OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Herbert A. Pohl

Herbert Ackland Pohl (17 de febrer de 1916, Lisboa, Portugal - 21 de juny de 1986, Cambridge, Massachusetts, Estats Units) fou un químic estatunidenc que destacà pels seus estudis de la dielectroforesi.
Pohl naixé a Lisboa, fill de pares nord-americans. Estudià química i es graduà a la Universitat Duke, Durham (Carolina del Nord) on es doctorà el 1939 en química física. Treballà el primers anys a l'Escola de Medicina de la Universitat Johns Hopkins. Durant la II Guerra Mundial serví com a químic al Naval Research Laboratory a Washington. Treballà després en la recerca de fibres sintètiques als laboratoris companyia química DuPont a Wilmington (Delaware). Després passà per diferents universitats (Universitat de Princeton, Universitat Politècnica de Brooklyn) fins a acabar el 1964 a la Universitat d'Oklahoma, on es retirà el 1981. Després fou professor visitant en diferents universitats: Universitat d'Uppsala (1963), Universitat de Cambridge (1971) i a l'Institut de Tecnologia de Massachusetts (1984-86).
Pohl destacà en recerca de física de polímers i, especialment, sobre la dielectroforesi publicant el primer article sobre aquesta el 1951 on definí per primer cop el terme. Fou editor de la revista Journal of Biological Chemistry, coeditor de la Digest on dielectrics, i formà part del consell editorial de la Journal of Electrostatics. Publicà un manual sobre dielectroforesi, un llibre de text sobre mecànica quàntica per a científics i enginyers que fou traduït al francès, italià i japonès, i al voltant de 200 articles en revistes especialitzades.

## Referències

* 1 2 Barrett T.W. & Pohl, H.A. Energy Transfer Dynamics: Studies and Essays in Honor of Herbert Fröhlich on His Eightieth Birthday (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012, p. VII. ISBN 9783642718670.
* 1 2 Westhaus, P.A.; Swamy, N.V.V.J «Herbert A. Pohl». Physics Today, 40, 1, 1-1987, pàg. 90. DOI: 10.1063/1.2815315.
* ↑ Pohl, H.A «The Motion and Precipitation of Suspensoids in Divergent Electric Fields». J. Appl. Phys., 22, 1951, pàg. 869-871.
# Timo von Gunten

Timo von Gunten (Zuric, 15 de desembre de 1989) és un guionista i director de cinema suís.

## Carrera

Des del 2005 és propietari de la productora cinematogràfica BMC Films, amb seu a Zuric. La seva missió és posar en escena històries extraordinàries, entretingudes i commovedores, sovint amb un toc de realisme màgic i humor. Després de ser rebutjat dues vegades per la Universitat de les Arts de Zuric (ZHKD), Gunten va ser autodidacta i va dirigir nombrosos curtmetratges que es van veure en festivals internacionals. El 2017, von Gunten va rebre una nominació a l'Oscar i el Premi del Cinema Suís pel seu curtmetratge de 30 minuts La femme et le TGV. Jane Birkin va fer el paper principal i fou nominada a l'Oscar al millor curtmetratge als Premis Oscar de 2016. També va guanyar el Premi Noves Visons (petit format) del XLIX Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.
El 2020, Timo von Gunten va completar el seu màster en guió al ZHDK. Des d'aleshores ha desenvolupat principalment llargmetratges i ha codirigit la sèrie de SRF 'Die Beschatter' amb Michael Steiner. També toca el violoncel a l'orquestra simfònica de música de cinema Tifico des del 2006.

## Filmografia
### Com a director

* 2025 Die Beschatter II (sèrie de televisió)
* 2022 Die Beschatter (B-Unit)
* 2018 HP Spot (curtmetratge)
* 2016 La femme et le TGV (curtmetratge)
* 2014 Mosquito (curtmetratge)
* 2013 Poupée (curtmetratge)
* 2013 Eastern Winds (curtmetratge documental) (Co-director)
* 2011 Acht Blumen (curtmetratge)
* 2011 Klimahandel (Videocurtmetratge)
* 2011 Monsieur Du Lit (curtmetratge)

