OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edició

«Edició» té aquests significats:
* Edició de llibres, procés de producció i publicació d'obres escrites
* Edició (llibre), conjunt d'exemplars, idèntics entre si, compostos amb el mateix procés
* Edició diplomàtica, edició d'una obra que reprodueix l'original tal com és per tal de donar fidedignament l'original de manera que l'investigador puga llegir-ho sense complicació
* Edició del genoma o edició de gens, tipus d'enginyeria genètica en què s'insereix, esborra, es modifica o es substitueix el genoma d’un organisme viu
* Edició especial, incentiu de màrqueting per a diversos tipus de productes, originalment publicats i relacionats amb les arts, com ara llibres, obra gràfica, videojocs o música i pel·lícules
* Edició lineal o edició analògica, tipus d'edició de vídeo pel qual un magnetoscopi gravava en una cinta les imatges de vídeo subministrades per un altre magnetoscopis
* Edició no lineal, muntatge pel qual es poden ampliar o reduir qualsevol seqüència d'una edició sense alterar ni danyar les seqüències o quadres posteriors
* Edició de vídeo, postproducció i arranjament de les filmacions per a confegir pel·lícules, programes de televisió, anuncis de vídeo i assaigs en vídeo
# Marca CCC

La marca CCC (acrònim anglès de China Compulsory Certificate mark) és un marcatge obligatori per a molts productes que són importats, venuts o usats al mercat de la Xina. Fou implementat l'1 de maig del 2003 i esdevinqué plenament en vigència d'ençà l'1 d'agost del 2003.
La marca CCC és exigida tant en productes fabricats a la Xina com en productes importats a la Xina, i aquest marcatge implica l'aplicació d'una sèrie de normes Guobiao o normes GB. Els productes afectats inclouen, entre d'altres:
* Cables i fils elèctrics.
* Interruptors elèctrics i dispositius de protecció elèctrica.
* Aparells elèctrics de baixa tensió.
* Motors de baixa poència.
* Eines elèctriques.
* Màquines de soldar.
* Aparells domèstics elèctrics i similars.
* Aparells d'àudio i video (excloent-hi aparells de transmissió i automòbils).
* Equipament de la tecnologia de la informació.
* Aparells d'enllumenat (excloenti aparells per sota de 36V)
* Vehicles de motor i accessoris de seguretat.
* Pnemàtics de vehicles de motor.
* Ulleres de protecció.
* Maquinària agrícola.
* Productes terminals de telecomunicació.
* Equipament anti-incndis.
* Productes de seguretat.
* Productes de comnicacions sense fils Wi-Fi.
* Materials de decoració.
* Joguines.

## Referències

* ↑ Team, Editorial. «CCC - China Compulsory Certification: A Complete Guide» (en anglès). https://www.export2asia.com,+16-12-2020.+[Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ «GB standards,GB/T,Guobiao Standard,CNS standards of Taiwan, China National Standards,Chinese & english version search,translation,purchase,download» (en anglès). www.gbstandards.org/. [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ «Standards Used in China» (en anglès). https://www.standardsportal.org.+[Consulta: 3 abril 2022].

## Vegeu també

* ETSI (Institut Europeu de Normes de Telecomunicacions)
* UL (Organització de seguretat)
* CEN (Comitè Europeu d'Estandardització)
* Marca CE
* Marca ENEC
* FCC (Comissió Federal de Comunicacions)
* ANSI (Institut Nacional dels Estats Units d'Estàndards)
* TIA (Telecommunications Industry Association)
* FCC (Comissió Federal de Comunicacions)
* VDE (Associació d'Electrotècnica, Electrònica i Tecnologies de la Informació)
* UKAS (organització de certificació del Regne Unit)
# Revolució de Copèrnic

