OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Have a Nice Day (pel·lícula)

Have a Nice Day (en xinès, 大世界, Dàshìjiè) és una pel·lícula xinesa de 2017 de comèdia fosca animada per a adults dirigida per Liu Jian. Es va estrenar en la competència principal per l'Os d'Or al 67è Festival Internacional de Cinema de Berlín al febrer de 2017. És el segon llargmetratge de Liu Jian, després del seu debut Piercing I. La pel·lícula, en la seva major part va ser realitzada pel mateix Liu, i va trigar tres anys a completar-se.
La seva trama gira entorn del viatge de Xiao Zhang, un jove conductor que treballa per a una banda, que li roba al seu cap una bossa que conté un milió de iuans (aproximadament US $ 150.000) per a finançar un viatge a Corea del Sud de la seva xicota per a salvar la seva fallida cirurgia plàstica a Nanjing, Jiangsu.
La pel·lícula va ser retirada del Festival Internacional de Cinema d'Animació d'Annecy al juny de 2017 a petició del seu productor, ja que no tenia l'autorització governamental adequada per a ser projectada internacionalment.
Strand Releasing va distribuir la pel·lícula als EUA mentre que Memento Films International va gestionar la distribució en territoris addicionals, inclosos el Regne Unit, Mèxic, Espanya, Benelux, Suïssa, Grècia, Turquia i Europa de l'Est. La pel·lícula té llicència per a projectar-se en més de 30 països. A la Xina, l'estrena de la pel·lícula va tenir lloc al Festival Internacional de Cinema de Pingyao a principis de novembre de 2017, amb una aparició especial del director de cinema xinès Jia Zhangke, qui va elogiar la pel·lícula com una fita en l'animació xinesa.
La pel·lícula va guanyar el premi a la Millor Pel·lícula d'Animació en els 54ns Premis de Cinema Cavall d'Or.

## Repartiment

* Zhu Changlong com a Xiao Zhang, el conductor
* Cao Kai com a Lao Zhao
* Liu Jian com a Fang Yuanjun
* Yang Siming com a Tío Liu
* Shi Haitao com a A De
* Ma Xiaofeng com a Shou Pi
* Xue Feng com a Lao San
* Zheng Yi com a Er Jie
* Cao Kou com a Huang Yan
* Zhu Hong com a Gu Anan

## Referències

* ↑ «《好极了》更名《大世界》将公映 周六晚力逐金马奖».
* ↑ Goodfellow. «EFM: Memento boards China's Golden Bear contender 'Have A Nice Day'», 31-01-2017. [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ «Berlinale 2017: Competition and Berlinale Special Are Complete», 20-01-2017. Arxivat de l'original el 15 de febrero de 2017. [Consulta: 26 gener 2017].
* 1 2 «Strand Releasing to Roll Out Liu Jian's 'Have a Nice Day' in the U.S. (EXCLUSIVE)», 22-06-2017.
* ↑ McDonell. «Have A Nice Day, Chinese gangster animation, blocked in France», 14-06-2017. [Consulta: 15 juny 2017].
* ↑ «Fans can look forward to Liu Jian's latest animation film», 16-11-2017.
* ↑ «金馬獎／第54屆金馬獎完整得獎名單！» (en xinès (Taiwan)). [Consulta: 25 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# La Creueta (Les Borges del Camp)

La Creueta és una creu de terme de les Borges del Camp inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una creu de pedra de tipologia llatina amb el braços rectes de secció quadrangular. La creu reposa damunt una motllura cilíndrica, aixafada, més ampla que la columna de suport, que té de planta octogonal. La columna resta encastada en una peanya vuitavada que descansa damunt una base circular esglaonada.

