OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nicolas Bonilauri

Nicolas Bonilauri és un director de cinema i guionista francès, conegut per La Volante (2015) i de Camping sauvage (2005).

## Biografia

Nicolas Bonilauri va ingressar a l'École nationale supérieure d'arts de Paris-Cergy on va estudiar dibuix, escultura i fotografia durant 3 anys. El 1993, va ingressar a la Universitat París 8. Vincennes - Saint-Denis per obtenir un màster.
Els llargmetratges de Nicolas Bonilauri es fan amb un altre director, Christophe Ali. Aquests dos directors van treballar junts en cadascun dels seus llargmetratges, Le Rat (2001), Camping sauvage (2005) i La Volante (2015).
Nicolas Bonilauri i Christophe Ali es van conèixer en un cinema local, el Cinema Jean Vigo de Gennevilliers, quan eren projeccionista. També van estudiar junts a la Universitat de París VIII al departament de Cinema on es retroben. Aleshores van començar a dirigir junts els seus primers curtmetratges, O (1994), Le Souffle court (1995), El otro Barrio (1996) i Domingo (1998). Aquest serà l'inici d'una llarga col·laboració que continuarà amb la producció del seu primer llargmetratge, Le Rat (2001). En aquesta ocasió es va crear la productora Le Rat qui rit el 1999.

## Filmografia
### Curtmetratges

* 1994 : O (productor, guionista i director). Premi Jove Creador Télérama
* 1995 : Le souffle court (productor, guionista i director)
* 1996 : El otro barrio (guionista i director)
* 1998 : Domingo (productor, guionista i director). Série, trois pilotes
* 2008 : Anna t'aime (productor, guionista i director)

### Llargmetratges

* 2001 : Le Rat (guionista i director)
* 2005 : Camping sauvage (guionista i director)
* 2015 : La Volante (guionista i director)

## Notes i referències

* ↑ Nicolas Bonlauri a unifrance.org
* ↑ Christophe Ali et Nicolas Bonilauri : Le buzz retombe a woxx.lu
* ↑ La Volante • Christophe Ali et Nicolas Bonilauri, lasemaine.fr, 16 de setembre de 2015
* ↑ Camping sauvage al web de la Berlinale

## Enllaços externs

* http://www.critikat.com/Camping-sauvage.html
* http://www.universcine.com/films/camping-sauvage
# Glabel·la

La glabel·la, en humans, és la zona de la pell entre les celles i per sobre del nas. El terme també fa referència a l’os subjacent que està lleugerament deprimit i que uneix les dues carenes de les celles. És una punt de referència cefalomètric que és just superior al nasi. El terme per dominar aquesta zona del cos deriva del llatí glabellus, que significa "suau, sense pèl".
En ciències mèdiques, la pell de la glabel·la es pot utilitzar per mesurar la turgència de la pell per tal d'identificar deshidratació, pessigant-la suaument i aixecant-la. Quan s'allibera, la glabel·la d’un pacient deshidratat tendeix a romandre estesa ("acampanada"), en lloc de tornar a la seva forma normal.

## Referències

* ↑ «Figure 3. Cephalometric landmarks. Glabella (GL), the most prominent or...» (en anglès). ResearchGate. [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ «Definition of Glabella» (en anglès). . Arxivat 2020-08-08 a Wayback Machine.
* ↑ Lane., Lilley, Linda; Lilley, Linda Lane, Snyder, Julie S., Swart, Beth, 1948-, Collins, Shelly Rainforth., Savoca, Diane.. Pharmacology for Canadian health care practice. Third Canadian, 2016-08-05, p. 590. ISBN 9781771720663. OCLC 981956602.
# Richard B. Spencer

Richard Bertrand Spencer (Boston, 11 de maig de 1978) és un supremacista blanc dels Estats Units. És president de l'Institut Nacional de Política, un lobby racista dels Estats Units.