La revolució de Copèrnic fou la revolució científica que es produí a l'Europa occidental, representada en l'astronomia pel pas del tradicional sistema ptolemaic geocèntric (herència clàssica adaptada i conservada pel pensament cristià medieval) a l'innovador sistema copernicà heliocèntric, iniciada el 1543 per Nicolau Copèrnic.
L'obra De Revolutionibus fa referència al sentit literal del mot revolució: «moviment d'un cos –en aquest cas els cossos celestes– al voltant d'un eix» i no al concepte de revolució al sentit de capgirament total dels conceptes habituals que l'obra sene cap mena de dubte va ser també. Aquest canvi conceptual va culminar al segle xvii amb l'obra d'Isaac Newton. En gran part com a conseqüència d'aquesta revolució científica, al tombant del segle xvii al segle xviii una veritable crisi de la consciència europea toca els cercles intel·lectuals. El segle xviii s'obrira com a segle de les llums o de la Il·lustració. L'expressió «revolució copernicana» o «gir copernicà» ha passat a ser popularment sinònim de canvi radical en qualsevol àmbit.
La transformació de la societat occidental de medieval a moderna, en el seu aspecte de canvi de mentalitat cap a la modernitat, va significar una nova consideració de la natura des d'un nou pensament científic, permès per l'ús de la raó humana sense subjecció al principi d'autoritat. Des del Renaixement, l'antropocentrisme humanista substitueix el teocentrisme de l'escolàstica. El barroc revalorà els sentits i l'experiència com a font de coneixement. Racionalisme i empirisme seran dues orientacions filosòfiques oposades, però complementàries.
Al temps de Galileu, la física va adquirir l'estatus de model de ciència, model que hauria de seguir tot saber que voldria arribar a la categoria de coneixement científic. La tasca de la ciència del segle xvii va ser trobar tècniques precises per a tenir el control racional de l'experiència i mostrar com conceptes matemàtics es poden utilitzar per a explicar els fenòmens naturals.

## Referències

* ↑ Brunet, Pere «Revolució Copernicana». ARA Ciència, 15-01-2014.
* ↑ «revolució». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rohlf, Michael. «Immanuel Kant». Stanford Encyclopedia of Philosophy, 2010.
# Pau Arena

Pau Arena (Sisteron, 26 de juny de 1843 - Antíbol, 17 de desembre de 1896) Pau August Arena, fou un escriptor occità en llengua francesa, bé que de temàtica occitana, raó per la qual se'l considera representant del regionalisme occità en francès, com Daudet.
Després d'un primer èxit com a dramaturg, es dedicà plenament a escriure. Membre del felibritge parisenc, rebé clares influències de Teodòr Aubanèl i, sobretot, de Frederic Mistral. A causa de les fonts en les quals s'inspirava —els records de Provença—, idèntiques a les d'Alfons Daudet, el crític P. Baussac pogué suposar la col·laboració d'Arena a les Lettres de mon moulin. Escriví poemes en provençal, alguns d'ells publicats en el recull del Felibritge de París Li Souleiado (1904).

## Obres

* Pierrot héritier (1865)
* Jean des Figues (1868)
* La chèvre d'or (1884)

## Referències

* ↑ Diccionario Enciclopédico Espasa, tomo 2, página 32, Madrid: Espasa-Calpe, Madrid, 1982. ISBN 84-239-4782-3.
* ↑ Traducida al español, Arène, Paul, La cabra de oro, Buenos Aires: Espasa-Calpe Argentina, Colección Austral, número 205, 1944.
# Paraletes

Paralets és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. Es pot trobar a Sud-amèrica.
Fou descrit per primera vegada per Alfred Frank Millidge l'any 1991.

## Espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Paraletes pogo Miller, 2007 – Peru
* Paraletes timidus Millidge, 1991 (Espècie tipus) - Brasil

## Referències

* ↑ Gloor, Daniel; Nentwig, Wolfgang; Blick, Theo; Kropf, Christian «Gen. Paraletes Millidge, 1991». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2 [Consulta: 17 juny 2019].
* ↑ Millidge, A. F. «Further linyphiid spiders (Araneae) from South America». Bulletin of the American Museum of Natural History, vol. 205, 1991, pàg. 1–199.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'hivern de 1956 - 5.000 metres masculins

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1956 celebrats a la ciutat de Cortina d'Ampezzo (Itàlia) es disputà una prova de patinatge de velocitat sobre gel sobre una distància de 5.000 metres.
La competició se celebrà el dia 28 de gener de 1956 al llac Misurina, sobre gel natural.

