OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hortobágyi palacsinta

L’hortobágyi palacsinta és un plat salat de la cuina hongaresa, fet amb creps farcides de carn (generalment vedella o bou). La carn es prepara com un estofat amb ceba i s'amaneix amb paprika picant, all, sal i pebre, utilitzant vedella, bou, pollastre o kolbász (una mena de llonganissa). La salsa es cola de l’estofat i es reserva. Les creps es farceixen amb l’estofat i es pleguen pels extrems. Finalment, la salsa es vessa generosament sobre les creps i es cobreix amb tejföl i julivert fresc.
Una manera popular de servir aquest plat a Hongria és enrotllant les creps farcides o doblegant-les per la meitat abans d'enrotllar-les pel costat més curt. Els rotllets es poden apilar els uns sobre els altres amb la salsa per sobre.
El plat no té cap relació amb la regió d'Hortobágy o amb el Parc Nacional d'Hortobágy a la Gran Plana Hongaresa. Va ser inventat per a l'Exposició Universal de Brussel·les de 1958.

## Referències

* ↑ Bennitt, L. The Rough Guide to Europe On A Budget. Rough Guides Limited, 2010, p. 584 (Music rough guide). ISBN 978-1-84836-458-5.
* ↑ «Hortobágyi Palacsinta - Hungarian Savoury Meat Pancake» (en anglès). Best of Hungary. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Healthy Savory Crepe Recipe with Meat Filling». suncakemom.com/, 18-09-2018.
* ↑ «Brüsszeltől Brüsszelig». Gault&Millau. Arxivat de l'original el 2017-03-19. [Consulta: 4 juny 2020].
# Hvalbiartunnilin

Hvalbiartunnilin (túnel de Hvalba, en feroès) és el nom que s'aplica a dos túnels situats a l’illa de Suðuroy, a les illes Fèroe. El Hvalbiartunnilin original és el primer túnel que es va obrir a l'arxipèlag, mentre que el nou es va innaugurar el 2021. Tots dos túnels connecten els pobles de Hvalba i Trongisvágur. Els túnels estan gestionats per l'autoritat d'obres públiques Landsverk.

## Història

Abans de l'arribada del túnel, Hvalba i Trongisvágur estaven connectats per un sender a través del Krákugjógv. La construcció del Hvalbiartunnilin va començar el 1961 i es va inaugurar el 1963, com al primer túnel del país. Aquest primer túnel es va tancar el 8 de maig de 2021 amb l'obertura del nou túnel. L'antic túnel era un túnel il·luminat d'un sol carril, amb una longitud de 1.450 metres. A causa de la seva amplada limitada als 3,2 metres, els vehicles grossos no hi podien cricular.
El 2017 es va decidir substituir l'antic túnel per un nou. Aquest túnel, amb dos carrils i un desnivell de 4,5 metres, fa 2.500 metres de longitud. La perforació va començar el 27 de juny de 2019 i va acabar el 7 de juliol de 2020. Es va construir una nova carretera d'accés de 2,4 quilòmetres a la banda de Hvalba i una altra de 1,4 km a la banda de Trongisvágur. El túnel el va construir ArtiCon i LNS i va costar 272 milions de DKK. El túnel es va obrir el 8 de maig de 2021 amb una cerimònia, amb veterans i un comboi de camions dels que abans no podien accedir a Hvalba pel túnel antic. El vell túnel es val reutilitzar, tot i que de moment servirà com a connexió de seguretat per al trànsit quan el nou túnel estigui tancat per qualsevol motiu.
El nou Hvalbiartunnilin guanyaria una importància addicional si el túnel submarí Suðuroyartunnilin es construís entre Sandvík a Suðuroy i l'illa de Sandoy. Aquest túnel encara no s'ha començat a construir, tot i que hauria d’estar enllestit, segons els plans, cap al 2030. L'illa de Sandoy estarà connectada aviat amb la capital de les Fèroe, Tórshavn, i la resta del país a través del Sandoyartunnilin.
El camí entre Hvalba i Trongisvágur és una ruta de senderisme popular.

