OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Don't Worry, He Won't Get Far on Foot

Don't Worry, He Won't Get Far on Foot és una pel·lícula estatunidenca biogràfica escrita i dirigida per Gus Van Sant, estrenada l'any 2018. Es va tractar de l'adaptació de la autobiografia homònima de John Callahan.

## Argument

John Callahan, que ha quedat tetraplègic a l'edat de vint-i-un anys a causa del seu alcoholisme, troba en el dibuix una forma de teràpia abans d'esdevenir un famós dissenyador de dibuixos animats.

## Repartiment

* Joaquin Phoenix: John Callahan
* Jonah Hill: Donnie
* Rooney Mara: Annu
* Jack Black: Dexter
* Mark Webber: Mike
* Angelique Rivera: Terry Alvarado
* Beth Ditto: Reba
* Peter Banifaz: Dr. Malone
* Udo Kier: Hans
* Kim Gordon: Corky
* Olivia Hamilton: Nurse Lily
* Steve Zissis: Elias
* Emilio Rivera: Jesus Alvarado
* Rebecca Rittenhouse: Bonnie
* Carrie Brown stein: Suzanne
* Heather Matarazzo: Shannon
* Ron Perkins: Morton Kimble
* Rebecca Field: Margie Bighew
* Jessica Jad'andres: Cindy
* Sunny Suljic: el nen al skateboard
* Tony Greenhand: Tim
* Mireille Enos: el fantasma de la mare de John Callahan

## Producció

El novembre de 2016, es va anunciar que Joaquin Phoenix farà el paper del dissenyador John Callahan davant de la càmera de Gus Van Sant, vint-i-dos anys després de la seva primera col·laboració a Tot per un somni. El guió està basat en l'autobiografia Don't Worry, He Won't Get Far on Futbol de John Callahan. El mes següent, Rooney Mara i Jonah Hill s'uneixen a Joaquin Phoenix. Jack Black completa el repartiment el febrer de 2017.

## Critica

* "Vivacitat d'un muntatge que barreja temps i tons, i somatitza la nerviosa electricitat del retolador del propi biografiat. El lliurament del repartiment equilibra bé la balança. (…) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)"
* "Joaquin Phoenix brilla (...) El que més impressiona són els aspectes existencials de la història"
* "Aquest retrat descontrolat però entretingut de l'heroi local tetraplègic John Callahan és notable per la seva generositat d'esperit i amabilitat (...) És encantadora de manera despreocupada."

## Premis

* Berlinale 2018: En competició

## Referències

* ↑ «Review: Joaquin Phoenix Treks the Long Road to Sobriety in ‘Don't Worry’» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Kroll, Justin «Joaquin Phoenix, Gus Van Sant Eye Reunion for Biopic on Famed Cartoonist John Callahan (EXCLUSIVE)» (en anglès). Variety, 30-11-2016.
* ↑ Kroll, Justin «Jonah Hill, Rooney Mara in Talks to Join Joaquin Phoenix in Gus Van Sant Film (EXCLUSIVE)» (en anglès). Variety, 16-12-2016.
* ↑ McNary, Dave «Jack Black in Talks to Join Joaquin Phoenix in Gus Van Sant’s John Callahan Biopic» (en anglès). Variety, 16-02-2017.
* ↑ Costa, Jordi «No te preocupes, no llegará lejos a pie» (en castellà). Fotogramas, 02-07-2018.
* ↑ Debruge, Peter «Film Review: ‘Don't Worry, He Won't Get Far on Foot’» (en anglès). Variety, 20-01-2018.
* ↑ Rooney, David «'Don't Worry, He Won't Get Far on Foot': Film Review | Sundance 2018» (en anglès). The Hollywood Reporter.
# He Was a Quiet Man

He Was a Quiet Man és una pel·lícula dramàtica estrenada el 2007, escrita i dirigida per Frank Cappello. Amb Christian Slater, Elisha Cuthbert i William H. Macy.