## Comitès participants

Participaren 46 patinadors de velocitat de 17 comitès nacionals diferents.
| Alemanya (2) Austràlia (1) Àustria (3) Canadà (1) Corea del Sud (3) Estats Units (4) | Finlàndia (4) França (1) Itàlia (3)  Japó (3) Noruega (4) Països Baixos (4) | Regne Unit (3) Suècia (4)  Suïssa (1) Txecoslovàquia (1) Unió Soviètica (4) |

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Boris Shilkov | Sigvard Ericsson | Oleg Goncharenko |

## Rècords

Rècords establerts anteriorment als Jocs Olímpics d'hivern de 1956.
| Rècord del món | 7:45.6 | Boris Shilkov | Medeo (URSS) | 9 de gener de 1955 |
| Rècord olímpic | 8:10.6 | Hjalmar Andersen | Oslo (NOR) | 17 de febrer de 1952 |
L'alemany Helmut Kuhnert aconseguí establir un rècord olímpic en la primera sèrie, deixant el cronòmetre en 8:04.3 minuts. En la tercera sèrie el neerlandès Wim de Graaff el va batre amb un temps de 8:00.2 m., i finalment el soviètic Boris Shilkov establí un ou rècord olímpic amb 7:48.7 minuts.
* ↑ El rècord va ser esatablert en altura (més de 1.000 metres sobre el nivell del mar) i sobre gel natural.
* ↑ El rècord va ser esatablert sobre gel natural.

## Resultats

| Posició | Patinador | Temps |
| 1 | Boris Shilkov | 7:48.7 RO |
| 2 | Sigvard Ericsson | 7:56.7 |
| 3 | Oleg Goncharenko | 7:57.5 |
| 4 | Kees Broekman | 8:00.2 |
| 4 | Wim de Graaff | 8:00.2 |
| 6 | Roald Aas | 8:01.6 |
| 7 | Olle Dahlberg | 8:01.8 |
| 8 | Knut Johannesen | 8:02.3 |
| 9 | Helmut Kuhnert | 8:04.3 |
| 10 | Torstein Seiersten | 8:06.4 |
| 11 | Hjalmar Andersen | 8:06.5 |
| 12 | Gunnar Sjölin | 8:06.7 |
| 13 | Vladimír Kolář | 8:08.9 |
| 14 | Colin Hickey | 8:10.0 |
| 15 | Johnny Cronshey | 8:10.1 |
| 16 | Dmitri Sakunenko | 8:10.5 |
| 17 | Pat McNamara | 8:10.6 |
| 18 | Gerard Maarse | 8:11.1 |
| 19 | Boris Yakimov | 8:12.6 |
| 20 | Juhani Järvinen | 8:13.7 |
| 21 | Kauko Salomaa | 8:14.3 |
| 22 | Sven Andersson | 8:16.9 |
| 23 | Jang Yeong | 8:17.6 |
| 24 | Jeen van den Berg | 8:19.1 |
| 25 | Leo Tynkkynen | 8:19.9 |
| 26 | John Hearn | 8:21.4 |
| 27 | Yoshiyasu Gomi | 8:22.2 |
| 28 | Taketsugu Asazaka | 8:23.6 |
| 28 | Arthur Mannsbarth | 8:23.6 |
| 30 | Hans Keller | 8:24.5 |
| 31 | Gene Sandvig | 8:25.5 |
| 32 | Matti Hamberg | 8:28.8 |
| 33 | Ralf Olin | 8:30.5 |
| 34 | Franz Offenberger | 8:30.8 |
| 35 | Raymond Gilloz | 8:32.5 |
| 36 | Kim Jong-Sun | 8:34.3 |
| 37 | Pyeon Chang-Nam | 8:36.7 |
| 38 | Kurt Eminger | 8:39.4 |
| 39 | Jürg Rohrbach | 8:39.5 |
| 40 | Art Longsjo | 8:40.0 |
| 41 | Carlo Calzà | 8:41.1 |
| 42 | Alex Connell | 8:42.5 |
| 43 | Chuck Burke | 8:47.4 |
| 44 | Paolino Dimai | 8:48.0 |
| 45 | Remo Tomasi | 8:48.3 |
| 46 | Yoshitaki Hori | 8:53.5 |
    RO: rècord olímpic
# El Kasalet

