OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fuel Fandango

Fuel Fandango és un duo format pel productor Alejandro Acosta i la cantant cordovesa Cristina Manjón, més coneguda com a Nita. Solen anar acompanyats en els directes pel bateria Carlos Insulsa. Aquest és el nou projecte del productor després del seu anterior grup Mullo Project, amb el qual va aconseguir ser nomenat grup revelació espanyol de 2014 pel diari El País. Després de l'èxit el seu primer EP en més de 70 ciutats, graven el seu primer disc al 2010 en només 15 dies. Al 2013 publiquen el seu segon disc, Trece Lunas. Al 2014 apareix la seva pel·lícula-tribut amb tots els seus videoclips.

## Història

Fuel Fandango sorgeix després de l'aturada d'Ale Acosta amb el seu anterior grup Mullo Project. Alejandro i Nita es van conèixer en 2008 a Còrdova, ja que Alejandro hi acostumava a anar a punxar. Alejandro era productor i dj i Nita era cantant educada al món de la cobla i el flamenc.
Durant un cap de setmana a la casa de camp dels pares d'ella van agafar una guitarra i va sortir un dels temes del disc (Just). Nita no volia ficar flamenc, per fer alguna cosa diferent al que havia estat fent, però Ale va proposar barrejar tots dos estils. Van començar a compondre junts unint els mons que coneixien: funk, soul, electrònica, jazz i flamenc, en un estil propi i únic.
El nom del grup fusiona els dos mons que uneixen la seva música: el Fuel, la gasolina de les màquines, samplers, música electrònica, i d'altra banda, el Fandango, la música flamenca.

## Membres

* Cristina Manjón, "Nita" (veu, lletrista)
* Ale Acosta (instruments i producció, lletrista)
* Carlos Sosa (bateria)

## Discografia

| Any | Detalls del disc |
| 2009 | EP1 |
| 2011 | Fuel Fandango |
| 2013 | Trece lunas |
| 2016 | Aurora |

## Senzills

| Any | Detalls del disc |
| 2011 | Talking |
| 2013 | New life |

## Referències

* ↑ «Fuel Fandango» Arxivat 2020-12-05 a Wayback Machine. (en castellà) a la secció «Inspiradores», a Librotea. El País, sense data. [Consulta: 2-03-2021].
* ↑ «Fuel Fandango: “Para nosotros el directo es primordial. Es lo que más nos llena”» (en castellà). GranadaHoy.com, 15-03-2013. Arxivat de l'original el 2011-11-19. [Consulta: 16 febrer 2011].
* ↑ «Fuel Fandango presenta en la sala El Tren su primer trabajo» (en castellà). GranadaHoy.com, 15-03-2013. [Consulta: 12 març 2011].
* ↑ «Fuel Fandango» (en castellà). ClubCultura.com, 15-03-2013. Arxivat de l'original el 2014-07-01. [Consulta: 1r juny 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Fuel Fandango Arxivat 2013-04-02 a Wayback Machine. (en castellà i anglès)
* Cartell - fitxa de Fuel Fandango al Festival Cruïlla (Barcelona) 2021, amb un vídeo (pàgina en català, castellà i anglès).
# Fatty Joins the Force

Fatty Joins the Force és una pel·lícula muda de la Keystone dirigida per George Nichols i protagonitzada per Roscoe Arbuckle, Dot Farley i els Keystone Cops. La pel·lícula, d’una bobina, es va estrenar el 24 de novembre de 1913.

## Argument

Fatty, induït per la seva xicota, salva de morir ofegada a la filla del cap de policia per lo que és acceptat al cos. Davant l’alegria de la xicota, accepta l’uniforme i poc després, mentre és de servei, passeja pel parc. Uns nois que estan de pícnic acaben llençant-li en un pastís a la cara i s'escapen. Fatty decideix banyar-se i es llença a l'estany del parc en roba interior, deixant l'uniforme penjat d'un arbust. Els nois retornen, li tallen els pantalons i li roben la jaqueta que acaben llençant entre unes canyes. Fatty només es pot posar els pantalons tallats.
Un desconegut troba la seva jaqueta de policia i la porta a la Prefectura de Policia. La policia conclou que Fatty s'ha ofegat. De tornada al parc, Fatty espanta dues dones per com va vestit i aquestes corren a buscar ajuda a dos policies. Mentrestant, mentre la seva xicota plora a la vora, els seus companys a comissaria rastregen l'estany a la recerca del seu cos i acaben bolcant la barca. A comissaria estan de dol fins que els dos policies del parc hi porten Fatty detingut. Fatty saluda el cap de policia i es gira per abraçar la seva xicota però ella el defuig. És engarjolat i la xicota troba consol als braços del comissari.

## Repartiment

* Roscoe Arbuckle (Fatty)
* Dot Farley (xicota de Fatty)
* Minta Durfee (mainadera)
* Edgar Kennedy (policia gelós)
* George Nichols (cap de policia)
* William White (capità)
* Charles Avery (sergent al despatx)
* Mack Swain (policia)
* George Jeske (policia que porta Fatty a comissaria)
* Hank Mann (policia a comissaria)
* Harry De Roy (policia calb)
* Bill Hauber (policia a comissaria)
* Bert Hunn (policia a comissaria)

## Referències

* ↑ Walker, Brent E. Mack Sennett's Fun Factory: A History and Filmography of His Studio and His Keystone and Mack Sennett Comedies, with Biographies of Players and Personnel (en anglès). McFarland, 2010-01-13, p. 285. ISBN 978-0-7864-5707-6.
* ↑ «Future releases». Motion Picture News, 22-11-1913, pàg. 63.
# Federico Montagud Blasco

Federico Montagud Blasco, (Sollana, 1958) més conegut com a Federico de Sollana, és un ex-jugador de Pilota Valenciana, dominador de la modalitat de galotxa en els anys 80 i 90.
Amb el seu impuls es va fundar el Club de Pilota de Sollana, i va ser un destacat jugador, guanyant el Trofeu Corte Inglés en els anys 86, 89, 90, 93 i 94 i el Trofeu provincial l'any 87. Sollana és la localitat que més vegades ha aconseguit el trofeu, que als anys 90 arribà a tindre dos equips diferents d'alt nivell. Posteriorment, Federico jugaria amb l'equip de Benifaió, a categories inferiors. També jugà a Frontó, en Almussafes, i a Handbol.

## Referències

* 1 2 «Sollana viurà una gran jornada de pilota amb un homenatge a la figura de Federico». PilotaVeu, 19-04-2017. Arxivat de l'original el 2017-04-21 [Consulta: 20 abril 2017].
* 1 2 «Soro III, Pere Roc II i Adrián I conten les seues impressions de la final al 52é Colp a Colp». PilotaVeu, 21-04-2017. Arxivat de l'original el 2017-04-22 [Consulta: 21 abril 2017].
* 1 2 «Federico: “A Sollana em deien que quan jo m’ho deixara, s'acabaria...”». Federació de Pilota Valenciana, 08-02-2021. [Consulta: 8 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Final de 1994, amb Federico a l'equip Arroz Cebolla-Baixúquer Sollana. Canal 9.
# Mercedes Ron

Mercedes Ron (Buenos Aires, 1 de juny de 1993) és una escriptora argentina. La seva popularitat va començar gràcies a Wattpad, una plataforma en línia de lectura i escriptura. Autora de la trilogia Culpables, destacant la novel·la culpa mia, amb més de 100.000 exemplars venuts. Dos anys després va publicar la bilogia "enfrentados", i la seva recent trilogia "dímelo".

## Biografia

L'escriptora és de Buenos Aires, Argentina. Va viure la meitat de la seva infància i tota la seva adolescència a Espanya i el Regne Unit, per el tant l'autora parla castellà i anglès a la perfecció. Va estudiar llicenciatura en Comunicació audiovisual a la Universitat de Sevilla. Actualment està vivint independentment a la ciutat de Sevilla, Espanya.

## Carrera com escriptora

Amb vint anys es va unir a la xarxa de Wattpad, on va començar escriure i publicar històries. El 2016 es va inscriure al concurs de la plataforma "the Wattys" amb el llibre de culpa mia, va ser una de les guanyadores d'aquella edició. El 2017 va aconseguir treure la seva novel·la guanyadora, culpa mia, en físic. Va publicar el segon i tercer llibre de la saga i van ser traduïts en francès. Va fer la seva primera gira mundial a Espanya i Llatinoamèrica.