## Referències

* 1 2 «HVALBIARTUNNILIN» (en ferpès). Landsverk. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «Tunlar» (en feroès). Landsverk. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «Nýggi Hvalbiartunnilin verður skotin ígjøgnum týsdagin» (en feroès). dagur.fo, 06-07-2020. [Consulta: 3 agost 2021].
* 1 2 «Útbjóðing av Hvalbiartunlinum» (en feroès). Landsverk. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «Hvalbiartunnilin verður tikin í nýtslu» (en feroès). Landsverk. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «Nú skal nýtt lív í gamla Hvalbiartunnilin» (en feroès). dagur.fo, 08-07-2021. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «SUÐUROYARTUNNILIN» (en feroès). Landsverk. [Consulta: 3 agost 2021].

## Vegeu també

* Llista de túnels de les Illes Fèroe.
# Eleccions parlamentàries poloneses de 1997

Les Eleccions parlamentàries poloneses de 1997 es van celebrar a Polònia el 21 de setembre de 1997 per a renovar l'Assemblea Nacional de Polònia, formada pel Seim de 460 diputats i el Senat de 100 membres. El partit més votat fou Aliança Democràtica de la Dreta i Jerzy Buzek fou nomenat primer ministre de Polònia.
Resum dels resultats electorals de 21 de setembre de 1997 a l'Assemblea Nacional de Polònia
| Partits | Vots | % | Escons al Sejm | +/- | Escons al Senat |
| Acció Electoral Solidaritat (Akcja Wyborcza Solidarność, AWS) | 4.427.773 | 33,83 | 201 | - | 51 |
| Aliança de l'Esquerra Democràtica (Sojusz Lewicy Demokratycznej, SLD) | 3.551.224 | 27,13 | 164 | -7 | 28 |
| Unió de la Llibertat (Unia Wolności, UW) | 1.749.518 | 13,37 | 60 | - | 8 |
| Partit Popular Polonès (Polskie Stronnictwo Ludowe, PSL) | 956.184 | 7,31 | 27 | -105 | 5 |
| Moviment per la Reconstrucció de Polònia (Ruch Odbudowy Polski) | 727.092 | 5,56 | 6 | - | 5 |
| Unió del Treball (Unia Praci, UP) | 620.611 | 4,74 | - | -41 | - |
| Partit Nacional de Retirats i Pensionistes (Krajowa Partia Emerytów i Rencistów, KRER) | 284.826 | 2,18 | - | - |
| Unió de la Dreta Republicana (Unia Prawicy Rzeczypospolitej) | 266.317 | 2,03 | - | | - |
| Acord Nacional de Pensionistes de la República de Polònia (Alternatywa Ruch Społeczny) | 212.826 | 1,63 | - | | - |
| Bloc dels Polonesos (Blok dla Polski) | 212.826 | 1,63 | - | | - |
| Comitè Electoral de la Minoria Alemanya (Komitet Wyborczy Mniejszość Niemiecka) | 51.027 | 0,39 | 2 | | |
| Independents | | | | | 5 |
| Total (participació 46,92%) | | | 460 | | 100 |

## Referències

* Obwieszczenie Państwowej Komisji Wyborczej z dn. 25 IX 1997 r., Monitor Polski. Nr 64, poz. 620
* Obwieszczenie PKW z dn. 25 IX 1997 r., M.P. Nr 64, poz. 621
# Ifranj

Els ifranj o firanj és el nom que els àrabs van donar als francs (no a França), inicialment limitat als habitants de l'imperi de Carlemany, i que després es va estendre a tots els europeus occidentals (inclosos els britànics), excepte els cristians de l'Àndalus, els eslaus (saqàliba) i els vikings o normands (majús). A França se li donava el nom d'Ifranja del que va derivar el turc i persa Firangistan. Ifranj es creu que era sinònim de rum (‘romans').

