OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'aranya (Àngel Guimerà)

L'aranya és un drama en tres actes, original d'Àngel Guimerà, escrit el 1906, i estrenat en llengua catalana per primera vegada, al teatre Romea de Barcelona, per la companyia del Teatre Català, la nit del 16 d'octubre de 1908 sota la direcció de Jaume Borràs. Anteriorment, l'obra havia estat publicada i representada en llengua castellana al Teatro Español de Madrid, per la companyia de Maria Guerrero, el 18 d'abril del mateix any.
D'acord amb el crític Xavier Fàbregas, L'aranya és la darrera obra rellevant d'Àngel Guimerà, amb uns personatges representatius de la classe menestral barcelonina que ja albira la seva ràpida dissolució però que encara podia configurar el perfil poblacional d'alguns dels seus barris. Aquesta obra dramàtica ha estat força temps ignorada per la seva representació als escenaris, fet que impedeix una nova lectura de l'obra teatral de Guimerà. El teatre amateur ha volgut recuperar-la en el si del Grup de Teatre Inestable del Vendrell.

## Repartiment de l'estrena

* Gasparona: Adela Clemente.
* Senyora Isabel: Antònia Baró.
* Francisqueta: Antònia Ballvè.
* Felipa: Carme Parreño.
* Pepa: Montserrat Faura.
* Tano: Jaume Borràs
* Peretó: Joaquim Viñas
* Noi sucre: Avel·lí Galceran.
* Anton Cadernera: Iscle Soler.
* Blai: Vicent Daroqui.
* Dos nens que no surten.
* Director artístic: Jaume Borràs.
El Teatre Nacional de Catalunya va estrenar una nova producció de L'aranya el 30 de gener de 2025, amb dramatúrgia i direcció de Jordi Prat i Coll.

## Referències

* ↑ «Biografia Àngel Guimerà». escriptors.cat. [Consulta: 24 abril 2022].
* 1 2 Ciurans, Enric. Naturalesa en el teatre de Guimerà, La. Una proposta de lectura. Edicions Universitat Barcelona, 2016-07-28, p. 203. ISBN 978-84-475-4002-0.
* ↑ «L'aranya». escriptors.cat. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «Lectura dramatitzada de ‘L’Aranya’ d’Àngel Guimerà amb el GTIV». rtvelvendrell.cat, 30-09-2021. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «L'aranya». L'aranya. Arxivat de l'original el 2025-01-27.
# Mercè Arqué Blanco

Mercè Arqué Blanco (Barcelona, 9 de maig de 1945) és una exjugadora d'handbol, infermera i professora universitària catalana.
Practicà l'atletisme, la natació i sobretot l'handbol, jugant en la posició d'extrem. Competí amb el Club Medina de Barcelona amb el qual guanya dos Campionats d'Espanya (1961, 1963). La temporada 1963-64 fitxà pel Picadero Jockey Club, aconseguint cinc campionats de Lliga més i quatre Campionats de Catalunya (1964, 1965, 1966, 1968). Internacional amb la selecció espanyola en sis ocasions, formà part de l'equip que disputà el primer partit internacional el novembre de 1967. També fou atleta del Futbol Club Barcelona i establí el rècord de Catalunya de 800 m llisos amb 2.21,3 min l'any 1968. Començà a estudiar infermeria als 23 anys i, durant la seva etapa universitària, formà un equip a la Universitat de Barcelona, l'Asepeyo. Desenvolupant el rol de jugadora-entrenadora, aconseguí un subcampionat d'Espanya i fou escollida com a millor jugadora d'handbol universitària en dues ocasions (1971, 1972). Un cop finalitzats els estudis, treballà a l'Hospital Clínic, a les unitats de digestiu i de cardiologia, i a l'Hospital Cantonal de Ginebra, a les unitats d'oftalmologia i medicina general. Des de 1986 fins a la seva jubilació, fou professora titular a l'Escola d’Infermeria de la Universitat de Barcelona i dirigí el Postgrau sobre instruments complementaris de les cures infermeres i el Màster de teràpies naturals i complementàries. Entre 2010 i 2015 fou professora emèrita de l’Escola d’Infermeria.

