].
# Plàtan de la Font de l'Esquerda

El Plàtan de la Font de l'Esquerda (Platanus hybrida) és un plàtan que es troba al Parc de la Serralada Litoral, el qual és catalogat com a arbre singular del municipi d'Alella.

## Descripció

El seu diàmetre d'1 metre el superen pocs arbres del Parc. A poca alçària el tronc ja es divideix en tres potents branques que formen una mena de trident. La capçada sobresurt clarament per damunt de la resta d'arbres que l'envolten, tal com es pot comprovar des d'algun indret elevat en acostar-s'hi per qualsevol dels camins que menen a la font.

## Localització

És ubicat a Alella i en el petit replà que hi ha davant de la Font de l'Esquerda. Coordenades: x=439338 y=4595463 z=239.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 103.

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine.
* Wikiloc
# Ratpenat nassut petit

El ratpenat nassut petit (Leptonycteris yerbabuenae) és una espècie de ratpenat de la família dels fil·lostòmids.

## Taxonomia

Tot i que actualment és considerat una espècie, inicialment el ratpenat nassut petit fou considerat una subespècie del ratpenat nassut de Curaçao. Els amants dels ratpenats sovint es refereixen a aquesta espècie simplement amb el nom de Leptos, donat que són els més coneguts del seu gènere.

## Descripció

Els adults tenen el pelatge de color marró groguenc o gris a l'esquena, amb el ventre de color marró òxid. Té la cua curta i les orelles petites. Com tots els membres de la seva família, té una protuberància triangular que sobresurt de les fosses nasals.

## Distribució i hàbitat

Viuen en coves o mines abandonades al Salvador, Guatemala, Hondures, Mèxic i als Estats Units. Dins dels Estats Units, viu a Califòrnia, Arizona i Nou Mèxic.

## Comportament

A l'estiu migren cap als Estats Units, on donen a llum una única cria durant el maig. Passen l'hivern a Mèxic, on té lloc l'aparellament. Alguns no migren al nord i donen a llum a l'hivern, presumiblement després d'haver-se aparellat a l'estiu i d'un període de gestació d'uns 6 mesos.
Són importants pol·linitzadors de les plantes de les quals s'alimenten.

## Dieta

S'alimenta principal del nèctar de plantes com el saguaro, l'atzavara i altres espècies del gènere Agave.

## Referències

* 1 2 Ceballos, G., T. Fleming, C. Chavez, J. Nassar «Population dynamics of *Leptonycteris curasoae*(Chiroptera: Phyllostomidae) in Jalisco, Mexico». Journal of Mammalogy, vol.78, 1997, pp.1220-1230. (anglès)
* 1 2 Fleming, T., A. Nelson, V. Dalton «Roosting behavior of the lesser long-nosed bat, *Leptonycteris curasoae*». Journal of Mammalogy, vol.79, 1998, pàg. 147-155. (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Santuari de la Mare de Déu del Mont Carmel

El Santuari de la Mare de Déu del Mont Carmel és un edifici religiós situat al turó d'en Mora, actualment turó del Carmel, al barri del Carmel del districte d'Horta-Guinardó de Barcelona.

## Història

S'obrí al culte públic l'11 d'abril de 1864 com a ermita, prop del camí que venia de Gràcia i que després seria la carretera del Carmel. La construí entre 1860 i 1864 l'ermità Miquel Viladoms, sota l'advocació de la Mare de Déu del Carme. Viladoms fou violentament assassinat dins de la capella, que durant uns anys va quedar abandonada. A partir de 1890 hi residí mossèn Jaume Moré, que tenia cura espiritual dels pocs habitants de la zona, sota la dependència parroquial de Sant Joan d'Horta.
A l'inici del segle xx, era un lloc molt concorregut per fer-hi aplecs, fontades, concerts musicals, especialment de l'orfeó L'Estrella del Carme, i celebracions religioses, amb gent vinguda de Gràcia i Sant Martí de Provençals, sobretot.
El 1913 el Patronato Popular de Cultura y Beneficencia de Nuestra Señora del Monte Carmelo, va convèncer mossèn Moré de traslladar-se a viure a Can Grau i oficiar la missa a la capella particular de la finca, deixant de fer-ho a l'ermita del Carmel, fins que el 1930 s'erigí l'església de Santa Teres de Jesús, perquè la capella havia quedat petita pel creixement del barri, i el mossèn tornà a l'ermita. El 1930 fou elevada a capella. A partir de la dècada de 1940 va ser molt freqüentada per la quantitat de persones que van anar a viure per aquella zona.
L'any 1962 es va establir com a parròquia. Amb el temps, a més de la seva tasca religiosa, la nova parròquia s'implicà profundament en la vida del barri, realitzant una gran tasca en terrenys com la sanitat, l'educació i la cultura, i implicant-se en les reivindicacions del barri a nivell de serveis i infraestructures. Atès la petita mida de la capella, que només podia acollir a trenta persones, entre 1985 i 1988 es construí una nova església, obra dels arquitectes Francesc de Paula Daumal i Domènech i Miquel Campos i Pascual, amb un disseny més contemporani. El nou edifici fou inaugurat el 16 de juliol de 1988 per l'arquebisbe de Barcelona, Narcís Jubany.

