OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Los Altos

«Los Altos» té aquests significats:
* Los Altos (Amèrica Central), regió que ocupava l'oest de l'actual Guatemala i parts de l'estat mexicà de Chiapas que es va afegir com a estat a les Províncies Unides de l'Amèrica Central a la dècada del 1830
* Los Altos (Long Beach), veïnat a Califòrnia
* Los Altos (ciutat de Califòrnia)
* Los Altos (Burgos), municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
* Los Altos Hills, població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
# Bacteri exogen

Bacteris exògens són aquells bacteris introduïts en sistemes biològics tancats des del medi exterior. N'hi ha en l'aigua, la terra i l'aire.
Aquest terme s'oposa als bacteris endògens que són els que formen part de la flora bacteriana normal d'un organisme.
Exemples de bacteris exògens són: Vibrio cholerae, Legionella, salmonella, rickettsia, mycobacterium, i Bacillus anthracis.

## Referències

* Transcrit per Anjail Shar: Lowy. «Microbiology and infectious diseases Lecture I: Bacterial Classification, Structure and Function, Part I August 31, 2004». Arxivat de l'original el de setembre 15, 2006. [Consulta: de maig 21, 2010].
# Dia Orwell

El Dia Orwell és una jornada d’homenatge a l'escriptor George Orwell que té lloc una vegada a l’any a la ciutat de Barcelona.
L’objectiu del Dia Orwell és mantenir vius la memòria i el pensament d’aquest autor britànic que va dedicar bona part de la seva producció literària a lluitar contra els totalitarismes i que va situar Barcelona i Catalunya en el mapa de la literatura universal amb la seva obra Homenatge a Catalunya.
El Dia Orwell no té una data fixa. Acostuma a celebrar-se cada any al voltant del mes de juny, en funció de la disponibilitat dels ponents.
La fórmula del Dia Orwell s'ha mantingut inalterada des de la primera edició: rutes literàries per la Barcelona d’Orwell i una conferència al Centre de Cultura Contemporània (CCCB).
El Dia Orwell es va celebrar per primera vegada el 25 d’abril de 2013, coincidint amb la data del 75è aniversari de la publicació de la primera edició d’Homenatge a Catalunya. La iniciativa va sorgir d’un grup de persones particulars interessades en la guerra civil espanyola i va comptar amb la col·laboració del CCCB.
Des de llavors, el CCCB acull cada any la conferència central del Dia Orwell.

## Referències

* 1 2 «Dia Orwell | Activitats | CCCB». [Consulta: 28 gener 2018].
* ↑ «Dia Orwell | Activitats | CCCB». [Consulta: 28 gener 2018].
* ↑ «Un dia per a George Orwell». El Punt Avui.
* ↑ «Raons per les quals Orwell no hauria d’haver passat a la història | CCCB Veus». Arxivat de l'original el 2018-01-26. [Consulta: 28 gener 2018].
# Laura de Noves

Laura de Noves (Avinyó, Valclusa, 1308 - Avinyó', 6 d'abril de 1348) fou una dama provençal. És possible que fos el gran amor de Petrarca, que la immortalitzà en la seva obra.
Filla d'Ermessenda de Réal i del cavaller Audibert de Noves, es va casar amb el marquès Hugo de Sade el 1325. Quan la va veure per primera vegada el cèlebre poeta, el 6 d'abril de 1327 (divendres de Passió) a l'església de Santa Clara d'Avinyó, en restà tan enamorat de la seva bellesa, que des de llavors Laura fou la inspiradora de la seva poesia. Rebut Petrarca a la mansió on ella vivia, amb el consentiment del seu espòs, ja que l'afalagaven els homenatges literaris dirigits a Laura, el poeta tractà de manifestar a la seva enamorada els desitjos culpables que li inspirava la seva bellesa, mes llavors Laura el refusà, acomiadant-lo de casa seva, sense deixar, però, de continuar sentint pel poeta un amor que de cap manera volia que fos impur.
Laura morí víctima de la pesta i fou sepultada a l'església dels frares menors franciscans d'Avinyó. Al Jardí de Luxemburg a París, hi ha una estàtua de Laura, d'Ottin. En assabentar-se Petrarca de la seva mort, escriví una breu oració fúnebre al manuscrit de Virgili, i es pot afirmar que tot el Canzionere del poeta està dedicat a Laura de Noves.

