OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Percepció sonora

La percepció sonora és el resultat dels processos psicològics que tenen lloc al sistema auditiu central i permeten interpretar els sons rebuts.
La psicoacústica estudia la percepció del so des de la psicologia (percepció sonor subjectiva) i descriu la manera com es perceben les qualitats (característiques) del so, la percepció de l'espai a través del so escolta binaural i el fenomen de l'emmascarament, entre altres coses.
Marshall McLuhan en el seu teoria de la percepció afirma que la imatge sonora necessita ser enfortida per altres sentits. No perquè la imatge sonora sigui feble, sinó perquè la percepció humana té gran dependència de la percepció visual i el sentit de l'oïda necessita que la vista confirmi el que ha percebut.

## Fases de la percepció sonora

La percepció auditiva es dona en cinc fases:
* Detecció.
* Discriminació.
* Identificació.
* Reconeixement.
* Comprensió.

## Percepció de les qualitats del so

Les qualitats (característiques) del so són:
* Intensitat o potència
* To o alçada
* Timbre o color
* Durada.
Aquestes qualitats venen determinades pels mateixos paràmetres de les ones sonores, principalment la freqüència i l'amplitud.
Els paràmetres psicoacústics més rellevants són:
* Sonoritat: percepció subjectiva de la intensitat (amplitud).
* Volum: percepció subjectiva de la potència acústica.
* Alçada: està lligada a la percepció del to (en concret, amb la freqüència fonamental del senyal sonor; com es percep el greu o agut que és un so).
* Timbre: és la capacitat que permet distingir la mateixa nota produïda per dos instruments musicals diferents. El timbre està caracteritzat per la forma de l'ona, és a dir, per la seva component harmònic.
* Durada: és el temps que vibra l'ona del so.
A causa de la sensibilitat (eficiència de la resposta en freqüència) de l'oïda humana, aquests termes en el context de la psicoacústica no són totalment independents. Les quatre s'influeixen mútuament. Modificant un paràmetre canvien els altres i canvia la percepció del so. Per exemple, si es modifica la intensitat d'un so (la seva sonoritat) això afecta la percepció de l'alçada i del timbre, etc.

## Escolta binaural

La manera en què l'ésser humà percep el so depèn del fet físic que compta amb dos sentits. L'escolta binaural és la responsable de la percepció (detecció) de la direcció del so, ia més l'oïda sap quan escolta el seu cant o no (so) per això l'oïda té aquest conducte que el porta al caragol o també conegut com a viruelita

## Vegeu també

* Audició
* Atenció sonora
* Modes d'audició
* Emmascarament sonor
* Escolta binaural
* Soroll blanc
# Cimolests

Els cimolests (Cimolesta) són un ordre extint de mamífers. L'ombra del dubte plana sobre la validesa taxonòmica d'aquest grup. Alguns científics situen els pangolins dins l'ordre Cimolesta, però la majoria prefereixen classificar-los dins el seu propi ordre, Pholidota.

## Referències

* ↑ Entrada «Cimolesta» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ Rose, 2006, p. 94.
* ↑ Murphy, Willian J.; O'Brien, SJ; Madsen, O; Scally, M; Douady, CJ; Teeling, E; Ryder, OA; Stanhope, MJ «Resolution of the Early Placental Mammal Radiation Using Bayesian Phylogenetics» (en anglès). Science, 294, 5.550, 14-12-2001, pàg. 2.348-2.351. Bibcode: 2001Sci...294.2348M. DOI: 10.1126/science.1067179. PMID: 11743200.
* ↑ Beck, Robin MD; Bininda-Emonds, Olaf RP; Cardillo, Marcel; Liu, Fu-Guo; Purvis, Andy «A higher-level MRP supertree of placental mammals» (en anglès). BMC Evolutionary Biology, 6, 1, 2006, pàg. 93. DOI: 10.1186/1471-2148-6-93. PMC: 1654192. PMID: 17101039.