## Argument

Bob Maconel Christian Slater és un empleat desemparat que té la idea de matar els seus col·legues. Tanmateix, en el moment d'una mala jornada, Bob passa d'homicida potencial a heroi inopinat; un dels seus col·legues s'ha tornat boig i dispara la gent. Bob contraresta els plans de l'homicida matant-lo amb l'arma que ell feia servir. Aconsegueix igualment salvar la vida de Vanessa Elisha Cuthbert. L'invisible individu és sobtadament propulsat sota els focus del món públic, és llavors considerat com un heroi pels que volia matar, promogut com a "Vicepresident del Pensament Creatiu" i rep beneficis en espècie. Però Vanessa, paraplègica, li demana que l'ajudi a posar fi als seus dies...

## Repartiment

* Christian Slater: Bob Maconel
* Elisha Cuthbert: Venessa Parks
* William H. Macy: Gene Shelby
* Sascha Knopf: Paula
* Jamison Jones: Scott Harper
* Michael Deluise: Detectiu Sorenson

## Enllaços externs

* Lloc oficial
# My Left Foot

My Left Foot és una pel·lícula coproduïda entre Irlanda i el Regne Unit l'any 1989, dirigida per Jim Sheridan i amb Daniel Day-Lewis en el paper principal; és una adaptació de la biografia homònima escrita per Christy Brown.
Narra la història de Christy Brown, un irlandès nascut en una família treballadora molt pobra, i que pateix una paràlisi cerebral que només li permet controlar el seu peu esquerre. Això, però, no li va impedir convertir-se en artista i escriptor.
D'entre els premis a què optava, va rebre l'Oscar al millor actor i a la millor actriu.

## Argument

Christy Brown (Daniel Day-Lewis) és un pintor, poeta i escriptor irlandès afectat de paràlisi cerebral, nascut en una família pobra de classe obrera. Amb el suport de la seva voluntariosa mare Bridget (Brenda Fricker), una professora, i la seva pròpia tenacitat, trenca totes les barreres que li impedeixen integrar-se en la societat, aprenent a utilitzar el seu peu esquerre (l'única part del cos que pot controlar) per a escriure i pintar, i arriba a ser un escriptor i artista famós.

## Repartiment

* Daniel Day-Lewis: Christy Brown
* Brenda Fricker: Mrs. Brown
* Alison Whelan: Sheila
* Kirsten Sheridan: Sharon
* Declan Croghan: Tom
* Eanna MacLiam: Benny
* Marie Conmee: Sadie
* Cyril Cusack: Lord Castlewelland
* Phelim Drew: Brian
* Ruth McCabe: Mary
* Fiona Shaw: Dr. Eileen Cole
* Ray McAnally: Mr. Brown
* Pat Laffan: Barman
* Derry Power: Customer in Bar
* Hugh O'Conor: Christy Brown (jove)

## Premis i nominacions
### Premis

* 1990: Oscar al millor actor per Daniel Day-Lewis
* 1990: Oscar a la millor actriu secundària per Brenda Fricker
* 1990: BAFTA al millor actor per Daniel Day-Lewis
* 1990: BAFTA al millor actor secundari per Ray McAnally
* 1990: Independent Spirit a la millor pel·lícula estrangera
* 1990: David di Donatello al millor productor estranger per Noel Pearson

### Nominacions

* 1989: European Film Awards al millor actor (Daniel Day-Lewis), director (Jim Sheridan), i pel·lícula
* 1990: Oscar al millor director per Jim Sheridan
* 1990: Oscar a la millor pel·lícula
* 1990: Oscar al millor guió adaptat per Shane Connaughton i Jim Sheridan
* 1990: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1990: BAFTA al millor maquillatge i perruqueria
* 1990: BAFTA al millor guió adaptat per Shane Connaughton i Jim Sheridan
* 1990: Globus d'Or al millor actor dramàtic
* 1990: Globus d'Or a la millor actriu secundària

## Referències

* ↑ Premis i nominacions, a IMDb (anglès)

## Enllaços externs

* My Left Foot - Lloc web oficial
# The Patent Leather Kid

The Patent Leather Kid és una pel·lícula muda però amb efectes sonors de temàtica bèl·lica. Produïda per la First National, fou dirigida per Alfred Santell i protagonitzada per Richard Barthelmess, Molly O'Day, Lawford Davidson i Matthew Betz. La pel·lícula, basada en el relat homònim de Rupert Hughes, es va estrenar l'1 de setembre de 1927. Barthelmess va ser nominat a l'Oscar al millor actor pel seu paper en aquesta pel·lícula.

## Argument

Patent Leather Kid és un boxejador del Lower East Side de Nova York que té poc afecte pel seu país, ara en guerra amb Alemanya. El seu menyspreu s'agreuja quan la seva xicota el deixa per entretenir les tropes a França. Kid i el seu entrenador són cridats a files, però ell té un comportament covard en les seves primeres accions. Més endavant, l'entrenador és abatut. Aquesta pèrdua incentiva Kid a dur a terme actes heroics, però acaba greument ferit i queda parcialment paralític. Després de la guerra, mentre assisteix a una desfilada militar amb la seva xicota, que s'ha convertit en infermera de l'exèrcit, Kid demana al cel que es pugui curar. En aquell moment, veient desplegar la bandera, Kid s’aixeca lentament i saluda amb la mà malgrat la paràlisi.

## Repartiment

* Richard Barthelmess (Patent Leather Kid)
* Molly O'Day (Curley Boyle)
* Lawford Davidson (lloctinent Hugo Breen)
* Matthew Betz (Jake Stuke)
* Arthur Stone (Jimmy Kinch)
* Ray Turner as Mabile Molasses
* Hank Mann (sergent)
* Walter James (oficial Riley)
* Lucien Prival (oficial alemany)
* Nigel De Brulier (doctor francès)
* Fred O'Beck (tripulació del tanc)
* Clifford Salam (tripulació del tanc)
* Henry Murdock (tripulació del tanc)
* Charles Sullivan (tripulació del tanc)
* John Kolb (tripulació del tanc)
* Al Alleborn (tripulació del tanc)

## Referències

* ↑ Romano, Frederick V. The Boxing Filmography: American Features, 1920-2003 (en anglès). McFarland, 2004-08-27, p. 145-146. ISBN 978-0-7864-1793-3.
* ↑ Klepper, Robert K. Silent Films, 1877-1996: A Critical Guide to 646 Movies (en anglès). McFarland, 2015-09-16, p. 482. ISBN 978-1-4766-0484-8.
* ↑ Jacobs, Lea. The Decline of Sentiment: American Film in the 1920s (en anglès). University of California Press, 2008-04-02, p. 336. ISBN 978-0-520-23701-8.
* ↑ «The 1st Academy Awards | 1929» (en anglès). Academy of Motion Picture Arts and Sciences. [Consulta: 16 març 2022].

## Enllaços externs

* The Patent Leather Kid al catàleg de l'American Film Institute
* Pel·lícula completa a YouTube
# Fanpage.it

Fanpage.it és un diari digital italià amb seu a Nàpols, pertanyent al grup editorial Ciaopeople Media Group i dirigit per Francesco Cancellato. The Guardian el va descriure com «un dels llocs de notícies amb més èxit d'Itàlia».

## Història

Fanpage.it va néixer el juliol de 2011 per iniciativa del grup editorial Ciaopeople. El primer editor en cap va ser Giovanni Carzana, membre de l'equip de disseny del diari des de l'any 2009. La seva direcció va durar del juliol del 2011 al maig del 2012, quan l'editorial va confiar el càrrec de director a Pietro Rinaldi, que va dirigir el diari del maig del 2012 al 2013. A partir del 2013 la gestió va passar a Francesco Piccinini.
El juny de 2012 va néixer Youmedia, una plataforma de vídeo del diari i l'únic mitjà italià en resolució 4K. El maig de 2015 es va obrir una segona oficina de la redacció de Fanpage a Milà, que també acull Ciaopeople Advertising, la direcció comercial del grup Ciaopeople.
El 2025 es va confirmar que el director del diari digital, Francesco Cancellato, era un dels més de noranta periodistes i activistes afectats amb el programari espia de l'empresa israeliana Paragon Solutions a través d'un fitxer maliciós rebut per WhatsApp.

## Referències

* ↑ «Fanpage.it». www.ciaopeople.it. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ Tondo, Lorenzo «Fanpage: the Italian website that went from gossip to award-winning scoops» (en anglès). The Guardian, 10-01-2022. ISSN: 0261-3077.
* ↑ Cozzolino, di Gianluca. «Un caso di successo: Ciaopeople e i Social Media» (en italià). Key4biz, 03-09-2010. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Classifica dell'informazione online: Repubblica.it e Corriere.it fanno i conti con i giornali nativi digitali. Ecco la classifica» (en italià). Prima Comunicazione, 11-02-2015. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Il modello Zuckerberg fa scuola a Napoli» (en italià). Il Sole 24 ORE. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Febbraio 2011» (en italià). TagliaErbe - Web Marketing & SEO Blog. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Francesco Piccinini» (en italià). Festival Internazionale del Giornalismo. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Youmedia», 17-12-2015. Arxivat de l'original el 2015-12-17. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ Napoli in 4K, <https://youmedia.fanpage.it/video/ac/UdLppeSwGMkCwu60>. Consulta: 30 gener 2021
* ↑ «Voices against Crime / Voci contro il crimine New pilot project on victims of crime in Naples - Nuovo progetto pilota sulle vittime del crimine a Napoli» (en italià). unicri.it. Arxivat de l'original el 2016-01-26. [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ «Ciaopeople Media Group arriva a Milano: ecco la nuova sede del Gruppo» (en italià). www.engage.it. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Es destapa a Itàlia l’espionatge amb Parangon del director de Fanpage, Francesco Cancellato». Vilaweb, 01-02-2025. [Consulta: 2 febrer 2025].
# Sant Martí de Capolat

Sant Martí de Capolat és una església del municipi de Capolat (Berguedà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. A la porta hi figura la data de 1718 i a la finestra del campanar i al cementiri, 1850.

## Descripció

És un petit temple amb una casa annexa que forma un conjunt aïllat situat al cim d'un turó, voltat d'antics camps de conreu. Actualment està molt transformat i refet, malgrat es troba molt malmès i mig envaït per la vegetació. El parament és de grans carreus de pedra sense desbastar, disposats en filades i units amb morter. L'església està coberta a dues aigües i a sobre del presbiteri hi ha un campanar de secció quadrangular.
Talla protogòtica de fusta de la Mare de Déu dels Tossals fou realitzada a finals de segle xiii o principis del XIV. Procedeix del Santuari dels Tossals però actualment és guardada aquí.
A l'altar major es conserva el Retaules de Sant Martí de Capolat, del segle xviii, fet de fusta daurada i policromada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Martí de Capolat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Batalla de Graus

La batalla de Graus fou una batalla de la Reconquesta.

## Batalla

Lluitada en la primavera de 1063 quan les forces de Ramir I d'Aragó van assetjar la fortalesa de Graus, defensada per les tropes musulmanes d'Ahmed I ben Sulaiman al-Muktadir de l'Emirat de Saraqusta, que van comptar amb el suport del Regne de Castella comandats per l'Infant Sanç a qui pagaven pàries.
Durant la batalla Ramir fou mort. La batalla també és recordada per ser la primera d'El Cid, que amb 20 anys lluitava al costat dels castellans.