## Referències

* ↑ «Francesco Petrarch - Father of Humanism» (en anglès). Peter Sadlon. [Consulta: 29 gener 2024].
* 1 2 «Laura | enciclopedia.cat». [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ Maynègre, Marc. «Laure de Noves - Personnage célèbre de provence | Avignon et Provence». [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ «Laura». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). 'Volum 29, pàg. 1099. ISBN 84 239-4529-4.
# David Tilman

David Tilman (Illinois, 1949), ecòleg nord-americà, és titular de la Càtedra Presidencial McKnight en Ecologia i professor a la Universitat de Minnesota i a la Universitat de Santa Barbara, a Califòrnia. És membre de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units i ha treballat, entre d'altres, amb el professor d'Economia Aplicada Stephen Polasky per calcular els costos totals de diferents biofuels. Des de l'any 1992, dirigeix l'Àrea d'Història Natural del Cedar Creek Ecosystem Science Reserve. L'any 2000, Tilman va ser designat per Essential Science Indicators com el científic ambiental més citat. Tilman ha estat premiat en nombroses ocasions a nivell internacional per la seva tasca científica, l'any 2014 la Generalitat de Catalunya li atorgà el Premi Ramon Margalef d'Ecologia.
Pioner en l'estudi de la competència de les espècies pels recursos existents, ha demostrat que la biodiversitat és essencial per a l'estabilitat i la productivitat dels ecosistemes, i ha refermat el valor de la protecció d'espècies en perill d'extinció. S'ha dedicat també a qüestions de sostenibilitat de l'ús dels recursos, en particular la producció de biocombustibles i el seu impacte en l'agricultura.

## "Competition and biodiversity in spatially structured habitats"

Traduït al català seria: "La competència i la biodiversitat en hàbitats espacialment estructurats", és un altre article de Tilman que ha rebut un citació substancial en Ecology, el 1994. L'article abasta la idea que un gran nombre d'espècies poden coexistir en un hàbitat petit fins i tot quan cal el mateix nutrient limitant (tal com el nitrogen), sempre que hi hagi un equilibri entre les espècies. Bàsicament això significa que poden coexistir perquè les espècies que són bons competidors no són tan bons en la colonització o en la reproducció. En un article relacionat, Tilman utilitza aquest model per demostrar el fenomen del "deute d'extinció", que es refereix al retard de temps entre la destrucció de l'hàbitat i l'extinció d'espècies.

## Referències

* ↑ «Biography of David Tilman». PNAS, Proceedings of the National Academy of Sciences. [Consulta: 2 desembre 2014].
* 1 2 «Regents Professor G. David Tilman». University of Minnesota. [Consulta: 2 desembre 2014].
* ↑ «L'ecòleg nord-americà David Tilman guanya la X edició del Premi Ramon Margalef d'Ecologia». Premi Ramon Margalef. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2014].
* ↑ «L'ecòleg nord-americà David Tilman rep aquest dimarts el Premi Margalef d'Ecologia». Aldia.cat. [Consulta: 2 desembre 2014].
* ↑ «David Tilman». NGEN Partners. [Consulta: 2 desembre 2014].
* ↑ «An Interview with Dr. David Tilman», 1991.
* ↑ Tilman, David «Competition and Biodiversity in Spatially Structured Habitats». Ecology, 75, 1994, pàg. 2-16. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 4 desembre 2014].
* ↑ Tilman, D.; May, R. M.; Lehman, C. L.; Nowak, M. A. «Habitat destruction and the extinction debt». Nature, 371, 6492, 1994, pàg. 65. Bibcode: 1994Natur.371...65T. DOI: 10.1038/371065a0.