## Referències

* I. Guidi, L'Europa occidentale negli antichi geografi arabi, París 1909.
# Illa de Miravet

L'Illa de Miravet és una illa fluvial del riu Ebre, un dels espais del complex de zones humides de les Illes de l’Ebre. Es troba al marge dret de l’Ebre, davant del castell de Miravet, però a l’altra riba. L’illa abasta unes 20 hectàrees de superfície i enfront de la seva part central hi desemboca la riera del Comte.
La zona d’aigües lèntiques que queda entre l’illa i el marge dret de l’Ebre és rica en llims i nitrogen, i s'hi desenvolupen herbassars d'herba presseguera (Polygonum persicaria) i creixenars amb créixens bords (Apium nodiflorum), créixens vers (Nasturtium officinale) i Veronica (anagallis-a quatica). A la zona on desemboca la riera del Comte s'hi fa una albereda ben desenvolupada. Tanmateix l’illa destaca per un extensíssim tamarigar que, de fet, li dona nom (localment es coneix com l’illa del Tamarigar). Es tracta d’un dels tamarigars més extensos del país. De forma aïllada es troben alguns salzes (Salix alba) i àlbers (Populus alba). Com a hàbitat d’interès comunitari també destaca la presència de glaucion flavi.
Pel que fa a la fauna, l’illa acull nombroses poblacions d'ardèids, corbs marins i altres ocells. I és que el conjunt de les illes fluvials de l’Ebre representen un rosari de biòtops-pont que faciliten el desplaçament de multitud d’ocells de zones humides, des dels aiguamolls litorals-majoritàriament el delta de l’Ebre-, vers l’interior de la península Ibèrica. Així mateix, cal indicar que com a espai del PEIN "Illes de l’Ebre" es localitzen poblacions de la nàiade Margaritifera auricularia, un mol·lusc bivalve en perill d’extinció a tot Europa.
Tot i que el seu estat de conservació és bo i no s'identifiquen impactes específics sobre l'espai, la problemàtica ambiental que podria tenir l'espai en un futur serà molt semblant a la resta d’espais del complex de zones humides de les Illes de l’Ebre.

## Referències

* 1 2 3 4 «Illa de Miravet». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 5 de desembre 2014. [Consulta: 25 febrer 2014].
# Illa de la Juventud

Illa de la Juventud (fins a 1978 Illa de Pinos) és la segona illa més gran de Cuba. Ocupa una superfície de 3.056 km² i està a 100 km de l’illa més gran de Cuba. L’illa es troba gairebé directament al sud de l'Havana. És tractada com un municipi especial, i no forma part de cap província cubana. És administrada directament pel govern central cubà.
És l’illa més gran de les 350 illes de l’arxipèlag dels Canarreos. Té una població estimada d'unes 100.000 persones. La capital i ciutat amb més habitants és Nueva Gerona, al nord, i la segona és Santa Fe, a l’interior. Les altres poblacions són Columbia, Mac Kinley, Santa Bárbara, Cuchilla Alta, Punta del Este, Sierra de Caballos i Sierra de Casas.

## Història

L’illa ja era habitada en temps precolombins i va ser descoberta per Cristòfor Colom en el seu tercer viatge el 1494. Li va posar el nom de La Evangelista. Més tard, rebria el nom de Isla de Cotorras i Isla de Tesoros.
En la literatura anglesa és l’illa en què s'inspirà Robert Louis Stevenson per a l’Illa del Tresor i James Matthew Barrie per a Peter Pan.
Després de la guerra hispanoamericana de 1898 o “Guerra de Cuba” l’illa de la Juventud no es va mencionar en el tractat de pau on es definien les fronteres de Cuba, i fins al 1925 no es va signar un tractat entre ambdós països on es reconeixia la sobirania de Cuba sobre l’illa.

