OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lotten Arnoldson

Charlotta (Lotten) Fredrika Arnoldson, (Estocolm, 9 de febrer, 1859 - Idem. 8 d'octubre, 1904), va ser una actriu sueca.
Lotten Arnoldson era filla del cantant d'òpera Oscar Arnoldson i Fredrika Dorotea Dag. Va debutar al "Royal Dramatic Theatre" com Maritana a Don César de Bazan de Jules Massenet, el 5 de novembre de 1879. Després va ser contractada per Emil Hillberg al "Stora Teatern" de Göteborg, per Ludvig Josephson i Victor Holmquist al "Nya Teatern", i després per la companyia de teatre d'Albert Ranft.

## Fonts

* Charlotte (Lotten) Fredrika Arnoldson i Johannes Svanberg, Royal Els teatres durant mig segle 1860-1910 (1917)
# Matriu triangular

Una matriu A de n×m elements:
    $A=(a_{i,j})={\begin{pmatrix}a_{1,1}&a_{1,2}&a_{1,3}&\cdots &a_{1,m}\\a_{2,1}&a_{2,2}&a_{2,3}&\cdots &a_{2,m}\\a_{3,1}&a_{3,2}&a_{3,3}&\cdots &a_{3,m}\\\vdots &\vdots &\vdots &\ddots &\vdots \\a_{n,1}&a_{n,2}&a_{n,3}&\cdots &a_{n,m}\\\end{pmatrix}}\in {\mathcal {M}}_{n\times m}$
és triangular superior, quan és una matriu quadrada (n=m) i $a_{i,j}=0$ per a tot i>j i $i,j\in \{1,2,3,\dots ,n\}$. És a dir, té la forma
    $A={\begin{pmatrix}a_{1,1}&a_{1,2}&a_{1,3}&\cdots &a_{1,n-1}&a_{1,n}\\0&a_{2,2}&a_{2,3}&\cdots &a_{2,n-1}&a_{2,n}\\0&0&a_{3,3}&\cdots &a_{3,n-1}&a_{3,n}\\\vdots &\vdots &\vdots &\ddots &\vdots &\vdots \\0&0&0&\cdots &a_{n-1,n-1}&a_{n-1,n}\\0&0&0&\cdots &0&a_{n,n}\\\end{pmatrix}}$
En cas contrari, si és quadrada però $a_{i,j}=0$ per a tot i<j i $i,j\in \{1,2,3,\dots ,n\}$, aleshores A és una matriu triangular inferior que té la forma:
    $A={\begin{pmatrix}a_{1,1}&0&0&\cdots &0&0\\a_{2,1}&a_{2,2}&0&\cdots &0&0\\a_{3,1}&a_{3,2}&a_{3,3}&\cdots &0&0\\\vdots &\vdots &\vdots &\ddots &\vdots &\vdots \\a_{n-1,1}&a_{n-1,2}&a_{n-1,3}&\cdots &a_{n-1,n-1}&0\\a_{n,1}&a_{n,2}&a_{n,3}&\cdots &a_{n,n-1}&a_{n,n}\\\end{pmatrix}}$
Per exemple, amb n = 3, la següent matriu és triangular superior:
    ${\begin{pmatrix}1&4&2\\0&3&4\\0&0&1\\\end{pmatrix}}$
i la següent és triangular inferior:
    ${\begin{pmatrix}1&0&0\\2&8&0\\4&9&7\\\end{pmatrix}}$
Se solen fer servir les lletres U i L, respectivament, ja que U és la inicial de "upper triangular matrix" i L de "lower triangular matrix", els noms que reben aquestes matrius en anglès.
En general, es poden realitzar les operacions en aquestes matrius en la meitat de temps.