El Kasal Okupat i Autogestionat Joan Berney, conegut amb el nom del Kasalet, és un local ocupat de Terrassa situat al carrer Societat, número 4, un projecte d'espai social, autogestionat, assembleari i de lluita anticapitalista. Al llarg de la seva història ha estat seu de diversos col·lectius populars, com el CDR Terrassa, Rudes Rebels, Solidaritat Antirrepresiva de Terrassa i Terrassa Sense Murs.
El 2000 un grup de joves del col·lectiu Acció Autònoma i de l'Assemblea d'Okupes de Terrassa va okupar l'edifici, que duia més de deu anys en desús. L'empresa Solucions Químiques i Tècniques S.L. va formalitzar-ne la compra aquell any i, cinc anys més tard, va ser adquirit per la immobiliària Visolgran S.L. En el transcurs d'aquest temps, l'immoble va ser rehabilitat com a habitatge i va obrir-se posteriorment al públic com a Kasal Okupat i Autogestionat Joan Berney, nom que va prendre en homenatge a un activista social mort poc abans de la inauguració.
Després de més d'una dècada de relacions cordials entre l'empresa i els membres del Kasalet, Visolgran va iniciar el desembre de 2016 un procés judicial amb la formalització d'una denúncia. Un cop rebuda la citació judicial el 8 de febrer de 2017 per tal d'obrir un procediment per desallotjar l'habitatge, els membres del Kasalet van emprendre una campanya per evitar-ne el desallotjament, que “deixaria orfe a molts col·lectius”. El maig de 2018, un mes més tard d'haver declarat al jutjat de Terrassa i de la sentència que els obligava a abandonar l'edifici, van anunciar que hi presentarien un recurs en contra, alhora que asseguraven ser víctimes de l'especulació immobiliària després de divuit anys d'okupació de l'immoble.
El maig de 2022, encara en actiu, el Kasalet va inaugurar l'exposició "Memòria de les guerrilles llibertàries", en el centenari del naixement d'Antoni Téllez i Solà.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Berga, Mikel «L'històric Kasalet de Terrassa, en risc de desallotjament». Directa, 13-04-2018 [Consulta: 1r novembre 2022].
* ↑ «Reobertura del Kasalet de Terrassa». Nació Digital, 05-03-2014 [Consulta: 1r novembre 2022].
* 1 2 Alemany, J. «Campanya perquè no desallotgin ‘el Kasalet' de Terrassa». El Punt Avui, 24-02-2017 [Consulta: 1r novembre 2022].
* 1 2 3 Boladeras, Mercè «El Kasalet emprende una campaña para evitar el desalojo». Diari de Terrassa, 23-02-2017 [Consulta: 1r novembre 2022].
* ↑ Simó, Quico «El Kasalet presentarà recurs contra la sentència que els obliga a deixar l’immoble». TerrassaDigital, 11-05-2018 [Consulta: 1r novembre 2022].
* ↑ «El Kasalet acull la mostra ‘Memòria de les guerrilles llibertàries', en homenatge a Antoni Téllez». TerrassaDigital, 09-05-2022 [Consulta: 1r novembre 2022].

## Vegeu també

* Centre social ocupat
# El portal del més enllà

El portal del més enllà (títol original en anglès, Between Worlds) és una pel·lícula de thriller sobrenatural del 2018 protagonitzada per Nicolas Cage i dirigida per Maria Pulera. La pel·lícula es va estrenar el 21 de desembre de 2018 a càrrec de Saban Films. S'ha doblat i subtitulat al català.
La història segueix en Joe (Cage), un camioner que no té sort, perseguit pel record de la seva dona i el seu fill morts. Coneix la Julie (Potente), una dona que aconsegueix unir en Joe en un intent desesperat de trobar l'ànima perduda de la seva filla en coma, la Billie (Mitchell). Però l'esperit de la difunta esposa d'en Joe, Mary, es mostra més fort i posseeix el cos de la jove mentre té la intenció de resoldre els seus assumptes pendents amb els vius.

## Repartiment

* Nicolas Cage com a Joe Majors
* Franka Potente com a Julie
* Penelope Mitchell com a Billie
* Garrett Clayton com a Mike
* Lydia Hearst com a Mary
* David Lee Smith com a Kirby
* Brit Shaw com a Lettie
* Hopper Penn com a Rick
* Eric Scarabin com a Counter Guy
* Cameron James McIntyre com en Joe de jove
* Paris Bravo com la Julie de jove

## Referències

* ↑ N'Duka, Amanda. «Nicolas Cage To Topline Indie Thriller 'Between Worlds' From Director Maria Pulera». deadline.com, 23-08-2017. [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «Voltage Pictures Reps Rights To Nicolas Cage Thriller 'Between Worlds' – Toronto». deadline.com, 08-09-2017. [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ «El portal del més enllà». Goita què fan, ara!. [Consulta: 12 gener 2024].
* ↑ «Interview: Maria Pulera on Pushing Herself to New Places with "Between Worlds"». [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Review: The award for weirdest Nicolas Cage movie of 2018 goes to ‘Between Worlds'».
# El que busca encuentra

El que busca encuentra és una pel·lícula mexicana de comèdia romàntica del 2017 dirigida per Pedro Pablo Ibarra. La pel·lícula es va estrenar el 24 de febrer de 2017 i és protagonitzada per Ana Brenda Contreras i Claudio Lafarga, junt amb Esmeralda Pimentel, Martín Altomaro, Marianna Burelli, Erik Hayser i Mía Rubín Legarreta. La pel·lícula es va filmar a la Ciutat de Mèxic i a San Cristóbal de las Casas, Chiapas.

