OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sigfrid Gras i Salicrú

Sigfrid Gras i Salicrú (Barcelona, 1966) és un periodista català, va ser escollit per concurs públic nou director de Televisió de Catalunya el 25 de juliol del 2022, després d'haver exercit des de l'abril com a director en funcions arran del cessament del seu predecessor, Vicent Sanchis.
Llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona i màster en Comunicació per la Universitat Complutense de Madrid, el 1991 va entrar com a redactor a la delegació de Madrid de Catalunya Ràdio. Entre el 1995 i el 2001 va ser cap de la secció de Societat i, posteriorment, cap de Política. Entre 2001 i 2012 va ser delegat de Catalunya Ràdio a Madrid. Entre el 2012 i el 2016 va ser subdirector dels Serveis Informatius de Televisió de Catalunya i el 2016 va ser nomenat adjunt a la direcció de TVC i director de Continguts i Programes.
Gras és el primer director de Televisió de Catalunya nomenat per concurs públic. La seva candidatura va ser escollida entre nou propostes per un Comitè de Valoració format per Núria de José, vicedegana del Col·legi de Periodistes de Catalunya; Joan Abellà, director general del Grup Enciclopèdia Catalana; Josep Maria Carbonell, exdegà de la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals Blanquerna (URL); Judith Colell, presidenta de l'Acadèmia de Cinema Català; Josep Maria Ganyet, professor i divulgador en tecnologies digitals, i Mabel Mas, membre de la Junta del Col·legi de la Publicitat i el Màrqueting de Catalunya.
El 26 de gener de 2023, el col·laborador del programa Zona Franca de TV3, Manel Vidal, en la seva secció de consultoria política, va fer un gag en què situava ideològicament el PSC sobre una esvàstica en una brúixola política, fet pel qual va ser acomiadat. Dos dies després, en la comissió parlamentària de control de la CCMA, Gras va advertir que aquest tipus d'humor podia suposar la no continuïtat del programa. El 30 de gener de 2023, després de tres mesos d'emissió, el presentador de programa, Joel Díaz, va dimitir del càrrec en protesta per la decisió de TV3 d'acomiadar Vidal.

## Referències

* ↑ «Sigfrid Gras i Jordi Borda, nous directors de TV3 i Catalunya Ràdio». TV3. CCMA, 25-07-2022. [Consulta: 25 juliol 2022].
* ↑ Puig, Francesc. «Sigfrid Gras i Jordi Borda, nous directors de TV3 i Catalunya Ràdio». La Vanguardia, 26-07-2022. [Consulta: 26 juliol 2022].
* ↑ Redacció. «Vicent Sanchis s'acomiada de TV3: "Això ha estat molt bèstia"», 26-04-2022. [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ Palés, Alejandra. «Vicent Sanchis i Saül Gordillo deixaran les direccions de TV3 i Catalunya Ràdio a finals d'abril», 01-04-2022. [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ «Així és com Sigfrid Gras i Jordi Borda volen revolucionar TV3 i Catalunya Ràdio». VilaWeb, 25-07-2022. [Consulta: 26 juliol 2022].
* ↑ «Sigfrid Gras i Jordi Borda, nous directors de TV3 i Catalunya Ràdio», 25-07-2022. [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ «El director de TV3 amenaça la continuïtat del ‘Zona Franca’». Vilaweb, 27-01-2023. [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ «Joel Díaz plega del 'Zona Franca' per l'acomiadament de Manel Vidal». Vilaweb, 30-01-2023. [Consulta: 30 gener 2023].
# Set Germanes

«Set Germanes o Seven Sisters» té aquests significats:
* Toponímia:
** Les Set Germanes, serralada a illa d'Alsten (Noruega)
** Cascada de les Set Germanes, cascada al fiord de Geiranger (Noruega)
* Mitologia:
** Set Germanes (mitologia aborigen australiana), grup de personatges de la mitologia aborigen australiana
** Set Germanes, grup de personatges de la mitologia grega, vegeu plèiades (mitologia)
* Miscel·lània:
** Set Germanes o plèiades (astronomia), cúmul estel·lar obert d'uns 115 milions d'anys
** Seven Sisters (pel·lícula), pel·lícula de suspens del 2017
** Seven Sisters (universitats), grup d'universitats estatunidenques
# Amaq

L'Agència de Notícies Amaq (àrab: وكالة أعماق للأنباء, Wakāla Aʿmāq li-l-Anbāʾ, literalment ‘Agència dels Confins per a les Notícies'; anglès: Amaq News Agency) o, simplement, Amaq és l'agència de notícies i òrgan de propaganda d'Estat Islàmic.
L'agència Amaq va aparèixer l'agost del 2014, però no es va mostrar públicament fins a la batalla de Kobani, quan va difondre imatges dels combats contra els milicians kurds de l'YPG. Des d'aquest moment no ha deixat de publicar les diverses operacions militars i atemptats portats a terme pels gihadistes de l'EI.
Segons Wassim Nasr, periodista de France 24, «el seu funcionament és intentar incidir el màxim en fer venir bé la realitat als seus fins. Quan perden, rarament en parlen i no donen falses informacions per tal de preservar la credibilitat als ulls del seu públic».
La Matança de San Bernardino, el desembre de 2015 als Estats Units d'Amèrica, va ser el primer atemptat fora d'Iraq i de Síria explicat per Amaq. L'agència ha esdevingut el principal canal de difusió de les reivindicacions d'EI, i les seves informacions precedeixen generalment la publicació dels comunicats oficials.
Segons Madjid Zerrouky, periodista de Le Monde, «Amaq no és pas una agència de premsa en el sentit tradicional, tot i que fa tot el que pot per semblar-ho – el to d'explicació dels fets i en general sense excesos, amb una presentació cuidada i impulsats per la tecnologia amb elements com una aplicació Android, on difon comunicats en diverses llengües. Es tracta d'una eina de propaganda d'EI que, de vegades, és un precedent de la publicació d'un comunicat més llarg de l'organització».
En les seves comunicacions, l'Estat islàmic usa generalment del terme de «soldats del califat» per designar els combatents de la mateixa organització. Els autors d'atacs que reivindiquen les seves accions en nom d'EI, però sense pertànyer directament al grup gihadista, generalment són qualificats de «partidaris» o de «simpatitzants».

## Referències

* ↑ Castells Criballés, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "وكل" i "عمق" i "نبأ". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. "وكل" i "عمق" i "نبأ". ISBN 8460008428.
* 1 2 3 Eléonore Abou Ez, Amaq : l'agence de presse, vitrine des revendications de Daech, Francetv info, 16 juillet 2016.
* ↑ Madjid Zerrouky Comment traiter les revendications de l'organisation Etat islamique, Le Monde, 23 mars 2016.
* ↑ [vidéo] « Tuerie d'Orlando - Le groupe État islamique revendique, pour la 2$^e$ fois, une attaque sur le sol US », France 24, 13 juin 2016.
* ↑ [vidéo] « Terrorisme - En 48 heures, 2 "soldats du califat" frappent les États-Unis et la France », France 24, 14 juin 2016.
# El Molí de la Vila

El Molí de la Vila és una obra d'Ulldemolins (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes d'un edifici de planta i dos pisos que era destinat a molí fariner i utilitzava la força del corrent del riu Montsant, també anomenat riu de Prades. Conserva el canal de retorn, embigats de les moles i ferratges diversos.

## Història

Aquest molí és documentat des de l'any 1398. Era de propietat municipal, encara que era arrendat en alguna ocasió. Va funcionar fins a finals dels anys 20.

## Referències

* 1 2 «El Molí de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].
# Sinners in Heaven

Sinners in Heaven és una pel·lícula muda de la Famous Players-Lasky (futura Paramount) dirigida per Alan Crosland i protagonitzada per Bebe Daniels i Richard Dix. La pel·lícula, basada en la novel·la homònima de Clive Arden, es va estrenar el 15 de setembre de 1924. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Barbara Stockley, una noia mimada de la societat britànica se sent incòmoda amb Hugh Rochedale, el promès que els seus pares van concretar per a ella. Per això decideix marxar a Austràlia, acompanyada de la seva amiga, Madge Fields, viatjant en un avió pilotat pel seu germà, l'aventurer Alan Croft. Alan no està content de tenir Barbara a bord, però la situació es complica quan l’avió sobrevola un tifó. L'avió cau a l'oceà, Madge mor i ell i Barbara són arrossegats a una illa habitada per caníbals. Per sort els nadius s'espanten per l'aparell de ràdio d'Alan i creuen que ell i la Barbara són déus. Renunciant a l'esperança de ser rescatats, Alan i Bàrbara es casen a la vista de Déu, sota un cel de catedral, sense benefici de cap capellà. Un dia una nativa talla accidentalment Alan amb la seva navalla. En veure la sang descobreix que és mortal i corre a anunciar-ho a la tribu. Just quan els salvatges ataquen, un avió de recerca aterra i els fa fora. Alan és ferit i donat per mort. Tornant a casa, Bàrbara és considerada una pecadora i menyspreada pels seus amics i la família. Hugh Rochedale, adonant-se que ella i l'Alan s'estimaven, s'encarrega de cercar Alan i el troba a l’illa on va ser cuidat per alguns nadius. Alan pot arribar a Anglaterra i casar-se amb Barbara legalment.

## Repartiment

* Bebe Daniels (Barbara Stockley)
* Richard Dix (Alan Croft)
* Holmes Herbert (Hugh Rochedale)
* Florence Billings (Mrs. Madge Fields)
* Betty Hilburn (noia nadiua)
* Montagu Love (cap de la tribu)
* Effie Shannon (Mrs. Stockley)
* Marcia Harris (tieta de Barbara)
* Diana Kane

## Referències

* ↑ «Current Paramount pictures». Motion Picture Magazine XXVIII, 11, 12-1924, pàg. 4.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 13. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ Epting, Charles L. Bebe Daniels: Hollywood's Good Little Bad Girl (en anglès). McFarland, 2016-08-26, p. 204. ISBN 978-1-4766-2532-4.
* ↑ «Sinners In Heaven» (en anglès). American Silent Feature Film Survival Database, 1924. [Consulta: 10 maig 2023].

## Enllaços externs

* Sinners in Heaven al catàleg de l'American Film Institute
# Eleccions legislatives neerlandeses de 2003

Les eleccions legislatives neerlandeses de 2003 se celebraren el 22 de gener de 2003, per a renovar els 150 membres de la Tweede Kamer. La cambra es va dissoldre a causa de la falta d'entesa amb la Llista Pim Fortuyn per a governar. Va vèncer la Crida Demòcrata Cristiana del primer ministre Jan Peter Balkenende, mentre que la Llista Pim Fortuyn es va enfonsar estrepitosament, i finalment formarà govern amb el PvdA i D66.
←Eleccions de 2002 Resultats, 2003 →Eleccions de 2006 :
| Partit | Partit | Líder | Vots | % | Escons |
| | Crida Demòcrata Cristiana (CDA) | Jan Peter Balkenende | 2.763.480 | 28,6 | 44 |
| | Partit del Treball (PvdA) | Wouter Bos | 2.631.363 | 27,3 | 42 |
| | Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia (VVD) | Gerrit Zalm | 1.728.727 | 17,9 | 28 |
| | Partit Socialista (SP) | Jan Marijnissen | 609.723 | 6,3 | 9 |
| | Llista Pim Fortuyn (LPF) | Mat Herben | 549.975 | 5,7 | 8 |
| | Esquerra Verda (GL) | Femke Halsema | 495.802 | 5,1 | 8 |
| | Demòcrates 66 (D66) | Thom de Graaf | 393.333 | 4,1 | 6 |
| | Unió Cristiana (CU) | André Rouvoet | 294.694 | 2,1 | 3 |
| | Partit Polític Reformat (SGP) | Bas van der Vlies | 150.305 | 1,6 | 2 |
| Total | Total | 9.654.475; | | 150 | — |

## Enllaços externs

* Consell Electoral Neerlandès Arxivat 2007-12-30 a Wayback Machine.
# Son My

El Sơn Mỹ (Sơn Mỹ) era una població situada a la Província de Quang Ngai, Vietnam que va ser l'escenari de la massacre de My Lai de 1968. La mateixa població estava dividida en nombrosos llogarets, els més grans dels quals eren My Lai, Co Luy, My Khe, i Tu Cung.$^{:1–2}$
Actualment, al lloc del llogaret Tu Cung hi ha el Memorial Sơn Mỹ .

## Referències

* ↑ Oliver, Kendrick. The My Lai Massacre in American History and Memory. Manchester: Manchester University Press, 2006.
* ↑ "Commemorating victims of Son My massacre Arxivat 2015-07-02 a Wayback Machine." VOV News, March 13, 2012.
# So This Is Paris (pel·lícula de 1926)

So This Is Paris és una pel·lícula muda de la Warner Bros. dirigida per Ernst Lubitsch i protagonitzada per Monte Blue i Patsy Ruth Miller. Basada en la peça teatral “Le Reveillon” de Henri Meilhac i Ludovic Halévy, es va estrenar el 31 de juliol de 1926.

## Argument

Per alleujar l'avorriment del seu matrimoni, Maurice i Georgette, una jove parella de ball, estan constantment en alerta a la recerca d’un nou flirteig. En el pis d’enfront, a instàncies de la seva dona Suzanne, un matí, el doctor Giraud, el seu veí, els visita a l’apartament per queixar-se de que practiquin unes danses tan sensuals davant de la finestra oberta. El seu mal humor es refreda ràpidament quan reconeix Georgette com una antiga amant, i després explica a Suzanne una història fantàstica per cobrir el seu coqueteig amb Georgette. Maurice, però, torna el bastó del metge, comença a flirtejar al seu torn amb Suzanne i li parla de l'amor del seu marit. Conduint per trobar-se amb Georgette, Giraud és arrestat per excés de velocitat. Mentrestant, Maurice visita Suzanne però quan els agents vénen a portar el metge a la presó, Maurice declara que ell és Paul Giraud per salvar la reputació de Suzanne. Aquesta escolta a la ràdio que Georgette i el Dr. Giraud han guanyat un concurs de Charleston al ball, on troba el metge borratxo. Després d'una sèrie de discussions la parella es reconcilia.

## Repartiment

* Monte Blue (Dr. Paul Giraud)
* Patsy Ruth Miller (Suzanne Giraud)
* Lilyan Tashman (Georgette Lalle)
* Andre Beranger (Maurice Lalle)
* Dot Farley (Madame Moreau)
* Myrna Loy (la criada)
* Sidney D'Albrook (el policia)
* Max Barwin (el detectiu)

## Referències

* ↑ Maltin, Leonard. Turner Classic Movies Presents Leonard Maltin's Classic Movie Guide: From the Silent Era Through 1965: Third Edition (en anglès). Penguin, 2015-09-29. ISBN 978-0-698-19729-9.
* ↑ Eckhardt, Joseph P. Dan Mason: From Vaudeville to Broadway to the Silent Screen (en anglès). McFarland, 2020-12-28, p. 168. ISBN 978-1-4766-8341-6.

## Enllaços externs

* “So This Is Paris” al catàleg de l'American Film Institute
* Pel·lícula completa a YouTube
# Francesc Barceló i Combis

Francesc Barceló i Combis (Peratallada, Empordà, 1820 - Palma, Mallorca, 1889) va ser un metge, naturalista i catedràtic d'naturalista a l'Institut Balear.
Llicenciat en Medicina i Cirurgia per la Universitat de Barcelona, el descobriment de la Botànica i la Zoologia van guiar els seus passos cap a la docència. L'any 1847 va obtenir la plaça de catedràtic interí de Física i Química a l'Institut Balear, institució creada per la Societat Econòmica Mallorquina d'Amics del País i precursora de la Universitat Literària de Mallorca. Més tard guanyaria la plaça de catedràtic d'Història Natural.
La seva obra més important és la Flora de las Islas Baleares (1879-81), que és seguida d'un petit diccionari amb el títol de "Diccionario balear, castellano y botánico de las plantas espontáneas y cultivadas" en el qual recollia el nom científic de totes les plantes estudiades amb els seus equivalents en mallorquí i castellà, que encara avui és una obra bàsica per al coneixement botànic de les Illes Balears, on s'esmenten més de dues-centes espècies d'Eivissa. Destaca l'abundància de la savina i del pi ver. Pel que fa a la zoologia, també són d'interès els seus catàlegs faunístics de les Illes, especialment el d'ocells. En medicina, fou un adepte de la frenologia propugnada per Marià Cubí.
Va treballar amb l'Arxiduc d'Àustria Lluís Salvador (1847-1915) en l'elaboració del monumental Die Balearen in Wort und Bild, publicat el 1897, com a descripció i guia de viatge de l'Arxipèlag balear, de la seva gent, el seu patrimoni, la seva història i la seva naturalesa, encara verge.
Fou membre de la Société Botanique de France, cavaller de l'Orde de Carles III, corresponsal a Balears de la Reial Acadèmia de Ciències de Madrid i de l'Acadèmia de Ciències Naturals i Arts de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Francesc Barceló i Combis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Francesc Barceló i Combis». Diccionari biogràfic espanyol. Reial Acadèmia de la Història.
* 1 2 3 4 Peña Arce, Jaime; Alvar Ezquerra, M. (dir.) «Barceló y Combis, Francisco (1820-1899)». Biblioteca Virtual de la Filología Española (BVFE): directorio bibliográfico de gramáticas, diccionarios, obras de ortografía, ortología, prosodia, métrica, diálogos e historia de la lengua, 2020. ISSN: 2659-9112 [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ Guerau d'Arellano Tur, Cristòfol; Ramon Torres, Salvador; Torres Torres, Nèstor «Barceló i Combis, Francesc». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera [Consulta: 19 abril 2020].
# Presa de Sossís

La presa de Sossís o presa de Llania és un assut en el curs de la Noguera Pallaresa situat en el municipi de Conca de Dalt, a la comarca del Pallars Jussà, prop del poble de Sossís, que li dona el nom. El cabal mitjà de la Noguera Pallaresa a Sossís, amb una conca de 1.535 quilòmetres quadrats, és de 31.500 litres per segon.
La presa de Sossís fou construïda per la societat Regs i Forces de l'Ebre l'any 1912, i és l'origen del canal de derivació de Sossís que du l'aigua a la central hidràulica de Sossís. Aquest conjunt d'obres foren les primeres construccions fetes de cara a l'aprofitament de les aigües de la Noguera Pallaresa per part de Regs i Forces de l'Ebre. La seva funció era subministrar energia elèctrica a les obres per a la construcció del pantà de Sant Antoni.
Quan es va construir la presa es va incorporar al marge esquerre un canal entre la presa d'aigües del canal de derivació i la coronació de la presa sobre la qual passa l'aigua. Aquest canal es va fer perquè els rais procedents d'aigües amunt hi poguessin passar. Però la força dels corrents del riu feia que els rais quedessin encreuats a l'entrada del canal i tinguessin moltes dificultats en passar-hi.

## Referències

* ↑ Alayo Manubens, Joan Carles. Aigua i energia. Lleida: Pagès Editors, setembre 2017. ISBN 978-84-9975-888-6.
* ↑ «El Pallars il·lumina Catalunya» (pdf). [Consulta: 16 desembre 2019].
* ↑ Tarraubela i Mirabet, F. Xavier. La Canadenca al Pallars. Lleida: Editorial Virgili & Pagès, S.A., 1990, pàgina 155. ISBN 84.7856-041-6.
* ↑ «La gran aventura de la Canadenca» (vídeo). TV3, 17-02-2013. [Consulta: 16 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Cartogràfic de Catalunya. Presa de Sossís
# Joan Camps i Mas

Joan Camps i Mas (Barcelona, 1883 - Barcelona, 21 d'abril de 1921) fou un remador i futbolista català de començaments de segle xx.

## Trajectòria

Fou fill de Josep Camps i Mello i de Paula Mas i Menós, ambdós naturals de Barcelona.
Fou un remador català, membre del Reial Club de Regates de Barcelona, del qual també formà part de la junta directiva. Va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1900 en la modalitat de rem, en la categoria de quatre amb timoner. Guanyà tres Campionats d'Espanya al principi del segle xx, el darrer en la categoria de vuit amb timoner (1924). Presidí la Federació Espanyola de Societats de Rem (1918-25) i el Reial Club Marítim de Barcelona.
També fou futbolista i va jugar al CE Sabadell, on arribà a disputar un partit amistós amb el Barça l'any 1904. Va morir jove, l'any 1925. Posteriorment es van organitzar diversos trofeus nàutics en honor seu.
Morí solter el 21 d'abril de 1921 a Barcelona.

## Referències

* ↑ «ELS PRIMERS CATALANS OLÍMPICS». olimpismo2007.blogspot.com.es, 23-10-2011. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Juan Camps». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2011-10-02. [Consulta: 1r abril 2015].
* 1 2 3 «Joan Camps Mas». Gran Enciclopèdia Catalana-Enciclopèdia de l'Esport, 31-12-2011. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Nuestras sociedades». Stadium - revista ilustrada técnica y deportiva, 15-03-1919, pàg. 33.
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Copa Maravillas». La Vanguardia, 09-03-1923. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Outriggers a quatre». L'Esport Català, Núm. 011, 16-06-1925. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Esquela de defunció». La Veu de Catalunya, 24-04-1925, pàg. 1.
# François Faber

François Faber (Aulnay-sur-Iton, França, 26 de gener de 1887 - Carency o Mont-Saint-Éloi, França, 9 de maig de 1915) fou un ciclista luxemburguès especialista en l'esprint. Era anomenat el Gegant de Colombes pel seu portentós físic: 91 kg i 1,80 m.

## Biografia

Nascut en territori francés, però de pare luxemburgués, debutà en el Tour de França de 1906 on hagué d'abandonar. Va començar a destacar en el Tour de França de 1907 on aconseguí ser el primer no francès que quedava entre els deu primers. A l'edició de 1908 quedaria segon i s'endugué dues etapes, mentre que a l'edició de 1909 dominaria tota la prova guanyant cinc etapes consecutives, record que encara perdura, i la general, sent el primer no francés en reeixir-ho. L'any següent, lluitaria fins a l'última etapa de París per guanyar el Tour, i va quedar segon darrere d'Octave Lapize i va guanyar dues etapes.
Va ser guanyador de 19 etapes del Tour de França, a més a més de la París-Brussel·les, la Bordeus-París, Sedan-Brussel·les, París-Tours que va guanyar dues vegades, la París-Roubaix i la Volta a Llombardia.
En esclatar la Primera Guerra Mundial, Faber s'allistaria a la Legió estrangera de l'exèrcit francès. El 9 de maig de 1915, a Carency, rebé un telegrama on se'l comunicava el naixement de la seva filla. Mentre ho celebrava fou disparat per un soldat alemany i morí. De totes maneres, altres fonts, diuen que Faber morí carregant un soldat ferit prop de Lens.
Cada any, se celebra el Gran Premi François Faber, una petita cursa luxemburguesa. També es pot visitar una petita placa commemorativa a l'església de Nôtre Dame de Lorette al cementiri nacional francès prop de Lens.

## Palmarès

* 1908
** 1r a la Volta a Llombardia
** Vencedor de 4 etapes al Tour de França
* 1909
** 1r al Tour de França i vencedor de 6 etapes
** 1r de la París-Tours
** 1r de la París-Brussel·les
** 1r de la Sedan-Brussel·les
* 1910
** 1r de la París-Tours
** Vencedor de 3 etapes al Tour de França
* 1911
** 1r a la Bordeus-París
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
* 1913
** 1r a la París-Roubaix
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 1914
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1906. Abandona (6a etapa)
* 1907. 7è de la classificació general
* 1908. 2n de la classificació general. Vencedor de 4 etapes
* 1909. 1r de la classificació general. Vencedor de 6 etapes
* 1910. 2n de la classificació general. Vencedor de 3 etapes
* 1911. Abandona (12a etapa). Vencedor de 2 etapes
* 1912. 14è de la classificació general
* 1913. 5è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1914. 9è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes

## Referències

* ↑ «Fiche individuelle de François Faber, Mort pour la France». memoiredeshommes.sga.defense.gouv.fr: Ministeri de Defensa, 12-07-1918. [Consulta: 22 agost 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa de François Faber a www.sitiodeciclismo.net
* Palmarès de François Faber a www.memoire-du-cyclisme.eu Arxivat 2015-06-12 a Wayback Machine. (francès)