## Referències

* 1 2 3 «Església de la Mare de Déu del Carmel». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. Barcelona: Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 2 maig 2014].
* 1 2 3 Bou Roura, Lluís M.; Gimeno Cases, Eva. El Carmel ignorat. Història d'un barri impossible. Barcelona: Agència de Promoció del Carmel i entorns, 2007, p. 42 – 46.
* ↑ «Santuari del Carmel». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. [Consulta: 4 gener 2013].
# La Pubilla (arbre)

El Suro de la Pubilla o simplement La Pubilla és un exemplar singular d'alzina surera (Quercus suber) situat al municipi de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà). L'any 2000 fou declarat arbre monumental per la Generalitat de Catalunya (matrícula AM 02.102.01).
Es tracta d'un arbre de grans dimensions, molt rabassut de soca, el més gruixut que s'ha mesurat a Catalunya. En el moment de la seva declaració feia 14 metres d'alçària i un volt de canó de 5,27 m. S'estima que la seva edat és d'un mínim de 250 anys i avui és un arbre senil que ja ha parat de créixer. Va ser batejat amb el nom de "la Pubilla" per tal que fos la parella de “l'Hereu”, una altra surera de mida semblant que es trobava al camí de les Creus, abatuda ja fa anys.
S'explica que a mitjan segle XX al seu peu hi havia un hort i una petita deu, possible origen dels nutrients i el mulladiu que li han permès d'assolir aquesta grandària. Quan estava en ple rendiment produïa de 14 a 15 quintars de suro, pelant-ne el tronc fins als 6 m d'alçada. La darrera lleva de què es té constància és de l'any 2001.
Per arribar-hi cal prendre la carretera de Maçanet a la Vajol. A uns 500 m es troba una zona de prats i a continuació cal seguir en direcció sud-est fins a la finca de Can Vinyes. Des d'aquí, seguir el camí en direcció sud-est, tombar al primer trencall a l'esquerra per un camí de baixada que ens mena al cap de 100 m fins a la Pubilla, que queda al marge dret del camí.

## Referències

* ↑ «La Pubilla». Arbres monumentals. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2019-02-12. [Consulta: 19 març 2020].
* ↑ «Els arbres singulars i monumentals». Pere Roura i Sabà. [Consulta: 19 març 2020].

## Enllaços externs

* «Suro de la Pubilla». Consorci Salines Bassegoda. Arxivat de l'original el 2020-03-19. [Consulta: 19 març 2020].
# Alaungpaya

Alaungpaya (Moksobomyo, actual Myanmar, 1714 — Kin-ywa, actual Myanmar, 13 d'abril de 1760) va ser un sobirà de Birmània El 1752 Alaungpaya desafià el restaurat Regne de Hanthawaddy que acabava d'enderrocar al Regne de Taungoo, i que fundà la dinastia que portà el seu nom. El 1759, les forces d’Alaungpaya havien reunit tota Birmània (i Manipur) i expulsaven els francesos i els britànics que havien proporcionat armes a Hanthawaddy.

## Referències

* ↑ «Alaungpaya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Phayre, Lt. Gen. Sir Arthur P.. History of Burma (en anglès). 1967. London: Susil Gupta, 1883, p. 153.
# El Viver (Argentona)

El Viver és una obra noucentista d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Gran casal noucentista de planta rectangular, amb soterrani, planta baixa, pis i golfes.
Les obertures són simètriques, amb reixes a la planta baixa i balconeres al pis. El coronament és de balustrades. L'entrada principal està sota un porxo sostingut amb columnes, amb una balustrada i estàtues.
Aquest immoble també té protecció arqueològica en la fitxa Q3-16 de Catàleg de patrimoni arquitectònic, arqueològic, paisatgístic i ambiental.

