OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Golf de Papua

El Golf de Papua és una zona de 400 km d'amplada situada a la costa sud de Nova Guinea.

## Geografia

Alguns dels grans rius de Nova Guinea com el Riu Fly, Riu Turama, Riu Kikori i el Riu Purari, desemboquen a aquest golf i formen un gran delta. En canvi la pat oest és pantanosa que acaba a Cap Possession com plana i sorrenca.
La part central i oriental del Golf de Guinea s'aixeca lentament per arribar als Altiplans del Sud i està coberta de zones pantanoses i densos boscos tropicals de fusta dura. La part occidental té una extensia regió calcària càrstica. L'estació seca va des d'octubre a febrer i la resta de l'any hi ha l'estació humida.
A la part meridional d'aquest golf està a 70 km de la capital del país, Port Moresby.
El golf de Papua tanca uns 35.000 km² d'aigua, té una amplada màxima de. 150 km i una fondària de 140 m.
Les principals ciutats d'aquest golf són Kikori, Baimuru, Ihu, Kerema i Malalaua.
Des de la dècada de 1950, molts habitants d'aquest golf van emigrar cap Port Moresby en la recerca de feina.
Actualment a aquest golf les activitats econòmiques són principalment la pesca i la caça, les palmeres sagu i en alguns llocs l'agricultura i l'horticultura..
Des de la dècada de 1990, les comunitats del Golf de Papua han vist com empreses multinacionals han fet extracció de petroli i de fusta dura del bosc. Actualment hi ha un oleoducte pel petroli. tot això ha tingut un impacte en el medi ambient encara no avaluat.

## Història cultural

La majoria de les persones d'aquest golf parlen idiomes no austronesis i segueixen sistemes de descendència patrilineals. Estan organitzats en clans i tribus i practiquen l'endogàmia.
Havien practicat rituals com la cacera de caps humans i el canibalisme. També hi havia un important art tribal que incloïa màsqueres.
Alfred Haddon (1920) i l'historiador d'art Douglas Newton (1961), van notar similituds entre les formes d'art del Golf de Papua i la dels grups que viuen a la riba del riu Sepik.

## Referències

* ↑ Harris, P.T., 1988. Sediments, bedforms and bedload transport pathways on the continental shelf adjacent to Torres Strait, Australia - Papua New Guinea. Continental Shelf Research 8, 979-1003.
* Haddon, Alfred Cort (1894) The decorative art of British New Guinea. Dublin: Royal Irish Academy, Cunningham memoirs, 10.
* Haddon, Alfred Cort (1895) Evolution in Art: As Illustrated by the Life-Histories of Designs. London: Walter Scott, LTD.
* Haddon, Alfred Cort (1920) ‘The migrations of cultures in British New Guinea.' Journal of the Royal Anthropological Institute 50:234-280.
* Newton, Douglas (1961) Art Styles of the Papua Gulf. New York: The Museum of Primitive Art.

## Enllaços externs

* http://www.art-pacific.com/artifacts/nuguinea/papuan/gulfmap.htm
# Ferran d'Aragó (abat de Mont Aragón)

Ferran d'Aragó (1190 - 1 de juliol del 1248), tercer fill del rei Alfons II d'Aragó, fou abat de Mont Aragón. Més inclinat a la vida secular que a la religiosa, participà en diverses campanyes militars. Després de la mort del seu germà el rei Pere II d'Aragó a la batalla de Muret, aspirà a convertir-se en rei de la Corona d'Aragó oposant-se a Jaume I d'Aragó.

## Orígens familiars

Era el tercer fill del rei Alfons II d'Aragó i de Sança de Castella i de Polònia. Per tant, era germà del rei Pere II d'Aragó.