## Bibliografia

* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Ona Anglada i Pujol

Ona Anglada i Pujol (Banyoles, 1994) és una comunicadora audiovisual i guionista catalana, coneguda per haver creat la sèrie de televisió Les de l'hoquei. Des del 12 d'abril de 2021 exerceix de presidenta d'Amnistia Internacional Catalunya.
Anglada es graduà en comunicació audiovisual a la Universitat Pompeu Fabra (UPF), i com a treball de fi de grau realitzà un projecte de sèrie televisiva, juntament amb Laura Azemar, Natàlia Boadas i Marta Vivet. Posteriorment, aquest fou presentat al concurs Pitching Audiovisual de 2016 i despertà l'interès de diverses productores, com Brutal Media, i s'acabà materialitzant amb la creació de Les de l'hoquei. En paral·lel seguí realitzant els seus estudis de comunicació a la UPF com a doctoranda.
A la XVII assemblea general de socis de l'organització no governamental Amnistia Internacional Catalunya, organitzada el cap de setmana del 10 i 11 d'abril de 2021, fou escollida presidenta de l'entitat. D'aquesta forma, el 12 d'abril prengué el relleu a María del Carmen Ramírez, que exercí el càrrec des de 2018. Segons el pla d'acció aprovat en sessió plenària, liderarà la lluita de l'entitat contra la vulneració dels drets humans vinculada a l'efecte de la pandèmia de COVID-19 a Catalunya i la reivindicació per la llibertat immediata dels presos polítics catalans Jordi Sànchez i Jordi Cuixart.

## Referències

* ↑ «entry - Unitat de Coordinació Acadèmica de Comunicació (UPF)». UPF. Arxivat de l'original el 2021-04-12. [Consulta: 12 abril 2021].
* ↑ «Ona Anglada analitza el fenomen dels 'selfies' durant la 'Barcelona en flames'». El Periódico, 02-11-2019. [Consulta: 12 abril 2021].
* 1 2 3 «Ona Anglada, nova presidenta d'Amnistia Internacional Catalunya». VilaWeb, 12-04-2021. [Consulta: 12 abril 2021].
* ↑ «‘Les de l’hoquei’ llisquen per Netflix». El País, 19-09-2019. [Consulta: 12 abril 2021].
* ↑ «“Hem fet la sèrie que nosaltres voldríem veure”». RAC1, 20-05-2019. [Consulta: 12 abril 2021].
* ↑ «TV3 da luz verde a ‘Les de l'hoquei’, nueva serie de ficción de Brutal Media» (en castellà), 12-12-2018. [Consulta: 25 juny 2019].
* ↑ «Las creadoras de ‘Les de l'hoquei’: de la universidad a la televisión» (en castellà). La Vanguardia, 10-06-2019. [Consulta: 17 juny 2020].

## Enllaços externs

* CCMA.cat - Anglada parlant sobre Les de l'hoquei
# Mónica Merenciano Herrero

María Mónica Merenciano Herrero (Llíria, 1 d'agost de 1984) és una judoca valenciana. Ha representat Espanya als Jocs Paralímpics i ha guanyat l'Europeu de Judo del Comitè Paralímpic Internacional. Merenciano té una deficiència visual i està classificada com a B2.
En 2001, la ciutat russa d'Ufa va ser seu dels Campionats Europeus, i Merenciano va guanyar un bronze en la seua categoria de pes. El 2006 França allotjà els Campionats Mundials i va guanyar també una medalla de bronze. En 2007 es feren a Baku els Campionats Europeus de Judo on Merenciano s'emportà a casa una medalla de bronze. Va guanyar una medalla de bronze a l'edició de 2009 dels Campionats Europeus del CPI a Debrecen. Va competir als Campionats Mundials de 2010 a Turquia on va guanyar una medalla de bronze. Crawley va ser seu l'any 2011 dels Campionats Europeus de Judo on va acabar en primer lloc. Al novembre 2013, va competir en el Torneig Obert de Judo a Guadalajara. Els Campionats Europeus de Judo del CPI van ser a primers de desembre a Eger, Hongria, i va competir dins la categoria de menys de 57 quilos, aconseguint una medalla de bronze.
Merenciano va competir en judo als Jocs Paralímpics d'Estiu de 2004 i va guanyar una medalla de bronze en la categoria de fins a 63 kg. Va participar també als Jocs Paralímpics d'estiu de 2008 i als Jocs Paralímpics d'estiu de 2012 i va guanyar un parell de medalles de bronze en la categoria de fins a 57 kg. Durant els jocs de 2004 va ser el primer cop que les dones participaven en el programa paralímpic de judo. La seua medalla de bronze a Londres la va guanyar minuts abans que la seua companya d'equip Marta Arce Payno també guanyara una medalla de bronze en judo.

## Referències

* ↑ R. C. Valencia.
* 1 2 Carmen Herrera y Mónica Merenciano lucharán en Hungría por conquistar el Campeonato de Europa de Judo Paralímpico
* 1 2 3 María Mónica Merenciano y Marta Arce logran el bronce en judo en Londres 2012
* ↑ «Servimedia-Noticias-Sociedad». Arxivat de l'original el 2013-12-27. [Consulta: 1r setembre 2016].
* ↑ «El diario de Alhaurín de la Torre». Arxivat de l'original el 2013-12-27. [Consulta: 1r setembre 2016].
* ↑ "El diario de Alhaurín de la Torre Arxivat 2013-12-27 a Wayback Machine." (En castellà). diariolatorre.es.
* ↑ elEconomista.es. «Deportes. carmen herrera y mónica merenciano lucharán en hungría por conquistar el campeonato de europa de judo paralímpico - EcoDiario.es» (en castellà), 03-12-2013. [Consulta: 11 octubre 2021].
* ↑ Internet, Unidad Editorial. «Los Reyes de Europa - MARCA.com» (en castellà), 05-12-2013. [Consulta: 11 octubre 2021].
* ↑ España termina Contra cuatro medallas en los Europeos de Hungría
* ↑ España cierra su participación en Hungría Contra cuatro medallas
* ↑ Biografías Arxivat 2016-09-11 a Wayback Machine.
* ↑ Frecuencia Digital Debutan el Atletismo y La Roja de Fútbol 5 en los Parlímpicos Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine.
* 1 2 La vallisoletana Marta Arce da al judo español la segunda medalla de bronce
# Quinina

La quinina és un alcaloide cristal·lí blanc de gust amargant, que s'extreu de l'escorça de diverses espècies de plantes anomenades quina del gènere Cinchona. S'usa com a antipirètic, antimalàric i té propietats analgèsiques i antiinflamatòries.
La quinina és un trihidrat cristal·lí soluble en alcohol i èter i poc soluble en aigua, i un estereoisòmer de la quinidina.
Es tracta d'un verí per a certs tipus de microorganismes responsables de malalties com ara la malària i a la vegada actua com a neurotònic i estimulant. Tot i que per al tractament de la malària es va deixar d'usar per la utilització de la cloroquina, actualment torna a augmentar el seu ús per l'augment de la resistència de la malària a la cloroquina. També s'ha usat per prevenir la caiguda del cabell, les rampes nocturnes (tot i que actualment es considera que els riscos de la quinina superen els seus beneficis en aquest cas) i l'artritis i ha estat usada (amb un èxit relatiu) per al tractament de persones infectades per prions.

## Obtenció

La quinina d'origen vegetal s'obté de diverses espècies de plantes anomenades quina, del gènere Cinchona, que són pràcticament l'única font de quinina actual: la quina groga (Cinchona calisaya), la quina de Loja (C. officinalis) i la quina roja (C. succirubra).
El desenvolupament de la quinina, un tractament eficaç per a la malària, va fer que grans extensions dels tròpics fossin més accessibles per als europeus i va facilitar la Cursa per l'Àfrica.
Tanmateix, a causa de la pressió de les guerres, s'incrementà la recerca dels processos de producció artificial de la quinina. La síntesi formal de la quinina s'aconseguí el 1944 pels químics americans R.B. Woodward i W.E. Doering. des de llavors, s'han trobat formes més eficients de producció, però cap d'aquestes pot competir en termes econòmics amb l'obtenció de l'alcaloide d'origen natural.

## Usos no mèdics

La quinina és l'ingredient que dona el gust amarg a la tònica. Es creu que el gust amargant de la tònica antimalàrica amb quinina que es donava com a medicament a l'exèrcit britànic va fer que els seus membres la barregessin amb ginebra, i es va iniciar així la popularització del gin tònic.

## Referències

* ↑ Hogan, David B. «Quinine: not a safe drug for treating nocturnal leg cramps». CMAJ : Canadian Medical Association Journal, 187, 4, 03-03-2015, pàg. 237–238. DOI: 10.1503/cmaj.150044. ISSN: 0820-3946. PMC: 4347765. PMID: 25623647.
* ↑ «quina | enciclopedia.cat». [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ Conner, Clifford D. A People's History of Science: Miners, Midwives, and 'Low Mechanicks' (en anglès). Nova York: Nation Books, 2005, p. 95–96. ISBN 978-1-56025-748-6.
* ↑ Woodward R, Doering W «The Total Synthesis of Quinine». J Am Chem Soc, 66, 849, 1944.
* ↑ vegeu l'article de revisió a Angewandte Chemie, Int. Ed., 2005, 44, p. 854 ff
# Rosa favorita del món

El títol de rosa favorita del món (World's Favorite Rose) és escollit per vot popular entre les societats estatals que formen part de la Federació Mundial de Societats de la Rosa i s'anuncia als Congressos Mundials de la Rosa i que tenen lloc cada 3 anys. Aquesta distinció ha estat atorgada als següents cultivars:
| Any del premi | Nom del cultivar | Hibridador | Any d'introducció | Tipus de rosa | Notes |
| 1976 | 'Peace' sinònims: 'Mme A. Meilland', 'Gioia' 'Gloria Dei' | Meilland | 1939 | Híbrid de te | La Rosa Francesa més bella 1942 Medalla d'Or a Portland 1944 AARS 1946 Medalla d'or de la RNRS 1947 Medalla d'Or a l'Haïa 1965 |
| 1979 | 'Queen Elizabeth' | Lammerts | 1954 | Grandiflora | Medalla d'Or a Portland 1954 AARS 1955 Medalla d'Or de la RNRS 1955 Trofeu Internacional del President 1955 Medalla d'Or a l'Haïa1957 |
| 1981 | 'Fragrant Cloud' sinònims: 'Duftwolke' 'Nuage Parfumé' | Tantau | 1963 | Híbrid de te | ADR 1964 Premi Gamble a la Fragància 1969 i 1970 Medalla d'Or a Portland 1966 i 1967 Medalla d'Or de la RNRS 1963 |
| 1983 | 'Iceberg' sinònims: 'Fée des Neiges' 'Schneewittchen' | Kordes | 1958 | Floribunda | Medalla d'Or a Baden-Baden 1958 Medalla d'Or de la RNRS 1958 ADR 1960 (retractada) |
| 1985 | 'Double Delight' | Swim & Ellis | 1977 | Híbrid de te | Medalla d'Or a Baden-Baden 1976 Medalla d'Or a Rome 1976 All-America Rose Selection 1977 |
| 1988 | 'Papa Meilland' | Meilland | 1963 | Híbrid de te | Medalla d'Or a Baden-Baden 1962 Premi Gamble a la Fragància 1974 |
| 1991 | 'Pascali' | Lens | 1963 | Híbrid de te | Medalla d'Or a l'Haïa 1963 AARS 1969 |
| 1994 | 'Just Joey' | Cant | 1972 | Híbrid de te | Cants of Colchester |
| 1997 | 'New Dawn' | Dreer | 1930 | Híbrid Wichurana | Somerset Rose Nursery |
| 2000 | 'Ingrid Bergman' sinònim: 'POUlman' | Poulsen | 1984 | Híbrid de te | Medalla d'Or a Madrid 1986 Rosa Daurada a l'Haïa 1987 AGM 1993 |
| 2003 | 'Bonica 82' | Meilland | 1981 | Floribunda | ADR 1982 (retractada) AARS 1986 AGM 1993 |
| 2006 | 'Pierre de Ronsard' sinònims: 'Eden' 'Meiviolin' | Meilland | 1985 | Enfiladís | Romantica Collection |
| 2006 | 'Elina' | Dickson | 1984 | Híbrid de te | ADR 1987 Estrella daurada del Pacífic del Sud 1987 AGM 1993 |
| 2009 | 'Graham Thomas' | Austin | 1983 | Rosa anglesa | |
| 2012 | 'Sally Holmes' | Holmes | 1976 | Híbrid de mesc | Medalla d'Or a Monza 1979 Medalla d'Or a Baden-Baden 1980 Medalla d'Or a Portland 1993 |
| 2015 | 'Cocktail' | Meilland | 1957 | Enfiladís | |
| 2018 | 'Knock Out' | Radler | 2001 | Arbustiva | |

## Enllaços externs

* «Rose Hall of Fame» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-08-29. [Consulta: 15 octubre 2015].
# Selfie (sèrie de televisió)

Selfie és una sèrie de televisió dels Estats Units d'Amèrica de comèdia romàntica on participen els actors principals Karen Gillan i John Cho. La sèrie, la qual fou creada i produïda per Emily Kapnek per a Warner Bros. Television, tingué el seu debut al canal de la ABC durant la temporada de programació dels Estats Units del 2014 al 2015. La sèrie s'estrenà el 30 de setembre de 2014.
Fou cancel·lada per ABC el 7 de novembre de 2014. El 13 de novembre ABC anuncià que llevarien la resta d'episodis de Selfie i els substituirien amb episodis de Shark Tank i especials del Dia d'Acció de Gràcies i de Nadal.
El 25 de novembre de 2014, el primer dels episodis restants foren publicats a Hulu, WatchABC.com i altres plataformes de vídeo baix demanda. La resta d'episodis van ser publicats setmanalment, amb l'últim episodi sent publicat el 30 de desembre de 2014.

## Referències

* ↑ Treballadores de The Futon Critic. «Development Update: Thursday, May 8 - ABC Continues Series Orders with Quartet». The Futon Critic, 08-05-2014. [Consulta: 22 agost 2014].
* ↑ Kondolojy, Amanda. «ABC Greenlights 'Secrets & Lies', 'Selfie', 'Manhattan Love Story', 'Agent Carter', 'Forever', 'How to Get Away With Murder', 'Black-ish', 'American Crime', 'Galavant' & 'The Whispers'». TV by the Numbers, 08-05-2014. Arxivat de l'original el 11 de maig 2014. [Consulta: 9 maig 2014].
* ↑ Levin, Gary «ABC courts women with fall schedule». USA Today, 14-05-2014 [Consulta: 9 maig 2014].
* ↑ Andreeva, Nellie. «'Selfie' Cancelled By ABC». Deadline Hollywood, 07-11-2014. [Consulta: 7 novembre 2014].
* ↑ Bibel, Sara. «ABC Pulls 'Selfie', Replaces With 'Shark Tank' Encores & Specials». TV by the Numbers, 13-11-2014. Arxivat de l'original el 15 de novembre 2014. [Consulta: 13 novembre 2014].
* ↑ «‘Selfie’ & ‘Manhattan Love Story’ Unaired Episodes Headed To Hulu – Update». Deadline, 2014. Arxivat de l'original el 28 de novembre 2014. [Consulta: 25 novembre 2014].
# Font de la Pola

La Font de la Pola de Mura, situada dins d'una balma del mateix nom a les cingleres de la serra de Tres Creus, al Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac. Voltada d'un bosc d'alzines, compta amb un parell de taules i bancs de formigó; la font esta ben arranjada i normalment sempre té aigua.
Aquesta font neix al fons d’una llarga balma situada a l’oest del turó de Tres Creus o de la Pola. Compta amb un dipòsit tancat amb aixeta, una cubeta per acumular aigua, les restes de paret per tancar un tram eixut de la balma i amb un parell de taules i bancs de formigó; la font esta ben arranjada i normalment sempre té aigua i que històricament ha estat molt aprofitat pel mas que durant molt temps va existir en aquest indret, pels pastors i el bestiar que voltaven per la Porquerissa i pels boscaters i carboners.
La font de la Pola és el naixement del torrent de la Cansalada, a la capçalera de la riera de Matarrodona que s'ajuntarà amb la de Santa Creu i desembocarà al riu Llobregat al Pont de Vilomara.
El que ara trobem es fruit del que van fer alguns excursionistes de la Joventut Terrassenca i caçadors que van realitzar a finals dels anys 20 obres de condicionament de la balma de la Pola amb la finalitat que la deu tingués aigua tot l'any i que davant seu hi hagués una àrea d'esbarjo per poder descansar, passar llargues estones i jugar a cartes. També van fer un rebost on hi guardaven estris per cuinar, plats, coberts i menjar. Durant els primers anys, tot l'espai estava també ocupat pels carboners que com a dormitoris, aprofitaven les balmes existents a la cinglera de la Pola i els Castellots de Tanca.

## Referències

* ↑ «Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya». [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ «esgarrapacrestes: FONT DE LA POLA». [Consulta: 11 juliol 2024].
* ↑ «Sant Llorenç del Munt: La fascinant història de la Font de la Pola». [Consulta: 11 juliol 2024].
* ↑ «Font de la Pola, serra de L’Obac (Mura) – El medi natural del Bages i del Moianès». [Consulta: 11 juliol 2024].
* ↑ «La fascinant història de la font de la Pola». La Torre, 22-12-2014. [Consulta: 11 juliol 2024].
# Apatèmids

Els apatèmids (Apatemyidae) són una família extinta de mamífers insectívors. Visqueren entre el Paleocè i principis de l'Oligocè a Nord-amèrica i Europa. Són l'única família del clade dels apatoteris (Apatotheria), que es classifica en el si dels cimolests (amb categoria d'ordre o subordre, segons si els mateixos cimolests es tracten com un mirordre o un ordre).
Els apatèmids es caracteritzaven per les seves dents incisives llargues i els seus dits llargs amb urpes. Aquestes característiques també es donen en dos mamífers actuals: l'ai-ai de Madagascar i el pòssum ratllat comú, de Nova Guinea. Ambdues espècies utilitzen els dits i les dents incisives llargues per treure larves d'insecte de sota de l'escorça dels arbres. Els apatèmids probablement tenien el mateix estil de vida.
Basant-se en anàlisis cladístiques, Silcox et al. han suggerit que els apatoteris, que inclouen els apatèmids, podrien ser un ordre basal d'euarcontoglirs.

## Referències

* ↑ Benton, 2014, p. 444.
* ↑ Carlton, 2019, «Apatemyidae».
* ↑ Rose, 2006, p. 95.
* ↑ Silcox, M. T.; Bloch, J. I.; Boyer, D. B.; Houde, P «Cranial anatomy of Paleocene and Eocene Labidolemur kayi (Mammalia: Apatotheria), and the relationships of the Apatemyidae to other mammals» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 160, 4, 2010, pàg. 773-825. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2009.00614.x.

## Bibliografia

* Benton, M. J. Vertebrate Palaeontology (en anglès). 4a edició. Wiley-Blackwell, 2014. ISBN 9781118407554.
* Carlton, R. L. A Concise Dictionary of Paleontology (en anglès). 2a edició. Springer, 2019. ISBN 978-3-030-25586-2.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.

## Enllaços externs

* Insectivore-like mammals - més informació sobre els apatèmids (anglès)
# Publi Pupi

Publi Pupi (en llatí: Publius Pupius) va ser un magistrat romà del segle v aC. Formava part de la gens Púpia, una gens romana d'origen plebeu.
Segons Titus Livi (IV 54), va ser un dels primers plebeus que van exercir la magistratura de qüestor, càrrec pel qual el van elegir l'any 409 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 605.
# Sandie Clair

Sandie Clair (Toló, 1 d'abril de 1988) és una ciclista francesa especialista en la modalitat de pista, en les proves de velocitat, contrarellotge i keirin. Ha obtingut diverses medalles als Campionats del Món, als Campionats del món júnior i als Campionats d'Europa.
Clair va guanyar dues medalles al Campionat del Món de Ciclisme en Pista, una de plata el 2011 i l'altra de bronze el 2008, així com quatre medalles al Campionat Europeu de Ciclisme a Pista entre els anys 2010 i 2012.
Així mateix, va participar en dos Jocs Olímpics d'Estiu, Londres 2012 i Rio de Janeiro 2016, ocupant el sisè lloc en la prova de velocitat per equips en les dues ocasions.

## Palmarès

* 2006
** Campiona del món júnior en 500 metres contrarellotge
* 2007
** Campiona d'Europa sub-23 en 500 metres contrarellotge
** Campiona de França de 500 metres contrarellotge
* 2008
** Campiona d'Europa sub-23 en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Virginie Cueff)
** Campiona de França de 500 metres contrarellotge
* 2009
** Campiona d'Europa sub-23 en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Virginie Cueff)
** Campiona de França de 500 metres contrarellotge
* 2010
** Campiona d'Europa en Velocitat
** Campiona d'Europa en Velocitat per equips (amb Clara Sanchez)
** Campiona d'Europa sub-23 en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Europa sub-23 en Keirin
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Virginie Cueff)
** Campiona de França de 500 metres contrarellotge
* 2011
** Campiona de França de 500 metres contrarellotge
* 2012
** Campiona de França de 500 metres contrarellotge
* 2013
** Campiona de França de 500 metres contrarellotge
** Campiona de França de Velocitat per equips

### Resultats a la Copa del Món

* 2008-2009
** 1a a Cali, en Velocitat per equips

## Referències

* ↑ «Sandie Clair (Track Cycling) : Prize list and results». [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Olympedia – Sandie Clair». [Consulta: 2 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it