### Com a guionista

* 2019 Alice from Switzerland
* 2018 The Man who sold the Eiffel Tower
* 2016 Le Voyageur
* 2016 Die Frau und der Schnellzug (curtmetratge)
* 2014 Mosquito (curtmetratge)
* 2013 Poupée (curtmetratge)
* 2013 Eastern Winds (curtmetratge documental)
* 2011 Acht Blumen (curtmetratge)
* 2011 Monsieur Du Lit (curtmetratge)

## Referències

* ↑ «Oscar nominations 2017: Complete list of nominees; ‘La La Land’s’ 14 ties record». The Washington Post, 24-01-2017 [Consulta: 25 gener 2017].
* ↑ «Oscar Nominations 2017: The Complete List - 89th Academy Awards». Oscars.com, 24-01-2017. [Consulta: 25 gener 2017].
* ↑ «Oscar Nominations 2017: See the Full List». Vanity Fair, 24-01-2017. [Consulta: 25 gener 2017].
* ↑ [Sitges 2016 Palmarés: Unos premios cómodos encumbran a 'Swiss Army Man' como gran ganadora de esta edición], Cinemanía, 15 d'octubre de 2016
# Cadel Evans Great Ocean Road Race 2025

La Cadel Evans Great Ocean Road Race 2025 fou la 9a edició de la Cadel Evans Great Ocean Road Race, una cursa ciclista d'un sol dia que es disputà pels voltants de Melbourne (Austràlia) el 2 de febrer de 2025.
Fou la segona prova del calendari UCI World Tour 2025 i la guanyà l'helvètic Mauro Schmid (Jayco AlUla) imposant-se per tres segons als novazelandesos Aaron Gate (XDS Astana) i Laurence Pithie (Red Bull-Bora-Hansgrohe).

## Equips

Quinze equips prengueren part a la cursa: 13 equips WorldTeam, un ProTeam i la selecció australiana.

## Classificació

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ Jstevens. «Swiss champion Mauro Schmid keeps his cool to win Cadel Road Race», 02-02-2025. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Startlist for Cadel Evans Great Ocean Road Race 2025». [Consulta: 21 gener 2025].

## Enllaços externs

* [ Cadel Evans Great Ocean Road Race 2025 - Lloc web oficial]
Plantilla:UCI World Tour 2025
# Alfons de Tous

Alfons de Tous, president de la Generalitat de Catalunya en el període 1396 - 1413 en substitució de Miquel de Santjoan que es va absentar de Catalunya el 1396 per anar en una ambaixada pel rei i no va tornar a residir al principat.
Inicia la seva carrera a la seu de Tortosa, d'on va ser rector de l'església de Sant Mateu. Va estar al servei del papa Benet XIII d'Avinyó fent d'ambaixador seu a Castella. Ocupava el càrrec de rector de l'església de Santa Maria del Pi de Barcelona, quan fou nomenat diputat a Corts. Posteriorment, aconseguia una canongia a la Seu de Barcelona i va ser auditor de la Pia Almoina. En 1408 el rei Martí l'Humà el va proposar per ser el nou bisbe de Barcelona, però el Papa va nomenar Francesc de Blanes. Posteriorment, i per pressions del mateix rei, va accedir al bisbat d'Elna. En 1410, es traslladà a la Seu de Vic, on el 1417 disposà que totes les parròquies portessin un registre de baptismes.
Durant el Cisma d'Occident, es va alinear amb el Papa Benet XIII d'Avinyó fins al Concili de Constança, moment en el qual Ferran d'Antequera va retirar el seu suport a aquest candidat papal. Alfons de Tous va intentar convèncer Benet, sense èxit, perquè hi renunciés.
De la seva activitat en el càrrec de diputat eclesiàstic de la Diputació del General cal destacar que prengué part en el Parlament per tractar la successió de Martí l'Humà, de qui havia estat conseller. Una vegada coronat Ferran d'Antequera, presidí les Corts de Montblanc de 1414. Tant en aquestes corts com a les de Sant Cugat de 1419, va intentar influir, amb poc èxit, en el comportament del nou rei Trastàmara perquè seguís la línia d'actuació dels seus antecessors.
El 3 de desembre de 1400 Alfons de Tous va comprar el Palau de la Generalitat de Catalunya per 38.500 sous, donant-li el caràcter institucional de seu de la Generalitat i essent el primer president a habitar-lo.