## Biografia

El 1201 la seva mare l'oferí al Monestir de Poblet en compliment d'un vot. El 1205 fou nomenat abat de Mont Aragón, i de seguida s'inicià un conflicte amb el bisbe d'Osca per defensar els privilegis del monestir. El conflicte finalitzà amb la intervenció del seu germà, el rei Pere II d'Aragó, qui atorgà un privilegi a l'abadia de Mont Aragón. Més inclinat a la vida secular que a la religiosa, prengué part en diverses campanyes militars. Va luitar a la batalla de Las Navas de Tolosa comandant la Host del comtat de Roselló.
A la mort del seu germà el rei Pere II d'Aragó a la batalla de Muret disputà la procuradoria general (regent) de la Corona d'Aragó al seu oncle Sanç d'Aragó. Posterirment aspirà a ser rei de la Corona d'Aragó fonamentant-se en la nul·litat del matrimoni entre el seu germà Pere II d'Aragó i Maria de Montpeller, fet que deslegitimaria a Jaume I d'Aragó per esdevenir rei. Amb aquest objectiu el 1214 se secularitzà i deixà de titular-se abat, encara que retení el control de l'Abadia de Mont Aragón amb el títol de "servus, minister et rectus". Liderà la segona revolta nobiliària contra Jaume I d'Aragó, en què Jaume I arribà a estar pres a Saragossa.
Després de la Concòrdia d'Alcalà del 1227 que determinà l'hegemonia de la monarquia sobre la noblesa i consolidà el regnat de Jaume I, serví al rei en les diverses campanyes que aquest emprengué. Així, participà en el setge de Borriana, la conquesta de València, i el 1244 estava lluitant al setge de Xàtiva. Morí l'1 de juliol del 1248 i fou enterrat a la cripta de l'Abadia de Mont Aragón.

## Sepulcre

Fou enterrat a la cripta de l'Abadia de Mont Aragón i el seu sepulcre estava coronat per una figura en alabastre de l'Infant Ferran d'Aragó amb els hàbits d'abat. La segona desamortització i l'exclaustració de l'abadia es produí el 1835. No fou fins al 1844 que les restes de l'Infant Ferran d'Aragó foren traslladades a l'església San Vicente el Real d'Osca; posteriorment fou traslladat a capella de San Batrtolomé del claustre de San Pedro el Viejo. El sarcòfag restà però a Abadia de Mont Aragón i fou totalment arrasat pels anarquistes l'any 1936.

## Vegeu també

* Abadia de Mont Aragón
* Segona revolta nobiliària contra Jaume I d'Aragó

## Bibliografia

* (castellà) El obituario de los abades de Montearagón
* (castellà) Cinco documentos del Infante don Fernando, abad de Montearagón
# Hugo Lahtinen

Hugo Jalmari Lahtinen (Tampere, 29 de novembre de 1891 – Tampere, 29 de desembre de 1977) va ser un atleta finlandès que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà tres proves del programa d'atletisme. En el pentatló guanyà la medalla de bronze, en el salt de llargada fou dinovè, mentre en el decatló es va veure obligat a abandonar.
Quatre anys més tard, als Jocs de París,fou sisè en la competició del decatló del programa d'atletisme. El 1922 fou campió nacional de decatló.

## Millors marques

* 400 metres. 51.7" (1913)
* 400 metres tanques. 1' 02.4" (1919)
* Salt de llargada. 7.00 metres (1914)
* Triple salt. 13.67m (1915)

## Referències

* 1 2 «Hugo Lahtinen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2012. [Consulta: 16 octubre 2017].
* ↑ Hugo Lahtinen a Track and Field Statistics
# Aiats

El Pla, Altiplà o Cinglera d'Aiats és una plataforma tabular i acinglerada a 1.303 m, de 3-4 km d’extensió i 200-300 m d’amplada, que forma part de la Serralada Transversal Catalana. Juntament amb l'altiplà de Cabrera és un dels trets més característics del Collsacabra.
És el límit entre els municipis de l’Esquirol i de Pruit (Osona) i de Joanetes (Garrotxa). Des de la punta més oriental arran de la cinglera es divisa la vall de Rupit i Pruit.
Al peu dels cingles d’Aiats, s'obre la falla que separa les plataformes residuals d’Aiats i de Cabrera de la plana de Vic. En aquest indret es troba la gran masia d'Aiats.
L'ampla graonada del cingle facilita l’aprofitament dels pasturatges que cobreixen el pla.

## Referències

* ↑ «pla d’Aiats | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 febrer 2022].
# Joan Valls

«Joan Valls» té aquests significats:
* Joan Valls i Jordà, poeta
* Joan Valls i Mogas, compositor de sardanes
* Joan Valls i Aguiló, músic i actor mallorquí
* Joan Valls i Royo, traductor
* Joan Valls León, jugador de waterpolo
* Joan Valls Graells, arquer
* Joan Valls i Ferrer, industrial farmacèutic
* Joan Valls i Marsal, investigador
* Joan Valls i Pueyo, escriptor
# Al Wahat

Al Wahat (àrab: الواحات, al-Wāḥāt, literalment ‘els Oasis') és un dels vint-i-dos districtes en què, des de l'any 2007, es divideix políticament Líbia. La seva capital és la ciutat d'El Agheila. Està situat al nord-est de Líbia.

## Referències

* «Districts of libya». statoids.com. Consultat el 27 d'octubre de 2009.
# Fraret atlàntic

El fraret atlàntic, canet atlàntic o, a Mallorca, cadafet (Fratercula arctica) és un ocell marí de la família dels àlcids (Alcidae) que viu a l'Atlàntic septentrional. Hom s'hi refereix sovint simplement com a fraret.

## Morfologia

* Fa 26–29 cm de llargària, amb una envergadura de 47–63 cm, essent els mascles majors que les femelles.
* Els adults en estiu són negres per sobre i blancs per sota. Capell, clatell i coll negres. Galtes i barbeta blancs. Llista fosca des d l'ull cap arrere. Bec cobert per una funda triangular acolorida i comprimida lateralment, amb bandes verticals, blau a la base i vermell a la punta, creuat per bandes grogues. Anell ocular i potes de color vermell.
* Fora de l'època de cria les galtes esdevenen grises, es perd la part basal de la funda del bec, que ara sembla més petit i groc.
* Els joves són semblants als adults en hivern.

## Ecologia

Els frarets poden viure fins als 40 anys, un ocell anellat a Noruega va ser trobat depredat quan tenia 40 anys i 10 mesos.

## Hàbitat i distribució

Ocell d'hàbits pelàgics i costaners, cria a altes latituds a les costes de l'oceà Atlàntic i la part adjacent de l'Àrtic. Pon els ous a turons rocallosos i caus des de Groenlàndia, Islàndia, illes Fèroe, Spitsbergen, l'illa de l'Ós i Nova Terra cap al sud fins a les Illes Britàniques, nord-oest de França, nord d'Escandinàvia i nord-oest de Rússia. En Amèrica des de Labrador cap al sud fins al sud-est de Quebec, Terranova, sud-oest de Nova Brunswick i altres illes. A l'hivern alguns es dispersen cap al sud, arribant fins a la Mediterrània, podent ser observats mar endins a l'altura dels Països Catalans.

## Referències

* ↑ Trabalon, Fran; Alvarez-Cros, Carlos. Guia de Camp dels Ocells a Catalunya (en catalana). Barcelona: Omega, 2017, p. 378. ISBN 978-84-282-1656-2.
* ↑ Fitxa del fraret atlàntic al SIOC Rev. 11/11/2011 (català)

## Vegeu també

* Fyltur lundi (gastronomia feroesa)
# Haruka Fukushima

Haruka Fukushima (フクシマ ハルカ, Fukushima Haruka) és una mangaka de shōjo. Feu el seu debut al manga en 1999 en la Revista Nakayoshi amb el seu manga premiat Sakuranbo Kiss. Considera que Otona ni Nuts és la seua obra mestra. Altres treball són Ai Ga Nakucha Ne!, Bibitte Mu-cho, Cherry Juice, Kedamono Damono, Fortune☆Cake, Young Mermaid, i més recentment Orange Planet; Tots els quals foren publicats en Nakayoshi. Nasqué el 12 d'abril, i cresqué en la Prefectura d'Okayama (a l'àrea de Chuugoku).