## Geografia i economia

Gran part de l’illa és coberta de boscos de pins, cosa que justifica el nom antic de l’illa i que fa que tingui una important indústria de la fusta. En l’agricultura hi destaquen els cítrics. El seu clima és tropical, però amb molta freqüència d’huracans. Hi ha molt de turisme. Abans de l'expropiació de l’any 1960 gran part de l’illa era propietat dels estatunidencs.

## Presó model

De 1953 a 1955, Fidel Castro va estar empresonat a la presó model de l’illa sota el règim de Fulgencio Batista, després que Castro fracassés en l’assalt al quarter de Moncada. Després de la revolució cubana aquesta mateixa presó va servir per als contrarevolucionaris.
Actualment està tancada, convertida en un museu. Com a presó ha estat substituïda per altres presons.

## Enllaços externs

* Supreme Court decision of 1907
* Municipality page Arxivat 2005-09-08 a Wayback Machine. (Spanish)
* www.isla-de-juventud.com/ English Version Arxivat 2010-05-21 a Wayback Machine.
* La Isla: The Secret Side of Cuba by Times Online
# Grup Met

El Grup Met és una empresa catalana nascuda l'any 2003, amb seu a El Masnou, especialitzada en la logística internacional de productes, principalment de la indústria tèxtil i de la moda, però també d'altres sectors com la construcció, l'electrònica, la joieria i els electrodomèstics. Va ser creada i actualment presidida per Francesc Maristany. L'empresa té 116 delegacions arreu dle món, contracta més de 1.500 persones i l'any 2019 va assolir una facturació superior als 1.000 milions d'euros.
Aran de l'epidèmia de Covid-19, van transformar la seva logística empresarial per a gestionar el moviment internacional de proves PCR per a la detecció de la malaltia, produïdes a Corea del Sud.
El fòrum de Cooperació Econòmica Àsia Pacífic (APEC) va contractar l'empresa per a ser el proveïdor oficial de les proves PCR per als 21 països que conformen l'aliança, a més d'altres mercats.
L'empresa va assegurar que havia contactat tant amb el Govern d'Espanya com el Govern de Catalunya, per oferir els seus serveis i productes, i que no n'havia rebut resposta. Posteriorment, en una entrevista a Telecinco, el president de l'empresa va confirmar que el govern català si que l'havia respost, però no així el govern espanyol.

## Referències

* ↑ Barnils, Andreu «Francesc Maristany: ‘Podríem portar un milió de proves de la Covid-19 cada setmana’». Vilaweb, 07-04-2020 [Consulta: 7 abril 2020].
* 1 2 3 Anglés, Marissa «Grup Met adapta su logística en textil a la distribución de PCR» (en castellà). Expansión, 01-04-2020 [Consulta: 8 abril 2020].
* 1 2 Bäbler, Oriol «La Generalitat es posa en contacte amb l'empresa catalana que ha distribuït milions de proves PCR arreu del món». Vilaweb, 06-04-2020 [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «Una empresa catalana que distribuye test de coronavirus a todo el mundo asegura que el Gobierno no le contacta» (en castellà). 20 Minutos, 07-04-2020 [Consulta: 8 abril 2020].

## Enllaços externs

* «Pàgina web del Grup Met».
# Fundació Ajuda i Esperança

Fundació Ajuda i Esperança és una fundació creada el 1987 per a supervisar el que es va crear el Telèfon de l'Esperança de Barcelona, organització no governamental posada en marxa el 1969 pel sacerdot de l'Orde dels Germans Menors Caputxins mossèn Miquel Àngel Terribas i Alamego, qui el va dirigir fins a la seva mort el 1986.
Compta amb uns 200 voluntaris que durant les 24 hores del dia atenen, de manera totalment gratuïta i anònima, les trucades de persones que necessiten companyia, comprensió o recursos per solucionar les seves angoixes i problemes puntuals. La Presidenta del Patronat és Maria Rosa Buxarrais, catedràtica de la Facultat de Pedagogia de la Universitat de Barcelona, especialista en educació en valors. El 2009 la Fundació va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «Fundació Ajuda i Esperança». Arxivat de l'original el 2024-01-31. [Consulta: 31 gener 2024].

