OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Patrick Martin

Patrick Martin (Louisville, 19 d'agost de 1923 - Massena, 21 d'abril de 1987) fou un pilot de bob estatunidenc que va competir durant les dècades de 1940 i 1950. Era fill de Robert Martin i germà de Leo Martin, ambdós pilots de bob en diferents Jocs Olímpics. Fou el primer esportista estatunidenc en guanyar tres medalles als Jocs Olímpics d'Hivern.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sankt Moritz, on guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a quatre del programa de bob. Formà equip amb Francis Tyler, Edward Rimkus i William D'Amico. Quatre anys més tard, als Jocs d'Oslo, guanyà la medalla de plata en les dues proves del programa de bob. En el dos va fer parella amb Stanley Benham, mentre en el quatre va formar equip amb el mateix Benham, Howard Crossett i James Atkinson. En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or i tres de plata al Campionat del món de bob, entre 1949 i 1951.

## Referències

* 1 2 «Pat Martin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 1 d’octubre 2019. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 31 desembre 2019].
# Guy Mazzoni

Guy Mazzoni (29 d'agost de 1929 - 25 d'octubre de 2002) fou un metge i jugador d'escacs francès.
Mazzoni quedà campió del campionat d'escacs de París el 1958 i en fou segon el 1954 després d'un matx de desempat perdut contra Stephan Popel. Fou segon al campionat de França el 1954.
Va guanyar dos cops el Campionat de França d'escacs (els anys 1961 i 1965) i hi acabà tres cops més primer ex æquo (el 1963 el títol fou per Thiellement; el 1964, per Louis Roos, i el 1969, per Planté al desempat).
Durant la dècada del 1960, Mazzoni participà en tres torneigs internacionals importants: els torneigs zonals d'Enschede de 1963 i La Haia de 1966 (que foren guanyats per Svetozar Gligorić) i el torneig de Monte-Carlo 1967 (guanyat per Bobby Fischer); en tots ells hi acabà en les darreres places.
Mazzoni va representar França en dues Olimpíades d'escacs, al segon tauler el 1964, on puntuà 10/16, i al primer tauler el 1966.

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Guy Mazzoni» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Noba biogràfica de Guy Mazzoni» (en francès). Héritage des échecs français. [Consulta: 11 febrer 2016].
* ↑ François Le Lionnais i Ernst Maget, Dictionnaire des échecs, ed. PUF, 1967, pàg. 252
* ↑ Giffard, Nicolas; Alain Biénabe. Robert Laffont. Le Nouveau Guide des échecs. Traité complet, 2009, p. 856. ISBN 978-2-221-11013-3.
* ↑ Tristan Roux, Florilège des échecs en France, 1974, p.171 .
* ↑ Fitxa de Mazzoni a olimpbase.org.
# Dickson

«Dickson» té aquests significats:
* Dickson (Oklahoma), poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma
* Dickson (Tennessee)
* Dickson (Rússia)
* Biografies:
** Archibald Dickson (Cardiff, 1892 - Anvers, 1939), capità de navili escocès
** Eva Dickson (Steninge Slott, 1905 – Bagdad, Iraq, 1938), exploradora, aviadora, pilot automòbil i escriptora sueca
** Oscar Dickson (1823, Göteborg- 1897, Almnäs), magnat i explorador suec d'origen escocès
* Miscel·lània: Dickson Greeting, pel·lícula estatunidenca gravada el 1891
# Mollet

«Mollet» té aquests significats:
# Paul Attwood

Paul Attwood (Buckingham, 13 de desembre de 1969) és un pilot de bob anglès, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1990 i 2000.
Militar de professió, el 1998 va prendre part als Jocs Olímpics d'Hivern de Nagano, on guanyà la medalla de bronze en la prova de bobs a quatre del programa de bobsleigh. Formà equip amb Sean Olsson, Dean Ward i Courtney Rumbolt. Quatre anys més tard, als Jocs de Salt Lake City, fou onzè en la mateixa prova.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Paul Attwood». [Consulta: 13 gener 2023].
# Ieixivà de Sderot

La Ieixivà de Sderot, (en hebreu: ישיבת ההסדר שדרות) (transliterat: Yeshivat HaHesder Sderot) coneguda formalment com la Ieixivà Hesder Max i Ruth Schwartz de Sderot, va ser fundada en 1994 pel Rabí Dovid Fendel. La ieixivà es troba a la ciutat de Sederot, a un quilòmetre de la Franja de Gaza i de la ciutat àrab palestina de Bait Hanun. És la ieixivà del programa hesder més gran de tot Israel, compta amb un cos estudiantil de més de 800 estudiants procedents de comunitats de tot el país. A més d'estudiar, els estudiants demostren el seu compromís amb els residents de Sderot a través de molts projectes de voluntariat.
Després de l'inici de la Segona Intifada a l'octubre de 2000 la ciutat ha estat sota el foc constant de coets Qassam llançats per Hamàs i la Gihad Islàmic. Això va cridar l'atenció sobre la ieixivà, que va ser reconstruïda en una sèrie d'edificis a prova de coets. Des de 2007 la ieixivà ha encès cada any una Menorà de Hanukkà feta amb els projectils gastats dels coets disparats contra Sderot des de la Franja de Gaza.

## Referències

* ↑ A City Under Siege: An Inside View of Sderot, Israel, Anav Silverman, Sderot Media Center, September 20, 2007
* ↑ A Town Under Fire Becomes a Symbol for Israel, by Ethan Bronner, New York Times, April 5, 2008
* ↑ Kassams Fly, Army Prepares; Volunteers Plan Joyous Chanukah, by Hillel Fendel, Israel National News.com, 11/30/2007
* ↑ Sderot to Light Chanukiyah in Memory of IDF Soldiers, by Elad Benari, Israel National News.com, 11/29/2010
# Anton Dermota

Anton Dermota, (Kropa (Àustria-Hongria), 4 de juny, 1910 - Viena (Àustria), 22 de juny, 1989), fou un cantant d'òpera i concert eslovè, tenor líric, organista i pedagog.
Dermota va ser un dels més grans cantants d'òpera eslovè, distingit per una bella veu amb una cultura cantant i tècnica refinada, i una llarga i rica carrera cantant tant a escala eslovena com europea. Després de la Segona Guerra Mundial, va ser reconegut com un dels millors intèrprets de personatges de les òperes de Mozart.

## Biografia

Va estudiar composició i orgue al Conservatori de Ljubljana, i cant solista a Viena amb Marija Radó.
Va fer la seva primera aparició com a solista la temporada 1930/1931 a l'escenari de l'Òpera de Ljubljana; va cantar en papers menors i mitjans. Va debutar a l'Òpera Estatal de Viena el 1936, on va romandre membre fins a la seva jubilació. Un total de 45 anys. Va experimentar el seu primer gran èxit l'any 1938 al Festival de Salzburg amb el paper de Don Ottavio a Don Giovanni de Mozart.
Va ser només després de la Segona Guerra Mundial que va començar la seva carrera internacional. Va actuar al Covent Garden, La Scala, Roma, San Carlo, Teatre Colon, París i l'Òpera Metropolitana. El 1954, es va concentrar a Austràlia. On va rebre nombrosos premis i reconeixements arreu del món pel seu treball. També va gravar diversos àlbums amb els seus papers més característics. També es va dedicar a la tasca pedagògica.
Fins i tot als setanta anys va interpretar el paper de Tamino de La flauta màgica de Mozart a l'Òpera Estatal de Viena.
Es va casar amb la pianista Hilda Berger von Weyerwald, amb qui va tenir tres fills. La gran, Jovita, actriu, va organitzar l'any 2012 una exposició sobre el seu pare al Museu Austríac del Teatre, titulada Anton Dermota: La vida d'un cantant.
El seu germà era el cantant Gasper Dermota.

## Referències

* 1 2 data.bnf.fr: platforma za odprte podatke — 2011.
* ↑ SNAC — 2010.
* ↑ Person Profile // Internet Movie Database — 1990.
* 1 2 3 Record #118524798 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.

