OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kakhaber Xuixanaixvili

Kakhaber Xuixanaixvili és un criminal georgià que compleix condemna de presó a perpetuitat a França, per haver encarregat el 2010 l'assassinat del membre d'un clan rival a Marsella. Xuixanaixvili va ser detingut el març de 2010 a Barcelona, on residia, en el marc de l'operació Java-Hayastán, com a membre destacat d'una de les branques de les màfies post-soviètiques que operen a tot Europa. Tot i que inicialment els mitjans de comunicació van referir-se als detinguts com a membres de la Màfia Russa, posteriorment aquest grup criminal ha estat més específicament anomenat com a Màfia Georgiana. Les investigacions situaven Kakhaber com a segon del seu germà Laixa Xuixanaixvili, cap màxim de l'organització. L'any 2016 l'Audiència Nacional el va condemnar a 20 anys de presó, i el 2017 el Tribunal Suprem va reduir la condemna a 15 anys. La seva condemna va incloure els delictes de blanqueig, conspiració per l'assassinat i temptativa d'estafa. El delicte de conspiració per a l'assassinat es va referir al pla per matar un membre d'una facció rival a Niça, que va ser avortada al gener del 2010 per la policia francesa. Posteriorment, un tribunal d'Ais de Provença va condemnar Kakhaber pel tercer intent, aquest cop reeixit, d'assassinat de Vladimir Janashia.

## Referències

* 1 2 «Un "parrain" géorgien condamné à la réclusion criminelle à perpétuité à Aix» (en francès). Paris Match, 20-12-2019. [Consulta: 9 abril 2020].
* 1 2 Heredia, Sergio; Brunet, Josep Maria «Golpe europeo a la mafia rusa con 24 detenidos en España» (PDF) (en castellà). La Vanguardia, 16-03-2010, pàg. 14 [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ López-Muñoz, Julián. La mafia rusa.Genésis, desarrollo y asentamiento en España (en castellà). Midac, 2017. ISBN 9788491483113 [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ «Desarticulen una potent banda criminal de la màfia georgiana». El Punt Avui, 30-11-2017. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ Sànchez, Guillem. «Los tentáculos de la mafia georgiana en España» (en castellà). El Periódico, 05-01-2016. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ «20 anys per al cap de la màfia georgiana a Barcelona». Diari ARA, 19-05-2016. [Consulta: 9 abril 2020].
* 1 2 ACN. «El Suprem condemna a 15 anys de presó el cap d'una màfia georgiana assentada el 2008 a Catalunya i al País Valencià». La Vanguardia, 15-03-2017. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ «La màfia georgiana assassina a França el cap d'una banda rival». La Xarxa, 19-03-2010. [Consulta: 9 abril 2020].
# Els germans Karamàzov (pel·lícula de 1969)

Els germans Karamàzov (títol original en rus: Бра́тья Карама́зовы, Bràtia Karamàzovi) és una pel·lícula soviètica dirigida per Kiril·l Lavrov, Ivan Píriev i Mikhaïl Uliànov, estrenada el 1969. Ha estat doblada al català.

## Argument

Rússia, 1870. Hi ha moltes tensions a la família Karamàzov. El pare és un tirà domèstic i un llibertí, els tres fills del qual tenen caràcters ben diferents. Un d'ells s'enamora de Grúixenka, mestra del seu pare...
Adaptació de la novel·la homònima de Fiódor Dostoievski.
Les relacions complexes de Fiódor amb els seus quatre fills són l'ocasió d'explorar algunes dels components de la societat russa de finals del segle xix.