## Enllaços externs

* Fundació Ajuda i Esperança - Lloc web oficial
# Ionona

Les ionones són un conjunt de substàncies químiques estretament relacionades que formen part d’un grup de compostos coneguts com a cetones de rosa, que també inclou les damascones i les damascenones. Les ionones són compostos aromàtics que es troben en una gran varietat d'olis essencials, inclòs l’oli de rosa. La β-ionona contribueix significativament a l'aroma de les roses, malgrat la seva concentració relativament baixa, i és una substància química important que s'utilitza en perfumeria. Les ionones es deriven de la degradació dels carotenoides.
La combinació d’α-ionona i β-ionona és característica de l’olor de les violetes i s'utilitza amb altres components en perfumeria i aromatitzants per recrear-ne l’olor.

## Síntesi orgànica

La ionona es pot sintetitzar a partir de citral i acetona, emprant òxid de calci com a catalitzador heterogeni bàsic, i serveix com a exemple de condensació aldòlica seguida d'una reacció de reordenació.
L'addició nucleòfila del carbanió 3 de l’acetona 1 al grup carbonil del citral 4 està catalitzada per una base. El producte de condensació aldòlica 5 elimina l'aigua a través de l'ió enolat 6 per formar pseudoionona 7.
La reacció es produeix per catàlisi àcida on s'obre el doble enllaç a 7 per formar el carbocatió 8. Segueix una reacció de reordenament del carbocatió amb el tancament de l’anell a 9. Finalment, un àtom d’hidrogen es pot extreure de 9 mitjançant una molècula acceptora (Y) per formar ja sigui 10 (sistema conjugat estès) o 11.

## Referències

* ↑ Sell, Charles S. The Chemistry of Fragrances: from perfumer to consumer. 2a edició. Cambridge: RSC Publishing, 2015, p. 91. ISBN 978-0-85404-824-3.
* ↑ Noda, C.; Alt, G. P.; Werneck, R. M.; Henriques, C. A.; Monteiro, J. L. F. «Aldol Condensation of Citral with Acetone on Basic Solid Catalysts». Brazilian Journal of Chemical Engineering, 15, 2, 6-1998, pàg. 120–125. DOI: 10.1590/S0104-66321998000200004.
* ↑ Russell, A.; Kenyon, R.L. «Pseudoionone». Organic Syntheses, 23, 1943, pàg. 78. DOI: 10.15227/orgsyn.023.0078.
# Nicolas-Pierre Tiolier

Nicolas-Pierre Tiolier (París, 9 de maig de 1784 - París, 25 de setembre de 1843) va ser un escultor, gravador i medaller francès.
Era fill de Pierre-Joseph Tiolier (1763-1819), que també era gravador.

## Biografia

Nicolas-Pierre Tiolier obtngué el primer Prix de Rome de gravador amb Le Génie de la gravure présente un cachet à l'Empereur el 1805.
Va ser gravador oficial de monedes del Primer Imperi francès.
Va ser succeït per Jacques-Jean Barre el 1843.

## Obres
### Escultures

* La Force asservie par l'Amour, obre en marbre, 1824, visible al parc del Château de Compiègne.

### Monedes

* « Pièce de plaisir », médaille en hommage à Antoine comte Roy (bronze, 1820).
* Pièce de 5 francs à l'effigie de Louis-Philippe Ier (argent, 1830 à 1831).

