OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kate Micucci

Kate Micucci (Nova Jersey, 31 de març de 1980) és una actriu, actriu de veu, comediant, cantant i compositora estatunidenca a més de ser una meitat del duo còmic musical Garfunkel i Oates. Algun dels seus papers inclouen Stephanie Gooch a la sèrie Scrubs, Shelley a Raising Hope, Lucy a The Big Gang Theory, Sadie Miller a Steven Univers, Sara Murphy a Milo Murphy's Law, Daisy a Nature Cat, Clayface a Batman: La Lego pel·lícula, Velma Dinkley a Scooby-Doo, Webby Vanderquack a DuckTales i la Dra. Fox a Unikitty!
Va néixer a Jersey City, Nova Jersey, de pares italians. Va créixer a Natzareth, Pennsilvània en un entorn catòlic. La seva mare la va ensenyar a tocar el piano clàssic. L'any 1998 es va graduar del Nazareth Area High School. Es va graduar de Belles Art pel Keystone College de La Plume, Pennsylvania i d'Art d'Estudi de la Loyola Marymount University de Los Angeles, l'any 2003.
Ha participat a nombrosos anuncis televisius, així com a multitud de sèries, com fent de Toni la cambrera a Four Kings de la NBC, d'actriu convidada a Malcolm in the Middle, 'Til Death, How I Met Your Mother, Cory in the House, The Big Bang Theory i Campus Ladies; i papers recurrents Scrubs i Raising Hope. En pel·lícules ha participat a The Last Hurrah, Bart Got a Room i When in Rome. Va interpretar el paper de Lily la noia de sistemes a Elevator, produïda per Runawaybox d'HBO. A principi del 2009, va publicar un disc llarga durada amb cinc cançons anomenat Songs.
Està casada amb el músic i productor discogràfic Jake Sinclair des del febrer de 2018. Viuen a Los Angeles i Nova York.
El 30 de desembre de 2009, G4TV la va anomenar la Dona #1 de la Comèdia.

## Referències

* ↑ Adams, Erik. «Garfunkel And Oates' Riki Lindhome and Kate Micucci answer our 11 questions». TV Club.
* ↑ «Dragon Boy Suede and Oates, episode #31 of Who Charted? on Earwolf». www.earwolf.com. [Consulta: 2 novembre 2018].
* ↑ Trunick, Austin. «Kate Micucci, Co-star of "Don’t Think Twice"». undertheradarmag.com.
* ↑ Kelly Montgomery. «Inside a Songwriter's Psyche», 18-12-2009. Arxivat de l'original el 13 juliol 2011. [Consulta: 30 juny 2011]." 2010 September 1
* ↑ , 30-01-2009. Arxivat 26 de juny 2009 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-06-26. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «Creative Lab - A Break Media Production». YouTube. [Consulta: 2 novembre 2018].
* ↑ «Kate Micucci - Songs EP». CD Baby.
* ↑ «About - Jake Sinclair». jakesinclair.com.
* ↑ Pereira, Kevin. «Top 3 Women of Comedy #1: Kate Micucci». G4TV, 30-12-2009. Arxivat de l'original el 21 setembre 2016. [Consulta: 26 gener 2010].
# Martín Luis Quirós Palau

Martín Luis Quirós Palau (València, 27 d'abril de 1929 - 17 de febrer de 2022) fou un metge i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la III, IV i V Legislatures.

## Biografia

Es llicencià en medicina a la Universitat de València, on s'especialitzà en anestèsia i reanimació. Militant d'Alianza Popular, a les eleccions municipals espanyoles de 1983 i 1987 fou cap de llista a l'ajuntament de València, en el qual fou portaveu del grup municipal.
Posteriorment fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1991, 1995 i 1999. De 1999 a 2002 ha estat president de la Comissió d'Obres Públiques i Transports (1995-1996) i de Comissió Especial per a l'estudi de la situació dels incendis forestals de les Corts Valencianes. De 1996 a 1999 també fou Secretari Primer de la Mesa de les Corts Valencianes. El gener de 2002 va renunciar al seu escó al·legant motius personals considerant que Zaplana no comptava amb ell.
Martín Quirós va morir a València el 17 de febrer de 2022 a conseqüència d'un càncer d'esòfag.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.459. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., V Legislatura
* ↑ 'Nunca he cuidado mi imagen política', El País, 14 de gener de 2002
* ↑ «Con Zaplana lo vimos claro: Alicante se hacía con el poder y esto era Valencia-Herzegovina», Levante-EMV, 19 de setembre de 2010
* ↑ A, D. «Martín Quirós, el hombre que pudo ser alcalde de València» (en castellà), 17-02-2022. [Consulta: 18 febrer 2022].