## Palmarès
### Handbol

* 7 Lligues espanyoles d'handbol femenina
** 1960-61, 1962-63, 1963-64, 1964-65, 1965-66, 1966-67, 1969-70
* 6 Campionats de Catalunya d'handbol femení
** 1960-61, 1961-62, 1963-64, 1964-65, 1965-66, 1967-68

### Atletisme

* Campionat de Catalunya - 800 metres llisos: 1968

## Referències

* ↑ «Mercè Arqué Blanco». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Hernández, Mari-Carmen. «Mercedes Arqué: plusmarquista en títulos» (en castellà). Mundo Deportivo, 03-07-1970. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ Romano, Javier. «La selección femenina de balonmano, medio siglo guerreando» (en castellà). Marca, 02-12-2017. [Consulta: 26 juny 2022].
* 1 2 «Preservem la memòria - Arqué Blanco, Mercè». Col·legi Oficial Infermeres i Infermers Barcelona, 19-01-2022. [Consulta: 4 juliol 2023].
# Mercè Carandell Robusté

Mercè Carandell Robusté (Barcelona, 4 de març de 1948) és una metgessa, escriptora en llengua catalana i periodista. Filla del novel·lista i advocat Joan Carandell i Marimón, va créixer en un entorn cultural ric, amb una família implicada en les lletres catalanes. La seva trajectòria vital l’ha portat a diverses ciutats, com Reus, Madrid i Barcelona, reflectint la mobilitat de la família per raons laborals i personals. Va cursar estudis de medicina entre 1965 i 1971, amb una estada a Cambridge, i es va especialitzar en medicina interna, reumatologia i metabolisme mineral. Ha treballat a hospitals de Barcelona i a centres mèdics de Madrid i Yorkshire.
En l’àmbit literari, va rebre el premi Eugeni Molero l’any 1996 pel conjunt de relats publicats a L’Hora del Garraf, que posteriorment es recollirien en el llibre Històries de malalts. També és autora de la novel·la històrica El paradís rere el mar (2019), basada en els viatges d’indianes, que la va portar a documentar-se a Cuba, Liverpool i les Illes Canàries. És sòcia de l'Associació d’Escriptors en Llengua Catalana.

## Referències

* 1 2 «Associació d'escriptors en llengua catalana». [Consulta: 6 gener 2024].
# Helene Engelmann

Helene Engelmann (Viena, 9 de febrer de 1898 - Purkersdorf, 1 d'agost de 1985) va ser una patinadora sobre gel, especialista en la modalitat de parelles, austríaca que va competir a començaments del segle xx. Filla d'Eduard Engelmann Jr., tres cops campió d'Europa de patinatge artístic sobre gel, va ser introduïda en el món de l'esport des de molt jove.
En els anys previs a la Primera Guerra Mundial va fer parella amb Karl Mejstrik. Amb tan sols 15 anys va guanyar el Campionat del Món de 1913 i la plata al de 1914. Un cop finalitzada la guerra va passar a competir amb Alfred Berger. Plegats van guanyar tres campionats nacionals de manera consecutiva, entre 1921 i 1923 i dos campionats del món, el 1922 i 1924. El seu èxit més important l'aconseguí el 1924, quan als Jocs Olímpics de Chamonix, va guanyar la medalla d'or en la prova parelles del programa de patinatge artístic.

## Palmarès
### amb Karl Mejstrik

| Competició | 1913 | 1914 |
| Campionat del món | 1a | 2a |
| Campionat d'Àustria | 1a | 2a |

### amb Alfred Berger

| Competició | 1921 | 1922 | 1923 | 1924 |
| Jocs Olímpics | | | | 1a |
| Campionat del món | | 1a | | 1a |
| Campionat d'Àustria | 1a | 1a | 1a | |

## Referències

* 1 2 «Helene Engelmann Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2 d’octubre 2019. [Consulta: 23 febrer 2018].
# 1495
## Esdeveniments
### Països Catalans

* Primera recopilació del dret català: "Constitucions i altres drets de Catalunya".
* Publicació, a València, del "Llibre dels jochs partits dels schacs en nombre de 100", de Francesc Vicent.

### Resta del món

* Dissenys d'un robot humanoide per Leonardo da Vinci.
* Derrota definitiva dels guanxes davant els espanyols.
* Auge de la família Fugger, banquers europeus.
* Michelangelo Buonarroti acaba La Pietà.

## Naixements
### Resta del món

* Bernal Díaz del Castillo.
# Erwin Keller

Erwin Keller (Concepción, 8 d'abril de 1905 - Berlín Oest, 31 de juliol de 1971), va ser un jugador d'hoquei sobre herba alemany que va competir durant les dècades de 1930 i 1940. Fou l'iniciador d'una important nissaga de jugadors d'hoquei sobre herba: pare de Carsten Keller i avi de Natascha, Andreas i Florian Keller; tots ells guanyadors de l'or olímpic en diferents edicions.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va guanyar la medalla de plata com a membre de l'equip alemany en la competició d'hoquei sobre herba. En el seu palmarès també destaca la lliga alemanya de 1941 i 1942.

## Referències

* 1 2 3 «Erwin Keller Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 7 desembre 2018].
# Bragueta d'armar

La bragueta d'armar era una peça de vestir masculina que s'usava en els segles XV i XVI per cobrir els òrgans genitals.

## Història

En els segles XV i XVI, la bragueta aparegué per raons de pudor: Els homes vestien calces molt ajustades que estaven obertes a l'entrecuix, de manera que els òrgans genitals tan sols eren coberts pel gipó. Quan la moda va canviar i els homes van començar a usar gipons més curts, va aparèixer la bragueta.
Algunes armadures del segle xvi inclouen braguetes metàl·liques.

## A Espanya

L'Emperador Carles V mostra l'ús de la bragueta en una pintura molt famosa creada per Tiziano: Retrat de Carles V amb gos (Museu del Prado).

## Vegeu també

* Conquilla (esport)
* Bragueta

## Referències

* ↑ Diccionari de la Reial Acadèmia Espanyola, bragueta

## Enllaços externs

* Com es diu aquesta peça en castellà del segle XVI.
# Campionat del Món de motocròs 1966

La temporada de 1966 del Campionat del Món de motocròs fou la 10a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 14 Grans Premis, celebrats entre el 17 d'abril i el 21 d'agost.

## Sistema de puntuació

Barem de puntuació de 1952 a 1969:
| Posició123456 Punts864321 | Resultats que computen 1/2 + 1 dels GP (cal acabar-hi les 2 mànegues) |

## 500 cc

Paul Friedrichs guanyà el primer dels seus 3 títols consecutius, essent a més a més el primer a guanyar-ne un de 500 cc cc amb una motocicleta amb motor de dos temps.

### Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Paul Friedrichs | ČZ | 62 net/66 brut |
| 2 | Rolf Tibblin | ČZ | 40 net/43 brut |
| 3 | Jeff Smith | BSA | 37 net/37 brut |
| 4 | Vlastimil Valek | Jawa-CZ | 34 net/41 brut |
| 5 | Dave Bickers | ČZ | 32 net/32 brut |
| 6 | Jan Johansson | Lindström | 18 |
| 7 | Ígor Grigóriev | ČZ | 9 |
| 8 | Don Rickman | Métisse-Triumph | 8 |
| 8 | Arthur Lampkin | BSA | 8 |
| 8 | Víktor Arbékov | ČZ | 8 |
| 8 | Chris Horsfield | ČZ | 8 |
| 12 | Bengt Åberg | Métisse-Triumph | 6 |

## 250 cc
### Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Torsten Hallman | Husqvarna | 58 net/73 brut |
| 2 | Joël Robert | ČZ | 49 net/49 brut |
| 3 | Petr Dobry | ČZ | 40 net/40 brut |
| 4 | Víktor Arbékov | ČZ | 36 net/36 brut |
| 5 | Olle Pettersson | Husqvarna | 29 net/30 brut |
| 6 | Åke Jonsson | Husqvarna | 28 |
| 7 | Roger De Coster | ČZ | 23 |
| 8 | Gunnar Draougs | ČZ | 10 |
| 9 | Åke Tornblom | ČZ | 8 |
| 10 | Ivan Polas | ČZ | 8 |
| 11 | Fritz Betzelbacher | Montesa | 5 |
| 12 | Don Rickman | Bultaco | 4 |
| 12 | Lanfranco Angelini | ČZ | 4 |
| 12 | Jan Blomqvist | Husqvarna | 4 |
| 12 | Jyrki Storm | Husqvarna | 4 |
| 12 | Marcel Wiertz | Bultaco | 4 |
| 12 | Fred Willamowski | ČZ | 4 |

#### Notes

* ↑ 52 segons altres fonts.
* ↑ 47 segons altres fonts.
* ↑ D'altres fonts documenten com a cinquè classificat Jonsson i com a sisè, Pettersson (tots dos amb 28 punts).

## Resum: Podi final 1966

| | 500 cc | 500 cc | 250 cc | 250 cc |
| Campió | Paul Friedrichs | ČZ | Torsten Hallman | Husqvarna |
| Subcampió | Rolf Tibblin | ČZ | Joël Robert | ČZ |
| Tercer | Jeff Smith | BSA | Petr Dobry | ČZ |

## Referències

* «Palmares du Mondial Mx 3» (en francès). memotocross.fr, 2012. [Consulta: 4 gener 2013].
* «Palmares du Mondial Mx 1» (en francès). memotocross.fr, 2012. [Consulta: 4 gener 2013].
* «World championship series 1966» (en anglès). akejonsson.com. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2014. [Consulta: 20 febrer 2011].
* «500GP 1960 - 1969 World Championship. 250GP 1960 - 1969 European/World Championship» (en anglès). mxbikes.com. Arxivat de l'original el 29 de setembre 2012. [Consulta: 20 febrer 2011].
# Harriet Backer

Harriet Backer (Holmestrand, 21 de gener de 1845 - Oslo, 25 de març de 1932) fou una pintora noruega. Va arribar a tenir renom per les seves pintures d'interiors i paisatges de colors vius i animada claredat. És una de les pintores més reconegudes de Noruega i va ser una de les dones pioneres en l'art en tot Europa.

## Vida i obra

Va néixer a la localitat de Holmestrand, però als 12 anys es va mudar amb la seva família a Cristiania (avui Oslo). Aquí, va ingressar a l'Escola de Pintura Johan Fredrik Eckersberg, on estudiaria amb Knud Bergslien com a mestre.
Va sortir de Noruega per estudiar a Múnic; on va conrear una amistat amb el seu compatriota Eilif Peterssen, qui li va realitzar un retrat. Va realitzar diversos viatges per Europa en companyia de la seva germana la pianista Agathe Backer-Grøndahl. Va viure a París durant 10 anys al costat de la seva amiga Kitty Kielland; en aquesta ciutat va rebre la influència de l'impressionisme, si bé la seva obra ha estat catalogada generalment com a realista. A la capital francesa va tenir com a mestres a destacats artistes, com Léon Bonnat i Jean-Léon Gérôme. De retorn a Noruega es va integrar al Cercle de Lysaker, un grup artístic-polític de caràcter nacionalista que fomentava la cultura tradicional i la independència de Noruega.
Va guanyar una medalla de plata a l'Exposició Universal de 1889, el 1908 va rebre la Medalla al Mèrit del Rei.
Algunes de les seves pintures més reconegudes són Soletat (1878-1880), Interior blau (1883), A la llum del llum (1890) i Baptisme a l'església de Tanum (1892). Les seves obres es troben en diversos dels museus noruecs més importants, com la Nasjonalgalleriet d'Oslo i el Museu d'Art de Bergen. Altres més són propietat del municipi de Bærum.

## Galeria d'imatges

* Breton Interior (1882)
* På blekevollen (1886–87)
* Bygdeskomakere (1887)
* Chez Moi (1887)
* Kone som syr (1890)
* Interior blau (1883).
* Baptisme a l'església de Tanum (1892)
* Storebror spiller (1890)
* Ved lampelys (1890)
* Inngangskoner (1892)

## Referències

* ↑ Harriet Backer (Store norske leksikon)

## Fonts

* Lange, Marit Ingeborg (1995) Harriet Backer (Gyldendal norsk forlag) ISBN 978-82-05-19301-7
* Lange, Marit Ingeborg (1983) Harriet Backer, 1845-1932, Kitty L. Kielland, 1843-1914 (Stiftelsen Modums blaafarveværk) ISBN 978-82-990568-5-4
* Kielland, Else Christie (1958) Harriet Backer, 1845-1932 (Oslo: Aschehough)
* Durban, Arne (1951) Paintings from Norway: Popular pictures by Harriet Backer, Frits Thaulo, Gerhard Munthe and Theodor Kittelsen (Forlaget Norsk Kunatreproduksjon)
* Lone, Erling (1924) Harriet Backer: med en skildring av barndoms (Kristiania: Aschehoug)

## Enllaços externs

* Galeria de pintures de Harriet Backer
# Partit Comunista de Turquia/Marxista-Leninista - Hareketi