## Bibliografia

* A. Dermota, Mil i una nits, La meva vida de cantant, Paul Neff-Verlag, Viena-Berlín 1978.
* A. Dermota, A Thousand and One Evening, Mohorjeva družba, Celje 1985. (Autobiografia abreujada traduïda a l'eslovè.)
# Renzo Alverà

Renzo Alverà (Cortina d'Ampezzo, 17 de gener de 1933 - Cortina d'Ampezzo, 15 de març de 2005) fou un pilot de bob italià que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Cortina d'Ampezzo, on disputà les dues proves del programa de bob. En ambdues guanyà la medalla de plata. En el bobs a dos va formar equip amb Eugenio Monti, mentre en el bobs a quatre el feu amb el mateix Monti, Ulrico Girardi i Renato Mocellini. En el seu palmarès també destaquen sis medalles d'or i una de bronze al Campionat del món de bob, entre 1957 i 1961.

## Referències

* ↑ «Renzo Alverà Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 2 gener 2020].
# Dickson (Rússia)

Dickson (en rus: Диксон) és una ciutat tancada del krai de Krasnoiarsk. El nom d'aquesta ciutat deriva del cognom d'un explorador suec Oscar Dickson. Està ubicada a la costa del Mar de Kara, a la Península de Taimir. Dickson és el port més al nord de Rússia i un dels assentaments més septentrionals del món.
L'assentament es va fundar el 1915 en part en una illa propera (també anomenada Dickson) i en part en el continent. Informalment els seus habitants la coneixen com la capital de l'àrtic. Des de 1916 es va constituir una Estació polar essent encara un centre radiometeorològic i un observatori geofísic.
La població estimada el 2008 era de 690 habitants amb una gran caiguda de població després de la dissolució de la Unió Soviètica, doncs respecte del cens de 1985 quan hi vivien unes 5.000 persones, i pràcticament s'ha convertit en una ciutat fantasma.

## Clima

El clima és de tundra. Les temperatures mensuals mitjanes són negatives els mesos que van d'octubre a maig. La mitjana màxima és a l'agost amb +4.6 °C. La temperatura mitjana anual és de –12 °C.
Per estar situada per sobre del cercle polar àrtic, té un període amb el sol sempre per sobre de l'horitzó que va des del 5 de maig fins al 10 d'agost. Com a contrapartida té un altre període fosc, de nit polar, amb el sol que queda per sota de l'horitzó (i també sense llum crepuscular), que abasta del 8 de desembre al 5 de gener.

## Referències

* 1 2 Arbugaeva, Evgenia. «In Russia’s far north, legends and lives are frozen in time» (en anglès). National Geographic, 10-11-2020. [Consulta: 27 agost 2021].

## Enllaços externs

* Unofficial website of Dikson Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (rus)
* Pictures of Dikson (rus)
# Chrono Roland bouge

La Chrono Roland bouge és una cursa femenina de ciclisme d'un dia en format contrarellotge que es celebra a Suïssa des de l'any 2020 de forma amateur. Els següents anys hi va participar alguna ciclista de renom. Està integrada dins el calendari femení de l'UCI com a cursa de categoria 1.2 des de l'any 2024.
Es disputa anualment a Saint-Martin. Del 2020 fins al 2022 la cursa tenia el nom de Chrono de la Sionge. Entre les seves vencedores hi destaca l'austríaca Anna Kiesenhoffer en dues ocasions (2021 i 2023), i en la seva primera edició 1.2.Cédrine Kerbaol

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2024 | Cédrine Kerbaol | Marta Jaskulska | Elena Hartmann |

## Referències

* 1 2 «“CHRONO ROLAND BOUGE”: SUCCESSO DI KERBAOL. ELENA PIRRONE QUINTA» (en italià). pedalerosa, 04-09-2024. [Consulta: 24 gener 2025].
* ↑ «Home Nos organisations Chrono « Roland bouge ! »CHRONO « ROLAND BOUGE ! »» (en francès). pedale-romande. [Consulta: 24 gener 2025].
* ↑ ««C’est toujours le chemin qui compte»» (en francès). La Liberté, 05-10-2021. [Consulta: 24 gener 2025].
# Käthe Grasegger

Käthe Grasegger (Garmisch-Partenkirchen, 19 de juny de 1917 - Garmisch-Partenkirchen, 28 d'agost de 2001) va ser una esquiadora alpina alemanya que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Garmisch-Partenkirchen, on guanyà la medalla de plata en la combinada del programa d'esquí alpí.
En el seu palmarès també destaquen set medalles, una de plata i sis de bronze, al Campionat del Món d'esquí alpí, entre 1935 i 1938.