## Història

És la creu de Sant Bartomeu. Sant Bartomeu era el nom de l'ermita que ara es coneix com de la Mare de Déu de la Riera. Quan es van enderrocar els murs del fossar de l'ermita, la creu es va traslladar al portal del poble. Després, sembla que el 1735, s'acordà canviar l'emplaçament i es va situar a la part baixa de la vila, en la cruïlla del camí de Riudoms amb el camí de La Quadra dels Tascals, que portava també a l'ermita, perquè servís de fita o pedró. Originàriament era una creu gòtica. Aquesta creu va ser derruïda l'any 1934. L'any 1935, coincidint amb el bicentenari de la col·locació de la primera creu en aquest indret, es va aixecar una creu nova costejada per subscripció popular. Els esdeveniments de 1936 van ser causa d'un nou enderroc. La creu actual es col·locà i beneí per la Festa Major de 1940.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme». PatrimoniGencat. Arquitectura. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 novembre 2015].
* ↑ Jové, Ferran. Toponímia de les Borges del Camp i del seu terme municipal. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1981, p. 145. ISBN 8460021874.

## Enllaços externs

* Creu de terme. Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona
# FORN DE LA GLÒRIA

39° 34′ 11.28″ N, 2° 38′ 40.74″ E﻿ / ﻿39.5698000°N,2.6446500°E﻿ / 39.5698000; 2.6446500
Forn de la Glòria dona nom al carrer on es troba, carrer del Forn de la Gloria, núm. 7, conegut com el carrer de la Glòria. L’any 1717 ja apareix documentat, però segons. Sebastià, que juntament amb Francisca Camps, regenta l’establimen, ja se’n parla en el LLibre de Repartiment de Jaume I. Són germans, de la segona generació. Foren els seus pares, Sebastià Camps i Francisca Sastre, que l’any 1977 l’adquiriren.
Una llegenda conta que el Forn de la Glòria ja existia en temps de la conquesta del rei en Jaume I i que fou lliurat a un soldat del rei com botí de guerra. Però, sembla, segons conta Francisca que era un dels 52 forns que es varen comptabilitzar en tota la illa de Mallorca.
L'edifici actual va ser construït per un empresari solleric l’any 1870 i el 1903 l’interior fou reformat i fou quan posaren els elements modernistes que avui podem contemplar. Abans el negoci era al davant d’on avui es troba.
Hi podem veure l’antic forn morú original, de quatre metres de diàmetre, on s’elaboren els productes tradicionals mallorquins. Destaca la producció de l’ensaïmada, guardonada amb el segell d’Ensaïmada de Mallorca. També, elaboran diferents tipus de pa (de sègol, integral, d’espelta…)
El 24 de juliol de 2024 (resolució núm. 7460, Ajuntament de Palma) el manté com a Comerç Emblemàtic (categoria 1A) en l'aprovació del Catàleg d'establiments emblemàtics de 2024. I està adherit a la marca Pa d’Aquí. Forn i Tradició, marca que distingueix els establiments que tenen obrador que couen tot tipus de pans.

## Referències

* ↑ Mateos, Alicia. ««No hay dinero suficiente para comprar el Forn de la Glòria»» (en castellà), 08-02-2018. [Consulta: 7 febrer 2025].
* 1 2 Galán, Raquel. «300 años que saben a gloria» (en castellà), 13-06-2017. [Consulta: 7 febrer 2025].
* ↑ «Decret i annex del Catàleg d’establiments emblemàtics de Palma 2024 – PalmaActiva», 18-12-2024. [Consulta: 7 febrer 2025].
# Oenanthe aquatica

Oenanthe aquatica (sinònim: Oenanthe phellandrium) és una espècie de planta aquàtica apiàcia.
A Espanya figura dins la llista de plantes de venda regulada.

## Descripció

Fa fins a 1,5 m d'alt. Es diferencia de l'espècie Oenanthe fluviatilis per tenir un fruit ovat de menys de 4,5 mm de llarg (fruit de 5 mm de llarg en el case de l'espècie Oenanthe fluviatilis). La majoria de les fulles que es troben per sobre de l'aigua són tripinnades; les fulles submergides tenen els lòbulslinears. Flors blanques en umbel·les de 5-15 radis primaris. Floreix a l'estiu. Viu en basses i séquies de tot Europa excepte Islàndia.