## Repartiment

* Mikhaïl Uliànov: Dmitri Karamàzov
* Lionel·la Pírieva: Grúixenka
* Kiril·l Lavrov: Ivan Karamàzov
* Andrei Miagkov: Alioixa Karamàzov
* Mark Prudkin: Fiódor Pàvlovitx Karamàzov
* Svetlana Korkoixko: Katerina Ivànovna
* Valentín Nikulin: Pàvel Smerdiakov
* Pàvel Pavlenko: monjo Zóssima
* Andrei Abrikóssov: Kuzmà Kuzmitx Samsónov
* Ivan Làpikov: Liagavi

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1969: Premi d'Or en el Festival Internacional de Cinema de Moscou per Kiril·l Lavrov, Ivan Píriev i Mikhaïl Uliànov
* 1970: Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa

## Referències

* ↑ esadir.cat. Els germans Karamàzov (primera part). esadir.cat.
* ↑ esadir.cat. Els germans Karamàzov (segona part). esadir.cat.
* ↑ «Brothers Karamazov». The New York Times.
# Nicholas Chumachenco

Nicholas Chumachenco (Cracòvia, 27 de març de 1944 - Schallstadt, 12 de desembre de 2020) fou un violinista rus nascut a Polònia.
Nicolás Chumachenco va créixer i va començar la seva formació musical a l'Argentina. Va deixar l'Argentina per perfeccionar els estudis de violí als EUA amb el llegendari Jascha Heifetz a la Universitat del Sud de Califòrnia i amb Efrem Zimbalist al "Curtis Institute of Philadephia". Va ser el guanyador del prestigiós concurs Txaikovski a Moscou i de la reina Isabel a Brussel·les.
Nicolás Chumachenco va començar llavors una carrera brillant que el va portar a actuar a les principals sales de concerts de tot Europa. De seguida, grans directors del moment el van convidar com a solista a interpretar les obres mestres del repertori del concert. Entre ells, Wolfgang Sawallisch, Zubin Mehta, Ferdinand Leitner, Václav Smetáček, Peter Maag o Rudolf Kempe, entre d'altres, així com Yehudi Menuhin, amb qui col·laborà regularment al "Festival Gstaad" que ara té el nom del reconegut violinista.
Al mateix temps, Chumachenco va treballar la música de cambra en diferents estils: violí en solitari, incloses interpretacions de recitals i enregistraments de les dues obres mestres del seu repertori: Les Sonates i Partites de J.S. Bach i els Capricis de Paganini. Va participar com a primer violí al "Kammerquartett" de Zuric, amb qui ha ofert nombrosos concerts a Europa i Amèrica. Chumachenco fou director i solista de l'Orquestra de Cambra Reina Sofía de Madrid des del 1990.
Chumachenco va ser durant molts anys professor de violí a la "Musikhochschule" de Friburg (Alemanya). També oferia classes magistrals al Conservatori d'Aragó. Entre els seus alumnes s'hi comptaven Linus Roth i l'israelià Erez Ofer.

## Fonts

* lloc web Musicpaña; Lloc web de Wikipedia (febrer de 2013)) Aportat per Aryeh Oron (febrer de 2013)
* Nicolás Chumachenco: Biografia curta | Enregistraments d'obres instrumentals
# Mark Hall (músic)

Mark Hall, Jr. (nascut el 14 de setembre de 1969) és el vocalista principal del grup de rock cristià de Georgia, Casting Crowns, un grup de set membres, compost completament per pastors joves.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Casting Crowns (anglès)
* Entrevista a la CBN (anglès)
# Entesa Centrista (Polònia)

Entesa Centrista (polonès Porozumienie Centrum, PC) fou un partit polític polonès de tendència centrista i democristiana, oposat al socialisme i fortament anticomunista, creat el 1990 després del trencament de Solidarność. El seu líder era Jarosław Kaczyński. A les eleccions parlamentàries poloneses de 1991 va promoure l'Aliança Cïvica de Centre (Porozumienie Obywatelskie Centrum) amb el Comitè de Ciutadans (Komitety Obywatelskie) i altres grups, que va obtenir 977.344 vots (el 8,71% dels vots) i 44 diputats, de tal manera que un dels seus líders, Jan Olszewski, fou primer ministre de Polònia entre desembre de 1991 i juny de 1992. A les eleccions parlamentàries poloneses de 1993 va obtenir 609.973 vots (el 4,22%), insuficients per assolir representació parlamentària. El 1997 es va integrar en l'Aliança Democràtica de la Dreta (AWS) i el 2001 Lech i Jarosław Kaczyński fundaren Dret i Justícia.