## Enllaços externs

* «Cedar Creek Ecosystem Science Reserve». Arxivat de l'original el 3 de desembre 2014. [Consulta: 2 desembre 2014].
# Sea Horses

Sea Horses és una pel·lícula muda dirigida per Allan Dwan i protagonitzada per Florence Vidor, Jack Holt i George Bancroft. Basada en la novel·la homònima de Francis Brett Young es va estrenar el 8 de març de 1926. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Helen Salvia salpa amb la seva filla de 4 anys cap a Panda, un port aïllat de l'Àfrica oriental, on espera reunir-se amb Lorenzo, el marit italià que la va abandonar un any després de casar-se. Al vaixell, Cochran, el forçut primer oficial, i Harvey, el jove tercer oficial, competeixen obertament per obtenir el seu favor, mentre que el capità Glanville es manté al marge. Un cops arribats a Panda, Helen descobreix que el seu marit s'ha convertit en un borratxo. Tot i els esforços d’ella per reconciliar-se és rebutjada per lo que decideix tornar al vaixell. El capitpa Glanville es veu obligat a pagar perquè Salvia pugui marxar però tement les implicacions, Helen torna a terra amb la seva filla. Allà fuig dels intents de Lorenzo d'atacar-la que reté la filla. Glanville la troba just amb l’arribada d’un tifó amb tota la seva fúria. Aconsegueix recuperar la nena però el capità és ferit. Cochran, cobrint la seva retirada, mata Lorenzo. Cochran ho paga amb la vida però Helen és lliure de tornar a Anglaterra amb Glanville.

## Repartiment

* Jack Holt (George Glanville)
* Florence Vidor (Helen Salvia)
* William Powell (Lorenzo Salvia)
* George Bancroft (Cochran)
* Mack Swain (Bimbo-Bomba)
* Frank Campeau (Senor Cordoza)
* Allan Simpson (Harvey)
* George Nichols (Marx)
* Mary Dow (Cina Salvia)
* Dick La Reno (Henry)
* Frank Austin (Cheadle)
* Hannah Washington (nen)

## Referències

* ↑ «Sea Horses». Eshibitors Herald, 19-12-1925, pàg. 91.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 514. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ «Sea Horses» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 3 maig 2023].
* ↑ «Sea Horses» (en anglès). American Silent Feature Film Survival Database, 1926. [Consulta: 3 maig 2023].

## Enllaços externs

* Sea Horses al catàleg de l'American Film Institute
# Mesó exòtic

Els mesons que no pertanyen al model de quarks inclouen:
* mesons exòtics, els quals tenen nombres quàntics que no són possibles per als mesons en el model de quarks,
* boles de gluons, les quals no tenen quarks de valència,
* tetraquarks, els quals tenen un parell de quark-antiquark de valència,
* mesons híbrids, els quals contenen un parell quark-antiquark de valència i un o més gluons.
Tots aquestes partícules poden ser classificades com a mesons perquè són hadrons i no tenen nombre bariònic. D'aquestes, les boles de gluons han de ser singlets de sabor. Això equival a tenir un isoespín de zero, raresa, quarks c, quarks b, i quarks t. Com tots els estats de les partícules, estan especificats pels nombres quàntics, els quals etiqueten representacions de la simetria de Poincaré. Per exemple, J$^{PC}$ (en què J és el moment angular, P és la paritat intrínseca, i C és la paritat de la conjugació de càrrega i per la massa. També especifica l'isoespín del mesó.
Normalment, cada mesó del model de quarks es presenta en un nonet de sabor SU(3). Una bola de gluons es mostra com una partícula extra que no forma part del nonet. Malgrat aquest aparent i simple recompte, l'assignació de qualsevol estat donat com una bola de gluons, com un tetraquark o com un híbrid, resta com un intent.
# Lecitocèrids

Els lecitocèrids (Lecithoceridae) són una família de de lepidòpters ditrisis de la superfamília dels gelequioïdeus (Gelechioidea). Inclou petites arnes repartides per tot el món, per bé que la gran majoria es troba a l'ecozona indomalaia i la part del sud de la paleàrtica.

## Sistemàtica

Els Lecithoceridae comprenen uns 100 gèneres i unes 1.200 espècies. La família és dividida a aquestes subfamílies:
* Subfamília Lecithocerinae Le Marchand, 1947
* Subfamília Torodorinae Gozmány a Amsel et al., 1978
* