OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teresa Jordà i Roura

Teresa Jordà i Roura (Ripoll, 19 de juny del 1972) és una política catalana, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural, entre el 26 de maig de 2021 i el 12 de juny de 2023, amb el Govern de Pere Aragonès i candidata per Esquerra Republicana a les Eleccions generals espanyoles de 2023.
Anteriorment, ha sigut d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació del Govern de Catalunya, del maig de 2018 al maig de 2021, amb el Govern de Quim Torra. Entre 2003 i 2011 va ser alcaldessa de Ripoll i entre 2011 i 2018, diputada al Congrés dels Diputats.

## Biografia

És llicenciada en Història Moderna i Contemporània per la Universitat Autònoma de Barcelona. Militant d'Esquerra Republicana de Catalunya, és regidora de l'Ajuntament de Ripoll des del 1999 i en va ser alcaldessa entre el 2003 i el 2011. A més d'alcaldessa, va ser la responsable de la regidoria de Promoció Econòmica, Turisme i Fires; vicepresidenta de la Fundació Eduard Soler de Ripoll; presidenta de la Fundació Guifré (Residència Geriàtrica de Ripoll); va formar part de l'executiva de la Federació de Municipis de Catalunya, per la qual cosa va ocupar el càrrec de presidenta de la Comissió Econòmica i d'Ocupació, i també va ser membre del Consell d'Administració del SOC.
En les eleccions del 2011 va ser escollida diputada al Congrés dels Diputats per la circumscripció de Girona. El 2015 i 2016 es presentà a la reelecció i fou re-escollida.
El 2018 va renunciar a l'escó en ser nomenada consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació del govern de Quim Torra. Sota el seu mandat, s'han publicat les lleis d'espais agraris, de protecció d'oliveres monumentals, de la vitivinicultura i contra el malbaratament alimentari. També es va establir el Pla estratègic del Cos d'Agents Rurals per al període 2019-2024 i el Pla Estratègic de l'Alimentació de Catalunya. Ara bé, no es va arribar a acordar el Pacte Nacional per la Política Alimentària.
Pel que fa a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2021, fou la cap de llista d'ERC a la circumscripció de Girona.
El 26 de maig de 2021 va ser nomenada consellera de d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural, càrrec que va ostentar fins al 12 de juny de 2023 al ser substituïda per David Mascort.

## Referències

* ↑ «DECRET 3/2018, de 29 de maig, pel qual es nomenen el vicepresident del Govern i els consellers i conselleres dels departaments de la Generalitat de Catalunya.». DOGC, 31-05-2018. [Consulta: 1r juny 2018].
* ↑ «Teresa Jordà i Roura». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 28 abril 2021].
* 1 2 3 «Fitxa Teresa Jordà». Congrés dels Diputats. [Consulta: 17 febrer 2015].
* ↑ Tugas, Roger «ERC fitxa el jutge Santiago Vidal com a cap de llista al Senat». Ara, 06-11-2015, p. 8.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, XI legislatura
* 1 2 3 Orriols Guiu, Núria; Bertomeu, Quim «El balanç del Govern, mesura a mesura». Ara [Barcelona], 27-12-2020, pp. 14-15.

## Enllaços externs

* Tal com raja, El Punt
# Myrtle Point

Myrtle Point és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 2.451 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Myrtle Point tenia 2.451 habitants, 988 habitatges, i 674 famílies. La densitat de població era de 591,5 habitants per km².
Dels 988 habitatges en un 30,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,9% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 31,7% no eren unitats familiars. En el 26,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 23,4% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 19,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.536$ i la renda mediana per família de 31.120$. Els homes tenien una renda mediana de 30.313$ mentre que les dones 20.476$. La renda per capita de la població era de 13.695$. Aproximadament el 15% de les famílies i el 19,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Myrtle Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Myrtle Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Martín López-Zubero Purcell

Martín López-Zubero Purcell (Jacksonville, Estats Units, 23 d'abril de 1969) és un nedador hispano-estatunidenc especialitzat en esquena, ja retirat. Va ser campió olímpic, mundial i europeu, a banda de plusmarquista mundial, fets que el converteixen en el nedador espanyol més importants de tots els temps.

## Biografia

Va néixer el 23 d'abril de 1969 a la ciutat de Jacksonville, població situada a l'estat de Florida, fill de l'oftalmòleg saragossà José Luis i de mare nord-americana. És germà del també nedadors olímpics David i Julia.

### Carrera esportiva

Va començar a nedar a The Bolles School, sent posteriorment membre de la Universitat de Florida, on va començar a entrenar-lo el seu germà David. Especialista en la modalitat d'esquena, a nivell internacional sempre competí per Espanya.
Va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud), on finalitzà onzè en els 200 metres esquena, dotzè en els relleus 4x100 metres estils, vint-i-tresè en els 100 metres esquena, vint-i-setè en els 400 metres estils i trenta-unè en els 200 metres estils. El seu primer èxit va ser l'any següent, amb el triomf en els 100 m esquena als Europeus de Bonn.
1991 va ser l'any de la seva eclosió en esdevindre campió europeu i mundial dels 100 m esquena i europeu del 200. El seu primer èxit va ser als Mundials de Perth de l'any següent. Va arribar als Jocs de Barcelona com una de les opcions més segures de medalla per al combinat local. Malgrat que tan sols va poder ser quart en els 100 metres, aconseguí el seu èxit més important en guanyar la medalla d'or en la prova dels 200 metres esquena. Completà la seva actuació amb un setè lloc en els 100 metres papallona (rebent a banda de la medalla dos diplomes olímpics), així com novè en els 200 metres estils i desè en els relleus 4x100 metres estils.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) realitzà una bona competició, si bé no obtingué medalla finalitzà quart en els 100 metres esquena i sisè en els 200 m. esquena. L'any següent es va retirar després de proclamar-se campió d'Europa dels 100 esquena a Sevilla per quarta vegada. El seu palmarès total va ser de quatre medalles en el Campionat del Món de natació (dues d'elles d'or) i set medalles en el Campionat d'Europa de natació (cinc d'or). Va ser campió d'Espanya en trenta ocasions, dinou en piscina llarga i onze en curta.

### Vida després de l'esport

En 1998 va graduar-se en la Universidad de Florida. Posteriorment va començar una reeixida carrera com a entrenador a la The Bolles School, on treballa juntament amb el seu germà i Sergi López. Martín va ser nomenant Entrenador de l'Any de Florida per a les categories inferiors els anys 1998, 1999 i 2002. També ha treballat com a professor de biologia.

## Referències

* ↑ http://elpais.com/diario/2002/07/22/deportes/1027288822_850215.html
# Gai Licini Cras (tribú de la plebs 145 aC)

Gai Licini Cras (en llatí: Gaius Licinius C. f. C. n. Crassus) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Licínia, una família romana plebea, i era fill probablement de Gai Licini Cras, cònsol el 168 aC
L'any 145 aC va ser tribú de la plebs i, segons que expliquen Ciceró i Varró, va ser el primer que, en els discursos al poble, es va encarar cap al fòrum en lloc de fer-ho cap als comicis i la cúria. Plutarc atribueix aquest gest d'independència a Gai Grac. Va introduir una rogatio per la qual els col·legues dels sacerdots no podrien cobrir les vacants per cooptació, transferint l'elecció al poble, però finalment la llei va ser anul·lada a proposta del pretor Gai Leli Sapient. Va tenir un fill que portava el seu mateix nom, del qual no se sap res.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 873.
* ↑ Ciceró. De amicitia 25
* ↑ Varró. Rerum rusticarum I,2
# Marc Licini Cras (cònsol 30 aC)

Marc Licini Cras (en llatí: Marcus Licinius M. f. M. n. Crassus) va ser un magistrat romà que va ocupar el consolat juntament amb Octavià l'any 30 aC. Pertanyia a la gens Licínia, una antiga família romana d'origen plebeu, i era de la branca dels Licini Cras, fill de Marc Licini Cras i net del triumvir Marc Licini Cras.
L'any 29 aC va ser procònsol a Macedònia, on va combatre amb èxit contra les tribus de la frontera. De l'any 13 aC al 10 aC va ser governador de la Tarraconesa.