## Resultats electorals
### Sejm

| Any | Vots | % | Escons | Govern |
| 1993 | 609,973 | 4.42 (#9) | 0 / 460 | Extraparlamentari |

### Senat

| Any | Vots | % | Escons |
| 1993 | 607,624 | 2.23 (#11) | 1 / 460 |

## Referències

* Monitor Polski 1991 Nr 41, pg. 287 i 288.
# Doc Rivers

Glenn Anton "Doc" Rivers (nascut a Chicago el 13 d'octubre de 1961) és un entrenador professional de bàsquet estatunidenc i antic jugador professional a la NBA. Actualment és el primer entrenador als Philadelphia 76ers.
Com a jugador va destacar al seus inicis amb la franquícia dels Atlanta Hawks. Després va defensar la samarreta dels Clippers, Knicks i Spurs abans de retirar-se el 1996.

## Referències

* ↑ «Doc Rivers | Atlanta Hawks» (en anglès). [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ «Morey: Rivers will be back; hopefully Harden too» (en anglès), 13-05-2022. [Consulta: 26 agost 2022].
# Carson Pickett

Carson Pickett (Spartanburg, 15 de setembre de 1993) és una futbolista estatunidenca. Juga com a defensora al Racing Louisville FC de la National Women's Soccer League dels Estats Units i per a la selecció dels Estats Units.

## Biografia

Pickett va créixer a Fleming Island a la costa nord-est de Florida prop de Jacksonville. Va assistir a l'escola St. Johns Country i va guanyar tres campionats estatals amb l'equip de futbol. El 2012, va ser nomenada jugadora de futbol femení Gatorade de l'Any per a l'estat de Florida i Jugadora de l'Any de Florida el 2012. Pickett va néixer sense mà ni avantbraç esquerres.

### Futbol universitari

Pickett va estudiar a la Universitat Estatal de Florida del 2012 al 2015, on va jugar futbol per a les Florida State Seminoles i va ser defensora titular durant quatre anys. El 2014, va dur a les Seminoles a aconseguir el seu primer Campionat de la Divisió I de l'NCAA, formant part d'una defensa que no va permetre gols durant tot el torneig.

## Trajectòria

El gener de 2018, el Reign FC va cedir la passada de Pickett a l'Orlando Pride a canvi de la defensora Steph Catley.

## Estadístiques
### Clubs

| Club | País | Any |
| Florida State Seminoles | Estats Units | 2012 - 2015 |
| Reign FC | Estats Units | 2016 - 2017 |
| Brisbane Roar (préstec) | Australia | 2017 - 2020 |
| Orlando Pride | Estats Units | 2018 - 2020 |
| Apollon Limassol (préstec) | Xipre | 2020 |
| North Carolina Courage | Estats Units | 2021 - 2022 |
| Racing Louisville FC | Estats Units | 2023 - actualitat |

## Referències

* ↑ «Carson Pickett». Florida State University. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ Miller. «FSU's Carson Pickett: Attitude key to overcoming disabilities». Tallahassee Democrat, 14-07-2015. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ Hays. «Attitude sets FSU's Carson Pickett apart». ESPN, 29-09-2012. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ Woods. «First Coast soccer player with disability still flying toward her goal». The Florida Times Union, 29-10-2011. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ Rohrbach. «Florida Girls POY: Carson Pickett». ESPN, 22-05-2012. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ King. «All-First Coast Girls Soccer: Carson Pickett's charges often found back of net». The Florida Times-Union, 10-04-2012. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «For Seattle Reign rookie Carson Pickett, first glance may be deceiving» (en anglès). , 15-04-2016 [Consulta: 7 juny 2018].
* ↑ «Carson Pickett». Florida State University. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «Reign Add Left Back, Defensive Depth in 2016 NWSL Draft». Sounder at Heart, 15-01-2016. Arxivat de l'original el 16 de mayo de 2022. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ Hays. «FSU's Carson Pickett The Picture Of Determination». ESPN, 19-08-2015. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «Pride Bolster Roster in Trades for Christine Nairn, Carson Pickett and Haley Kopmeyer» (en anglès). Orlando City SC, 29 enero 2018. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Katie Ledecky