## Referències

* ↑ «Reinos hispánicos (Baja edad media)» (en castellà). Indice Historico Español, vol.XXXVII, n.112, 1999, pàg. 169.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Otto Ziege

Otto Ziege (Berlín, 14 de juny de 1926 - Ídem, 8 de novembre de 2014) va ser un ciclista alemany que fou professional entre 1947 i 1956. Va competir tant en carretera com en pista. El seu èxit més important fou el Campionat nacional en ruta.
Un cop retirat va fer de director esportiu dels Sis dies de Berlín i dels Sis dies de Dortmund.

## Palmarès

* 1949
** Campió d'Alemanya en ruta

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Heinrich Boller

Heinrich Boller (Zúric, 6 de setembre de 1921 - Zúric, 30 de juny de 2007) va ser un jugador d'hoquei sobre gel suís que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre gel. En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze al Campionat del Món d'hoquei gel, el 1950 i 1951. A nivell de clubs jugà al Zürcher SC, de 1940 a 1949, i al GCK Lions, de 1950 a 1959. El 1949 guanyà la lliga suïssa i el 1944 i 1945 la Copa Spengler. Entre 1953 i 1959 fou entrenador de la selecció suïssa.

## Referències

* ↑ «Hanggi Boller gestorben» (en anglès). [Consulta: 12 març 2023].
* 1 2 «Olympedia – Hanggi Boller». [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Hanggi Boller». [Consulta: 12 març 2023].
# María Josefa Aguado del Olmo

María Josefa «Pepa» Aguado del Olmo és una política espanyola del Partit Popular (PP).

## Biografia

Va néixer el 18 de setembre de 1958 a San Sebastián de los Reyes.
Escollida en les municipals de 1983 regidora de l'Ajuntament de la seva ciutat natal dins de les files de la coalició entre Aliança Popular, el Partit Demòcrata Popular i la Unió Liberal, seria reelegida successivament, exercint el càrrec fins a 2003.
Candidata de la llista del PP per a les eleccions generals de 2000 per la circumscripció de Madrid, entre 2000 i 2004 va ser diputada al Congrés dels Diputats.
El 2011 es va presentar de la llista del PP per a les eleccions municipals a Madrid encapçalada per Alberto Ruiz-Gallardón, i va resultar triada regidora del consistori de la capital.
Es va presentar al lloc 39 de la candidatura popular encapçalada per Cristina Cifuentes per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de maig de 2015, convertint-se en diputada de la desena legislatura del Parlament regional.
Advertida de la seva imminent imputació per presumptes delictes de prevaricació, frau i malversació relatius a l'adjudicació de contractes a diverses empreses de la Trama Gürtel, va renunciar al seu escó de diputada autonòmica al maig de 2017.

## Referències

* ↑ «Ilma. Sra. D.ª María Josefa Aguado del Olmo». Assemblea de Madrid. Arxivat de l'original el 2018-07-25. [Consulta: 25 juliol 2018].
* ↑ «Los concejales de la provincia». ABC [Madrid], 10-05-1983, pàg. 67.
* ↑ «La diputada Josefa Aguado, una histórica del PP 'sentenciada' por la Gürtel». La Vanguardia, 25-05-2017.
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Elecciones a la Asamblea de Madrid 2015. Publicación candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 99, 28-04-2015, pàg. 35-77. Arxivat de l'original el 2018-07-11. ISSN: 1989-4791 [Consulta: 25 juliol 2018]. Arxivat 2018-07-11 a Wayback Machine.
* ↑ «Dimite una diputada del PP de Madrid por el ‘caso Gürtel'». El País, 25-05-2017.
* ↑ «Dimite Josefa Aguado, diputada de Cifuentes, tras saber que el TSJM va a investigarla». Voz Pópuli, 25-05-2017.
# Tone Høverstad