## Notes

* ↑ Archives municipales numérisées de la ville de Paris
* ↑ Source : Graveurs Généraux et particuliers des Monnaies de France, Contrôleurs Généraux des Effigies, Noms de quelques graveurs en Médailles de la Renaissance Française par M. Albert Barre, Graveur Général des Monnaies, Paris, 1867.
* ↑ L. Forrer - Biographical Dictionary of Medallists, Volume VII, Londres 1916, p. 99 - 102. (Anglais)

## Enllaços externs

* Quelques-unes de ses œuvres sur Medals4Ttrade Arxivat 2015-07-14 a Wayback Machine.
* Nicolas-Pierre Tiolier sur l'Encyclopédie en ligne des sculpteurs français
# Ernst Öpik

Ernst Öpik (estonià: Ernst Julius Öpik) (Kunda, 22 d'octubre de 1893 - Bangor, 10 de setembre de 1985) va ser un astrònom i astrofísic estonià. Va treballar durant gran part de la seva vida (1948-1981) en l'Armagh Observatory d'Irlanda del Nord.
Öpik va estudiar en la Universitat de Moscou, i es va especialitzar en l'estudi de cossos celestes distants, com asteroides, cometes, i meteoroides. Va completar el seu doctorat en la Universitat de Tartu. El 1922 va predir que a Mart hi hauria una gran quantitat de cràters molt abans que es comprovés mitjançant sondes espacials. El 1932 va postular una teoria sobre els orígens dels cometes en el nostre sistema solar. Ell creia que aquests cometes orbitaven en un núvol que es trobava més enllà de l'òrbita de Plutó. Aquest núvol es coneixeria més tard com la núvol d'Oort. També va inventar la rocking camera, que permet determinar la velocitat a la qual entren els meteors en l'atmosfera. Va ser el primer a calcular la densitat d'una nana blanca (40 Eri B) el 1915, i a determinar la distància exacta d'un objecte intergalàctic (Andròmeda), el 1922. El 1944, Öpik va deixar el seu país natal a causa de la por de la imminent entrada de l'exèrcit roig a Estònia. Va viure a Alemanya com a refugiat, i va exercir com a rector a la Universitat del Bàltic per a refugiats. El 1948, l'Armagh Observatory li va oferir un lloc de treball que Ernst no va dubtar a acceptar. També va plantejar la Teoria de l'Univers Polsant.
El 1975 va rebre la Medalla d'or de la Reial Societat Astronòmica, el 1976 li va ser concedida la Medalla Bruce, i el 1960 se li va atorgar la Medalla J. Lawrence Smith. L'asteroide (2099) Öpik va ser nomenat en el seu honor.

## Enllaços externs

* Sonoma State University on Ernst Öpik Arxivat 2021-01-10 a Wayback Machine.
* Armagh Observatory on Ernst Öpik Arxivat 2015-08-28 a Wayback Machine.
* Evening Standard (London); "Lembit and his Very Cheeky Family" Arxivat 2009-02-06 a Wayback Machine.
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ernst Öpik» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Font del Carme

«Font del Carme» té aquests significats:
* Font del Carme (Barcelona)
* Font del Carme (Vilafranca del Penedès)
# Voleibol als Jocs Olímpics d'estiu de 1984