Kathleen Genevieve Ledecky (Washington DC, 17 de març de 1997) és una nedadora estatunidenca de distància, medallista d'or olímpica i plusmarquista mundial. És la posseïdora del rècord mundial actual en l'estil lliure de 400, 800 i 1.500 metres (curs llarg). També té el rècord mundial actual en l'estil lliure de 500 i 1.650 iardes.
En el seu debut internacional als Jocs Olímpics de 2012, amb 15 anys, Ledecky va guanyar la medalla d'or en l'estil lliure de 800 metres amb què va ser el segon millor temps de tots els temps. La seva actuació va ser inesperada, i locutors i aficionats estaven encantats de veure aquesta nova nadadora estrella. Després, en els Campionats del Món de Barcelona (2013) es revelà com la millor nedadora del món en estil lliure, en concret en les distàncies de 400 m, 800 m i 1.500 m en aquest estil, en les quals aconseguí medalla d'or. Posteriorment ha mantingut el lideratge en els Campionats del Món de Kazan de 2015, en els Jocs Olímpics de Rio de Janeiro del 2016 i en els Campionats del Món de Budapest del 2017.
En total, ha guanyat 34 medalles (28 ors, 5 plates i 1 bronze) en les grans competicions internacionals, que inclouen Jocs Olímpics, Campionats d'al Món i Campionat PanPacific. Durant la seva carrera ha batut catorze rècords mundials.
L'èxit de Ledecky li ha fet guanyat diversos premis, entre els quals el "Swimming World's World Swimmer of the Year", el "American Swimmer of the Year Awards 2013", i el "FINA Swimmer of the Year Award 2013".

## Vegeu també

* Rècords del món de natació

## Referències

* ↑ «KATIE LEDECKY - USA Swimming». Arxivat de l'original el 2016-03-09.
* ↑ «Katie Ledecky wins 400 freestyle at world championships».
* ↑ «Ledecky - Olympic Sports». Arxivat de l'original el 2012-12-16.
* ↑ «Katie Ledecky | enciclopèdia.cat». [Consulta: 15 març 2020].
# Tahinopita

Tahinopita és un pastís xipriota aromatitzat amb pasta de sèsam.
Existeixen versions que utilitzen farines preparades de massa ràpida amb agents gasificants químics (com el bicarbonat de sodi), versions amb rent, i versions amb capes de pasta fil·lo. La majoria de les versions no contenen productes làctics ni ous i, per tant, pot ser considerar-se vegà. És un aliment popular durant la quaresma.
En grec, pita (πίττα) és una paraula genèrica utilitzada per a fer referència a pa, pastís o rebosteria, i tahinopita designa un rotllo de pa dolç.

## Vegeu també

* Tahinli çörek

## Referències

* ↑ Ayan Demirdag, Ismet Guven Suzal Ali Gultekin. Cypriot Cuisine – (2010) 143 pag. ISBN 9944159913, ISBN 9789944159913
# Encadenat cap enrere

L'encadenament cap enrere (o raonament cap enrere) és un mètode d'inferència descrit col·loquialment com un treball cap enrere des de l'objectiu. S'utilitza en provadors de teoremes automatitzats, motors d'inferència, assistents de prova i altres aplicacions d'intel·ligència artificial.
En teoria de jocs, els investigadors l'apliquen a subjocs (més senzills) per trobar una solució al joc, en un procés anomenat inducció cap enrere. Als escacs, s'anomena anàlisi retrògrada i s'utilitza per generar bases de taula per a les partides finals d'escacs per ordinador.
L'encadenament cap enrere s'implementa en la programació lògica mitjançant la resolució SLD. Ambdues regles es basen en la regla d'inferència del modus ponens. És un dels dos mètodes de raonament més utilitzats amb regles d'inferència i implicacions lògiques; l'altre és l'encadenament cap endavant. Els sistemes d'encadenament cap enrere solen emprar una estratègia de cerca en profunditat, per exemple, Prolog.