## Sinònims

* Oenanthe phellandrium Lam.
* Phellandrium aquaticum L.
* Oenanthe gigantea Zumagl. [1849, Fl. Pedem., 1 : 421]
* Ligusticum phellandrium Crantz [1767, Class. Umb. Emend. : 83]
* Phellandrium divaricatum Gray [1821, Nat. Arr. Brit. Pl., ? : ?] [nom. illeg.]
* Phellandrium divaricatum Gilib. [1782, Fl. Lituan., 2 : 93] [nom. invalid.]

## Ús

Les parts que s'utilitzen en medicina són els fruits i les llavors.
El fruit és diaforètic, diürètic, expectorant i pectoral. En homeopatia es fa servir per a problemes respiratoris, la tos i la bronquitis. Tanmateix aquesta planta s'ha d'usar amb molta precaució donat que també és verinosa i en cas d'ús excessiu produeix vertigen intoxicació.

## Referències

* ↑ Polunin, O. Guía fotográfica de las flores silvestres de España y de Europa. Barcelona:Omega, 1989. ISBN 84-282-0857-3.
* ↑ «Oenanthe aquatica». Tela Botánica. Arxivat de l'original el 2011-07-07. [Consulta: 27 setembre 2010].
* ↑ health-from nature

## Bibliografia

* Gleason, H. A. 1968. The Choripetalous Dicotyledoneae. vol. 2. 655 pp. In H. A. Gleason Ill. Fl. N. U.S. (ed. 3). New York Botanical Garden, New York.
* Gleason, H. A. & A.J. Cronquist. 1991. Man. Vasc. Pl. N.E. U.S. (ed. 2) i–910. New York Botanical Garden, Bronx.
# Phyteuma orbiculare

Planta herbàcia de entre sis i seixanta centímetres d’alçada de la família de les campanulàcies. Les fulles basals asimètriques son lanceolars (forma de llança) o oblongues (més arrodonides) barrejant-se ambdós tipus. La tija no té pels i es de constitució feble. A la capçada presenta un grup de flors (10 a 20 flors en el que s’anomena capítol) disposades en forma esfèrica, d’aquí el seu cognom llatí Orbiculare, rodó o circular. Les flors van d’un color blau fosc a violat o lila i en madurar sobren per la seva base sortint l'estil per la punta superior el que els dona una floració singular i fàcilment identificable.
És molt comuna a quasi tot Europa la podrem trobar a prats, pastures i boscos de pins i zones solejades a alçades entre els 600 i 2.400 metres. Floreig entre juny i agost.
Les seves arrels i fulles tendres son comestibles tan crues com cuinades.
# Joan Solé i Bordes

Joan Solé i Bordes (Vilafranca del Penedès, 1955) és un filòleg, historiador, docent jubilat i escriptor vilafranquí que destaca per la seva tasca de recerca local en temes d'àmbit penedesenc.
Pel que fa a la seva formació, està llicenciat en Filologia Romànica Hispànica (1978) i Filologia Catalana (1982) per la Universitat de Barcelona. Des del 1978 fins a la seva jubilació el 2019, ha exercit de professor d’ensenyament secundari en les especialitats d’història i llengua i literatura catalana i castellana. A banda de la seva tasca de docent destaca per les publicacions, col·laboracions a la premsa local i treballs diversos, ha impartit cursos i conferències i ha publicat més d’una trentena de llibres de temàtica penedesenca.
El 1976 funda, a iniciativa de Josep Parera i Joan Tarrada la revista mensual Olerdulae (1976-1996), òrgan del Museu de Vilafranca des de la que es promou la fundació de l'Institut d’Estudis Penedesencs (1977). Fins a l'actualitat hi ha exercí de vocal (1980-1997), sotspresident (1998, 2007-2009) i president (1999-2007). El 2002 funda la revista Del Penedès de l’Institut d’Estudis Penedesencs. L’any 2015 va rebre la distinció Recercat de l'Institut Ramon Muntaner en reconeixement de la seva tasca de recerca.

## Referències

* 1 2 3 «Joan Solé Bordes pronunciarà la conferència de l'Onze de Setembre a Vilafranca». el3devuit.cat, 07-09-2020. [Consulta: 2 juny 2024].
* 1 2 3 «El filòleg i historiador vilafranquí Joan Solé rep el premi individual Recercat». Eix Diari, 10-05-2015. [Consulta: 2 juny 2024].
* 1 2 3 «Premis Recercat: Joan Solé i Bordes». Institut Ramon Muntaner (IRMU), 2015. [Consulta: 4 juny 2024].
# Johanna Enlists

Johanna Enlists és una pel·lícula muda dirigida per William Desmond Taylor i produïda i protagonitzada per Mary Pickford. Basada en el relat “The Mobilization of Johanna” de Rupert Hugher adaptat per Frances Marion, es va estrenar el 29 de setembre de 1918, en plena Primera Guerra Mundial quan les pel·lícules patriòtiques eren molt populars.

## Argument

La Johanna, que viu en una granja de Pennsilvània amb els seus pares, el seu germà i les seves germanes bessones, somia amb conèixer un noi maco que aporti romanticisme ¡ emoció a la seva trista vida. L’únic home que sembla fer-li cas és un guardafrens que resulta estar casat. El seu desig es veu complert quan tot un regiment de reclutes de la Primera Guerra Mundial acampa a la granja del seu pare. De sobte esdevé el centre d'atenció per lo que Johanna decideix embellir-se prenent un bany de llet a la lleteria, però mentre es banya el jove tinent Le Roy irromp de sobte. Els seus crits atrauen el soldat Vibbard que insulta el tinent per lo que és arrestat. Els dos homes estan enamorats de Johanna però a la cort marcial ella coneix i s'enamora del capità Van Rensaller. Le Roy retira els càrrecs contra Vibbard i Johanna marxa amb el seu capità i el regiment per casar-se.

## Repartiment

* Mary Pickford (Johanna Renssaller)
* Anne Schäfer (Ma Renssaller)
* Fred Huntley (Pa Renssaller)
* Monte Blue (soldat Vibbard)
* Wallace Beery (coronel Fanner)
* Douglas MacLean (capità Archie van Renssaller)
* Emory Johnson (tinent Frank Le Roy)
* John Steppling (major Wappington)
* Wesley Barry (germà de Johanna)
* June Prentis (germana de Johanna)
* Jean Prentis (germana de Johanna)
* Bull Montana (guardafrens)
* Joan Marsh

## Referències

* ↑ Institute, American Film. Within Our Gates: Ethnicity in American Feature Films, 1911-1960 (en anglès). University of California Press, 1997, p. 529. ISBN 978-0-520-20964-0.
* ↑ Klepper, Robert K. Silent Films, 1877-1996: A Critical Guide to 646 Movies (en anglès). McFarland, 2015-09-16, p. 134. ISBN 978-1-4766-0484-8.
* ↑ «Johanna Enlists» (en anglès). AFI|Catalog. [Consulta: 10 gener 2023].

## Enllaços externs

* Johanna Enlists al catàleg de l'American Film Institute
* Pel·lícula a YouTube
# Josep Riera Güell

Josep Riera Güell (Barcelona, 1913 – Tarragona, 2018) va ser un dibuixant, ceramista i gogista català.
Passa la seva infantesa a Santa Coloma de Queralt, on rep estudis primaris i obté el primer treball com a aprenent en un taller d’electricitat. De Santa Coloma es trasllada a Sarral, allí combina la jornada laboral amb els estudis a l’Escola del Treball de Valls. Aquesta formació li permet examinar-se a l'Escola Industrial de Terrassa per aconseguir el títol de Mestre Industrial en l’especialitat d’electricitat.
Segueix residint a Sarral quan esclata la guerra civil espanyola; el 13 de febrer de 1937 és condemnat a deu anys de treball acusat d’activitats feixistes. Acabat el conflicte, es desplaça a Binèfar i Valls, fins a establir-se definitivament a Tarragona.
Riera va exercir-hi de professor de treballs manuals a l’Escola del Treball i mestre de pràctiques a la Universitat Laboral de Tarragona, aquesta darrera tasca compaginada amb una segona feina en el taller de decoració familiar. A més, Riera és l’autor de nombroses peces artístiques i auques sobre la ciutat. Entre les primeres, les rajoles del Portal del Carro, els vitralls de l’ermita de la Salut i els laterals i el frontal de la capella de la Mare de Déu de Montserrat de l’església de Sant Francesc. Una trajectòria que el va fer mereixedor, el 2013, del diploma al mèrit cultural concedit per l’Ajuntament de Tarragona.

## Obres publicades

Josep Riera és l'autor dels següents goigs i auques:
* Goigs dels gloriosos màrtirs Sants Abdó i Senén: venerats a la Parròquia de Capçanes. 1982, Tarragona.
* Goigs a llaor de la Mare de Déu de Montornès: venerada a la seva ermita de la Pobla de Montornès. 1983, La Pobla de Montornès.
* Auca de Sant Magí. 1984, Tarragona.
* Goigs a la Mare de Déu dels Torrents de Vimbodí: col·lecció de catorze estampacions. 1984
* Auca de la ciutat de Tarragona. 1985, Tarragona.
* Goigs a la Mare de Déu del Claustre de la seu de Tarragona: col·lecció de catorze estampacions. 1986, Tarragona.
* Auca dels jocs d’infants. 1987, Tarragona.
* Auca de la festa major. 1988, Tarragona.
* Auca de l’arxiprestat de Tarragona – Centre. 1990, Tarragona.
* Auca de l’Ermita de la Salut de Tarragona editada amb motiu de la celebració del seu centenari, 1909-2009. 2009, Tarragona.
* Auca de la Mare de Déu del Camí: Cambrils. 2000, Cambrils.
* Amb quartets trobareu la història de l’ateneu. 2016, Tarragona.
* Auca de la ciutat de Tarragona. 2019, Tarragona.

## Referències

* ↑ «En memòria de Josep Riera, l’artista total». Diari de Tarragona, 11-07-2018. [Consulta: 6 setembre 2022].
* 1 2 «Josep Riera Güell: l’artista de 103 anys». Diari de Tarragona, 08-12-2017. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ Piqué Padró, Jordi. La crisi de la rereguarda. Revolució i guerra civil a Tarragona (1936-39). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998, p. 288. ISBN 84-7826-937-1.
* ↑ «Lliurament del Diploma del Mèrit Cultural al gogista Josep Riera». Ajuntament de Tarragona, 18-12-2013. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Josep Riera Güell». Biblioteca de Catalunya. [Consulta: 6 setembre 2022].
# Assemblea Nacional de Bulgària

L' Assemblea Nacional (en búlgar: Народно събрание) és el parlament unicameral i el cos legislatiu de la República de Bulgària. La primera Assemblea Nacional es va establir el 1879 amb la Constitució de Tarnovo.
L'Assemblea Nacional està formada per 240 membres elegits per a un mandat de quatre anys, elegits per representació proporcional en circumscripcions de diversos escons. Els partits polítics han d'aconseguir un mínim del 4% dels vots nacionals per entrar a l'Assemblea.
L'Assemblea s'encarrega de la promulgació de lleis, l'aprovació del pressupost, la programació de les eleccions presidencials, la selecció i destitució del primer ministre i altres ministres, la declaració de guerra, la conclusió de la pau i el desplegament de tropes fora de Bulgària i la ratificació dels tractats i acords internacionals. Està dirigit i presidit pel president de l'Assemblea Nacional de Bulgària.

### Procediment

Per Constitució, l'Assemblea Nacional és inaugurada pel diputat electe més gran del Parlament, que presideix l'elecció del President i dos diputats més. Un cop elegits, els presidents conserven la seva lleialtat de partit, la qual cosa significa que es mantenen com a diputats i poden participar en debats i votacions.
Han d'estar presents 121 diputats perquè comenci qualsevol sessió i el 50% + 1 dels presents han de votar "a favor" de qualsevol punt d'ordre o projecte de llei per aprovar-se.
Els ministres poden ser escollits entre els diputats o poden ser experts fora del Parlament. Tots els diputats escollits per ser ministres del gabinet perden la seva condició de diputats, i altres membres del seu partit són cridats al Parlament per ocupar els escons que deixen vacants.
El Parlament es reuneix de dimecres a divendres i les sessions comencen a les 9 del matí. Les comissions parlamentàries s'asseuen a les tardes.

## Referències

* ↑ Inaugural Session, 42nd National Assembly Arxivat 2017-01-31 a Wayback Machine., 21 May 2013, parliament.bg. Retrieved Oct 2013
# Nebiàs

Nebiàs (en francès Nébias) és un municipi del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània. L'1 de gener del 2022 tenia 257 habitants.

## Referències

* ↑ De Palmas, J.-P.; Lavaud, C. «Population de référence au 1er janvier 2022 : 6 080 731 habitants en Occitanie» (en francès), 19 desembre 2024. [Consulta: 1 febrer 2025].
# Yang Yang (S)

Yang Yang (en xinès simplificat: 杨阳; en xinès tradicional: 楊陽; en pinyin: Yáng Yáng) (Changchun, Xina 1977) és una patinadora de velocitat en pista curta xinesa, ja retirada, que destacà entre les dècades del 1990 i el 2000.

## Biografia

Va néixer el 14 de setembre de 1977 a la ciutat de Changchun, població situada a la província de Jilin de la República Popular de la Xina.
Per coincidència amb una patinadora contemporània xinesa del mateix nom, Yang Yang (A), es decidí incorporar una lletra a cada una d'elles per diferenciar-les. Inicialment rebé el nom de Yang Yang (S), on "S" significava "small - més petita" per tal de diferenciar-la amb Yang Yang (L) on la "L" significava "large - més gran" i on ambdues lletres es referien a la seva edat. Posteriorment la "L" es canvià a "A", on aquesta lletra es referia al mes d'agost en el qual va néixer, i l'altra patinadora conservà la "S", ja que el setembre era el seu mes de naixement.

## Carrera esportiva

Va participar, als 16 anys, en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 realitzats a Lillehammer (Noruega), on finalitzà cinquena en la prova dels 1.000 metres, setena en els 500 metres i vuitena en els 3.000 metres relleus. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó) aconseguí guanyar tres medalles de plata en les proves de 500, 1.000 i 3.000 metres relleus. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) aconseguí guanyar dues noves medalles olímpiques, en aquesta ocasió una medalla de plata en la prova de 3.000 metres relleus i la medalla de bronze en la prova de 500 metres, a més de finalitzar dotzena en els 1.500 metres.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 22 medalles en el Campionat del Món de patinatge de velocitat en pista curta, destacant deu medalles d'or.

## Referències

* ↑ «Yang Yang (S)». olympedia.org. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ Nauright, John; Parrish, Charles. Sports Around the World: History, Culture, and Practice (en anglès). ABC-CLIO, 2012, p. 255. ISBN 978-1-59884-300-2.
# Molí de Forés

El Molí de Fores o Molí de les xiques és un molí de Silla, les dependències més antigues del qual daten de finals del segle xviii.
Durant els anys 20 va ser utilitzat com a fàbrica d'utensilis de fibra d'espart. L'any 2011 va patir un incendi, si bé les zones de major interés etnològic no es van vore afectades. En 2015, amb evidents signes d'abandonament, s'aprovà un projecte de rehabilitació que s'inicià en 2016.

## Referències

* 1 2 3 Levante-EMV. «Un molino semiprotegido de Silla sufre un incendio - Levante-EMV». www.levante-emv.com. [Consulta: 13 setembre 2016].
* ↑ Levante-EMV. «Cultura exige a Silla conservar el Molí de les Xiques y estudiar su chimenea». [Consulta: 13 setembre 2016].
* ↑ Levante-EMV. «Silla invierte 66.000 euros para apuntalar de manera subsidiaria el Molí de Forés». [Consulta: 13 setembre 2016].
* ↑ Levante-EMV. «Silla coloca el estabilizador para que no caiga el Molí». [Consulta: 13 setembre 2016].