## Bibliografia

Aquests són els seus llibres més coneguts i venuts. La trilogía culpables el 2017 (culpa mia), aquesta novel·la està inspirada en el videoclip de Taylor Swift (Knew You Were Trouble) el segon (culpa tuya) i el tercer (culpa nuestra). També ha fet una biología, el primer es va publicar el 2019 (Marfil), i el segon (Ébano). I per acabar, una altra trilogia, el primer llibre es va publicar el 2020 (dimelo bajito), el segon (dímelo en secreto) i el tercer al 2021 (dimelo con besos).

## Referències

* ↑ Clarín.com. «Mercedes Ron, la autora de 26 años que arrasa entre los lectores juveniles» (en castellà), 22-01-2020. [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ BR, Cristina. «La saga de Mercedes Ron se cerrará en febrero con Culpa Nuestra» (en castellà), 31-10-2017. [Consulta: 26 novembre 2021].
# Ferreteria La Central

La ferreteria La central és un edifici emblemàtic ubicat al carrer de Sant Magí n.37, al barri de barri de Santa Catalina de Palma. És un dels edificis modernistes que es construïren a Santa Catalina al principi del segle XX, i fou declarat bé d’interès cultural el 2012. L'element més característic de la seva arquitectura és la façana, emmarcada dins el corrent modernista.
Se'n desconeix l'autor, tot i que els propietaris de l'edifici estimen que va ser obra de l'arquitecte Jaume Alenyar i Ginard.
La ferreteria de la planta baixa s'inaugurà el mateix any que es va acabar l'edifici, sota el nom de Ca Don Pau. Es tractava d'un negoci dedicat a la venda de productes i estris per a les embarcacions. A poc a poc, però, ha anat integrant una altra oferta relacionada amb la ferreteria, a més de la drogueria i la jardineria. S'ha convertit en un referent a tota la ciutat per la gran quantitat i varietat d’articles que venen.

## Referències

* ↑ «Ferreteria La Central». Guia urbana de l'eixample de Palma. Itinerari 4. Palma XXI, 2019.
* ↑ «Ferreteria La Central – Emblemàtics Balears». [Consulta: 26 abril 2024].
# Festa de l'Ametller Florit

La Festa de l'Ametller Florit commemora anualment la figura del poeta català Joan Maragall. La celebració té lloc el segon diumenge de febrer, just quan els ametllers comencen a florir, al cementiri de Sant Gervasi de Barcelona, on es troba enterrat el poeta. Des de 1924, després que un grup de seguidors plantessin de forma intencional un ametller al costat de la tomba de Maragall, s'ha celebrat la festivitat gairebé ininterrompudament, sent suspesa només durant el període de la Guerra Civil espanyola.
Un dels poemes més cèlebres de Joan Maragall és ‘L'ametller’, que va escriure el 1904 inspirat en veure l'esplendor d'un ametller florit enmig de la serra. Tenint al cap aquests versos, el segon diumenge de febrer de 1923, un grup de seguidors de Joan Maragall –membres de la Veu de Sant Martí i la Penya Solé de Sant Martí de Provençals– sorpresos per l'absència d'aquest arbre guardant la tomba del poeta, van decidir posar remei a aquella situació. D'amagatotis, van plantar un ametller al costat del mausoleu de Maragall, inaugurant d'aquesta manera una trobada que s'ha anat fent any rere any sense necessitat de convocatòria.
La celebració consisteix en un solemne recital de música i versos, on s'apleguen amics, família i lectors de Joan Maragall. Hi solen participar poetes destacats que llegeixen obres pròpies inèdites inspirades en la poesia maragalliana i també versos del poeta homenatjat. Alguns dels escriptors que hi han col·laborat han estat Maria Oleart, Palmira Jaquetti, Pere Elies i Busqueta, Enric Casasses, Francesc Parcerisas i Narcís Comadira, entre d'altres. A més, s'hi interpreten peces musicals compostes i arranjades amb textos de Maragall, algunes de les quals han estat resultat del Concurs de composició coral Joan Maragall.
| « | A mig aire de la serra veig un ametller florit. Déu te guard, bandera blanca, dies ha que t’he delit! Ets la pau que s'anuncia entre el sol, núvols i vents… No ets encara el millor temps però en tens tota l’alegria. | » |
| — Joan Maragall, L'ametller |||

## Notes

* ↑ Molts dels poemes inèdits que s'han llegit al llarg dels anys a la Festa de l'Ametller Florit es conserven a l'Arxiu Joan Maragall.