## Conseqüències

Amb la inestabilitat creada a la mort de Ferran I de Lleó i el repartiment del seu regne entre els seus fills, Ahmed I ben Sulaiman al-Muktadir va deixar de pagar paries als castellans, i sense la defensa castellana, Sanç I d'Aragó i Pamplona va poder prendre Barbastre, i Ferran I de Lleó va atacar la vall de l'Ebre, assetjant la ciutat de Balansiya i vencent a l'emirat de Balànsiya a la batalla de Paterna, però havent d'aixecar el setge. Finalment fou Sanç I d'Aragó i Pamplona qui rebria els tributs de Saraqusta el 1068.

## Referències

* ↑ Ashtor, Eliyahu. The Jews of Moslem Spain (en anglès). Jewish Publication Society, 1992, p.214. ISBN 0827604270.
* ↑ Mínguez Fernández, José María. La España de los siglos VI al XIII: Guerra, expansión y transformaciones: en busca de una frágil unidad (en castellà). Nerea, 2004, p.201. ISBN 848956972X.
* 1 2 Fletcher, Richard. La España Mora (en castellà). Nerea, 2000, p.118. ISBN 8489569401.
# Sporting Club Albigeois

L'Sporting Club Albigeois és un club de rugbi francès amb seu a Albi que juga al Pro D2.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Aspro Parks

Aspro Parks és una empresa d'oci espanyola, fundada l'octubre de 1991, que opera múltiples parcs aquàtics, delfinaris, aquaris, zoològics i parcs d'atraccions per tot Europa. La seva seu oficial es troba a Madrid.
És propietària entre d'altres de l'Aquàrium de Barcelona, i de la cadena de parcs aqüàtics Aqualand.

## Referències

* ↑ «Acuarios - Aspro Parks» (en espanyol europeu). [Consulta: 11 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Aspro Parks - Lloc web oficial
# Jesús-Jacques Moujica

Jesús-Jacques Moujica (Urretxu, 18 de setembre de 1926 - Montelaimar, 14 de novembre de 1950) va ser un ciclista basc de naixement, però nacionalitzat francès el 4 de juny de 1948, que va córrer entre 1945 i el moment de la seva mort, el 1950.
Durant la seva breu vida professional aconseguí 37 victòries, entre les quals destaca la Bordeus-París de 1949. Aquell mateix any fou tercer de la París-Roubaix, una edició marcada per un error dels jurats que va enviar els tres escapats per un camí erroni a l'entrar al velòdrom final.
Morí en un accident de trànsit junt a la jove promesa francesa Jean Rey.

## Palmarès

* 1945
** 1r a Bagnères de Bigorre
* 1946
** 1r a Auch
** 1r a Boulogne-sur-Gesse
** 1r a L'Isle-en-Dodon
** 1r al Gran Premi de Clausura del VC Montpellier
** Vencedor d'una etapa del Circuit de l'Armagnac
** Vencedor d'una etapa del Circuit dels Colls Pirinencs
* 1947
** 1r del Gran Premi de la Pesca a Estang
** 1r del Gran Premi de Couserans
** 1r del Gran Premi de Pau
** 1r del Gran Premi de Villeneuve-sur-Lot
* 1948
** 1r del Premi CA Béglais
** 1r del Gran Premi de la Victòria a Liborna
** 1r del Gran Premi del Tomàquet a Marmanda i vencedor d'una etapa
** 1r del Premi de Libre-Poitou
** 1r a Valence-sur-Baïsse
** 1r del Premi de Moissac
** 1r del Premi de Clausura a Boulogne-sur-Gesse
** 1r del Premi de Bourcefranc
** 1r del Circuit de la Soule
** 1r a Châteauneuf-sur-Charente
** 1r a Bassoues d'Armagnac
** Vencedor d'una etapa del Circuit de Gers
* 1949
** 1r de la Bordeus-París
** 1r al Gran Premi Germain Reynier
** 1r del Gran Premi Routier, rere derny
** 1r del Gran Premi de Dinan
** 1r del Gran Premi de Saint-Servan
** 1r a Oloron-Ste.Marie
** 1r a la Challenge Groga
** Vencedor d'una etapa del Circuit dels Colls Pirinencs
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Algèria
* 1950
** 1r del Circuit de Calais
** 1r a Casteraverduzan
** 1r a Oloron-Ste.Marie
** 1r a l'Avinyó-Cavaillon-Avinyó