## Enllaços externs

* «Sufrí mucho como portavoz municipal» Las Provincias, 15 d'octubre de 2011.
# Inna Volianskaia

Inna Vitalievna Volianskaia (rus: Инна Витальевна Волянская; 5 de juliol de 1965 - 29 de gener de 2025) va ser una patinadora artística russa que va competir per la Unió Soviètica. Amb Valeri Spiridonov, va guanyar sis medalles internacionals, inclòs l'or al Trofeu Nebelhorn de 1982.

## Carrera

Volianskaia-Spiridonov va guanyar la plata a la competició St Ivel Internacional de 1980, l'or a la copa Espases Blaves de 1980, la plata al Campionat de Praga de 1981, l'or al Gran Premi Internacional de Saint-Gervais de 1982, i l'or al Trofeu Nebelhorn de 1982. Després de retirar-se de la competició, van patinar junts en espectacles de gel, com Torvill & Dean and the Russian Allstars.
Des del 2017 fins a la seva mort el 2025, Volianskaia va treballar com a entrenadora de patinatge a Virgínia, concretament a l'Ashburn Ice House.

## Vida personal i mort

Volianskaia va néixer el 5 de juliol de 1965. Va estar casada durant un període amb Spiridonov. Volianskaia també va tenir una filla, Maria, la padrina de la qual era la de l'antic entrenador de Volianskaia, Tatiana Taràssova.
El 29 de gener de 2025, Volianskaia va morir quan l'avió de passatgers on anava a bord va xocar amb un helicòpter de l'exèrcit dels Estats Units sobre el riu Potomac a Washington DC, sense que hi hagués supervivents. Tenia 59 anys.

## Referències

* 1 2 «Results Book, Volume 2: 1974–current» p. 80–83, 123–125. Skate Canada. Arxivat de l'original el 20 September 2009.
* ↑ «Blue Swords (Pokal der Blauen Schwerter) – Gold Medalists». Figure Skating Corner. Arxivat de l'original el 22 December 2015.
* ↑ «Results Book, Volume 1: 1896–1973» p. 22–28. Skate Canada. Arxivat de l'original el 22 November 2010.
* ↑ «Nebelhorn Trophy gold medalists since 1969». Deutsche Eislauf-Union (German Ice Skating Union). Arxivat de l'original el 20 July 2011.
* 1 2 3 «Torvill & Dean, Russian Allstars skating into S.L.». Deseret News, 12-01-1990.
* ↑ «Figure Skating Coaches». Ashburn Ice House.
* ↑ «2016 – 2017 Coach Compliance». U.S. Figure Skating. Arxivat de l'original el 27 March 2017.
* ↑ «‘The world of sports has suffered a great loss' A look back at the lives of the Russian figure skaters killed in the D.C. plane crash». Meduza. Meduza. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «Inna Volyanskaya, 59, is remembered as a tiny woman with a fierce heart of gold.». Instagram. Instagram. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ Ward, Jasper. «US Figure Skaters Were on Board Flight That Crashed Into Potomac». reuters.com, 30-01-2025. [Consulta: 30 gener 2025].
* ↑ (en anglès) , 30-01-2025.
# Erik Malmberg

Erik Malmberg (Göteborg, 15 de març de 1897 - Göteborg, 9 de maig de 1964) va ser un lluitador suec que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. Combinà la lluita lliure i la lluita grecoromana. Era germà del també lluitador Algot Malmberg.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes lleuger del programa de lluita lliure. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, va guanyar una nova medalla de plata en la mateixa competició del programa de lluita grecoromana La tercera i darrera participació en uns Jocs Olímpics fou el 1932, a Los Angeles, on va guanyar la medalla d'or en la prova del pes lleuger del programa de lluita grecoromana.
A banda d'aquests èxits, també destaquen una medalla de bronze al Campionat del Món de lluita de 1921 i cinc al Campionat d'Europa de lluita, dues d'or, dues de plata i una de bronze.