## Com funciona

L'encadenament cap enrere comença amb una llista d'objectius (o una hipòtesi) i funciona cap enrere des del conseqüent fins a l'antecedent per veure si alguna dada admet alguna d'aquestes conseqüències. Un motor d'inferència que utilitza l'encadenament cap enrere cercaria les regles d'inferència fins que en trobe una amb una consegüent clàusula (Then) que coincideixi amb un objectiu desitjat. Si no se sap que l'antecedent (clàusula If ) d'aquesta regla és cert, llavors s'afegeix a la llista d'objectius (perquè es confirmi l'objectiu també cal proporcionar dades que confirmin aquesta nova regla).
Per exemple, suposem que una mascota nova, Fritz, s'entrega en una caixa opaca juntament amb dos fets sobre Fritz:
* Fritz gralla
* Fritz menja mosques
L'objectiu és decidir si Fritz és verd, basant-se en una base de regles que conté les quatre regles següents:
* Si X gralla i X menja mosques, llavors X és una granota
* Si X xiula i X canta, llavors X és un canari
* Si X és una granota, llavors X és verd
* Si X és un canari, llavors X és groc
Amb un raonament cap enrere, un motor d'inferència pot determinar si Fritz és verd en quatre passos. Per començar, la consulta es formula com una afirmació d'objectiu que s'ha de demostrar: "Fritz és verd".

## Vegeu també

* Inducció cap enrere
* Anàlisi retrospectiva

## Referències

* ↑ Feigenbaum, Edward. The Rise of the Expert Company (en anglès). Times Books, 1988, p. 317. ISBN 0-8129-1731-6.
* ↑ Author, Tameika Meadows, BCBA, Blog. «Backward & Forward Chaining» (en anglès), 11:01 PM. [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ Michel Chein. Graph-based knowledge representation: computational foundations of conceptual graphs (en anglès). Springer, 2009, p. 297. ISBN 978-1-84800-285-2.
* ↑ «Forward vs Backward Chaining in Artificial Intelligence» (en anglès). [Consulta: 5 desembre 2024].
# Llista de cisternes romanes

La llista de cisternes romans ofereix una mostra de les cisternes antigues romanes. Les reserves d'aigua dolça s'ubicaven normalment en els termes dels aqüeductes i els seus ramals, subministrant a les llars urbanes, finques rústiques, palaus imperials, termes o bases navals de l'armada romana.