## Referències

* ↑ Isaías Arrayás Morales, Morfología histórica del territorio de Tarraco, ss. III-I a.C, p. 113 (castellà)
# Nikólskoie (Nóvgorod)

Nikólskoie (en rus: Никольское) és un poble a l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2011 tenia 7 habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, Iuri B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14.
# Manuel Pancorbo

Manuel Pancorbo Chica (n. Torredelcampo, Jaén (Espanya); 7 de juliol de 1966), atleta de fons i mig fons espanyol, sent un dels principals atletes espanyols des de finals dels anys 1980 fins a principis del segle xxi.

## Trajectòria

Gairebé tota la seva carrera esportiva va estar lligat al club madrileny Larios A.A.M., que després va passar a denominar-se Airtel A.A.M., encara que els seus majors èxits els va aconseguir com a membre de la selecció espanyola a la qual va representar en 24 ocasions. Primer va destacar en 1.500 m, es perfilava com un dels hereus de José Luis González i José Manuel Abascal, i així als jocs olímpics de Barcelona 1992, va aconseguir arribar a la final, en la qual el seu compatriota Fermín Cacho es va fer amb l'or, mentre Pancorbo es quedava amb un meritori onzè lloc, fora dels diplomes olímpics. Tornaria a participar en la prova de 1.500 m. en els mundials de 1993 i en els europeus de 1994, aconseguint lloc de finalista en quedar sisè en aquesta última competició. El 1994 a la final en què es classificava sisè, els altres dos espanyols, Fermín Cacho i Isaac Viciosa guanyaven l'or i la plata respectivament. Aquest fet, i la irrupció d'una altra jove promesa del 1.500 m., va fer que Manuel es passés a la prova de 5.000 m. En aquesta prova participaria sense gaire èxit als Jocs Olímpics d'Atlanta 1996, no aconseguint classificar-se per a la final. Sí ho va aconseguir als mundials de 1997 i 1999, en els quals no va aconseguir plaça de finalista malgrat que va tenir actuacions destacades. A nivell continental li van arribar els seus millors èxits, especialment la medalla de plata que va aconseguir al Campionat d'Europa de 1998, sent superat només pel seu compatriota Isaac Viciosa. També va obtenir meritòries actuacions a la superlliga d'atletisme de 1995 a 1998. També va aconseguir una medalla de plata en 3.000 m. al campionat d'Europa de pista coberta de 1998.

## Palmarès

Internacional
* Europeu Aire Lliure Budapest 1998 — 5.000 m — medalla de Plata amb una marca de 13.38.03
* Europeu pista Coberta València 1998 — 3.000 m — medalla de Plata amb una marca de 7.55.23
* Europeu de Cross Ferrara 1998 — Manuel Pancorbo participa amb la selecció espanyola que aconsegueix la medalla de Bronze per equips amb 68 punts.
* Campionat Iberoamericà Mèxic 1998 — 1.500 m — medalla d'Or amb una marca de 3.52.11
* Superlliga Lillle 1995 — 5.000 m — va obtenir un 3r lloc amb una marca de 13.48.93
* Superlliga Madrid 1996 — 5.000 m — va obtenir un 2n lloc amb una marca de 13.55.18
* Superlliga Múnic 1997 — 3.000 m — va obtenir un 2n lloc amb una marca de 7.41.60
* Superlliga Sant Petersburg 1998 — 3.000 m — 2n lloc amb una marca de 7.42.24
Nacional
* Campionat d'Espanya de 5.000 m a l'aire lliure: 1997, 1998
** 1997 14.01.84
** 1998 13.51.88
* Campionat d'Espanya de 1.500 m en Pista coberta: 1994
** 1994 3.51.88
* Campionat d'Espanya de 3.000 m en Pista coberta: 1998
** 1998 8.04.74