## Propietats de les matrius triangulars

* Una matriu triangular superior e inferior sempre diagonalitza en una base de vectors propis.
* El producte de dues matrius triangulars superiors (inferiors) és una matriu triangular superior (inferior).
* La transposada d'una matriu triangular superior és una matriu triangular inferior i viceversa.
* El determinant d'una matriu quadrada triangular és el producte dels elements de la diagonal.
* Una matriu triangular és invertible si i només si tots els elements de la diagonal són diferents de zero. En aquest cas, la matriu inversa d'una matriu triangular superior (inferior) és una matriu triangular superior (inferior).
* Els valors propis d'una matriu triangular són els elements de la diagonal principal.

## Referències

* ↑ «matriu triangular | enciclopèdia.cat». [Consulta: 3 gener 2019].
* ↑ «Matriz triangular (superior e inferior)». [Consulta: 8 abril 2019].

## Vegeu també

* Matriu simètrica
* Matriu antisimètrica
# Carlos Valcárcel y Ussel de Guimbarda

Carlos Valcárcel y Ussel de Guimbarda (Mula (Múrcia), 9 de setembre de 1819 - Madrid, 3 d'abril de 1903) fou un militar i polític espanyol, almirall de l'Armada Espanyola i ministre de Marina sota el regnat d'Alfons XII d'Espanya.

## Biografia

El seu pare era un alferes de navili originari de Cartagena. Ingressà a l'Escola Naval Militar i el 1837 fou nomenat guardiamarina. El 1846 fou ascendit a tinent de navili i comandà el falutx Aníbal i els bergantins Isabel II i Escipión, amb els quals intervingué en els incidents de Barcelona de 1852. Després fou destinat a Cuba, on el 1857 és ascendit a capità de fragata i destinat al port de Matanzas. El 1864 serà ascendit a capità de navili i participarà en la Guerra hispanosudamericana, on prendrà part activa en el bloqueig dels ports de Valparaíso i El Callao. Per aquestes accions el 1866 fou ascendit a brigadier i el 1869 a contralmirall.
Després participaria també en la tercera guerra carlina, després de la qual fou guardonat amb la creu llorejada de Sant Ferran. El 1881 fou ascendit a contralmirall i fou destinat a la posta de l'Havana i després a Cartagena. El 13 d'octubre de 1883 fou cridat per José de Posada Herrera perquè formés part del seu govern com a Ministre de Marina, càrrec que va mantenir fins a gener de 1884. El 1893 fou nomenat senador vitalici i el 1899 ascendit a almirall.
Va morir el 3 d'abril de 1903 d'un atac d'urèmia poc després de rebre l'Orde del Toisó d'Or. Endemés ha rebut, entre altres condecoracions, la Creu de Carles III, Creu de Sant Hermenegild, la Gran Creu del Mèrit Naval i la Gran Creu d'Isabel la Catòlica.

## Referències

* ↑ Carlos Valcárcel y Ussel de Guimbarda Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. a "Personajes de Mula"
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Biografia a xtec.es
Càrrecs públics :
| Precedit per: Rafael Rodríguez de Arias y Villavicencio | Ministre de Marina 1883-1884 | Succeït per: Juan Bautista Antequera y Bobadilla |
# Daria Dorosh

Daria Dorosh (Busk, 1943) és una artista, educadora i activista.
Nascuda a Ucraïna, viu i treballa a la ciutat de Nova York des de 1950. És una de les cofundadores, el 1972, d'Artists in Residence (AIR Gallery), la primera galeria cooperativa totalment femenina dels Estats Units. El treball de Dorosh va formar part de l'exposició inaugural a AIR. Dorosh va estudiar art a la Cooper Union School of Art and Architecture i moda al Fashion Institute of Technology.
Dorosh va treballar a la facultat de l'Institut de Tecnologia de la Moda des del 1969 fins al 2014 i ha rebut nombroses beques i premis pel seu treball com a artista individual, inclosa una beca National Endowment for the Arts Design Arts, una beca per a artistes individuals de Delaware Valley Arts Alliance i un ArtTable, premi d'honor d'artista en el 30è aniversari.
Les primeres exposicions de Dorosh incloïen petites aquarel·les. Les seves altres obres són interseccions d'art, moda i tecnologia. Dorosh examina els patrons culturals que apareixen a través de les diverses disciplines. Ella crea obres que qüestionen "la relació entre una obra d'art, el seu espectador i l'anomenat espai real en què tots dos s'enfronten". Dorosh també utilitza impressions digitals en la seva obra.
La seva obra es troba a la col·lecció de l'⁣Smithsonian American Art Museum.
La seva imatge s'inclou a l'icònic cartell de 1972 Some Living American Women Artists de Mary Beth Edelson.