## Cisternes

| Cisterna | Localització | País | Subministrament d'aigua | Ample (m) | Longitud (m) | Alçada clar (m) | Profunditat de l'aigua (m) | Capacitat (m³) | Volum (m³) |
| Cisterna de la Basílica | Constantinoble | Turquia | | 143 | 65 | 9,0 | | 80000 | |
| Cisterna de Filoxè | Constantinoble | Turquia | | | | | | | |
| Cisterna de Teodosi | Constantinoble | Turquia | | 45 | 25 | 9,0 | | | |
| Piscina mirabilis | Misenum | Itàlia | Aqüeducte de serina | 25 | 66 | 10,3 | 7,5 | 10700 | 14300 |
| Grotta Dragonara | Misenum | Itàlia | Pluja? | 70 | 72 | 9,5 | 4,5 | 7700 | 11900 |
| Il Cisternone | Albano | Itàlia | | | | | | | 10132 |
| Aïn Mizeb | Dougga | Tunísia | Aqüeducte | | | | | | 9000 |
| Aïn El Hammam | Dougga | Tunísia | Aqüeducte | | | | | | 6000 |
| Cripta Romana | Cumes | Itàlia | Aqüeducte de serina | 31 | 38 | 8,0 | 3,0 | 2100 | 5300 |
| Piscina Cardito, Reserva Sud | Pozzuoli | Itàlia | Aqüeducte de Campània | 16 | 55 | 6,0 | 4,5 | 4000 | 5300 |
| Piscina Lusciano | Pozzuoli | Itàlia | Aqüeducte de serina | 25 | 27 | 6,5 | 4,0 | 2700 | 4400 |
| Cisterna Túnel | Baies (Itàlia) | Itàlia | Pluja | 3,5 | 300 | 3,0 | 2,0 | 2100 | 2800 |
| Cento Camerelle, Reserva superior | Misenum | Itàlia | Pluja | 18 | 23 | 7,8 | 5,5 | 2000 | 2450 |
| Cento Camerelle | Pozzuoli | Itàlia | Aqüeducte de Campania? | 7 | 70 | 5,2 | 2,0 | 850 | 2000 |
| Cento Camerelle, Reserva inferior | Misenum | Itàlia | Pluja | 2 | 160 | 4,0 | 3,0 | 960 | 1100 |
| Piscina Cardito, Reserva nord | Pozzuoli | Itàlia | Aqüeducte de Campània | 8 | 34 | ? | 1,3 | 350 | ? |
| Villa de Domicià | Albano | Itàlia | | 11 | 123 | | | | |
| Villa Jovisan | Capri | Itàlia | | | | | | | |
| Cisternes de Molacillos | Molacillos | Espanya | Pluja | 7 | 11 | | | | |
| Cisternes de Monturque | Monturque | Espanya | Pluja | | | | | 850 | |

## Notes

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Parts excavades
* 1 2 Valors estimats

## Referències

* ↑ Döring 2002, pàg. 310-319
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Totes les dades de:Döring 2002, pàg. 310-319 (esp. 313)
* 1 2 Adam 2004, pàg. 250-51

## Vegeu també

* Aqüeductes de Roma
* Aqüeducte romà

## Bibliografia

* Adam, Jean-Pierre. Roman Building. Materials and Techniques. Routledge, 2004. ISBN 978-0415208666.
* Döring, Mathias. Wasser für den 'Sinus Baianus': Römischer Ingenieur-und Wasserbauten der Phlegraeischen Felder. 33, 2002, p. 305-319 (Antik Welt).

## Enllaços externs

* Aqüeductes romans - Embassaments d'aqüeductes romans
# Padlocked

Bread és una pel·lícula muda dirigida per Allan Dwan i protagonitzada per Lois Moran, Noah Beery i Louise Dresser. Basada en la novel·la homònima de Rex Beach, els drets de la qual costaren entre 90,000 i 100.000 dòlars, es va estrenar a principis d’agost de 1926.

## Argument

Henry Gilbert és un purità i fanàtic reformador molt ric. Quan mor la seva esposa, la seva filla, Edith Gilbert, marxa de casa per buscar fortuna a Broadway. Gràcies a la seva companya d'habitació en la pensió on viu, Edith aconsegueix feina com a ballarina en un cafè. Dos homes se senten atrets per ella: Monte Hermann i el jove Norman Van Pelt. A proposta de Hermann, la senyora Alcott, una dona de societat, pren Edith sota la seva protecció; i malgrat que Edith ho nega, Norman sospità que això no ha estat gratuït i marxa cap a Europa per oblidar-la.
Mentrestant, Henry Gilbert s'ha casat amb Belle Galloway, una soltera dissenyadora i un dia descobreix sorprès que la seva filla és ballarina de cabaret. Aconsegueix internar-la en un reformatori on és aixafada mentalment i físicament. No obstant això, descobrint que Belle és només una hipòcrita intrigant, Henry es divorcia i busca Edith per expiar el passat. Se'n van a l'estranger on Edith es retroba feliç amb Norman.