## Referències

* 1 2 3 «El Viver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Armat (pel·lícula)

Armat. La gran conspiració americana és una pel·lícula d'acció del 2018 escrita i dirigida per Mario Van Peebles. És protagonitzada per Van Peebles i William Fichtner. S'ha doblat al català.
La pel·lícula es va estrenar el 14 de setembre de 2018. La distribució dins dels Estats Units va anar a càrrec de GVN Releasing, mentre que a la resta de països se'n va ocupar Hannibal Pictures.

## Premissa

En Chief, un mariscal estatunidenc nascut el 4 de juliol, queda traumatitzat després de liderar agents encoberts en una incursió que surt terriblement malament. Exclòs per boig per molts, en Chief està convençut que va estar exposat a productes químics durant l'atac que estan afectant la seva ment. Els símptomes del cap inclouen la sensació d'estar envoltat o cobert de paneroles. Quan el comença a visitar el seu antic membre de l'equip, en Jonesie, tem que la ira i la inestabilitat d'en Jonesie facin mal als qui l'envolten.

## Repartiment

* Mario Van Peebles com a Chief
* William Fichtner com a Richard
* Ryan Guzman com a Jonesie
* Columbus Short com a Turell
* Dionne Warwick com a Shirley
* Laz Alonso com a Jessie
* Charles Halford com a Meth
* Eugene Cordero com a Himself
* Lane Garrison com a Merc
* Jemma Dallender com a Grace
* Brad Carter com a Shep/Stew

## Referències

* ↑ «Armat. La gran conspiració americana». Goita què fan ara, 2018. [Consulta: 11 novembre 2022].
* ↑ Busch, Anita. «Mario Van Peebles' ‘Armed’ Acquired By Hannibal Pics, GVN For Theatrical Release». Deadline, 07-09-2017. [Consulta: 2 febrer 2018].
# A.C.T

A.C.T és un grup suec de rock progressiu format el 1995 amb el nom de ‘Fairyland’, a Malmö. El grup ha tingut alguns canvis de components, i actualment el componen Herman Saming (veu), Ola Andersson (guitarra i veu), Peter Asp (baix i veu), Jerry Sahlin (teclat i veu) i Thomas Lejon (bateria).

## Història

Al principi eren Ola Andersson, Peter Asp, Jerry Sahlin, Tomas Erlandsson (bateria) i Jens Appelgren (veu). El grup es deia Fairyland i eren estudiants d'una escola de música de Malmö. Després de diferents canvis, van canviar el seu nom cap a A.C.T l'any 1995. El 1996 A.C.T va accedir a la final d'un concurs musical suec, tot i que no varen guanyar.
El 1997 A.C.T van enregistrar una nova demo i el grup va fer una gira extensa per la Suècia, enregistrant el seu primer disc, ‘Today’s Report’, el 1999. Després de treure el disc, A.C.T va fer una gira pels països escandinaus amb el grup de rock progressiu Saga.
El 2001 varen treure el segon disc, anomenat ‘Imaginary Friends'. Enregistrat tenint com a mànager en Graham Collins d'AAUK; posteriorment, varen fer una gira europea obrint pels Fish. El 2003 surt el tercer disc d'A.C.T, ‘Last Epic’, i el grup feu una gira amb el cantant de Genesis Ray Wilson.
El 2006 A.C.T signà amb el segell InsideOut i publicà al mercat el disc ‘Silence’. InsideOut ha publicat de nou els tres primers discs com a edicions especials, amb cançons extra i llibrets.

## Discografia

El grup ha publicat els següents discos d'estudi:
* Today's Report (1999)
* Imaginary Friends (2001)
* Last Epic (2003)
* Silence (2006)
* Circus Pandemonium (2014)
I el següent DVD en directe:
* Trifles and Pandemonium (2016)

## Referències

* ↑ ProgArchives' A.C.T Article
* ↑ «A.C.T interview». Arxivat de l'original el 2008-08-21. [Consulta: 23 novembre 2010].
* ↑ «InsideOut artist page». Arxivat de l'original el 2010-12-31. [Consulta: 23 novembre 2010].

## Enllaços externs

* A.C.T - Lloc web oficial
* Entrevista a Jerry Sahlin Arxivat 2010-08-30 a Wayback Machine. (italià)