## Referències

* ↑ Maragall, Pere. «La celebració de l'ametller florit». AVUI, 13-02-2010
* ↑ «Homenatjar Joan Maragall al voltant d’un ametller florit». Vilaweb, 07-02-2019. [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ Maragall, Joan. «L'Ametller». Digitalització disponible al portal MDC (Memòria Digital de Catalunya)
* ↑ Sempronio, «Toda la Alegría». Tele/eXprés, 11-02-1974
* ↑ Biblioteca de Catalunya, 2018
* ↑ Casasses, Enric. «Glossa de l’Ametller». Núvol, 05-02-2014. [Consulta: 22 desembre 2020].
# Festival Internacional de Cinema de Hong Kong

El Festival Internacional de Cinema de Hong Kong (HKIFF) és un dels festivals internacionals de cinema més antics d'Àsia. Fundat el 1976, el festival compta amb diferents pel·lícules i cineastes internacionals i té lloc a Hong Kong. Projecta al voltant de 230 pel·lícules de més de 60 països en diferents espais culturals en cada edició. Les noves pel·lícules es presenten com a estrenes de gala, amb els directors i el repartiment desfilant per la catifa vermella.

## Història

Organitzat pel Consell Urbà i el Departament de Serveis d'Oci i Culturals de 1977 a 2001, i pel Consell de Desenvolupament de les Arts de Hong Kong de 2002 a 2004, HKIFF es va convertir oficialment en una organització benèfica independent amb el nom de Hong Kong International Film Festival Society Limited després de la seva 28a edició. El govern de Hong Kong ha continuat subvencionant el festival mitjançant l'oferta d'espais i el finançament parcial.
Des del 2012, el festival va produir i estrenar antologies de curtmetratges realitzats per reconeguts cineastes d'Àsia, com Ann Hui, Kiyoshi Kurosawa, Jia Zhangke, Brillante Mendoza, Hideo Nakata, Tsai Ming-liang i Apichatpong Weerasethakul. El 2017 va començar a col·laborar amb Heyi Pictures per a produir dos llargmetratges a l'any de joves cineastes xinesos que hi fan les seves estrenes mundials.

## Referències

* ↑ «Hong Kong themes give hometown heroes an on-screen presence at HKIFF» (en anglès). South China Morning Post.
* ↑ «Mainland offers Hong Kong's film industry a brighter future» (en anglès). South China Morning Post.
* ↑ González, Carlos. «Las actrices de ‘20.000 especies de abejas', premiadas en Hong Kong» (en castellà), 12-04-2023. [Consulta: 19 gener 2025].
* ↑ Merican, Sara. «‘Snow In Midsummer’ & ‘Sons' Take Top Prizes At Hong Kong International Film Festival» (en anglès americà), 08-04-2024. [Consulta: 19 gener 2025].
* ↑ «Hong Kong Film Festival 2018 preview» (en anglès). Screen.
* ↑ Adler, Carlye. «Gov’t to let go of Hong Kong fest» (en anglès americà). Variety, 03-12-2003. [Consulta: 19 gener 2025].
* ↑ «New subvention arrangement for Hong Kong International Film Festival Society announced». www.info.gov.hk. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ «Update on the Work of Create Hong Kong». Legislative Council, Hong Kong SAR Government. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ «Billboard Radio China - The 42nd Hong Kong International Film Festival Kicks Off». www.billboardradiochina.com. Arxivat de l'original el 2018-06-19. [Consulta: 19 juny 2018].
# Fitxer indexat

Un fitxer indexat és un fitxer informàtic amb un índex que permet accedir de manera aleatòria fàcil a qualsevol registre donada la seva clau de fitxer.
La clau ha de ser tal que identifiqui de manera única un registre. Si hi ha més d’un índex, els altres s'anomenen índexs alternatius. Els índexs es creen amb el fitxer i són mantinguts pel sistema.
IBM admet fitxers indexats amb el mètode d’accés seqüencial indexat (ISAM) a OS / 360 i successors. Els sistemes operatius d’emmagatzematge virtual d’ IBM van afegir VSAM, que admet fitxers indexats com a conjunts de dades de seqüència de claus (KSDS), amb més opcions. El suport per a fitxers indexats està integrat a COBOL i PL / I. Altres idiomes amb facilitats d'E / S més limitades, com ara C, admeten fitxers indexats mitjançant paquets de complement en una biblioteca d'execució com C-ISAM. Alguns dels sistemes operatius de Digital , com OpenVMS, admeten E / S de fitxers indexats mitjançant els serveis de gestió de registres .
En sistemes recents, sovint s'utilitzen bases de dades relacionals en lloc dels fitxers indexats.