## Treballs

* Sakuranbo☆Kiss (さくらんぼ☆キッス), 1999
* Otona ni Nuts (おとなにナッツ), 2000–2002
* Bibitte mucho (ビビってむーちょ), 2002
* Missió: Amor (アイがなくちゃね!, Ai ga Nakuchane!), 2003
* Kedamono damono (けだものだもの), 2003–2005
* Cherry Juice (チェリージュース), 2004–2006
* Orange Planet (オレンジ・プラネット), des de 2006
* AAA (トリプルエー, toriparu ei), 2008

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (japonès)
* Biografia en Tokyopop Arxivat 2009-09-30 a Wayback Machine. (alemany)
* Llista de les seves publicacions fins al 2004 (japonès)
# Uinta (massís)

El Uinta és un massís del nord-est de Utah i l'extrem nord-oest de Colorado, als Estats Units. És una serralada secundària de les muntanyes Rocoses i la serralada més alta de totes les dels Estats Units continentals que van d'est a oest, i es troben a uns 160 km de Salt Lake City. Els cims varien d'alçada entre 3.400 i 4.100 metres, i el més alt és Kings Peak amb 4.123 metres el punt més alt de Utah.

## Referències

* ↑ «Uinta». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 6 febrer 2025].
# Museu de Toulouse Lautrec

El Museu de Toulouse Lautrec està situat a l'antic palau episcopal d'Albi, anomenat palau de la Berbie. Edificat al segle xiii, és el marc inesperat de l'obra del pintor albigès Henri de Toulouse-Lautrec. Més de mil obres, entre les quals els 31 cèlebres cartells, són conservades al si d'aquesta impressionant fortalesa. Aquest fons constitueix la més important col·lecció pública al món consagrada a Toulouse-Lautrec.
Des dels seus quadres de joventut fins als que va fer per al món de l'espectacle, del teatre i del cafè, el Museu Toulouse-Lautrec permet seguir l'evolució d'aquest atípic artista. De fet, s'hi representa una mostra de la seva abundant producció de cada etapa.
Nascut a Albi el 1864, Toulouse-Lautrec és un dels pintors francesos més populars, tant pel seu talent com per la seva personalitat. A la seva mort el 1901, una bona part de la seva obra es troba al seu taller. La seva mare, la comtessa Adèle de Céleyran, llega aquest conjunt excepcional a la ciutat d'Albi el 1922.
L'any 2002 comencen una gran obra de reestructuració del museu per tal de permetre la restauració del Palau de la Bèrbia. El museu continua obert durant aquest període de treballs.

## Mostra d'obres del museu

* Femme de Maison (1894)
* Retrat de la comtessa Adèle Toulouse Lautrec (1880-1890)
* El jove Routy a Céleyran (1882)
* El saló del carrer dels Molins (1894)
* La mare de l'artista, la comtessa Adèle Toulouse Lautrec, amb l'esmorzar (1881-1883)
* Carruatge (1880)
* La modista: senyoreta Louise Blouet (1900)
* Al bany (1898)
* Maurice Joyant a la badia del Somme (1900)
* La senyora Dihau al piano (1890)
* Senyor, senyora, i el petit gos (1893)
* Retrat de Miss Dolly, estrella de Le Havre (1899)
* Reine de Joi, cartell (1892)
* Autoretrat davant d'un mirall (1880)
* Yvette Guilbert saluda el públic (1894)