## Referències

* 1 2 «Käthe Grasegger Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 20 abril 2019].
# Robert Minton

Robert Minton (Lawrence, 13 de juliol de 1904 - Nova York, 2 de setembre de 1974) va ser un pilot de bobsleigh estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Lake Placid, on guanyà la medalla de bronze en la prova de bobs a 2 formant parella amb John Heaton.
De jove estudià a la Universitat de Dartmouth.

## Referències

* 1 2 «Bob Minton Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2012. [Consulta: 12 febrer 2017].
# Emilio Novoa González

Emilio Novoa González (Ourense, 10 de febrer de 1895 - Madrid, 1972) fou un radiotelegrafista i polític gallec, governador civil durant la Segona República Espanyola. En 1954 el Ministeri d'Educació li atorgà l'encomana i placa de l'Orde d'Alfons X el Savi i fou nomenat Conseller honorari d'Educació Nacional. L'Ajuntament de Madrid col·locà en 1996 una placa commemorativa a la façana de la casa on va viure al carrer General Díaz Porlier del Barri de Salamanca.
Fou alumne de la primera promoció de l'Escola General de Telegrafia. En març de 1916 presentà la seva memòria: El magnetismo terrestre y el campo electro-magnético del Sol. També cursà estudis de Dret a Madrid. Radiotelegrafista destinat a la Central de Madrid, posteriorment prestà serveis a Província de Conca i Toledo. En 1920 estava en la comissió per a l'estudi de la xarxa telegràfica de Salamanca. En 1921 era cap de línia a Portbou. En 1923 realitzà un estudi sobre la xarxa telefònica provisional de Madrid. En 1924 fou nomenat professor de l'Escola de Telegrafia, arribant a catedràtic de Construcció, mecànica aplicada i motors tèrmics.
Durant la República es va afiliar al Partit Republicà Radical i fou nomenat governador civil d'Àlaba el 22 de desembre de 1933, i va romandre en el càrrec fins que el 27 de maig de 1934 fou nomenat governador de Corunya, i va restar en el càrrec fins al 21 de desembre de 1935. El desembre de 1934 va rebre la placa de l'Orde de la República. En produir-se el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 es va refugiar en una legació diplomàtica per a fugir de la zona controlada pel Govern. En 1942 va retornar al servei actiu com a Enginyer-professor a l'Escola Oficial de Telecomunicació. En 1946 fou catedràtic de Construcció de línies a l'Escola d'Ajudants. El 20 de desembre de 1949 fou nomenat director de l'Escola Oficial de Telecomunicació. Entre 1955 i 1958 treballà en la Prefectura de Serveis Generals de Telecomunicació, en la seva delegació de télex. A partir de juny de 1960 s'encarregà de la càtedra de Construcció de línies a l'Escola d'Ajudants i de Construcció i conservació de xarxes a l'Escola Tècnica Superior. Es va jubilar en 1965.

## Referències

* ↑ Joan SERRALLONGA I URQUIDI, El aparato provincial durante la Segunda República. Los gobernadores civiles, 1931-1939

## Enllaços externs

* Telegrafistas históricos
* Biografia Arxivat 2010-03-29 a Wayback Machine. al Foro Histórico de Telecomunicaciones
# Alice Elizabeth Doherty

Alice Elizabeth Doherty (14 de març de 1887, Minneapolis, Minnesota – 14 de juny de 1933, Dallas, Texas) fou l'única persona coneguda nascuda amb hipertricosi lanuginosa en la història dels Estats Units, i es va exhibir en la seva infància i joventut com una raresa.