## Referències

* ↑ «MOUJICA Jesús puis MOUJICA Jacques». [Consulta: 4 febrer 2025].
* ↑ «Jesus "Jacques" Moujica (Fra)», 30-09-2022. [Consulta: 4 febrer 2025].
* ↑ «Historique de Paris-Roubaix». [Consulta: 4 febrer 2025].
* ↑ «The ultimate Roubaix controversy». [Consulta: 4 febrer 2025].
* ↑ GOÑI, FCO JAVIER AGUADO. «Jesus Múgica Errasti, malogrado campeón ciclista en Francia que nació en Urretxu» (en castellà), 22-07-2021. [Consulta: 4 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Palmarès de Jesús-Jacques Moujica (francès)
# Ernesto Contreras Vázquez

Ernesto Antonio Contreras Vázquez (Medrano, província de Mendoza, 19 de juny de 1937 – Mendoza, 25 d'octubre de 2020) va ser un ciclista argentí que combinà el ciclisme en pista amb la carretera. Va guanyar tres cops el campionat nacional en ruta i vuit el de persecució. Va participar en els Jocs Olímpics de 1960, 1964 i 1968.
Contreras va morir l'octubre de 2020, després d'haver estat hospitalitzat per un atac de cor i també va donar positiu a COVID-19.

## Palmarès en ruta

* 1958
** 1r a la Mendoza-San Juan
* 1959
** Campió de l'Argentina en ruta
* 1962
** 1r a la Mendoza-San Juan
* 1964
** 1r a la Mendoza-San Juan
* 1970
** Campió de l'Argentina en ruta
* 1971
** Campió de l'Argentina en ruta

## Palmarès en pista

* 1956
** Campió de l'Argentina en persecució
* 1957
** Campió de l'Argentina en persecució
* 1958
** Campió de l'Argentina en persecució
* 1959
** Campió de l'Argentina en persecució
* 1960
** Campió de l'Argentina en persecució
* 1961
** Campió de l'Argentina en persecució
** Campió de l'Argentina en quilòmetre
* 1962
** Campió de l'Argentina en persecució
* 1963
** Campió de l'Argentina en persecució

## Referències

* ↑ «Olympedia – Ernesto Contreras». [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ Ernesto Contreras Vázquez a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «El Gobernador y otras personalidades de la política local despidieron a Ernesto “Cóndor” Contreras» (en castellà). [Consulta: 31 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Batalla de Valtierra

La batalla de Valtierra fou un combat que va enfrontar les tropes d'Alfons el Bataller, el rei d'Aragó amb les tropes musulmanes de l'emir de Saraqusta, Ahmed II Ibn Yusuf al-Mustain el 24 de gener de 1110. El rei saragossà fou derrotat i mort

## Antecedents

La conquesta de Tulàytula per Alfons VI de Castella en 1085 va comportar la incorporació d'extenses zones de terreny a la Corona de Castella va fer que Muhammad Ibn Abbad Al Mutamid l'emir d'Isbiliya sol·licités l'ajut militar de Yusuf ibn Tashfin l'emir almoràvit que ja s'havia apoderat de tot el Marroc. Després de creuar l'Estret de Gibraltar, els almoràvits van derrotar Alfons VI de Castella el 1086 a la batalla de Sagrajas i van convertir-se a ser els amos i senyors del sud de la península Ibèrica. La conquesta de Balansiya de Rodrigo Díaz de Vivar va suposar un impediment la seva expansió al nord, però el 1102, uns anys després de la mort del Cid, Balansiya va tornar al domini islàmic, encara en vida de Yusuf ibn Tashfin, i Sahla va caure dos anys més tard.
Únicament l'emirat de Saraqusta quedava lliure del domini almoràvit, i Ahmed II Ibn Yusuf al-Mustain va signar un pacte de submissió, en virtut del qual els nous senyors africans permetrien la independència del seu regne mentre ell visqués.