## Sinopsi

Marcos (Claudio Lafarga) i Esperanza (Ana Brenda Contreras) són dos nens que s'enamoren quan es perden a l'estadi Azteca durant un partit de futbol. Més de 20 anys després, el record d’aquest amor infantil és tan fort que tots dos buscaran maneres de tornar a unir-se.

## Repartiment

* Ana Brenda Contreras - Esperanza Medina
** Mía Rubín Legarreta - Esperanza (90's)
* Claudio Lafarga - Marcos Aguado
** Ramiro Cid - Marcos (90's)
* Esmeralda Pimentel - Angélica
* Otto Sirgo - Jesús Medina
** Andrés Montiel - Jesús Medina (90's)
* Damayanti Quintanar - Erika
* Marianna Burelli - Mónica
* Martín Altomaro - Claudio
* Erik Hayser - Jorge Ashby
* Alberto Guerra - Manuel Aguado (90's)
* Natasha Dupeyrón - Bibiana Zamarripa
* Fernando Ciangherotti - Sr. Zamarripa
* Ianis Guerrero - Yosu
* Andrés Palacios - Dr. Fuentes
* Luis Arrieta - Fede
* Jorge Zárate - Venedor Estadi

## Nominacions

En la 47a entrega de les Diosas de Plata fou nominada a la millor actriu i a la millor actriu de quadre.

## Referències

* ↑ «El que busca encuentra» (en spanish). [Consulta: 6 novembre 2019].
* 1 2 3 «Se acerca estreno de la película El que busca encuentra» (en spanish). [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ «EL QUE BUSCA ENCUENTRA, una película para románticos» (en spanish). [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ «Còpia arxivada» (en español). PECIMe, 11-04-2018. Arxivat de l'original el 2018-04-16. [Consulta: 8 maig 2021].

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
* El que busca encuentra a Dailymotion
# Sit de Pallas

El sit de Pallas (Emberiza pallasi) és una espècie d'ocell de la família dels emberízids (Emberizidae) que habita bedolls arbustius i altres arbustos i matolls de ribera i canyars de Sibèria, arribant a l'oest i nord-est de la Xina, nord del Tibet centre de Mongòlia.

## Habitat

És comú al matolls banyats per aigua de la tundra i també es reprodueix en zones obertes més seques com el bosc de larix obert.

## Descripció

El sit de Pallas és un petit ocell passeriforme, semblant al repicatalons. Té el bec petit típic dels granívors. El mascle té el cap i la gola negres, el coll i les parts inferiors del coll blancs i l'esquena grisa molt ratllada (el repicatalons té l'esquena més marró). La femella és molt més apagada, amb el cap marró amb vetes. Té menys ratlles per sota que la femella de repicatalons.
El cant del mascle és un “sherp” repetitiu.

## Comportament

L'aliment natural quan són joves consisteix en insectes i en cas contrari, llavors.
Es reprodueix pel nord i el centre d'Àsia fins a Mongòlia. És un migrant que hiverna al sud-est asiàtic. És un divagant molt rar a Europa occidental, però ha estat reportat fins a la Gran Bretanya.

### Cria

La cria es produeix entre juny i agost, sent més primerenca al nord de la seva distribució. El niu es troba dins d'un arbust, fet típicament d'herbes i juncs, folrat amb materials més fins com ara herbes i pèls més petits. Es posen de 3 a 5 ous de color crema, que mostren les marques de pèl característiques de les dels sits. El període d'incubació és d'11 dies.

## Taxonomia

La família d'ocells Emberizidae conté unes 300 espècies que mengen llavors, la majoria de les quals es troben a Amèrica, tot i que el gènere Emberiza, amb més de 40 membres, es limita al Vell Món.
El nom del gènere Emberiza prové de l'alemany alamànic «Embritz» un «bunting». El nom específic «pallasii» commemora el naturalista i explorador alemany Peter Simon Pallas.
Es reconeixen quatre subespècies:
* E. p. polaris (Middendorff,1853) - es troba a la major part del nord-est europeu de Rússia, al nord de Kamtxatka i hiverna a l'est de la Xina,
* E. p. pallasi (Cabanis, 1851) - es troba a Mongòlia i Transbaikal i hiverna a l'oest i el nord de la Xina
* E. p. lydiae (Portenko,1929) - es troba al sud de Sibèria, al nord de Mongòlia i hiverna al nord de la Xina.
* E. p. minor (Middendorff,1853) - es troba del centre de Sibèria fins al sud-est de Rusia.