## Referències

* ↑ «New interactive, online destination for and about women visual artists being launched for Women's History Month». University City Review. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ Irish, Anni. «ArtSlant - Catching Up with A.I.R. Gallery: An Advocate for Women Artists for Over 40 Years». ArtSlant. Arxivat de l'original el 2017-01-02. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ Swartz, Anne K. «Artists in Residence (A.I.R. Gallery)». A: Marter. The Grove Encyclopedia of American Art. 1. Oxford University Press, 2011, p. 151. ISBN 9780195335798.
* ↑ Beck, Martin. «Alternative: Space». A: Ault. Alternative Art, New York, 1965-1985. University of Minnesota Press, 2002, p. 263. ISBN 9780816637942.
* ↑ «Daria Dorosh, Ph.D». Fashion Lab in Process. [Consulta: 30 març 2016].
* ↑ «Paintings, Drawings, Constructions, Sculpture Featured in Exhibition». , 20-01-1973.
* ↑ Liggett, Brit. «Daria Dorosh Upcycles Clothing to Relate Fashion to Digital Culture». Ecouterre, 14-02-2010. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ «Daria Dorosh» (en anglès americà). The CREATE_space. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ «Linda Lauro-Lazin, Marshall Reese, Daria Dorosh». Clocktower. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ Raynor, Vivien «Bryson Burroughs, Work Inspired by Myth». , 02-03-1984.
* ↑ «While You Were Texting». , 2016.
* ↑ «Daria Dorosh». Smithsonian American Art Museum. [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ «Some Living American Women Artists/Last Supper». Smithsonian American Art Museum. [Consulta: 23 gener 2022].
# Ermita de la Damunt

L'ermita de la Damunt és un edifici de Folgueroles (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una capella situada al nord-est de la població. És de planta de nau única amb la capçalera lleugerament arrodonida. La façana és llisa i el capcer és coronat per un campanar torre i d'espadanya al cim el qual conserva només una campana. Al damunt hi ha una bola de pedra i un penell. El portal és d'arc de mig punt amb un trencaaigües motllurat que descansa sobre uns pilars rectangulars. Al damunt i a la torre s'hi obren dues finestres d'esqueixades. A la part d'esquerra de la nau s'hi adossa una capella. L'interior, després de la restauració, és auster. Materials constructius: pedra unida amb morter de calç, la façana és arrebossada i les obertures de pedra picada. L'estat de conservació és força bo.

## Història

Les primeres notícies de la capella provenen d'un llegat testamentari que data de 1231 i parla de Santa Maria la Superior. Antoni Pladevall ha formulat la hipòtesi que en aquest indret es devia trobar l'antiga església parroquial de Folgueroles, la qual al pas dels segles xi i xii es degué reedificar i se situà a l'emplaçament actual. És una possibilitat reforçada pel fet que fins a l'any 1723, cada diumenge, el rector de Folgueroles anava a celebrar-hi una missa. Caldrien, però, excavacions per a saber si en aquest indret, sense que aparentment hi hagi habitatges pròxims, un dia s'hi alçà una església parroquial. De totes maneres no queda en la Capella cap element romànic. Fou reformada al segle xvii. El gran poeta folguerolenc mossèn Cinto Verdaguer va inspirar el seu poema "L'Arpa" en aquesta ermita.