El Partit Comunista de Turquia/Marxista-Leninista - Hareketi (en turc, Türkiye Komünist Partisi/Marksist-Leninist - Hareketi o TKP/ML-H) va ser un partit comunista. El TKP/ML-Hareketi es va fundar el 1976 a través d'una divisió del Partit Comunista de Turquia/Marxista-Leninista (TKP/ML). El TKP/ML-Hareketi volia allunyar-se de l'ortodòxia maoista del TKP/ML, i es va alienar vers conceptes com el de «guerra popular».
El 1978, el TKP/ML-Hareketi va començar a publicar Devrimci Halkın Birliği. El 1978, una minoria es va separar del TKP/ML-Hareketi i va formar un nou partit, el Partit Comunista de Turquia/Marxista-Leninista (Nova Organització de Creixent) TKP/ML (YİÖ).
En 1979, el TKP/ML-Hareketi va celebrar el seu primer congrés. El 1980, el TKP/ML-Hareketi va renunciar al maoisme. Ja llavors, el partit donava suport a la línia política del Partit del Treball d'Albània (PTA). No obstant això, a diferència del Partit Comunista Revolucionari de Turquia (TDKP), la República Popular d'Albània mai no els va veure com a afiliats oficials. Després del cop d'estat de 1980 a Turquia, molts dels quadres del TKP/ML-Hareketi van emigrar a Europa occidental.
Entre 1983 i 1984, el partit va passar per un període de conflicte intern, fet que va impulsar la Primera Conferència Extraordinària que es va celebrar el 1986. El 1989, el partit va signar una declaració juntament amb el Moviment de Treballadors Comunistes de Turquia (TKİH), cridant a la unitat comunista. El 1990, el TKP/ML-Hareketi, el TKİH i el Moviment Comunista dels Treballadors de Turquia (TDKİH) van formar un comitè de coordinació amb la finalitat de crear un partit unificat.
La Quarta Conferència del TKP/ML-Hareketi es va celebrar el 1991. La Cinquena Conferència celebrada el 1993 va afirmar les intencions de seguir endavant amb els plans de fusió. El setembre de 1994, el TKP/ML-Hareketi i el TKİH es van fusionar per formar el Partit Comunista Marxista-Leninista (MLKP-K).
El 27 d'octubre de 1992, les forces estatals turques van assassinar sis guerrillers del TKP/ML-Hareketi a la província de Kilis.

## Referències

* ↑ «NOTES ON THE HISTORY OF MLKP AND THE REVOLUTIONARY MOVEMENT IN TURKEY». Arxivat de l'original el 7 de març de 2012. [Consulta: 28 agost 2000].
* ↑ «CON EL PCML A LA REVOLUCIÓN Y AL SOCIALISMO». [Consulta: 26 maig 2006].
* ↑ Holdings: (Poster.)
# Art barroc italià

L'estil barroc italià té fonaments en els últims anys del segle xvi, però va néixer a Roma prop de la tercera dècada del segle xvii. El barroc és el terme utilitzat pels historiadors de l'art per indicar l'estil dominant del segle xvii. El seu significat original, de l'espanyol «barrueco» «d'irregular, tortuós, grotesc i sorprenent», ha estat àmpliament revisat.
No va ser, com es diu sovint erròniament, l'estil de la Contrareforma, i sobretot cal evitar avaluacions unidireccionals, ja que l'art barroc conté en el seu interior tendències molt diverses i de vegades contradictòries. El barroc es converteix en molt poc temps, gràcies a la seva exuberància, la seva teatralitat, els seus grans efectes i grandiloqüència prodigada a totes les superfícies i amb tot material, en estil tant de l'Església Catòlica i de les monarquies europees, que anavan cap a un absolutisme que necessitava, per expressar el seu poder, tota la pompa o magnificència possible.
Com va ser el cas a l'era del gòtic internacional, l'estil es va aplicar en quasi tot Europa, i es va convertir en el llenguatge en què la classe dominant reescriu la seva història passada -com en el cas de les grans famílies genoveses-, i traça les línies per al futur. A Roma, la renovació del centre de la ciutat va ser feta durant el pontificat d'Urbà VIII i després el d'Alexandre VII, una expressió de prestigi: Romaes va convertir en la primera ciutat que la seva estructura urbana reflectia, el seu paper polític, de les principals capitals europees. La plaça, un element arquitectònic que ja havien estat renovellada en clau monumental al segle xvi per Michelangelo Buonarroti -amb la formidable reordenació de la Piazza del Campidoglio-, es va convertir en la clau de qualsevol actualització. La Basílica de Sant Pere del Vaticà amb el complement berninià, Piazza Navona amb l'església de Borromini i la font de Bernini, Piazza del Popolo amb les seves tres vies, -Ripetta, Lata, del Babbuino- i el seu obelisc, es van convertir en el prototip de la nova idea de la ciutat que s'irradiarà des d'aquí, a totes les grans capitals europees.