## Referències

* ↑ «Sit de Pallas». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 30/12/2012 (català)
* ↑ «sit de Pallas (Emberiza pallasi)» (en anglès). Xeno-canto. [Consulta: 17 maig 2023].
* ↑ «Pallas's Bunting (Emberiza pallasi)» (en anglès). IUCN. [Consulta: 17 maig 2023].
* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Old World Buntings (Emberizidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World, 2020. DOI: 10.2173/bow.emberi2.01.
* 1 2 Jobling, James A. The Helm dictionary of scientific bird names [electronic resource]. London : Christopher Helm, 2010. ISBN 978-1-4081-3326-2.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Buntings – IOC World Bird List v13.1g» (en anglès americà), 2023. [Consulta: 25 març 2023].
# Aliénor de Poitiers

Aliénor de Poitiers o Eleanor de Poitiers (1444 / 1446-1509) va ser una cortesana i escriptora borgonyesa.
Va ser la filla del noble Jean de Poitiers de Xampany i d'Isabel de Sousa, membre d'una línia il·legítima de la casa reial de Portugal. Els seus pares eren membres de la cort del duc Felip III de Borgonya i Isabel de Portugal i de Lancaster, la duquessa de Borgoña, i ella mateixa es va convertir en una dama d'honor d'Isabel de Borbó el 1458. Es va casar amb Guillame de Stavele el 1462, i Joan I de Castella, el 1496 la nomenà dama d'honor de la nova duquessa de Borgoña. Se sap que ella també era la Vescomtessa vídua de Veurne.
Aliénor de Poitiers es destaca com a autora de Les honneurs de la cour, un llibre d'etiqueta de la cort escrit entre 1484 i 1491. El llibre ofereix les estructures i regles del ritual de la cort i l'etiqueta adequada per a diferents classes i situacions socials. Estava especialment interessada en les convencions observades quan dones de diversos rangs estaven estirades a la cambra de part. El llibre ofereix una descripció de la vida de la cort del Ducat de Borgoña, aleshores famós, el més desenvolupat i refinat a tot Europa fora d'Itàlia. El seu text es considera una valuosa font històrica.
La seva mare havia estat dama de companyia d'Isabel de Portugal, duquessa de Borgoña. Alienor havia residit amb la seva mare a la cort borgonyona. A més de les seves pròpies observacions, dona les de la seva mare, i les d'una altra dama, Jeanne d'Harcourt, casada el 1391 amb el comte Guillem de Namur. Aliénor de Poitiers havia estat considerada la millor autoritat en l'etiqueta de la cort del regne de França. La recopilació resultant dels costums de la cort constitueix una mena de diari familiar que abasta tres generacions i s'estén més d'un segle.
El llibre no s'hauria de confondre amb el homònim: Honneurs de la Cour, un llibre del segle xviii que servia per decidir el rang d'un noble.

## Llegat

És una de les dones representades en el treball artístic The Dinner Party, de Judy Chicago, que inclou 999 noms de dones notables de la historia.

## Referències

* 1 2 Hall, James (2008). The sinister side : how left-right symbolism shaped Western art. Oxford: Oxford University Press. p. 215. ISBN 9780199230860
* 1 2 Jacob, P. L (1874). Manners, customs, and dress during the middle ages and during the renaissance period. London: Chapman and Hall. p. 497.
* ↑ Morewedge, edited by Rosmarie Thee (1975). The Role of woman in the Middle Ages : papers of the sixth annual conference of the Center for Medieval and Early Renaissance Studies, State University of New York at Binghamton, 6-7 May 1972. Albany: State University of New York Press. p. 108. ISBN 9780873952743
* ↑ «Flemish manuscript painting in context : recent research - JH Libraries» (en anglès). catalyst.library.jhu.edu. Arxivat de l'original el 2023-06-16. [Consulta: 8 febrer 2018].
* ↑ «Brooklyn Museum: Aliénor de Poitiers». www.brooklynmuseum.org. [Consulta: 8 febrer 2018].