## Premis, reconeixements i distincions

* Medalla de Bronze de la Reial Orde del Mèrit Esportiu, atorgada pel Consell Superior d'Esports (1999)
# Jaume Francesc Folc de Cardona i de Gandia

Jaume Francesc Folc de Cardona i de Gandia (Urgell, 1405 — Cervera, 1 de desembre de 1466) fou un religiós del llinatge dels Cardona que fou President de la Diputació del General (1443 - 1446), bisbe de Vic (1445 - 1459), de Girona (1459 - 1462), d'Urgell (1462 - 1466), i cardenal (després de 1466).
Era fill del comte Joan Ramon Folc I de Cardona i germà de Joan Ramon Folc II de Cardona. L'11 de novembre de 1443 fou escollit President de la Diputació del General. Participà en la canonització de Sant Vicent Ferrer. Fou també referendari apostòlic del papa, administrador perpetu de l'abadia de Santa Maria de Solsona, canonge i ardiaca de Barcelona. Fou creat bisbe d'Urgell el 17 de febrer de 1462 morint en aquest càrrec a la Seu d'Urgell en 1466. Segons Roig i Jalpí fou enterrat a Tarragona.

## Referències

* ↑ Pere Català i Roca. Els castells catalans, Volum 4, R.Dalmau, 1993. ISBN 8423202895
* ↑ Ramon Corts i Blay, Joan Galtés i Pujol i Albert Manent i Segimon. Ed.Generalitat de Catalunya. Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya, Vol.1, 1998, pàg.432. ISBN 8439346131, 9788439346135.
* ↑ Roig y Jalpi, Juan G. Iacinto Andrev. Resumen historial de las grandezas, y antiguedades de la ciudad de Gerona, y cosas memorables suyas eclesiasticas, y seculares, assi de nuestros tiempos, como de los passados (en castellà). Barcelona: Iacinto Andrev, 1678, p. 296 [Consulta: 12 desembre 2014].

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Nikólskoie (Tambov)

Nikólskoie (en rus: Никольское) és un poble a l'óblast de Tambov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 126 habitants.

## Referències

* ↑ Koriakov, Iuri B.. «Тамбовская область» (en rus). База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Gavrilovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-20. [Consulta: 20 març 2022].
# Juan Antonio Corbalán Alfocea

Juan Antonio Corbalán Alfocea (Madrid, Espanya 1954) és un jugador de bàsquet espanyol, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica i considerat un dels millors bases de la història del bàsquet espanyol.

## Biografia

Va néixer el 3 d'agost de 1954 a la ciutat de Madrid, capital d'Espanya.

## Carrera esportiva
### A nivell de clubs

| Anys | Club | Lliga |
| 1971-1988 | Reial Madrid | Lliga espanyola de bàsquet/Lliga ACB |
| 1990-1991 | Fórum Valladolid | Lliga ACB |
Amb el Reial Madrid va guanyar:
* 12 Lligues espanyoles de bàsquet/Lligues ACB: 1971/72, 1972/73, 1973/74, 1974/75, 1975/76, 1976/77, 1978/79, 1979/80, 1981/82, 1983/84, 1984/85 i 1985/86
* 7 Copes del Rei: 1971/72, 1972/73, 1973/74, 1974/75, 1976/77, 1984/85 i 1985/86
* 3 Copes d'Europa: 1973/74, 1977/78 i 1979/80
* 1 Recopa d'Europa: 1983/84
* 1 Copa Korac: 1987/88
* 4 Copes Internacontinentals: 1975/76, 1976/77, 1977/78 i 1980/1981