## Referències

* 1 2 «Ermita de la Damunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r març 2016].
* ↑ «Ermita de la Damunt | Folgueroles.com». Arxivat de l'original el 2022-04-22. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ «Ermita de la Damunt». folgueroles.com. Arxivat de l'original el 9 de juny 2016. [Consulta: 18 maig 2016].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu de la Demunt i poema l'Arpa de mn. Cinto». [Consulta: 2018].
# Lola Pendande Mendes

Maria Dolores Pendande Mendes, coneguda esportivament com Lola Pendande, (Roquetas de Mar. 29 de març de 2000) és una jugadora de bàsquet andalusa.
Pivot, començà a jugar al Club Deportivo Roquetas Baloncesto. Debutà a la Lliga Femenina 2 primer amb l'Spar Gran Canaria i després amb el Club Bàsquet Santfeliuenc, competint tota la temporada 2018-19. Jugà a la lliga NCAA americana primer amb Utah Utes (2019-21) i després amb Miami Hurricanes (2021-23). De tornada a les competicions estatals, el maig de 2023 fitxà pel Barça CBS. Internacional amb la selecció espanyola absoluta des del maig de 2022, es proclamà subcampiona d'Europa el 2023.

## Referències

* ↑ «Lola Pendande: Quiero que mis padres se sientan orgullosos de mí» (en castellà). Canal Sur, 01-06-2022. [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «El viaje de Lola Pendande: raíces en Guinea-Bissau, racismo, March Madness, selección...» (en castellà). Marca, 29-05-2023. [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «El Barça ficha a la pívot internacional Lola Pendande» (en castellà). Mundo Deportivo, 29-05-2023. [Consulta: 5 març 2024].
* ↑ Rozas, Rubén. «La medalla soñada de Lola Pendande» (en castellà). Diario de Almería, 07-07-2023. [Consulta: 20 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Lola Pendande Mendes - Competiciones FEB
# Jordi de Juan i Casadevall

Jordi de Juan i Casadevall (l'Escala, 23 d'abril de 1967) és un advocat i polític català, diputat al Congrés dels Diputats en la VII Legislatura.

## Biografia

Llicenciat en dret per la Universitat Autònoma de Barcelona el 1990, el 1995 aprovà l'oposició al Cos d'Advocats de l'Estat i assolí la plaça d'advocat de l'Estat-Cap a Girona, alhora que fa classes a la Universitat Nacional d'Educació a Distància (UNED).
Ha estat sotssecretari d'organització del Partit Popular a Girona i vocal del comitè executiu i de la Junta Directiva del Partit Popular a Catalunya, al qual es va afiliar el 1991. Fou candidat a l'alcaldia de Girona a les eleccions municipals de 1999, i hi va ser elegit com a regidor i portaveu del Grup Popular a l'Ajuntament de Girona.
Fou elegit diputat per la circumscripció de Girona a les eleccions generals espanyoles de 2000 i ha estat secretari primer de la Comissió de Pressupostos del Congrés dels Diputats. No fou reelegit el 2004 i actualment treballa en Crowe Spain. També col·labora al diari Cinco Días.

## Obres

* Informe sobre las novedades introducidas en la nueva regulación del delito fiscal: algunas propuestas de mejora amb Miró Ayats i Vergés, ePraxis : Fundación Impuestos y Competitividad, 2013. ISBN 978-84-15529-97-2
* Per una bibliografia extensa vegeu: Obra de Jordi de Juan i Casadevall» a Dialnet.