## Declaracions públiques

Al 2016, unes setmanes després de l'elecció de Donald Trump, va esmentar la propaganda Nazi i va denunciar els jueus. Com a resposta al seu crit:
| « | Hail Trump, hail our people, hail victory! | » |
És a dir: "Visca Trump, visca la nostra gent, visca la victòria!" i per bordar l'ocasió un grup de simpatitzants va fer la salutació Nazi, i van corejar un cant en una versió semblant a la dels feixistes.
El novembre de 2017, en una entrevista del periodista britànic Gary Younge, Spencer va reflectir el seu suport a l'esclavisme (com ho fa obertament el KKK):
| « | Els africans s'han beneficiat del contacte amb el supremacisme blanc. | » |
Gary Younge deixà en evidència l'orgull de Richard Spencer per la història d'esclavisme als Estats Units, il·luminant la seva ideologia obertament feixista i nazi.
En un cas en què se li va preguntar per a Hitler i els KKK (ku klux klan) va comentar:
| « | No jugaré a aquest joc. (...) Hitler és una figura històrica, ha fet coses que crec que son menyspreables. | » |
També va rebre un cop de puny d'un individu encaputxat, el dia de la inauguració del mandat de Donald Trump, amb un nombre considerablement majoritari d'elogis a Youtube.

## Referències

* ↑ «The National Policy Institute» (en anglès). AltRight.com. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2017. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ «Cómo se entrevista a un neonazi» (en castellà (vídeo en anglès)). http://www.guerraeterna.com/ (Íñigo Sáenz de Ugarte), 08-11-2017. [Consulta: 9 novembre 2017].
* ↑ Domènech, Ferran «Grupuscles del kkk». La directa, 02-11-2017. Arxivat de l'original el 2017-09-03 [Consulta: 2 setembre 2017].
* ↑ «White nationalist Richard Spencer punched in the face camera while doing interview». YouTube, 20-01-2017 [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ «White nationalist Richard Spencer punched in the face camera while doing interview» (en anglès), 20-01-2017. [Consulta: 2 setembre 2017].
* ↑ «6 razones por las que Noam Chomsky está equivocado con el antifa» (en castellà). Alasbarricadas, 30-08-2017. [Consulta: 2 setembre 2017].
# The River (sèrie de televisió)

The River és una sèrie de televisió estatunidenca d'acció i terror que es va estrenar durant la temporada de televisió de 2011-12 a l'ABC com a reemplaçament de meitat de temporada. Vuit episodis van ser produïts per la primera temporada. La sèrie va durar des 7 febrer 2012 fins al 20 març 2012. La sèrie fou produïda per Steven Spielberg i l'episodi pilot fou dirigit pel català Jaume Collet-Serra.

## Referències

* ↑ Schneider, Michael. «Networks Put in Short Orders for Next Season». TV Guide, 08-07-2011.
* ↑ «ABC Mid-Season Premieres: 'GCB', 'The River,' 'Missing,' "Work It,' 'Shark Tank,' 'Wipeout,' 'Celebrity Wife Swap,' 'Dancing With The Stars'». TVbytheNumbers, 18-11-2011. Arxivat de l'original el 2011-11-22.
# Gloomhaven

Gloomhaven és un joc de tauler cooperatiu de fantasia dissenyat per Isaac Childres i publicat per Cephalofair Games en 2017. És un joc de masmorres basat en campanyes amb una història en arbre que disposa de 95 escenaris diferents, 17 classes jugables i més de 1500 cartes, en una caixa que pesa uns 10 kilograms. Gloomhaven ha tingut bones crítiques, culminant amb aconseguir la posició de millor joc de tauler per BoardGameGeek des de 2017, quan es va publicar, i obtenint el Origins Award al millor joc de l'any en 2018.

## Mecànica

Gloomhaven es juga en campanyes de temàtica fantàstica, en què els jugadors intenten vèncer en escenaris basats en el combat d'escaramusses tàctiques contra els enemics, que augmenta de dificultat en funció del nombre i nivell dels jugadors. El joc, per a un a quatre jugadors, és cooperatiu i basat en una campanya que es desenvolupa en un format heretat, en la que les decisions i events de cada escenari afecten al desenvolupament de la història, amb adhesius que es col·loquen al tauler i cartes i sobres tancats que s'obren quan es compleixen certs criteris.

## Referències

* ↑ Harry, Lou. «THow To Win At Gen Con». Indianapolis Monthly, 18-08-2001. [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ Ward, Marshall. «Heading into the bowels of Gloomhaven». Waterloo Chronicle, 12-03-2018. [Consulta: 18 març 2018].
* ↑ Mayoralas, Daniel. «Origins Awards 2018, Gloomhaven se hace con el premio de mejor juego del año» (en castellà). Ludoniticias, 20-06-2018. [Consulta: 20 març 2021].
# Alps Marítims

Els Alps Marítims (06) (en francès Alpes-Maritimes i en occità Aups Maritims) és un departament francès situat a la regió Provença-Alps-Costa Blava. La seva capital és Niça.