Tone Høverstad Gundersen (Oslo, 1944 - Barcelona, 14 d’abril de 1999) va ser una dissenyadora gràfica noruega afincada a Barcelona.
Estudià Ciències Econòmiques a la Universitat d’Oslo. L’any 1965 es traslladà a Barcelona, on va estudiar Disseny Gràfic a l'escola Eina, entre 1967 i 1970. L’any 1971, juntament amb Loni Geest, va obrir a Sarrià Estudio gráfico Loni Geest & Tone Høverstad, dedicat a treballar en diversos àmbits el disseny. Així, per exemple, l'empresa col·laborà en les revistes Barcelona Metròpolis Mediterrània, Nous Horitzons, Cuadernos de Arquitectura (del Col·legi d’Arquitectes), Quaderns. Revista de traducció (per a la Universitat de Bellaterra) i les Guies del ciutadà de l’Ajuntament de Barcelona. Treballà també per a les editorials Edicions 62 –en el disseny de la col·lecció Els Llibres de l’Escorpí (del número 37 al 68), Península –per a les seves col·leccions Textos Cardinales, Ideas i Narrativas-, Enciclopèdia Catalana, editorial Martínez Roca, Plaza & Janés o Flor del Viento. El seu estudi també és autor de les identitats corporatives d’empreses com ara Barcelonina de Vins, la Mercantil Peixatera o Caves de Mas Romaní, i treballà per a institucions com la Generalitat, ajuntaments i universitats.
Amb el seu estil elegant i depurat, funcional, i alhora viu i dinàmic, ha rebut diversos premis, entre els quals el Premi Selecció Laus ADG-FAD de 1997. La seva obra ha estat present en l’exposició antològica 25 anys de Disseny Gràfic a l’Escola Tècnica Superior d’Arquitectura de Barcelona, que se celebrà al 1993.
Entre 1972 i 1981 Tone Høverstad ha estat també professora de l’escola Eina, a càrrec del curs de Disseny Gràfic.
Va ser una de les dissenyadores presents a l'exposició Som aquí. Les dones en el disseny 1900-avui, organitzada el 2023 pel Museu del Disseny de Barcelona, que recuperava les dissenyadores pioneres dels anys 1960, 1970 i 1980 a Catalunya.

## Referències

* 1 2 Fortea, M. Àngels; Julio, Teresa; Martínez, Teresa. Dissenyadores gràfiques (Col·lecció Catalanes del xx). ISBN 978-84-949185-5-1.
* ↑ «Necrològiques». La Vanguardia, 14-04-1999. [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ Jané-Lligé, Jordi. «Semblanza de L’Escorpí (1968-1972 y 1978-1995)». Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes - Portal Editores y Editoriales iberoamericanos (siglos XIX-XXI) - EDI-RED, 2022.
* 1 2 3 «Loni Geest – Diseñadoras Gráficas» (en castellà). [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ Dones x Disseny x Dones. Ajuntament de Barcelona. Institut de cultura de Barcelona. Disseny Hub Barcelona, 2023, pàg. 34. ISSN: 978-84-9156-559-8.
# Cantó de Bordèras

El cantó de Bordèras és un cantó francès del departament dels Alts Pirineus, situat al districte de Tarba. Té 11 municipis i el cap cantonal és Bordèras.

## Municipis

* Ibòs
* Aurensan
* Badèth
* Bordèras
* Gayan
* La Garda
* Auroish
* Ors Belila
* Pintac
* Sarniguet
* Tarastèish

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1992 | Roger Paul | PCF |
| 1992-2004 | Francis Tarissan | PS |
| 2004- | Daniel Frossard | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 6.942 | 7.884 | 9.164 | 10.393 | 10.721 | 10.788 | 11.263 |
# Andreu Bertran

Andreu Bertran, President de la Generalitat de Catalunya, nomenat el 10 de juliol de 1416. Bisbe de Barcelona (1416-1420 i 1431-1433) i bisbe de Girona (1420-1431)
Nascut a València, bon coneixedor de l'àrab i l'hebreu, hi ha qui pensa que va ser un jueu convers durant el pogrom de 1391. Seguidor del papa Benet XIII, rep una protecció d'aquest que el portarà des de la rectoria de Torrent (València) a canonge de València i almoiner papal.
Té una participació activa en els moviments de l'època contra els jueus, impulsats pel papa Benet: acusació de manipulació de la Biblia pels rabins, retirada de la protecció jurídica dels jueus creditors, requisa de llibres sospitosos.
En 1416 és nomenat bisbe de Barcelona, en substitució de Francesc Climent, per Benet XIII d'Avinyó, amb qui es reclou un temps a Peníscola. Torna a Barcelona i, al juliol, és nomenat per Marc de Villalba successor seu a la presidència de la Generalitat.
Durant el seu mandat, es produeix la mort de Ferran I i la coronació d'Alfons IV el Magnànim. Les relacions d'aquest amb les corts i els braços es caracteritzà pels enfrontaments per motius de poder i autoritarisme. Una manifestació es produí al seu nomenament en 1416 quan el rei, per primer cop, fa servir el castellà per a adreçar-se als reunits a Barcelona. És convidat a corregir les formes i a les Corts de Sant Cugat-Tortosa (1419) ho fa, tot i que la creixent presència de castellans al govern i a les corts reials, generà unes tensions que topen amb el conseller Ramon Desplà i amb el comte Roger Bernat I de Pallars Sobirà.
En 1417, a punt de començar el Concili de Constança que posaria fi al Cisma d'Occident, forma part de la darrera ambaixada que demana al papa Benet que surti de Peníscola i participi en el concili. En 1419 prestà obediència al nou papa Martí V i aquest el traslladà a la seu de Girona. Tornarà com a bisbe de Barcelona a la mort de Francesc Climent en 1431.
Andreu Bertran va morir a Barcelona el 15 de juliol de 1433.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-0884-0 (català)
* La concepció de la visita pastoral del bisbe Andreu Bertran a la diòcesi de Girona (1420-1423) en el context reformista de l'Església occidental al segle xv. Institut d'Estudis Gironins (Annals de l'Institut d'Estudis Gironins). Puig i Aleu, Inmaculada. (castellà)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Maximilian Beyer

Maximilian Beyer (Nordhausen, Turíngia, 28 de desembre de 1993) és un ciclista alemany especialitzat en la pista. Ha guanyat diversos campionats nacionals i una medalla als Campionat del món de Puntuació.

## Palmarès en pista

* 2012
** Campió d'Alemanya en Scratch
* 2013
** Campió d'Alemanya en Òmnium
** Campió d'Alemanya en Scratch
* 2016
** Campió d'Alemanya en Persecució per equips (amb Leif Lampater, Lucas Liß i Marco Mathis)

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2014-2015
** 1r a Cali, en Òmnium

## Palmarès en ruta

* 2014
** Vencedor d'una etapa al Tour de Berlín
* 2016
** Vencedor de 2 etapes al Bałtyk-Karkonosze Tour
** Vencedor d'una etapa a la Dookoła Mazowsza
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Bałtyk-Karkonosze Tour

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Jenny Schmidgall-Potter

Jenny Schmidgall-Potter (Saint Paul, 12 de gener de 1979) és una jugadora professional d'hoquei sobre gel nord-americana, guanyadora de quatre medalles olímpiques. És membre de l'equip nacional femení d'hoquei sobre gel dels Estats Units. Va guanyar una medalla d'or als Jocs Olímpics d'hivern de 1998, medalles de plata als Jocs Olímpics d'hivern de 2002 i 2010 i una medalla de bronze als Jocs Olímpics d'hivern de 2006. Després, juga als Minnesota Whitecaps de la Western Women's Hockey League, on va guanyar el campionat de lliga i va ser nomenada MVP per a la temporada 2008-09. Va ser seleccionada per a l'equip olímpic dels Estats Units de 2010 i va ser l'única mare de l'equip.

## Biografia

Van néixer el 12 de gener de 1979 a la ciutat de White Bear Lake, població situada a l'estat nord-americà de Minnesota.

## Carrera esportiva

Membre dels Minnesota Whitecaps, és una de les millors davanteres dels Estats Units. Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó), on aconseguí guanyar la medalla d'or. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla de plata, metall que repetiria en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà). Anteriorment, però, havia guanyat la medalla de bronze en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat set medalles en el Campionat del Món d'hoquei sobre gel femení, destacant tres medalles d'or.

## Referències

* ↑ «U.S. Hockey's Golden Girls – ECAC Hockey». Arxivat de l'original el 2011-10-04. [Consulta: 11 febrer 2010].
# Sonsoles Trinidad Aboín Aboín

Sonsoles Trinidad Aboín Aboín (Valladolid, 2 de febrer de 1946) és una política i ramadera de bous braus espanyola, diputata a l'Assemblea de Madrid pel Partit Popular (PP) des de 1995.

## Biografia

Nascuda el 2 de febrer de 1946 a Valladolid, va contreure matrimoni amb el matador de toros Andrés Hernando a l'església de Nostra Senyora de l'Assumpció de Torrelodones el 1969. Ramadera de bous i empresària taurina, els seus caps de bestiar pasturen a la finca «Peñatella» del municipi avilès de Marlín.
Candidata número 51 de la llista del Partit Popular (PP) per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 1995 encapçalada per Alberto Ruiz-Gallardón, va resultar escollida diputada per la quarta legislatura del Parlament regional. Va renovar l'acta de diputada per a la cinquena, sisena, setena, vuitena, novena i desena legislatures de l'Assemblea en les eleccions de 1999, maig i octubre de 2003, 2007, 2011 i 2015.
És presidenta del PP al districte madrileny de Ciudad Lineal.

## Notes

* ↑ De vegades introduïda com «Sonsoles Aboín de Hernando».

## Referències

* 1 2 «Ilma. Sra. Dª. Sonsoles Trinidad Aboín Aboín». Assemblea de Madrid. Arxivat de l'original el 2018-07-14. [Consulta: 13 juliol 2018].
* ↑ Suárez-Guanes, José Luis «Los incondicionales de Rivera Ordoñez». ABC [Madrid], 03-05-2003, pàg. 70.
* ↑ «Contrae matrimonio Andrés Hernando». ABC [Madrid], 04-02-1969, pàg. 70.
* ↑ Martín, Aurelio «Felicidad y amargura». El País, 30-09-1998.
* ↑ «Andrés Hernando, buen ganadero». La Voz del Tajuña, 8, 2004, pàg. 44.
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Elecciones a la Asamblea de Madrid 1995. Candidaturas proclamadas». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 103, 02-05-1995, pàg. 16-25. ISSN: 1989-4791.
# Torment (pel·lícula de 1924)

Torment és una pel·lícula muda que fou produïda i dirigida per Maurice Tourneur i protagonitzada per Bessie Love, Jean Hersholt i Owen Moore. Basada en una història de William Dudley Pelley, la pel·lícula, en la que es convinaven escenes reals del Gran terratrèmol de Kantō del 1923, es va estrenar el 25 de febrer de 1924. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

El comte Boris escapa de Rússia durant la revolució bolxevic amb les joies de la corona que confia a un home que les portarà al Japó. Un cop als Estats Units té la intenció de vendre-les per ajudar els seus compatriotes desafavorits. Tres delinqüents internacionals, Carstock, Hansen i Fogarty, planegen robar les joies per vendre-les al multimilionari Charles G. Hammond. per lo que es desplacen al Japó. Durant el viatge a Yokohama Hansen coneix Marie, la criada del senyor Flint i decideix reformar-se. En aquell moment té lloc el gran terratrèmol que els afectat a tots, inclòs Boris, quedant atrapats en la cambra de seguretat del banc. Boris és assassinat. Hansen aconsegueix les joies, que promet utilitzar per ajudar els pobres. Ell i Marie són feliçment rescatats.

## Repartiment

* Bessie Love (Marie)
* Owen Moore (Hansen)
* Jean Hersholt (comte Boris Romanoff)
* Joseph Kilgour (Flint)
* Maude George (Mrs. Flint)
* Morgan Wallace (Jules Carstock)
* George Cooper as (Chick Fogarty)

## Referències

* ↑ «Crook Story with Big Punch». Exhibitors Herald XVIII, 11, 08-03-1924, pàg. 54.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 363. ISBN 978-3-11-095194-3.
* 1 2 Shull, Michael Slade. Radicalism in American Silent Films, 1909-1929: A Filmography and History (en anglès). McFarland, 2015-09-03, p. 264. ISBN 978-1-4766-1103-7.
* ↑ «Torment». Motion Picture News Booking Guide, 4-1925, pàg. 68.
* ↑ «Torment» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 16 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Torment al catàleg de l'American Film Institute