## Referències

* ↑ CANDIDATO DEL PP El joven bólido de la nueva escudería del PP, El País, 23 de maig de 1999
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Articles de Jordi de Juan Arxivat 2015-03-26 a Wayback Machine. a Cinco Días
# Bardaï (Txad)

Bardaï (en àrab برداي, Bardāy) és una petita ciutat i oasi a l'extrem nord del Txad. És la principal ciutat de la regió de Tibesti, que va ser format en 2008 a partir del Departament de Tibesti de l'antiga regió de Bourkou-Ennedi-Tibesti.
S'hi parla la llengua tedaga, mentre que llengua dazaga n'és la llengua secundària. La ciutat es comunicada amb l'exterior per l'aeroport de Zougra. L'equip de futbol local és el club de futbol General Sal.

## Història

El primer europeu que va parlar de Bardaï fou l'explorador alemany Gustav Nachtigal. Va arribar a Bardaï el 8 d'agost de 1869, però va haver de fugir els dies 3 i 4 de setembre degut a l'actitud hostil de la població local tubu. La ciutat va ser envaïda pels turcs al voltant de 1908; cap a l'any 1911 hi tenien una guarnició de 60 homes i sis canons.
Bardaï va cridar l'atenció internacional en 1974, quan un grup rebel, dirigit per Hissène Habré, va atacar la ciutat i va capturar-hi una arqueòloga francesa, Françoise Claustre, i altres dos ciutadans europeus. Els rebels van establir aquí una estació de ràdio antifrancesa durant la guerra civil, que es va conèixer com la Veu de l'Alliberament del Txad, o Ràdio Bardaï.A principis del decenni de 1980, s'hi va establir, amb el suport militar libi, un govern d'oposició dirigit per Goukouni Oueddei. Al desembre de 1986, les forces de Habré van atacar els libis a Bardaï.

## Demografia

| | Població |
| 1993 | 1 074 |
| 2009 | 2 854 |

## Referències

* ↑ Frawley, William J. International Encyclopedia of Linguistics. Oxford University Press, 1 maig 2003, p. 492. ISBN 978-0-19-513977-8.
* ↑ Fisher, Humphrey J. Slavery in the History of Muslim Black Africa. C. Hurst & Co. Publishers, gener 2001, p. 344. ISBN 978-1-85065-524-4.
* ↑ Wright, John L. Libya, Chad and the Central Sahara. C. Hurst & Co. Publishers, 1989, p. 118. ISBN 978-1-85065-050-8.
* ↑ Hanhimäki, Jussi M. An International History of Terrorism: Western and Non-Western Experiences. Routledge, 17 gener 2013, p. 200. ISBN 978-1-136-20279-7.
* ↑ Toïngar, Ésaïe. A Teenager in the Chad Civil War: A Memoir of Survival, 1982-1986. McFarland, 1 gener 2006, p. 20. ISBN 978-0-7864-2403-0.
* ↑ West Africa. Afrimedia International, 1983, p. 170.
* ↑ The History of Western Africa. The Rosen Publishing Group, 15 gener 2011, p. 105. ISBN 978-1-61530-399-1.
* ↑ Arnold, Guy. The A to Z of Civil Wars in Africa. Scarecrow Press, 15 setembre 2009, p. 84. ISBN 978-0-8108-6885-4.
* ↑ «City Population - Population Statistics in Maps and Charts for Cities, Agglomerations and Administrative Divisions of all Countries of the World». [Consulta: 18 juliol 2020].
# Base de dades bibliogràfica

Una base de dades bibliogràfica és una base de dades de registres bibliogràfics, una col·lecció digital organitzada de referències a la literatura publicada, incloent articles de revistes i diaris, actes de conferències, informes, publicacions governamentals i legals, patents, llibres, etc. En contrast amb les entrades del catàleg de la biblioteca, una gran part dels registres bibliogràfics de les bases de dades bibliogràfiques descriuen els articles, ponències, etc., en lloc de monografies completes, i en general contenen unes descripcions prou amples en forma de paraules clau, termes de classificació de tema, o resums.
Una base de dades bibliogràfica pot ser d'un abast general o bé cobrir una disciplina acadèmica específica, com la informàtica. Un nombre significatiu de bases de dades bibliogràfiques segueixen sent privades, disponibles mitjançant una llicència dels venedors, o directament (i només) de la indexació i dels resum dels serveis que ells creen.
Moltes bases de dades bibliogràfiques evolucionen a biblioteques digitals, que proporcionen el text complet dels continguts indexats. Altres convergeixen amb bases de dades acadèmiques no bibliogràfics per a motors de cerca més complets, per a una disciplina acadèmica en concret, com Chemical Abstracts o Entrez.

## Referències

* ↑ International Encyclopedia of Information and Library Science. 2a edició. Londres: Routledge, 2003, p. 127. ISBN 0-415-25901-0.
* ↑ Kusserow, Arne; Groppe, Sven «Getting Indexed by Bibliographic Databases in the Area of Computer Science». Open Journal of Web Technologies (OJWT), 1, 2, 2014. DOI: 10.19210/OJWT_2014v1i2n02_Kusserow [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ Reitz, Joan M. «bibliographic database». A: Dictionary for Library and Information Science. Westport, Connecticut: Libraries Unlimited, 2004, p. 70. ISBN 1-59158-075-7.
# Bingshan shang de laike

Bingshan shang de laike (xinès simplificat i tradicional: 冰山上的来客, pinyin: bīng shān shàng de láikè, literalment El visitant de la muntanya de gel) és una pel·lícula musical xinesa dirigida per Zhao Xinshui i produïda el 1963 per l'estudi de cinema de Changchun. Entre els actors participants hi trobem Bai Dezhang, En Hesen i Gu Yuying, i la cançó principal s'anomena Huaer Weishenme Zhe Yanghong, creada expressament per a la pel·lícula però inspirada en el folklore tadjik. Juntament amb Wu duo Jinhua, la pel·lícula és un exemple del cinema xinés referent a les minories del país, on els personatges són representats d'una manera simpàtica i folklòrica, ballant i cantant tot i que el rerefons de la trama siga fosc.
Bing shan shang de laike conta la història de dos joves tadjik de Xinjiang, un d'ells soldat de l'Exèrcit Popular d'Alliberament, i l'altra una bonica jove que realment estava interpretada per una actiu uigur. Tot i la trama romàntica, el rerefons de la pel·lícula parla d'espionatge, ja que l'estimada que el jove Amir creu haver retrobat, ha estat suplantada per una espia del Guomindang.
En l'aspecte musical, predomina l'ús del rawap, un instrument típic de la zona on es desenvolupa la trama. En la pel·lícula es van reproduir sis cançons originals, compostes per Lei Zhenbang però inspirades en la tradició musical local. La cançó principal, Huaer Weishenme Zhe Yanghong, va ser molt popular arreu de la Xina Popular en els anys 1960, i és una de les més famoses en la història del cinema del país. En la dècada del 2010 es van adaptar les cançons i la trama de la pel·lícula en una òpera de gran format, amb molts actors en escena, efectes teatrals espectaculars, i amb Lei Lei, filla de Zhenbang, com arranjadora de les cançons originals i compositora de les noves peces.