## Geografia

El departament és situat en el sud-est de França. Limita al nord i a l'est amb Itàlia (Piemont i Ligúria), al sud amb la mar Mediterrània, al sud-oest amb el Var i al nord-oest amb els Alps de l'Alta Provença.

## Història

Un primer departament dels Alps Marítims existí de 1793 a 1814. Amb capital a Niça, els seus límits diferien dels actuals, ja que incloïen el Principat de Mònaco i la ciutat italiana de Sanremo, però no el districte de Grasse, aleshores pertanyent al departament de Var.
El departament actual es creà l'any 1860 arran de la incorporació del Comtat de Niça a l'Imperi francès.
L'any 1947, amb la signatura del tractat de París, les localitats italianes de Tende i La Brigue, passaren a sobirania francesa i s'incorporaren al departament dels Alps Marítims.

## Administració

Un prefecte nomenat pel govern francès és l'alta representació estatal i un consell de 54 membres escollits per sufragi universal nomena un president, que deté el poder executiu.
El departament és dividit en 2 districtes, 27 cantons, 7 estructures intercomunals i 163 comunes.

## Referències

* ↑ «els Alps Marítims». ésAdir. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ Howard, Rambough; Éthier, Benoit; Mettler, Hans Jörg. Provence, Côte D'Azur (en anglès). Ulysse, 1995. ISBN 978-2-921444-37-8.
* ↑ Bottin, Michel «Les évolutions institutionnelles du département des Alpes-Maritimes» (en francès). Cahiers de la Méditerranée, 77, 15-12-2008, pàg. 137–150. DOI: 10.4000/cdlm.4376. ISSN: 0395-9317.
* ↑ «L'histoire du département des Alpes-Maritimes» (en francès). Département des Alpes-Maritimes, 21-03-2024. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «Documents retraçant l'histoire de Tende et La Brigue Française rattachés aux Alpes-Maritimes françaises par le traité de Paris (10 février 1947).» (en francès). [Consulta: 1r febrer 2025].

## Vegeu també

* Consell departamental dels Alps Marítims
* Llista de municipis dels Alps Marítims
* Cantons dels Alps Marítims
* Vésubie
* Llac Nègre

## Enllaços externs

* (francès) Prefectura
* (francès) Consell departamental dels Alps Marítims
* (francès) (anglès) (occità) Música dels Alps Marítims
# Peter Tatsuo Doi

Peter Tatsuo Doi (japonès:土井辰雄 Doi Tatsuo; 22 de desembre de 1892 – 21 de febrer de 1970) va ser un cardenal japonès de l'Església Catòlica.Serví com a arquebisbe de Tòquio des de 1937 i fins a la seva mort; i va ser elevat al Col·legi Cardenalici al 1960, sent el primer japonès en ser-ho.

## Biografia

Doi va néixer a Sendai. Va ser batejat el 21 d'abril de 1902, als 9 anys. Estudià al seminari de Sendai i a la Pontifícia Universitat Urbaniana de Roma.
Doi va ser ordenat prevere l'1 de maig de 1921. Va fer tasca parroquial a Sendai fins al 1934, quan va ser nomenat secretari de la delegació apostòlica al Japó.
El 2 de desembre de 1937 Doi va ser nomenat arquebisbe de Tòquio pel Papa Pius XII. Va rebre la consagració episcopal el 13 de febrer de 1938 de mans de l'arquebisbe Jean-Baptiste-Alexis Chambon, MEP, amb els bisbes Paul Aijiro Yamaguchi i Marie-Joseph Lemieux servint com a coconsagradors. Durant la Segona Guerra Mundial Doi serví com a Director Executiva del Comitè Central Catòlic Nacional. Va ser administrador apostòlic de Yokohama entre 1945 i 1947.
El Papa Joan XXIII el creà cardenal al consistori del 28 de març de 1960, amb el títol de cardenal prevere de S. Antonio da Padova in Via Merulana.Doi, que la Santa Seu esperava que revitalitzés l'Església al Japóesdevingué el primer japonès membre del Col·legi Cardenalici. Assistí al Concili Vaticà II des de 1962 a 1965, i va ser un dels cardenals electors que participaren en el conclave de 1963 on s'escollí el Papa Pau VI.
Doi va morir a Tòquio, a l'edat de 77 anys. Està enterrat a la catedral de Santa Maria de Tòquio.
Doi, conjuntament amb Stefan Wyszyński, assistí a Paul Peter Meouchi en lliurar un dels missatges de cloenda del Vaticà II el 8 de desembre de 1965.