## Biografia

Doherty va néixer a Minneapolis, Minnesota amb un suau, llarg i daurat pel llanós per tot el cos, ja que era rossa i amb ulls blaus. El seu pare va decidir exhibir-la des dels dos anys a nivell local, a pobles i ciutats propers però va ser tal l'èxit que ho va acabar ampliant fins a recórrer tot el Mig Oest nord-americà. Des dels cinc anys va ser un "fenomen de botiga", a finals del segle xix als EUA el tipus d'espectacle creat per P. T. Barnum era tan habitual que moltes famílies amb un membre peculiar feien gires per la seva regió llogant un espai a botigues i grans magatzems, on venien entrades per contemplar-lo i el propietari del local veia arribar de pas potencials clients. Es guanyaven així a través del familiar un suport que els permetia després retirar-se a viure una vida còmoda. Per això Alice mai no va arribar a ser tan coneguda com altres fenòmens dirigits per grans promotors en gires extenses, ja que era una noia tranquil·la dirigida per la seva família sense pretensions. Cap a 1910, es van instal·lar a Dallas i poc després Alice es retiraria a viure amb els seus pares i germans en un còmode anonimat.
Malgrat que la hipertricosi és una condició molt rara, en la seva època es van exhibir altres fenòmens contemporanis famosos que també mostraven anomalies d'aquest tipus com ara Fedor Jeftichew ("Jo-Jo el Noi amb Cara de Gos"), Stephan Bibrowski ("Lionel l'Home Lleó"), i Annie Jones (una dona barbuda), un altre cas ja a la fi del segle XX és el mexicà Jesús "Chuy" Aceves ("L'Home Llop").
Doherty es va retirar de l'exhibició el 1915 i va morir de causes desconegudes el 13 de juny de 1933.

## Referències

* ↑ «Sideshow World, Sideshow Performers from around the world.». www.sideshowworld.com. [Consulta: 16 novembre 2016].
* ↑ «Alice Doherty - The Minnesota Woolly Girl». [Consulta: 16 novembre 2016].
* ↑ «Alice Doherty | Show History». showhistory.com. Arxivat de l'original el 17 de novembre de 2016. [Consulta: 16 novembre 2016].
* ↑ «#confirmed». #confirmed. [Consulta: 16 novembre 2016].
# Escala de resistències

Una escala de resistències és un circuit elèctric fet d'unitats repetides de resistències. A continuació es comenten dues configuracions, una escala de resistència en cadena i una escala R-2R.
Una escala R–2R és una manera senzilla i econòmica de realitzar una conversió de digital a analògic, utilitzant arranjaments repetitius de xarxes de resistències precises en una configuració semblant a una escala. Una xarxa de resistències en escala implementa la xarxa de referència no repetitiva.

## Xarxa de cadena de resistències en escala (conversió analògica a digital o ADC)

Una cadena de moltes resistències, sovint igualment dimensionades, connectades entre dues tensions de referència és una xarxa d'escala de resistències. Les resistències actuen com a divisors de tensió entre les tensions de referència. Cada toc de la cadena genera una tensió diferent, que es pot comparar amb una altra tensió: aquest és el principi bàsic d'un ADC flaix (convertidor analògic a digital). Sovint, una tensió es converteix en un corrent, la qual cosa permet la possibilitat d'utilitzar una xarxa d'escala R–2R.
* Desavantatge: per a un ADC de n bits, el nombre de resistències creix exponencialment, ja que calen $2^{n}$ resistències, mentre que l'escala de resistències R–2R només augmenta linealment amb el nombre de bits, ja que només necessita $2n$ resistències.
* Avantatge: es poden assolir valors d'impedància més alts amb el mateix nombre de components.