### Amb la selecció nacional

177 vegades internacional amb la selecció espanyola de bàsquet, va participar, als 18 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental), on va aconseguir l'onzena posició final. Va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), on va aconseguir guanyar un diploma olímpic en finalitzar quart, i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on va guanyar la medalla de plata.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla de plata en el Campionat d'Europa de bàsquet masculí.
# Nicolau Pujades

Nicolau Pujades va ser President de la Generalitat de Catalunya, nomenat el 15 d'octubre de 1455.
Fill d'una família de mercaders en la qual també apareixen figures destacades de la política catalana i barcelonina.
Les Corts de Barcelona (1454-1458), en què va ser nomenat Nicolau Pujades, varen ser molt tenses a causa de l'enfrontament de l'oligarquia barcelonesa amb el rei pel suport d'aquest a la causa remença i per la intervenció del lloctinent Galceran de Requesens en el nomenament d'un govern municipal del partit de la Busca.
Quan Pujades participa en les Corts de 1454, ho fa en representació del capítol de la catedral de Barcelona. En aquell moment ja era ardiaca de Santa Maria del Mar.
Dins de les mateixes Corts, ja nomenat Pujades, s'abordà el tema de la successió de diputats per evitar els relleus pseudodinàstics que s'havien produït amb les famílies Samasó i Desplà. El nou mètode combinava la proposta de candidats que cada un dels diputats sortints feia davant de notari i testimonis, i una selecció per insaculació entre els candidats proposats.
El 26 de juliol de 1457, la Diputació es traslladà oficialment a Manresa fugint d'una epidèmia de pesta que provocà, només a Barcelona, més de 3.300 morts entre maig i desembre.
El 1461, després d'acabar el seu mandat a la Generalitat, va fer d'ambaixador davant la reina Joana Enríquez per aconsellar-li que no entrés a Barcelona. La reina es refugia amb el príncep Ferran a Girona.
Després de ser un temps a la cúria de Tarragona, fou nomenat arquebisbe de Palerm el 23 d'agost de 1464, ciutat en què va morir el 1467.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Giuseppe Fontana

Giuseppe Fontana (22 d'agost de 1902 - 10 de gener de 1941) va ser un oficial naval italià durant la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

Va néixer a Vicenza el 22 d'agost de 1902, i després d'enrolar-se a la Reial Marina Italiana als setze anys, va començar a assistir a la Reial Acadèmia Naval de Livorno, graduant-se amb el grau de guardiamarina el juliol de 1923. Va ser ascendit a sotstinent el 1925 i tinent el 1928. Després de servir en diversos vaixells de guerra, va obtenir el seu primer comandament amb la torpedinera Albatros i més tard esdevingué oficial executiu del creuer blindat San Giorgio.
Després de l'ascens a capità de corbeta el 25 de gener de 1937, va esdevenir oficial executiu del destructor Antonio Da Noli, en el qual va participar en operacions de bloqueig naval contra la Segona República Espanyola durant la Guerra Civil Espanyola. El 28 de març de 1939 va rebre el comandament del 10è Esquadró de Torpedineres, hissant la seva bandera a la Vega, de la qual també n'era el comandant. Poc abans que el Regne d'Itàlia entrés a la Segona Guerra Mundial el 10 de juny de 1940, va ser ascendit al rang de capità de navili.
A l'alba del 10 de gener de 1941, la Vega i la seva germana Circe van ser enviades per interceptar un comboi britànic amb destinació a Malta (operació Excés) davant de Pantelleria. Entre les 7:26 i les 7:28, les dues torpedineres van llançar sense èxit els seus torpedes i després van enfrontar-se a l'escorta del comboi, format per tres creuers lleugers i cinc destructors, amb els seus canons. Un dels obusos del Vega va colpejar l'HMS Bonaventure, causant alguns danys lleugers i dues víctimes, però el foc de retorn del creuer va desactivar els motors de la Vega , va destruir els seus canons de popa i va fer volar el seu carregador de munició de popa, deixant-la un derelicte ardent. La Vega va continuar disparant amb l'única arma funcional fins que va ser acabada per un foc de torpedes de l'HMS Hereward a les 8:15. El capità Fontana va enfonsar-se amb el seu vaixell després de donar la seva armilla salvavides al seu enginyer en cap, Leopoldo Di Luca. Va ser guardonat pòstumament amb la Medalla d'Or al Valor Militar.