## Referències

* 1 2 Nussbaum, Louis-Frédéric. (2002). "Doi Tatsuo" in Japan encyclopedia, p. 157.
* ↑ "Sketches of Six of the Cardinals-Designate; JapaneseNamed Has BeenArchbishopSince 1937," New York Times. March 4, 1960; Cardinal Title S. Antonio da Padova in Via Merulana GCatholic.org; retrieved 2011-10-28.
* ↑ TIME Magazine. Seven New Hats Arxivat 2013-07-21 a Wayback Machine. March 14, 1960
* ↑ ChristusRex. To the Poor, the Sick and the Suffering

## Enllaços externs

* Cardenals de l'Església Catòlica Arxivat 2000-09-02 a Wayback Machine. (anglès)
* Peter Doi a Catholic-Hierarchy (anglès)
# 793
## Esdeveniments

Iberia i Regne Franc dels Carolingis
* Setge dels musulmans sobre la ciutat de Girona.
* L'emir Hisham I de Còrdova, que no s'ha conformat amb la pèrdua de Girona, ha preparat una incursió contra els carolingis i envia el general Abd-al-Malik, fill del valí Abd-al-Wahid ibn Mughith, per atacar la ciutat. En malmet seriosament les muralles, bé que no aconsegueix entrar-hi, gràcies en bona part a la defensa que de Girona i la seva comarca ha fet el comte Rostany. Seguidament, el general Abd-al-Malik es dirigeix amb les seves tropes a saquejar la Narbonesa. Tot i la seva victòria sobre el comte Guillem I de Tolosa en la batalla del riu Orbieu, Orbiu o Orbion, l'exèrcit sarraí acaba per ser repel·lit i emprèn la retirada pel camí de la Cerdanya i l’Urgell.
* Els sarraïns del general Abd-al-Malik, en retornar per la vall del Segre de la seva infructuosa expedició a Septimània, assolen tota la regió de la Cerdanya. Després, a l’Urgellet, destrueixen completament la ciutat romanovisigòtica d’Arse-durgui (Castellciutat) i el centre episcopal visigòtic d'Urgell que hi ha a la ciutadella d’Orgia o Orgelia.
Altres
* 8 de juny, Anglaterra. Els vikings ataquen el monestir de Lindisfarne, important centre cultural i religiós situat a l’illa sagrada de Holy Island a Northúmbria.
* Anglaterra. El rei Offa annexa l'Ànglia de l’Est a Mèrcia.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fets de l'any 793». Arxivat de l'original el 2019-06-07. [Consulta: 26 gener 2019].
# Rafael Cervera Royo

Rafael Cervera Royo (València, 25 d'octubre de 1828 - 1903) fou un metge i polític valencià, germà del també republicà federalista Salvador Cervera Royo, diputat a les Corts durant el sexenni democràtic i durant la restauració borbònica.

## Biografia

S'especialitzà en oftalmologia a París, i s'establí a Madrid el 1853, on fou director de l'Instituto Oftálmico de Madrid el 1877. Considerat com un dels pares de l'oftalmologia espanyola, foren deixebles seus Vicente Chiralt, José Iborra i Nicolás Ferrer y Julve. El 1863 fou escollit acadèmia de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina.
Membre del Partit Republicà Democràtic Federal, col·làborà al diari La República Federal i el 1870 va substituir el diputat elegit el 1869 pel districte d'Alzira Carlos Cervera Monge. A les eleccions generals espanyoles de 1873 fou elegit diputat federal per Alzira. També fou senador per les Illes Balears el 1871-1872, per Múrcia el 1872-1873 i per la Reial Acadèmia de Medicina el 1884-1885.
Va col·laborar amb Nicolás Salmerón en l'estructuració d'una alternativa política republicana, i a les eleccions generals espanyoles de 1891 fou escollit novament diputat per València del Partit Republicà Progressista.

## Referències

* ↑ «Rafael Cervera Royo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La oftalmologia (II)». Universitat de València, 2011. [Consulta: 23 març 2022].
* ↑ «Cervera Royo, Rafael. 27. Elecciones 15.1.1869 - Congreso de los Diputados» (en castellà). Congrés. [Consulta: 23 març 2022].
* ↑ «Cervera Royo, Rafael» (en castellà). Senat. [Consulta: 23 març 2022].