## Vegeu també

* Barroc sicilià
* Art italià

## Bibliografia

* G.C. Argan, L'architettura barocca in Italia, Milano, 1957.
# Escola de Lucca

Escola de Lucca, o de Lucca i Pisa, és el nom amb el qual la historiografia designa la producció pictòrica dels mestres –la major part d'ells anònims– de la zona sud i oest de la Toscana que va florir en els segles xi i xii, període corresponent a la pintura romànica a l'Europa occidental, però que a Itàlia es relaciona també estretament amb la pintura romana d'Orient i amb la continuïtat de la pintura de l'antiguitat clàssica i paleocristiana.
A més a més de les ciutats de Lucca i Pisa hi va haver un important centre a Volterra. Encara que mancava de l'elegància i delicadesa de l'escola florentina, les obres de l'escola de Lucca destaquen per la seva monumentalitat.

## Vegeu també

* Escola bolonyesa
* Escola senesa
* Escola florentina

## Bibliografia

* Garrison, Edward B., Toward a New History of Early Lucchese Painting, The Art Bulletin, Vol. 33, No. 1 (Mar., 1951) pp. 11-31.
* Lasareff, Victor, Two Newly-Discovered Pictures of the Lucca School, The Burlington Magazine for Connoisseurs, Vol. 51, No. 293 (Aug., 1927) pp.56-67.
* Sturgis, Russell, A dictionary of architecture and building, biographical, historical, and descriptive, Vol. 2, New York, The Macmillan company, 1901 p. 565.
# Baltic Coal Terminal

La Baltic Coal Terminal és una societat anònima constituïda per una empresa conjunta amb la Ventspils Tirdzniecības Osta i la Indteс Baltic Coal que representa als propietaris de la càrrega estrangera a Letònia. Opera una terminal de carbó especialitzada al port lliure de Ventspils, Letònia, que acull als vaixells més grans que entren al mar Bàltic: vaixells amb fins a 120.000 tones de pes mort.
El projecte de la terminal va començar el 2005, el permís de construcció va ser emès per l'ajuntament de Ventspils al juliol de 2005. Va ser inaugurada oficialment el 24 de novembre de 2008. El seu objectiu principal és emmagatzemar el carbó procedent de Rússia i enviar-lo cap a l'Europa occidental i els Estats Units.
El volum total de la inversió a la primera etapa ha estat d'uns 77 milions d'euros i permet una capacitat de càrrega fins a 6 milions de tones per any. Si es realitza la construcció del segon projecte la capacitat total de la terminal arribarà als 10,5 milions de tones anuals, en 2021 encara no s'havia construït.

## Referències

* ↑ «Terminals» (en anglès). portofventspils. [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ Peter James Crew «Green light for Ventspils coal terminal». Baltic Business News, 19-07-2005 [Consulta: 11 maig 2015].
* ↑ Alla Petrova «JSC Baltic Coal Terminal is launched at Ventspils Port». The Baltic Course, 24-11-2008 [Consulta: 11 maig 2015].
* ↑ «Baltic Col Terminal» (en anglès). [Consulta: 2 març 2021].
# Eresus cinnaberinus

Eresus cinnaberinus (antigament Eresus niger) és una espècie d'aranya araneomorfa que pertany a la família Eresidae, anomenada comunament esgarrapa clapejada saltadora.
Actualment és una espècie nomina dubia.

## Descripció

Aquesta espècie presenta un dimorfisme sexual notable. El mascle mesura entre 8 i 10 mm i posseeix un prosoma negre i un opistosoma d'un cridaner color vermell amb punts negres. Les seves potes són negres amb línies blanques i les potes posteriors tenen una mica de vermell. La femella mesura entre 10 i 16 mm i és negra, amb alguns pèls blancs i alguns grocs en el front.

## Distribució

Viuen en vessants assolellats en gairebé tot Europa, des de Portugal a Ucraïna, i d'Anglaterra a Grècia, estant més àmpliament distribuïdes a Europa Central i del Sud.

## Referències

* ↑ Řezáč, M., Pekár, S. & Johannesen, J. (2008). Taxonomic review and phylogenetic analysis of central European Eresus species (Araneae: Eresidae). Zoologica Scripta 37(3): 263-287. doi:10.1111/j.1463-6409.2008.00328.
* ↑ (anglès) World Spider Catalog: (Olivier, 1789) en la família Eresus cinnaberinus +base de dades Accés el 12 de desembre de 2018