## Batalla

Les tropes d'Alfons el Bataller, el rei d'Aragó es van enfrontar amb les tropes musulmanes que havien passat a l'ofensiva arribant fins a Olite, dirigides per l'emir de Saraqusta, Ahmed II Ibn Yusuf al-Mustain el 24 de gener de 1110, i en la batalla el rei saragossà fou derrotat i mort.

## Conseqüències

Alfons el Bataller va atorgar a la vila el Fur de Sobrarb i el títol de Molt noble i Molt lleial. A Valtierra hi va haver una important comunitat àrab, fins i tot van arribar a construir una mesquita, que es va destruir per construir l'Església.
La derrota a Valtierra va precipitar la conquesta de l'emirat de Saraqusta per les tropes almoràvits d'Alí ibn Yússuf, que entraven a la ciutat el 29 de juny del 1110 mentre Abd al-Malik ibn Ahmed Imad al-Dawla es va retirar a la seva fortalesa de Rueda de Jalón, on va establir l'emirat de Rueda de Jalón on convertit en vassall d'Alfons encara va exercir una mena de poder per espai de vint anys.

## Referències

* ↑ (castellà) Alberto Cañada Juste, La batalla de Cutanda (1120)
* ↑ (castellà) Biografías y vidas, Alfonso I el Batallador
* ↑ (castellà) Gran Enciclopedia Aragonesa, Batalla de Valtierra Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Ajuntament de Valtierra, Historia Arxivat 2010-09-26 a Wayback Machine.
# Fil·lotràquea

Les fil·lotràquies o pulmons en llibre són òrgans respiratoris d'aranyes, escorpins i altres aràcnids usats per a l'intercanvi de gasos atmosfèrics i formats per una sèrie de làmines i cavitats de teixit de l'aparell respiratori, organitzades com les pàgines d'un llibre (pel que en anglès se'n diu ''book lung''). Cadascun d'aquests òrgans es troba dins d'una cavitat ventral de l'abdomen i connecta amb l'exterior a través d'una petita obertura o ranura. Aquests pulmons no estan evolutivament emparentats amb els pulmons dels tetràpodes. El seu nombre varia d'un parell en la majoria de les aranyes a quatre parells en els escorpins. Molts aràcnids com els àcars no tenen rastre d'aquests pulmons i respiren solament a través de les tràquees (tubs prims) o de la superfície del seu cos.
L'òrgan està localitzat a l'interior de l'opistosoma o abdomen i en ell es troba la hemolimfa (la sang dels artròpodes). Els plecs maximitzen la superfície exposada a l'aire i d'aquesta manera faciliten l'intercanvi de gasos amb l'ambient. En la majoria de les espècies no cal el moviment de les plaques per facilitar la respiració.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Catalana-Fil·lotràquea
* ↑ TermCat-Fil·lotràquea
* ↑ Enciclopèdia Catalana-Pulmó en llibre
* ↑ Brusca, j. C. & Brusca, G. J., 2005. Invertebrados, 2a edició. McGraw-Hill-Interamericana, Madrid (etc.), XXVI+1005 pp. ISBN 0-87893-097-3
* ↑ Armengol, J. et al., 1986. Artròpodes (I). Història Natural dels Països Catalans, 9. Enciclopèdia Catalana, S. A., Barcelona, 437 pp. ISBN 84-85194-84-5