## Suport lingüístic

El llenguatge COBOL admet fitxers indexats amb l'ordre següent a la secció FILE CONTROL
IBM PL / I utilitza l'atribut de fitxer ENVIRONMENT(INDEXED) o ENVIRONMENT(VSAM) per declarar un fitxer indexat.

## Referències

* ↑ 1 VS COBOL II Application Programming Language Reference, Release 4, Eighth Edition (March 1993), IBM Corporation, Department J58, Copyright International Business Machines Corporation 1984, 1993. pp. 67-73
* ↑ IBM Corporation. Enterprise PL/I for z/OS, Version 4.3, Language Reference, 2012, p. 276.
* ↑ I IBM Corporation. «Informix C-ISAM». [Consulta: 25 novembre 2015].

## Vegeu també

* B-arbres
* Taula de hash
* Sistema heretat
* SQL
* ISAM
# Flor Braier

Flor Braier Kantor va publicar Bambalinas (Editorial Vinciguerra, Buenos Aires, 2008) a partir del premi atorgat per la Asociación Argentina para la Poesía i Los nombres propios (Editorial Caleta Olivia, 2018). Amb el seu últim llibre, va participar com a autora convidada al Festival Barcelona Poesia. Alguns dels seus poemes formen part de l’antologia Poemas y relatos desde el Sur (Edicions Carena, Barcelona, 2001).
És llicenciada en Sociologia per la Universitat Autònoma de Barcelona i s'ha especialitzat en estudis de gènere. Ha exercit com a professora titular de les assignatures Panorama de la Literatura; Literatura Argentina i Llatinoamericana; i Història del cinema a la Escuela de Arte Multimedial Da Vinci de Buenos Aires durant més de deu anys. Egressada en Creació Literària del Máster de la Universitat Pompeu Fabra, aquest any coordina al Goethe Institut el Laboratori de creació poètica i sonora juntament amb l’escriptora Gabriela Bejerman. També imparteix “Melodías para armar un mundo”, el taller d’escriptura amb perspectiva de gènere des de les narratives i poètiques d’escriptores llatinoamericanes juntament amb Laura Sbdar.
Ha coordinat tallers d’escriptura creativa al mòdul destinat a dones del Centre Penitenciari Can Brians.
Ha participat en diferents performances y projectes multidisciplinaris. Com a realitzadora i performer va fer Disastro basada en La escritura del desastre de Blanchot i juntament amb Mireia Calafell, amb el suport d’ArtsMoved va realitzar el recital de poesia i audiovisuals De dos, en diversos centres d’art. També és actriu i música. Ha compost bandes sonores per a cinema, televisió i teatre. Com a solista, els seus discos són: Pony Feelings (2011), Río (2014), Nit (2017) y Duermen los animales (2019).
Egressada del postgrau en Traducció Literària (UPF-BSM de Barcelona), actualment treballa com a traductora i editora d’una antologia de poesia feminista anglosaxona. També duu a terme formacions i taller al Centre de Cultura de Dones Francesca Bonnemaison - La Bonne

## Referències

* ↑ Braier, Flor. Los nombres propios. Primera edición: agosto 2018. Buenos Aires: Caleta Olivia, 2018. ISBN 978-987-4455-36-9.
* ↑ «Barcelona Poesia». [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «Poemas Y Relatos Desde El Sur - AbeBooks» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «DIS ASTRO. Federico Joselevich Puiggrós, Liza Casullo y Flor Braier | Centro de Investigaciones Artísticas». Arxivat de l'original el 2022-11-02. [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «Pony Feelings» (en anglès), 01-12-2011. [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «Nit» (en anglès), 24-02-2017. [Consulta: 2 novembre 2022].
# Font de programari