## Repartiment

* Lois Moran (Edith Gilbert)
* Noah Beery Sr. (Henry Gilbert)
* Louise Dresser (Mrs. Alcott)
* Helen Jerome Eddy (Belle Galloway)
* Allan Simpson (Norman Van Pelt)
* Florence Turner (Mrs. Gilbert)
* Richard Arlen as 'Tubby' Clark
* Charles Lane (Monte Hermann)
* Douglas Fairbanks Jr. (Sonny Galloway)
* Charlotte Bird (Blanche Gallow)
* Josephine Crowell (Mrs. Galloway)
* André Lanoy (Lorelli)
* Irma Kornelia (Pearl Gates)
* Charlot Bird

## Referències

* ↑ Lombardi, Frederic. Allan Dwan and the Rise and Decline of the Hollywood Studios (en anglès). McFarland, 2013-03-05, p. 337. ISBN 978-0-7864-9040-0.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 900. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ Lombardi, Frederic. Allan Dwan and the Rise and Decline of the Hollywood Studios (en anglès). McFarland, 2013-03-05, p. 152. ISBN 978-0-7864-9040-0.
* 1 2 «Padlocked». Variety LXXXIV, 3, 04-08-1926, pàg. 12.

## Enllaços externs

* Padlocked al catàleg de l'American Film Institute
# Enric Virgili Carbonell

Enric Virgili Carbonell (Barcelona, 1965) és un escriptor i professor de secundària, que treballa a l'INS Sant Quirze del Vallès. Des de la seva primera novel·la, Mamut, publicada l'any 2004 que guanyà el Premi de Poesia Sant Cugat a la memòria de Gabriel Ferrater, ha publicat quatre treballs més: Peu de rei, Betum, Brunilda i La Visita . També ha publicat una Nova antologia de poesia catalana i una Introducció als gèneres 3 Poesia.
Les seves novel·les tenen temàtiques poc convencionals, on la realitat és el que menys importa i els elements fantàstics o fantasiosos cobren vida, com en La Visita, que recrea el tema del doble fent servir el triple, un nou punt de vista que deixa de banda el clixé i ens dona una nova i intrigant idea sobre els pensaments humans.
La publicació de La Visita, també té una història una mica fantasiosa. Després que li retornessin més de mil exemplars de la seva novel·la Betum perquè no es venien, Virgili va començar a repartir-los entre els seus coneguts i a deixar-los, de vegades, en parades d'intercanvi de llibres. Va ser en una d'aquestes parades on un dels editors de l'Editorial Males Herbes va recollir un dels llibres i, fascinat amb el tipus de narrativa i temàtica amb què Enric relata la història, el va contactar, fent així que es publiqués en la seva editorial.

## Referències

* ↑ Virgili, Enric. Mamut. Barcelona: Edicions 62 - Empúries, 2004. ISBN 84-297-5498-9 [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ «Guanyadors del premi de poesia». Ajuntament de Sant Cugat. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2019. [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ Virgili, Enric. PEU DE REI. Barcelona: Edicions 62, 2006. ISBN 84-297-5814-3.
* ↑ Virgili, Enric. Betum. Barcelona: Editorial Empúries, 2007. ISBN 978-84-9787-242-3.
* ↑ Virgili, Enric. Brunilda. Barcelona: Editorial Empúries, 2010. ISBN 978-84-9787-398-7 [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ Virgili, Enric. LA VISITA. Barcelona: Males Herbes, 2015. ISBN 978-84-941888-9-3.
* ↑ Virgili, Enric. «Nova antologia de poesia catalana». Grup 62. [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ Virgili, Enric. «Introducció als gèneres 3. Poesia». Grup 62. [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ Sidro de Creuvell «Enric Virgili: La visita». Núvol, el digital de cultura, 21-04-2015 [Consulta: 13 agost 2019].

## Enllaços externs

* Grup 62, Llistat d'Autors: Enric Virgili
* TV3 Via Llibre cap. 127 Coneixerem "La visita", una novel·la d'Enric Virgili entre la narrativa fantàstica i la literatura de l'absurd.
* Jordi Cornudella parla de LA VISITA, d'Enric Virgili, a la Llibreria Calders - Males Herbes
* Llegim, Diari Ara - Marina Espasa - Una novel·la de poeta - 21-2-2015