## Referències

* ↑ Francia (Guías Visuales): Inspírate, planifica, descubre, explora (en anglès). DK, 2023-09-21, p. 443. ISBN 978-0-241-69132-8.
* ↑ Fumaroli, Marc «Albi Ou La Science D Croître En Demeurant». Revue des Deux Mondes, 2013, pàg. 35–58. ISSN: 0750-9278.
* ↑ «Grand re-opening of the Musée Toulouse-Lautrec - Press Kit». Musée Toulouse-Lautrec, 2011.
* ↑ Garric, Jean-Michel; Pradalier, Henri «Une découverte récente: les pavements gothiques du palais de la Berbie à Albi». Mémoires de la société archéologique du midi de la France, 2002, pàg. 61-90..

## Enllaços externs

* Museu Toulouse Lautrec Arxivat 2009-08-05 a Wayback Machine. (francès) (anglès).
# Rectoria de l'Esparra

La Rectoria de l'Esparra és una obra del poble de l'Esparra, al municipi de Riudarenes (Selva), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, format per planta baixa i un pis. La teulada és a dues vessants amb caiguda a la façana, de teula àrab i coberta sense ràfec. Les obertures de la façana són rectangulars, amb ampit, brancals i llindes de pedra. Al portal, la llinda horitzontal superior té la inscripció de l'any 1701, però és curiós el brancal dret realitzat amb una llinda reaprofitada amb una inscripció : "1630 AHIERO BUADA". Al costat de la porta es conserva, amb una placa de ceràmica, el número 40. La finestra de l'esquerra també presenta inscripcions, una a la llinda ("MARIA...DOCOCeBIDA...") i una altra d'il·legible a l'ampit de la finestra. Les dues finestres de la planta baixa estan protegides per una reixa de ferro forjat i al pis, al centre hi ha un balconet amb barana de ferro, flanquejat per dues finestres més. La paret de l'edifici està arrebossada parcialment, ja que hi ha alguns punts reconstruïts amb rajols. Hi ha també un sòcol a la part inferior.
Es tracta d'un edifici que ha sofert diverses reformes utilitzant elements de les construccions anteriors.

## Història

A l'Esparra hi va haver un rector, Mn. Jeroni Boada, que el 1630 va fer aixecar la rectoria de l'Esparra com a habitatge. Ho diu la inscripció de la porta posada transversalment "+A HIERO[NIMO] BUADA R[ECTOR]/FUIT 1630 FACTA". Va ser un rector molt actiu, que passà després a ser-ho de Sant Feliu de Buixalleu. La rectoria de l'Esparra l'any 1717 era una casa isolada però sense tenir la funció clàssica de la masia.

## Referències

* 1 2 3 «Rectoria de l'Esparra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Casa-taller fotògraf Gambús

La casa-taller fotògraf Gambús és un edifici situat a la cantonada de l'avinguda Meridiana i del carrer d'Aragó del barri del Clot de Barcelona. Fou projectat per l'arquitecte Joaquim Rivera i Cuadrench (o Joaquim Rivera i Quadreny) i construït entre 1913 i 1915 per l'encàrreg del fotògraf Santiago Gambús Mispoulet. Fou restaurat l'any 2020.

## Descripció

L'edifici, en xamfrà amb façana a l'avinguda Meridiana, 117 i carrer d'Aragó, 588-592, és realitzat en un estil modernista contingut, fronterer amb el noucentisme. Es compon de planta baixa i dos pisos, amb el portal principal d'accés situat al xamfrà. Destaquen les decoracions de les llindes de les obertures, les peces de ceràmica vidrada, les sanefes i detalls en relleu de color gris i la forja de les reixes i baranes. A la part superior del xamfrà encara es conserva la gran vidriera, on Santiago Gambús va instal·lar el seu estudi. La decoració de les pilastres situades a la segona planta de la façana de l'edifici consisteix en una alternança de rajoles de color blanc i verd, a mode d’escaquer. Els capitells de les pilastres són ornats amb flors en relleu de color groc i verd.