## Xarxa d'escala de resistències R–2R (conversió digital a analògica)

A la figura 1 es mostra una xarxa bàsica d'escala de resistències R–2R. El bit a$_{n-1}$ (bit més significatiu, MSB) fins al bit a $_0$ (bit menys significatiu, LSB) es controla des de les portes lògiques digitals. Idealment, les entrades de bits es canvien entre V = 0 (0 lògic) i V = V $_{ref}$ (1 lògic). La xarxa R–2R fa que aquests bits digitals es ponderin en la seva contribució a la tensió de sortida V$_{out}$. Depenent de quins bits s'estableixin a 1 i quins a 0, la tensió de sortida (V$_{out}$) tindrà un valor escalonat corresponent entre 0 i V $_{ref}$ menys el valor del pas mínim, corresponent al bit 0. El valor real de V$_{ref}$ (i la tensió del 0 lògic) dependrà del tipus de tecnologia utilitzada per generar els senyals digitals.
Per a un valor digital VAL, d'un DAC R–2R amb N bits i nivells lògics de 0 V/V$_{ref}$, la tensió de sortida V$_{out}$ és:
$V_{o}=V_{ref}\times {\tfrac {\text{Value}}{2^{N}}}$

## Referències

* ↑ «DAC Essentials: The resistor ladder - Analog - Technical articles - TI E2E support forums» (en anglès). https://e2e.ti.com,+29-05-2013.+[Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ «How an R-2R ladder works and why you need one» (en anglès). https://www.best-microcontroller-projects.com.+[Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ «What would be the effective resistance of the ladder of resistors having n steps» (en anglès). https://physics.stackexchange.com.+[Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ «Resistor Ladder Calculator» (en anglès). https://1uffakind.com.+[Consulta: 10 juny 2023].
# Olga Lucas Torre

Olga Lucas Torre (Tolosa de Llenguadoc, 2 d'octubre de 1947) és una escriptora, poetessa i traductora franco-espanyola.

## Biografia

Va nàixer a Tolosa de Llenguadoc el 1947 en el si d'una família espanyola. Els seus pares es van conèixer durant la resistència francesa contra l'ocupació nazi, després de patir l'exili de la Guerra Civil i els camps de refugiats. Al pare el van capturar i van enviar al camp de concentració de Buchenwald, on va compartir infortuni amb Jorge Semprún. Després de l'alliberament de França, el 1945 va tornar a Tolosa de Llenguadoc per a reunir-se amb la seua dona, sent deportat en 1950 a Còrsega davall la pressió del govern de Franco, i d'allí a Polònia. La família, després de diverses penalitats per a sobreviure, es reunix a Txecoslovàquia i més tard a Hongria.
Ha publicat contes i poemes a diverses obres col·lectives. És autora, així mateix, de Poemas de andar por casa (Instituto de Estudios Modernistas, 1993), Cuentos para ciegos (Instituto de Estudios Modernistas, 1994), El tiempo no lo cura todo (Plaza y Janés 2006), El Vals de las Orquídeas (Random House Mondadori 2011) i coautora, amb José Luis Sampedro i Valentín Fuster, de Escribir es vivir (Areté 2005), Cuarteto para un solista (Random House Mondadori 2011) y La ciencia y la vida (Random House Mondadori 2008).

## Premis i reconeixements

El 2010 va rebre el Premi Glauka, a la seva XIX Edició, atorgat per l'Associació Amigas de la Lectura de Cuenca, col·laboradora dels tallers de lectura per a persones adultes de la Biblioteca Pública del Estado.

## Referències

* ↑ «ELMUNDO.ES | SUPLEMENTOS | MAGAZINE 224 | “‘Él siempre dice que si yo me muero antes, no continúa”». [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ Cruz, Juan «"La gente tuvo santa paciencia"» (en castellà). El País [Madrid], 05-12-2005. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Reivindicando a Olga Lucas» (en castellà), 13-06-2011. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Olga Lucas | Penguin Libros» (en castellà). Arxivat de l'original el 2024-09-13. [Consulta: 2 febrer 2025].
# Schuyler Carron

Schuyler Carron (Estats Units d'Amèrica, 24 d'agost de 1921 - Plattsburgh, 15 de juny de 1964), també conegut com a Sky Carron, fou un pilot de bob estatunidenc que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sankt Moritz, on guanyà la medalla de bronze en la prova de bobs a dos, formant equip amb Frederick Fortune, del programa de bob.

## Referències

* ↑ «Sky Carron Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 28 desembre 2019].