## Referències

* ↑ Zhang, Yingjin. Encyclopedia of Chinese film. Londres: Routledge, 1998. ISBN 9780203195550.
* ↑ Fanfare - Page 322 2009 "Why Are the Flowers So Red," from Visitors on the Icy Mountain (1963) and set for violin and piano,
* 1 2 Ren, Meng. WHY ARE THE FLOWERS SO “RED”: SCHOLARSHIPAND POLICY CHANGES ON HUA’ER (FLOWER SONGS) IN NORTHWEST CHINA (tesi). UNIVERSITY OF PITTSBURGHDIETRICH SCHOOL OF ARTS AND SCIENCES, 2012.
* 1 2 Tsung, Linda. Minority Communities and Languages. Londres: Palgrave Macmillan UK, 2009, p. 7–33. DOI 10.1057/9780230234406_2. ISBN 9780230234406.
* ↑ Frangville, Vanessa «The Non-Han in Socialist Cinema and Contemporary Films in the People's Republic of China». China Perspectives. Mao Today: A Political Icon for an Age of Prosperity, 2 2012.
* ↑ Kuoshu, Harry H. Celluloid China: Cinematic Encounters with Culture and Society. SIU Press, 2002. ISBN 9780809324569.
* ↑ Funnell, Lisa; Yip, Man-Fung. American and Chinese-Language Cinemas: Examining Cultural Flows. Routledge, 2014-09-19, p. 81-82. ISBN 9781317910251.
* 1 2 3 «Familiar songs as ’60s film to stage as opera». Shanghai Daily, 29-01-2015.
* ↑ Kim, Jae Kyoung. International Theatre Olympics: The Artistic and Intercultural Power of Olympism. Springer, 2016-11-07, p. 131. ISBN 9789811025730.
# AliExpress

AliExpress és una empresa dedicada al comerç electrònic fundada en 2010 a partir de petites empreses de la Xina i d'altres països que ofereix productes per a compradors internacionals. És propietat d'Alibaba Group.

## Història

Aliexpress va començar sent diferent d'Amazon o eBay, perquè actuava com una plataforma de comerç electrònic que no venia els productes directament als consumidors, actuant com un portal de compra i venda d'empresa a empresa. Des de llavors, s'ha expandit als serveis de venda a consumidors, de consumidor a consumidor, de computació en el núvol i de mitjans de pagament. Igual que eBay, els venedors d'Aliexpress poden ser empreses o particulars.
El 29 de novembre de 2019, coincidint amb un Black Friday, va inaugurar la primera botiga física a Catalunya, i segona a Europa, al centre comercial Finestrelles Shopping Centre, d'Esplugues de Llobregat, amb una superfície de gairebé 1.000 metres quadrats i una inversió d'1 milió d'euros, a càrrec de la pròpia plataforma de comerç electrònic i d'unes 60 marques comercials internacionals com Huawei, Xiaomi, Samsung o Cecotec. La inauguració de la botiga va ser un acte mediàticament rellevant amb presència d'autoritats destacades, amb l'alcaldessa d'Esplugues de Llobregat, Pilar Díaz, el conseller delegat d'ACCIÓ, Joan Romero, i la directora general de Comerç de la Generalitat de Catalunya, Muntsa Vilalta. El responsable d'Aliexpress hi va destacar la voluntat de ser la 'locomotora' del centre comercial. Anteriorment n'havia obert la primera a Madrid de 740 m² al centre comercial intu Xanadú d'Arroyomolinos (Madrid).

## Garanties

El 2017, AliExpress va deixar de tenir seu a Espanya. En ser només una plataforma de comunicació entre venedors i compradors no ofereix garanties pròpies, encara que accepta devolucions, i després d'un arbitratge actuant com 3a part, en cas justificat pot forçar el venedor a retornar els diners. A part d'això, acumula diverses denúncies per incompliments en els terminis de lliurament i preus finals, ja que cal sumar al preu les taxes de la duana.

## Referències

* ↑ «Alibaba.com Help Center». [Consulta: 3 setembre 2017].
* ↑ «AliExpress Is Cheap, But Is It Safe to Shop There?», 04-03-2016. [Consulta: 3 setembre 2017].
* ↑ «El ‘black friday’ llena los comercios en un año incierto» (en castellà) p. 58. La Vanguardia, 29-11-2019. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «AliExpress abre en el Finestrelles Shopping Centre de Barcelona para ser su "locomotora"» (en castellà). Europa Press, 26-11-2019. [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ «Aliexpress ya no ofrece garantía en España: "No sabemos cómo lograr que cumplan la ley"». , 31-12-2017.

## Enllaços externs

* Alibaba.com
* Zaful
* Taobao
* Amtify