## Referències

* ↑ Joaquim Rivera i Quadreny [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ La frontera del fotògraf [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ La casa-taller fotògraf Gambús [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ El Mosaic de la casa-taller fotògraf Gambús [Consulta: 25 gener 2025].
# Momofuku Andō

Momofuku Andō (安藤百福, 5 de març de 1910 - † 5 de gener de 2007) va ser el fundador i president de Nissin Foods i creador de la sopa instantània ramen comercialitzada avui en dia en forma de Cup Noodle.

## Biografia

Momofuku Andō va néixer el 1910 a Taiwan, quan aquesta era una colònia japonesa. El 1933, a l'edat de 23 anys, es va traslladar a viure al Japó. Amb l'escassetat de menjar que hi havia al país en acabar la Segona Guerra Mundial, Andō va desenvolupar la idea d'una sopa de fideus de qualitat i versàtil que ajudaria a alimentar grans quantitats de població. L'any 1948 va fundar l'empresa Nissin. Deu anys després, als voltants del 1958, va treure al mercat "Chicken Ramen" ('チキンラーメン'), la primera sopa instantània de fideus. Davant l'èxit del producte, l'empresa va introduir noves sopes, com la "Cup Noodle", el 1971. El 1999 es va inaugurar un museu on es presenten els seus productes i invents.
El 5 de gener de 2007 Andō va sofrir un infart i va morir a l'edat de 96 anys.

## Vegeu també

* Cup Noodle, l'invent
# Fitnes

El fitness és l'exercici físic fet per mantenir un correcte estat de salut. Recull l'ideal grec de la 'kalokagatia', o síntesi del bo i el bell.
En l'actualitat el fitnes implica múltiples factors que es poden resumir en l'ideal grec perfectament: una millora de la condició física en general amb la seva consegüent resposta en l'apartat de l'aspecte físic, i tot això a través d'un sistema d'entrenament individualitzat, d'una adequada nutrició i un descans apropiat.
L'objectiu del fitnes és la salut, perquè la mateixa condició física implica salut de forma directament proporcional. L'entrenament en fitnes té com a objectiu el desenvolupament integral de totes les qualitats físiques del subjecte: un entrenament cardiovascular per a desenvolupar el sistema cardiorespiratori, un entrenament amb càrregues i de flexibilitat i elasticitat per a potenciar el sistema neuromuscular, tot això acompanyat d'una alimentació correcta i equilibrada i, en cas necessari, de la suplementació apropiada per a cada cas en particular.

## Diferències amb el culturisme

El fitness es sol confondre amb el culturisme, que tot i tenir certes similituds, es diferencien principalment en els fins previstos:
* El fitness algunes vegades està destinat a la pèrdua de greix corporal. En canvi en el culturisme cal l'augment de la massa corporal (hipertròfia muscular).
* Les rutines de fitness consisteixen en exercicis aeròbics combinats amb anaeròbics, mentre que en el culturisme principalment són exercicis anaeròbics de força. També varien el temps, les repeticions, la intensitat, tipus d'exercicis i la planificació de les rutines.
* El fitness consisteix en la millora de el cos per entrenar els músculs, hi ha moltes diferències entre el fitness i el culturisme o fisioculturismo. El culturisme se centra en la millora dels músculs.

## Referències

* ↑ de Groot, Gudrun Cathrine Lindgren; Fagerström, Lisbeth «Older adults' motivating factors and barriers to exercise to prevent falls». Scandinavian Journal of Occupational Therapy, 18, 2, 14-06-2010, pàg. 153–160. DOI: 10.3109/11038128.2010.487113. PMID: 20545467.
* ↑ Tremblay, Mark Stephen; Colley, Rachel Christine; Saunders, Travis John; Healy, Genevieve Nissa; Owen, Neville «Physiological and health implications of a sedentary lifestyle». Applied Physiology, Nutrition, and Metabolism, 35, 6, 2010, pàg. 725–740. DOI: 10.1139/H10-079.
* ↑ Malina, R. Physical activity and health of youth. Constanta: Ovidius University Annals, Series Physical Education and Sport/Science, Movement and Health, 2010.