Una font de programari o repositori és un lloc centralitzat on s'emmagatzemen i es mantenen paquets de programari, habitualment en bases de dades o arxius informàtics.
L'Enciclopèdia Catalana recull la paraula repositori com a:"Sistema informàtic on s'emmagatzema la informació d'una organització amb la finalitat que els seus membres la puguin compartir." D'aquí s'ha aplicat al lèxic específic de la informàtica per a designar els dipòsits d'informació digital. El concepte repositori s'ha traduït al català normatiu com a font de programari.
No s'ha de confondre amb arxiu obert que, segons L'Enciclopèdia Catalana, és un "dipòsit d'informació en format digital integrat per la producció científica que els seus productors hi han dipositat o autoarxivat voluntàriament, respectant les normes de dipòsit, per tal que pugui ésser utilitzada per qualsevol usuari de manera lliure i gratuïta.".
Repositori és la transcripció de repository, un mot anglès que vol dir rebost (ras i curt), fins i tot té la mateixa arrel llatina, i que algun venedor illetrat va colar per allò que si sona anglès es ven millor.
Les fonts de programari estan preparades per distribuir-se habitualment servint-se d'una xarxa informàtica com Internet o un medi físic com un disc compacte. Poden ser d'accés públic, o estar protegits i necessitar autenticació prèvia.
Els fabricants de programari i altres organitzacions mantenen servidors, normalment allotjats a Internet amb aquest objectiu. Els repositoris poden ser gratuïts o poden requerir una subscripció prèvia i poden ser només per a programes particulars, com és el cas del CPAN o el del llenguatge de programació Perl, o per a un sistema operatiu complet.
A diferència dels ordinadors personals, els repositoris solen comptar amb sistemes de còpia de seguretat (Backup) i manteniment preventiu i correctiu, el que fa que la nostra informació pugui ser recuperada en el cas que el nostre equip quedi inutilitzable.
Les fonts de programari s'empren de forma intensiva en moltes distribucions del GNU/Linux, emmagatzemant paquets de programari disponibles per a la seva instal·lació mitjançant un gestor de paquets. Per exemple, moltes distribucions GNU/Linux utilitzen Advanced Packaging Tool (APT) o yum (yum).
Com que els repositoris de programari estan dissenyats per a incloure programes útils, la majoria de repositoris tenen eines per evitar programari malware. Un dels sistemes més utilitzats és l'ús de la signatura digital per tal de garantir l'origen del paquets descarregats des d'un repositori. Un efecte col·lateral d'utilitzar aquest tipus de sistemes és que no cal programari anti-malware (com programes antivirus).

## Vegeu també

* Synaptic Package Manager
* RPM Package Manager

## Referències

* ↑ Repository al diccionari de llengua anglesa(anglès)
* ↑ «itmWEB: Coping with Computer Viruses». Arxivat de l'original el 2007-10-14. [Consulta: 9 gener 2009].
# Publícola

Publícola (en llatí Publicola o Poplicola o Poplicula) era un cognomen romà que significa "el que honora al poble" o "el que és amic del poble" (de populus i colo). Les més antigues formes son Poplicula i Poplicola i apareixen en algunes inscripcions.
Més tard sorgeix la forma Publicola, que va ser la més comunament utilitzada i es troba escrita així en diversos escriptors com ara Titus Livi i Ciceró. Era utilitzat per la gens Valèria.

## Personatges destacats

* Luci Gel·li Publícola, cònsol l'any 72 aC
* Luci Gel·li Publícola, consol el 36 aC
* Luci Gel·li Publícola, cònsol romà l'any 40
* Gel·li Publícola (polític), polític romà
* Gel·li Publícola (qüestor), qüestor romà
* Publi Valeri Publícola, primer cònsol republicà el 509 aC i cònsol també el 508 aC, 507 aC i 504 aC.
* Publi Valeri Publícola, cònsol el 475 aC i el 460 aC
* Publi Valeri Publícola, cònsol el 352 aC
* Publi Valeri Publícola Potit, cònsol el 449 aC
* Luci Valeri Publícola, tribú amb potestat consular cinc vegades
* Publi Valeri Potit Publícola, tribú consular per sis vegades
* Marc Valeri Publícola, cònsol els anys 355 aC i 353 aC
* Publi Valeri Publícola (mestre de la cavalleria), magister equitum
* Luci Vipstà Publícola, cònsol l'any 48

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 600.