## Referències

* 1 2 3 4 «Erik Malmberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 19 maig 2018].
* ↑ Eric Malmberg. Comitè Olímpic Suec
# Ludwig Schmid-Reutte

Ludwig Schmid-Reutte (Lechaschau, 13 de gener de 1863 - Illenau, 13 de novembre de 1909) va ser un pintor naturalista alemany.

## Biografia

Ludwig Schmid-Reutte va néixer a Lechaschau, un poble de muntanya a l'oest de Garmisch i Innsbruck. Franz Anton Schmid, el seu pare, era un camperol que també treballava com a constructor i picapedrer. Ludwig va assistir a l'escola local i després es va traslladar a través de la frontera propera a Baviera (que recentment s'havia incorporat a un estat alemany ampliat) i va treballar com a "sequaç del constructor" ("Maurer-Handlanger"). El 1878 es va poder inscriure a l'Acadèmia de Belles Arts de Múnic, on va ser deixeble del compatriota tirolès Franz Defregger i de Ludwig von Löfftz. Lovis Corinth era un contemporani. Després dels seus anys d'estudiant, els seus primers encàrrecs van ser la producció de pintures per a esglésies.
A principis de 1890 es va unir amb Friedrich Fehr per establir una escola privada de dibuix i pintura a Múnic. Durant el seu pas a l'Acadèmia de Belles Arts de Múnic, Schmid-Reutte havia prosseguit els seus estudis artístics amb especial intensitat a la sala de dissecció anatòmica, i algunes fonts descriuen l'escola de pintura com una escola d'arts especialitzada en dibuix d'anatomia. L'acadèmia va adquirir una bona reputació, proporcionant també ensenyament de models de vida als estudiants de l’acadèmia de dones de l'associació d'artistes de Munich (Münchner Künstlerinnenverein). Durant la dècada de 1890 a Munic també donava classes privades d'art. Un jove alumne va ser el pintor-esportista Julius Seyler.
El 1899 Schmid-Reutte i Friedrich Fehr van acceptar càtedres a l’Acadèmia de Belles Arts de Karlsruhe. Schmid-Reutte era popular entre els estudiants, de vegades atraient classes de fins a 60. Entre els seus estudiants més notables hi havia Hermann Föry, Wilhelm Gerstel i Hans Meid. A causa d'un trastorn nerviós es va veure obligat a dimitir el 1907. Dos anys més tard va morir al "Heil- und Pflegeanstalt Illenau für psychisch Kranke" (institució balneari psicològic) a Achern (Baden).

## Obres

Després que Schmid-Reutte va deixar enrere la influència del seu professor de Munic Danegger i va passar de la pintura convencional, es va dedicar cada cop més a les representacions del cos humà. Els seus estilitzats nus monumentalistes i simbòlics van atreure una considerable atenció al món de les arts, tot i que el nombre total de peces seves es va mantenir reduït. Es creu que ha completat amb prou feines 50 obres.

## Honors

El 1904 va rebre la Creu de Cavaller de Primera Classe del Lleó Zähringer.

## Referències

* 1 2 3 Gert Ammann. Reutte Ludwig Schmid-R.. 10. Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien (Austrian Academy of Sciences, Viena), 1994, p. 308. ISBN 3-7001-2186-5.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Arthur Mehlstäubler. «Ludwig Schmid-Reutte». Stadt Karlsruhe, 2013. [Consulta: 20 febrer 2019].
* ↑ «Julius Seyler». Gallerie "Der Panther", Freising. [Consulta: 20 febrer 2019].
# El tercer dia

El tercer dia (títol original: The Third Day) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jack Smight i estrenada el 1965. Ha estat doblada al català.