## Dates de promoció

    Capità de fragata – 1940
    Capità de corbeta - 1937
    Tinent de vaixell – 1928
    Sotstinent de vaixell - 1925
    Guardiamarina - 1923

## Condecoracions

    Medalla d'or al valor militar - 22 d'abril de 1941
    Medalla de bronze al valor militar - 25 de gener de 1941
    Medalla commemorativa de la Campanya d'Espanya (1936-1939)

## Referències

* 1 2 3 Marina Militare
* 1 2 3 Mediterraneo centrale, 10 gennaio 1941, due medaglie d’oro per l’affondamento della torpediniera Vega
* 1 2 3 Fontana Giuseppe
* ↑ Vega
* ↑ Gianni Rocca, Fucilate gli ammiragli. La tragedia della Marina italiana nella seconda guerra mondiale, p. 83
* ↑ Giorgio Giorgerini, La guerra italiana sul mare. La Marina tra vittoria e sconfitta 1940-1943, pp. 231-251
* ↑ Quirinale
* ↑ Sito web del Quirinale: dettaglio decorato.
# Konobelodon

Konobelodon és un gènere extint de mamífers proboscidis de la família dels amebelodòntids que visqueren a Europa durant el Miocè superior, fa entre 5,3 i 10,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Grècia i Romania. Els seus ullals inferiors passaven de 160 cm de llargada. Entre les seves possibles funcions hi havia arrancar l'escorça dels arbres, tallar la vegetació i excavar. De vegades és considerat un subgènere d'Amebelodon. El nom genèric Konobelodon significa ‘dent de llança cònica’, en referència a la forma dels prismes de dentina dels ullals inferiors.

## Referències

* 1 2 Entrada «Konobelodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ Larramendi, Asier «Estimating tusk masses in proboscideans: a comprehensive analysis and predictive model» (en anglès). Historical Biology, 10-12-2023, pàg. 1-14. DOI: 10.1080/08912963.2023.2286272. ISSN: 0891-2963.
* ↑ Lambert, W.D «The feeding habits of the shovel-tusked gomphotheres: evidence from tusk wear patterns». Paleobiology, vol. 18, 2, 1992, pàg. 132–147. DOI: 10.1017/S0094837300013932. JSTOR: 2400995.
* ↑ Semprebon, Gina; Tao, Deng; Hasjanova, Jelena; Solounias, Nikos «An examination of the dietary habits of Platybelodon grangeri from the Linxia Basin of China: Evidence from dental microwear of molar teeth and tusks». Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology, vol. 457, 2016, pàg. 109-116. DOI: 10.1016/j.palaeo.2016.06.012.
* ↑ Werdelin i Sanders, 2010, «Proboscidea» (W. J. Sanders, E. Gheerbrant, J. M. Harris, H. Saegusa i C. Delmer).
* ↑ Lambert, 1990, p. 1.033.

## Bibliografia

* Lambert, W. D. «Rediagnosis of the genus Amebelodon (Mammalia, Proboscidea, Gomphotheriidae), with a new subgenus and species, Amebelodon (Konobelodon) britti» (en anglès). Journal of Paleontology, 64, 6, 1990, pàg. 1.032-1.040. DOI: 10.1017/s0022336000019855.
* Werdelin, L.; Sanders, W. J. Cenozoic Mammals of Africa (en anglès). University of California Press, 2010. ISBN 9780520257214.
Gèneres de proboscidis :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Mammalia
Superordre: Afrotheria
Clade: Tethytheria :