## Vegeu també

* CrossFit
# Fotografia ràpida

Fotografia ràpida o fotografia d'alta velocitat, és el nom donat a una característica de la imatge fotogràfica i a la tècnica utilitzada en la seva obtenció, en la que la velocitat de desplaçament del motiu és àmpliament inferior al de la velocitat d'obturació emprada, de tal manera que el subjecte fotografiat apareix totalment quiet en la imatge, com si estigués congelat.
Es té en compte aquest concepte especialment quan es parla de la fotografia de subjectes que es mouen a velocitats en les que és difícil per a l'ull humà capturar els detalls, permetent l'anàlisi detallada de subjectes en moviment. Té la seva aplicació en la fotografia d'esports, el fotoperiodisme, la fotografia científica i en general en les disciplines on cal l'estudi del moviment.

## Tècnica

Una imatge congelada s'obté modificant la velocitat d'obturació de la càmera, de tal manera que sobrepassi àmpliament la velocitat del moviment del subjecte a fotografiar. Per a això és necessari que les condicions de llum de l'escena siguin apropiades perquè amb la combinació de obturador i diafragma es pugui obtenir una exposició apropiada.

## Vegeu també

* Càmera fotogràfica
* Velocitat d'obturació
* Diafragma (òptica)

## Referències

* 1 2 «Measuring bullet speed with a Dynafax camera».
* 1 2 «Explication de la technique par Jacques Honvault dans une vidéo». Arxivat de l'original el 2016-11-11. [Consulta: 11 novembre 2016].
* ↑ Pendley, Gil (July 2003). Claude Cavailler, Graham P. Haddleton, Manfred Hugenschmidt. ed. "High-Speed Imaging Technology; Yesterday, Today & Tomorrow". Proceedings of SPIE 4948: 110–113.
* ↑ Kodak High-Speed Camera Type III, September 1944, http://people.rit.edu/andpph/text-eastman-high-speed-camera.html, Eastman Kodak Co.. 2 Novembre 2009.

## Enllaços externs

* supply/demand pattern High Speed Arxivat 2016-10-07 a Wayback Machine.
# Iuri Motxànov

Iuri Alekséievitx Motxànov, en rus: Юрий Алексеевич Мочанов, (Leningrad, 8 de novembre de 1934 – Kíev, 20 d'octubre de 2020) fou un arqueòleg rus, doctor en ciències històriques, especialitzat en l'arqueologia del paleolític i de les primeres etapes d'ocupació humana al nord-orient d'Àsia. Es va graduar el 1957 a la facultat d'història de la Universitat Estatal de Leningrad. Treballava com a investigador principal del Centre d'Arqueologia de l'Àrtida i Paleoecologia Humana i fou el director adjunt per a Ciència de Sakhà. Doctor en ciències històriques, especialista en l'arqueologia de les etapes antigues de l'ocupació del nord-est d'Àsia per part dels humans.
Les seves recerques més conegudes són les realitzades sobre la cultura Dyuktai, que es va originar a la conca del riu Aldan. Amb l'arqueòloga Svetlana Fedosséieva, van publicar una exposició àmplia de les seves investigacions, sobre l'arqueologia del nord-est d'Àsia i les seves relacions amb l'arribada de l'home a Amèrica.

## Referències

* ↑ Motxànov, Iuri A. (1969) "The Upper Paleolithic Dyuktai Culture and several acpects of its genesis"; Soviet Archaeology 4: pp. 235-239. (anglès)
* ↑ Motxànov I. A.; S. A. Fedosséieva (2008) Archaeology, the Paleolithic of Northeast Asia, a non-tropical origin for humanity, and the earliest stages of the settlement of America. Archaeology Press, Simon Fraser University. ISBN 9780864912978 (anglès)