## Bibliografia

* Matilla Gómez, Valentín. «Rafael Cervera y Royo». A: 202 Biografías Académicas (en castellà). Madrid: Reial Acadèmia Nacional de Medicina, 1987.
# Consenci de Menorca

Consenci (llatí: Consentius) fou un escriptor laic de temàtica cristiana del segle v. És conegut per tres de les cartes de la correspondència creuada amb Agustí d'Hipona, que són importants pel coneixement de la història de les Balears, i en concret de Menorca, on residí si més no en el moment de la correspondència conservada.

## Biografia

Tal com apunta a les seves cartes, Consenci residia a les illes Balears, concretament a Menorca. Malgrat tot, és molt possible que no en fos originari, sinó que hi hagués arribat procedent de la Tarraconesa, on podria haver nascut i estudiat. Hom l'ha considerat possessor, un propietari rural, per a poder explicar la seva bona educació i els recursos que devia tenir per poder-se dedicar a escriure.

## Cartes

La seva activitat literària coneguda són dotze cartes que es van enviar entre els anys 414 i 420 a Agustí d'Hipona. Només s'han conservat l'epístola 11, la 12 i la 119, descobertes per J. Divjak.
El valor de les cartes és molt alt pels historiadors. Gràcies als escrits es tenen dades sobre institucions eclesiàstiques com el primer metropolità d'Hispània, Ticià de Tarragona; el primer concili de la Tarraconensa; el primer bisbe de Lleida, Sagiti, sobre el priscil·lianisme dels alts estaments tarraconesos; les comunicacions entre les Balears, la Tarraconesa, Àfrica i el migjorn de les Gàl·lies, així com sobre el monestir de Tarragona, fundat per Frontó, entre d'altres.
Les cartes abasten diversos camps de controvèrsia de la primeria del segle v: origenisme, arianisme, pelagianisme, priscil·lianisme i contra els jueus. Es malfiava dels teòlegs i preferia el recurs a la força i a la mentida, per la qual cosa Agustí li adreçà el Contra mendacium, ultra les Epístoles 120 i 205.
El Corpus Epistolar de Consenci i Sever, en nova edició crítica i traducció catalana, seguit de les respostes de sant Agustí, ha estat publicat a la Fundació Bernat Metge (1987). Hi ha autors que assenyalen la possibilitat que Consenci fos també l'autor literari de l'Epistola de Judaeis de Sever de Menorca (418).

## Referències

* 1 2 «Consenci». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Consencio». Colección de Polígrafos Españoles. Fundación Ignacio Larramendi. [Consulta: 6 setembre 2013].
* ↑ Divjak, J. «Epistulae». Augustinus-Lexikon, 2, fasc. 5,6 Donatistas (Contra-)- Epistulae, Ed. C. Mayer, Basel-Stuttgart, Schwabe, 2001, pàg. cols. 894-1057.
* ↑ «Biografia extensa de Consenci». Escritores visigóticos. Fundación Ignacio Larramendi. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 6 setembre 2013].

## Bibliografia

* Consenci. Correspondència amb Sant Agustí. Vol. I. Text revisat, traducció i notes per Josep Amengual i Batle. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1987. Conté la Circular de Sever i les Epístoles 11 i 12.
* Consenci. Correspondència amb Sant Agustí. Vol. II. Text revisat, traducció i notes per Josep Amengual i Batle. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1991. Conté les Epístoles 105 i 220 i el Contra Mendacium d'Agustí.
# Casa Senyorial de Jaungulbene

La Casa Senyorial de Jaungulbene (en letó: Jaungulbenes muižas pils; en alemany: Schloss Neu-Schwanenburg) és una mansió a la regió històrica de Vidzeme, al Municipi de Gulbene del nord de Letònia. Va ser construïda en estil neogòtic Tudor i es va acabar el 1878. Des de 1927 fins a la dècada de 1990 l'edifici va allotjar una escola agrícola.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Bec de l'Àguila

El Bec de l'Àguila és una muntanya situada entre els termes de Sant Vicent del Raspeig, Mutxamel i Xixona, a la comarca de l'Alacantí (País Valencià). Amb 475 metres d'altura, s'inclou en el conjunt de la serra de Llofriu, en el sistema prebètic valencià.
L'entorn està protegit com a microrreserva de flora des de 1999 i més recentment com a paratge natural municipal de Mutxamel des de 2022. A més a més aquesta muntanya s'inclou en la Zona d'Especial Protecció per a les Aus (ZEPA) del riu Montnegre.
A la zona del barranc del Cocons s'hi localitzen les restes de les antigues Mines de l'Ocre. La vegetació present al paratge està caracteritzada pels matolls termomediterranis i preestèpics Stipo-Sideritetum leucanthae (codi Natura 2000: 5330). La presència de vella lucentina, una espècie arbustiva endèmica d'aquestes contrades i molt vulnerable a la pressió humana ha provocat que haja disminuït significativament en els darrers anys.