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 celebrats a la ciutat de Los Angeles (Estats Units d'Amèrica) es disputaren dues proves de voleibol, una en categoria masculina i una altra en categoria femenina. La competició tingué lloc entre els dies 10 de juliol i 11 d'agost de 1984 al Long Beach Arena d'aquesta ciutat.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 211 jugadors, entre ells 120 homes i 91 dones, de 12 comitès nacionals diferents:
| Categoria masculina Argentina Brasil Canadà Corea del Sud Egipte Estats Units Itàlia  Japó Tunísia R.P. de la Xina | Categoria femenina Brasil Canadà Corea del Sud Estats Units  Japó Perú RFA R.P. de la Xina |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Categoria masculina Detalls | Estats Units Douglas Dvorak Dave Saunders Steven Salmons Paul Sunderland Richard Duwelius Steve Timmons Craig Buck Marc Waldie Chris Marlowe Aldis Berzins Patrick Powers Karch Kiraly | Brasil Renan dal Zotto William Carvalho Fernando d'Àvila Mário de Oliveira Bernardo Rocha Ruy Campos Marcus Freire Domingos Lampariello José Montanaro Bernard Rajzman Antônio Ribeiro Wagner Moura | Itàlia Fabio Vullo Piero Rebaudengo Paolo Vecchi Andrea Lucchetta Pier Paolo Lucchetta Marco Negri Guido de Luigi Giovanni Errichiello Giovanni Lanfranco Franco Bertoli Francesco Dall'Olio Giancarlo Dametto |
| Categoria femenina Detalls | R.P. de la Xina Hou Yuzhu Jiang Ying Lang Ping Li Yanjun Liang Yan Su Huijuan Yang Xiaojun Yang Xilan Zhang Rongfang Zheng Meizhu Zhou Xiaolan Zhu Ling | Estats Units Jeanne Beauprey Carolyn Becker Linda Chisholm Rita Crockett Laurie Flachmeier Debbie Green Flo Hyman Rose Magers Kimberly Ruddins Julie Vollertsen Paula Weishoff Susan Woodstra | Japó Yumi Egami Norie Hiro Miyoko Hirose Kyoko Ishida Yoko Kagabu Yuko Mitsuya Keiko Miyajima Kimie Morita Kumi Nakada Emiko Odaka Sachiko Otani Kayoko Sugiyama |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 2 | R.P. de la Xina | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Brasil | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 4 | Japó | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Cesare Dujany

Cesare Dujany (Saint-Vincent, 20 de febrer de 1920 - Châtillon, 31 de març de 2019) fou un polític valldostà. Treballà com a mestre i fou militant de la DCI. El 1970 va protagonitzar l'escissió dels Demòcrates Populars i fou president del Consell de la Vall de 1970 a 1974. Després fou membre de la Cambra dels Diputats a les eleccions legislatives italianes de 1979 i 1983, i del Senat d'Itàlia a les de 1987, 1992 (llistes Federalisme (Psd'Az-UV)) i 1994. El 1985 fou el promotor amb Franco Bassanini de la llei que ordenaria els guies alpins.
# Pablo Broseta Dupré

Pablo Broseta Dupré (València, 1965) és un empresari i polític valencià, és el Secretari Autonòmic de Representació davant la Unió Europea i les Comunitats Autònomes de la Generalitat Valenciana des de 2023, al Consell presidit per Carlos Mazón.

## Biografia

Fill del catedràtic de dret i també polític Manuel Broseta, assassinat pel grup terrorista ETA l'any 1992, Pablo Broseta ha treballat a diverses empreses en funcions de direcció com a El Corte Inglés o altres empreses del sector de la promoció i la comunicació. Entre 1983 i 1991 va ser director adjunt del Palau de la Música de València.
L'any 2010 és nomenat Cònsol de França a València i sis anys més tard va ser apartat del càrrec al destapar-se un cas de corrupció en el qual l'empresa de Broseta hauria cobrat comissions milionàries mitjançant contractes amb el Palau de la Música, del qual el mateix Broseta havia estat directiu.
A les eleccions a les Corts Valencianes de 2023 s'incorpora com independent a la candidatura del Partit Popular (PP) que encapçala Carlos Mazón. Obté l'escó però renuncià poc després en ser nomenat Secretari autonòmic de Representació davant la Unió Europea i les Comunitats Autònomes al Consell de la Generalitat presidit pel mateix Mazón.

## Referències

* ↑ valencia, paco cerdà. «Pablo Broseta será el cónsul francés en Valencia tras 17 años de ejercicio de Cussac» (en castellà), 15-07-2010. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ Ballester, Laura. «La firma de Broseta llegó a tener beneficios del 152%» (en castellà), 17-12-2016. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ valencia, alfons garcia |. «Francia suspende de sus funciones de cónsul a Pablo Broseta por el caso Palau» (en castellà), 26-04-2016. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ Moya, JC Ferriol. «Mazón ficha a Pablo Broseta para la candidatura del PPCV a Les Corts» (en castellà), 26-03-2023. [Consulta: 29 gener 2025].