## Argument

Steve Mallory surt indemne, però amnèsic, d'un accident on el seu cotxe ha caigut en un riu. Durant tres dies, va de descobriments en sorpreses. Comunica que és casat a Alexandria, amb la filla d'Austin Parsons, fundador de la societat de les porcellanes Parsons que, paralitic, ha confiat al seu gendre la direcció de l'empresa familiar, tot i que el nebot Oliver Parsons cobejava el lloc. Steve descobreix que tenia una passatgera al seu cotxe, Holly Mitchell, cambrera de bar i sospitosa de ser la seva amant i que ha mort en l'accident. El vidu, Aldrich, l'acusa d'homicidi. Steve és llavors detingut per la policia i és empresonat. Però Aldrich segresta Alexandria, amenaçant de matar-la per venjar la mort de la seva dona. Steve aconsegueix evadir-se i aconsegueix alliberar Alexandria. Mentre que Aldrich és detingut, la investigació revela que Holly ha mort ofegada.

## Repartiment

* George Peppard: Steve Mallory
* Elizabeth Ashley: Alexandria Mallory
* Roddy McDowall: Oliver Parsons
* Arthur O’Connell: Doctor Wheeler
* Mona Washbourne: Catherine Parsons
* Herbert Marshall: Austin Parsons
* Robert Webber: Dom Guardiano
* Charles Drake: Lawrence Conway
* Sally Kellerman: Holly Mitchell
* Arte Johnson: Lester Aldrich

## Referències

* ↑ esadir.cat. El tercer dia. esadir.cat.
* ↑ «The third day». ‘‘The New York Times'’.
# Paul Mehlitz

Paul Mehlitz (Berlin-Wilmersdorf, 24 de desembre de 1906 - Berlín Oest, 7 de desembre de 1982), va ser un jugador d'hoquei sobre herba alemany que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va guanyar la medalla de plata com a membre de l'equip alemany en la competició d'hoquei sobre herba.
En el seu palmarès també destaca la lliga alemanya de 1940. Fou 26 vegades internacional.

## Referències

* 1 2 «Paul Mehlitz Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 7 desembre 2018].
# Estròbil

En botànica i en les coníferes, un estròbil (con o pinya) és una estructura basada en un eix terminal, al voltant del qual es despleguen fulles reproductives amb una disposició generalment helicoidal. En aquest sentit més ampli és sinònim de con o estròbil femení restringit al grup biològic de les coníferes (divisió Pinophyta), és el cas de les típiques pinyes de les pinàcies, araucariàcies, podocarpàcies, xiprer (família cupressàcies), etc.. En cap cas, però, es pot considerar un veritable fruit, i sovint reben el nom de fals fruit.
L'estròbil rep el nom de gàlbul quan és arrodonit i carnós com és el cas els ginebres (família cupressàcies).
Les pinyes estan formades per un eix al voltant del qual s'ordenen de forma helicoidal escates gruixudes i inicialment ajustades, anomenades bràctees tectrius (portadores), a sobre de les quals es troben una o diverses bràctees seminíferes. Aquestes s'interpreten com megasporofil·les (fulles portadores de megàspores) i a sobre de les quals apareixen els primordis seminals, que després de la pol·linització i la subseqüentment fecundació, han de transformar-se en llavors anomenades en el cas dels pins pinyons.
En els pins i gèneres pròxims l'escata seminífera pot desprendre al costat de la llavor, actuant com una ala que afavoreix una dispersió anemòcora. Amb la maduració de la pinya les bràctees tectrius (generalment les úniques visibles a la pinya tancada) han de desplegar-se, el que fan a vegades de forma brusca, provocant la sortida violenta i la dispersió de les llavors. En els pins de climes mediterranis o semiàrids el foc provoca aquest procés, això n'afavoreix la repoblació després d'un incendi.
Per analogia, es fa servir també el terme estròbil per referirse a estructures semblants existents en altres grups de plantes, com les licopodiàcies o les cues de cavall. En aquest cas defineix una estructura basada en un eix terminal, al voltant del qual es despleguen esporofil·les, que porten els esporangis que alliberaran espores.
* inflorescència femenina de Pinus mugo
* cons masculins de Pinus nigra: cada petita escata és una flor masculina
* estròbil d'Equisetum arvense
* estròbil jove a Lycopodium clavatum

## Bibliografia

* Aguilella, A. & Puche, F., 2004. Diccionari de botànica. València: Universitat de València.
Viccionari
# Salvador Ruso Pacheco

Salvador Ruso Pacheco (Torrevella, 20 de juliol de 1952) és un metge i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes e la II Legislatura, i autor de la polèmica novel·la L' assessor (Torrevella, 2021)

## Biografia

Llicenciat en medicina, s'especialitzà en pneumologia, cardiologia i al·lèrgia. Ha treballat com a professor no numerari de les Facultats de Medicina de la Universitat de València i de la Universitat de Múrcia. Ha estat becari del Consell Superior d'Investigacions Científiques i ha treballat a l'INSALUD.
El 1985 va ingressar al Centro Democrático y Social, del que en fou dirigent local al Baix Segura, candidat al Congrés dels Diputats a les eleccions generals espanyoles de 1986 i, finalment, diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1987. Fou president del grup parlamentari del CDS i membre del seu comitè federal.
A les eleccions de 1991 no va revalidar el seu escó i va tornar a la plaça d´especialista en pneumologia. El 1998 va ser nomenat director de l'Hospital de Sant Joan d'Alacant, i posteriorment, del d'Elx. Alhora, va crear la societat Gerencia Sanitaria, que fou acusada de vendre proves diagnòstiques irregularment a l'Hospital Verge de l'Arrixaca en 2003, tot i que havien estat adjudicades per concurs a una altra empresa.No obstant això quedo demostrada la seva inocència en aquest procés, i en abril de 2007 els dos gerents de l'Hospital foren condemnats pel Tribunal de Comptes a reintegrar a les arques públiques més de 20.000 euros.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.495. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r juny 2015].
* ↑ La fiscal del juicio por las poligrafías pide al juez que exonere a Guerrero y sólo culpa a Ferrándiz, La Verdad de Murcia, 7 de març de 2007
* ↑ El Tribunal de Cuentas condena a Guerrero y Ferrándiz como responsables de un perjuicio a fondos públicos en el caso de las poligrafías, La Verdad de Murcia, 28 d'abril de 2007
# Jakob Brendel

Jakob Brendel (Espira, 18 de setembre de 1907 - Nuremberg, 13 de febrer de 1964) va ser un lluitador alemany, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes gall del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, guanyà la medalla de bronze en la mateixa categoria del pes gall.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat d'Europa de lluita, una d'or, una de plata i una de bronze; i cinc campionats nacionals.

## Referències

* 1 2 3 «Jakob Brendel Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2011. [Consulta: 18 desembre 2018].
# Vuitè Doctor

El Vuitè Doctor és la vuitena encarnació del protagonista de la longeva sèrie britànica de ciència-ficció de la BBC Doctor Who. Va ser interpretat per Paul McGann. Encara que només va aparèixer dues vegades, una vegada en una pel·lícula per a televisió de 1996 i una altra en un mini-episodi de la sèrie moderna el 2013, les seves aventures es van estendre a altres publicacions, moltes de les quals es van incorporar parcialment a la continuïtat de la sèrie en el seu segona aparició televisiva.
En la narrativa de la sèrie, el Doctor és un alienígena de segles d'edat de la raça dels senyors del temps del planeta Gallifrey que viatja en el temps i l'espai en la seva TARDIS, freqüentment amb companyants. Quan el Doctor és ferit mortalment, pot regenerar el seu cos, però en fer-ho guanya una nova aparença física, i amb ella una nova personalitat. McGann interpreta la vuitena encarnació, un personatge apassionat, entusiasta i excèntric. La seva única acompanyant en la pel·lícula televisiva és Grace Holloway (Daphne Ashbrook), una doctora en medicina la cirurgia és la responsable d'activar la seva regeneració. En les següents aventures dels audiodrames, novel·les i còmics, viatja amb molts altres acompanyants, entre d'altres Charley Pollard, Destrii, Lucie Miller i Sam Jones.
El Vuitè Doctor va ser el primer des del Primer Doctor (William Hartnell) el rostre del qual va aparèixer en els títols de crèdit inicials, una tendència que es va perllongar al llarg de la sèrie moderna amb el Novè, Desè i Onzè Doctors.

## Enllaços externs

* The Eighth Doctor on the BBC's Doctor Who website
* Television movie theme music QuickTime file
* Eighth Doctor Big Finish theme music QuickTime file
# Peter Fernandes

Peter Fernandes (Karachi, 15 de setembre de 1916 - Karachi, 24 de gener de 1981) va ser un jugador d'hoquei sobre herba indi que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va guanyar la medalla d'or com a membre de l'equip indi en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Peter Paul Fernandes Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 4 agost 2019].
# Intel·ligència artificial als videojocs

En el món dels videojocs, la intel·ligència artificial podria veure's com les tècniques emprades per a dissenyar el comportament de què es coneix com a Personatges No Jugadors (PNJ), és a dir, aquells personatges controlats pel director del joc o game master. No obstant això, aquesta definició ha canviat per a ampliar-se, ja que la IA no únicament controla personatges, també pot emprar-se per al disseny de mapes o nivells o, fins i tot, per a la creació d'un joc des de zero.

## Característiques dels jocs amb bona intel·ligència artificial

La Intel·ligència Artificial presenta particularitats quan s'aplica a la creació de videojocs, destacant el seu ús per a finalitats lúdiques:
* En els videojocs, la IA només té una funció d’entreteniment.
* No està subjecta a judicis morals ni a valors ètics com en altres àmbits.
* La IA per a videojocs no requereix precedents per crear noves experiències des de zero.
* Permet un comportament més humà i realista durant les partides.

## Les IA per a la creació de videojocs

L’ús d’IA ha transformat diversos aspectes en el desenvolupament de videojocs:
* Jocs procedimentals: Utilitzen IA per generar contingut i gràfics automàticament, fent-los cada cop més realistes.
* Remasterització de jocs: Permet actualitzar títols clàssics de manera automatitzada amb resultats excel·lents.
* Jocs clàssics amb bona Intel·ligència Artificial
La IA continua revolucionant la jugabilitat, disseny i programació, millorant la qualitat global dels videojocs i oferint experiències més immersives.
* Half-Life 2: en aquest joc unes paneroles s'abalançaven sobre els enemics per a devorar-lo. Ho feien de manera independent, sense funcionar com un bloc.
* Medal of honor: es tracta d'un joc de PSX, en ell, els enemics es protegien els uns als altres per a cobrir-se i retornar les granades que llançava el jugador o fins i tot es posaven sobre elles per a salvar als seus companys.
* Crysis: aquest joc va arribar a posar en dificultats als ordinadors de l'època pel seu potent apartat gràfic. És un clar exemple de l'ús de IA, ja que els enemics actuaven amb base en els moviments del jugador.
* Forza Mortorsport: en aquest joc es va desenvolupar la IA per a la conducció mitjançant l'adaptació del vehicle a l'estil del jugador.

## Referències

* ↑ Ltd, Arm. «What Is AI in Gaming?» (en anglès). [Consulta: 14 desembre 2022].
* ↑ School, Tokio. «La inteligencia artificial en videojuegos ¡Descúbrela! | Tokio» (en castellà), 28-12-2020. [Consulta: 14 desembre 2022].
* ↑ «Todo sobre la Inteligencia Artificial en videojuegos».
# Wolfgang Ehrl

Wolfgang Ehrl (Múnic, 4 de març de 1912 - Múnic, 11 de juny de 1980) va ser un lluitador alemany, que combinà la lluita grecoromana i la lluita lliure, que va competir entre les dècades de 1930 i 1950.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes ploma del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, guanyà una nova medalla de plata, però en aquesta ocasió en la competició del pes ploma del programa de lluita lliure.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat d'Europa de lluita, una d'or, una de plata i una de bronze; i vuit campionats nacionals. El 1952 passà al professionalisme.

## Referències

* 1 2 3 «Wolfgang Ehrl Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2011. [Consulta: 18 desembre 2018].