## Referències

* ↑ RADIO (ALICANTE), TERRETA; RADIO (ALICANTE), TERRETA. «El Bec de l’Àguila se convierte en el primer Paraje Natural Municipal de Mutxamel» (en castellà), 22-08-2022. [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «ORDEN de 4 de mayo de 1999, de la Conselleria de Medio Ambiente, por la que se declaran 33 microrreservas vegetales en la provincia de Alicante y 29 microrreservas vegetales en la provincia de Valencia. [1999/X4785]». [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ ««Vella lucentina», endémica alicantina en peligro» (en castellà), 19-08-2008. [Consulta: 22 gener 2023].
# Ticià de Tarragona

Ticià de Tarragona (Desconegut, s. IV - Desconegut, s. V) o Titianus fou el primer bisbe d'Hispània anomenat metropolità de la Província eclesiàstica Tarraconense. Va convocar el primer concili provincial de la Tarraconense, l'any 419.

## Font

Coneixem a Ticià de Tarragona per l'epístola 11 que Consenci (Mallorca o Tarraconense, finals s. IV - Mallorca o Tarraconense, principis s. V), va enviar a Agustí d'Hipona, datada l'any 419 i que és una de les tres que es conserven. Hi és mencionat explícitament com a metrolità a Titanus de Tarragona.

## Primer concili provincial de la Tarraconsense

La carta de Consenci afegeix que va presidir un concili a Tarragona l'any 420, on hi van participar set bisbes, entre els quals hi havia Agapius, bisbe d'una seu desconeguda; Sagittius, bisbe d'Hilerda, i Syagrius, bisbe d'Osca. Entre els restants, possiblement hi havia també el de Cerunda (Girona).

## Palau episcopal

Diversos historiadors s'han preguntat on vivia el bisbe metropolità. Tot i que no hi ha proves concloents, alguns assenyalen el Conjunt Paleocristià del Francolí de Tarragona, que en aquell moment era el complex de caràcter martirial més imponent d'Hispània, com la primera seu episcopal de la ciutat. Defineixen l'episcopi enmig de la necròpolis paleocristiana, amb la catedral servant les relíquies dels màrtirs lligat amb la seu episcopal. Es basen en la concentració d'edificis cristians en aquesta àrea i la riquesa i abundància de materials com sarcòfags o inscripcions, i l'absència d'elements similars a la resta de la ciutat a principis del segle v. No hi ha prou informació, però, per a donar una resposta definitiva.

## Referències

* ↑ «Història de la província eclesiàstica Tarraconense». Conferència Episcopal Tarraconense, 2012 [Consulta: 5 setembre 2013].
* ↑ «Consencio». Colección de Polígrafos Españoles. Fundación Ignacio Larramendi. [Consulta: 6 setembre 2013].
* ↑ Vilella Masana, Josep «Las primacías eclesiásticas en Hispania durante el siglo IV». Polis. Revista de ideas y formas políticas de la Antigüedad Clásica, 10 (pàg. 269-285), 1998, pàg. 282. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2016 [Consulta: 6 setembre 2013]. Arxivat 13 August 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Amich Raurich, Narcís M. «L'Epístola 3 d'InnocenciI I (402-417): En els orígens de la seu episcopal tardoantiga de Gerunda». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, 45, 2004, pàg. 138 [Consulta: 6 setembre 2013].
* ↑ Gavaldà Ribot, Muñoz Melgar, Puig i Tàrrech, Josep M., Andreu, Armand «Pau, Fructuós i el cristianisme primitiu a Tarragona (segles I-VIII)». Actes del Congrés de Tarragona (19-21 de juny de 2008), Biblioteca Tàrraco d'Arqueologia, núm6, 2010, pàg. 351-379 [Consulta: 6 setembre 2013].
# Casa Senyorial de Svitene

La Casa Senyorial de Svitene (en letó: Svitenes muižas pils; en alemany: Schloss Schwitten) és una mansió a la històrica regió de Semigàlia, al Municipi de Rundāle de Letònia. L'edifici allotja l'escola de música i art Svitene.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia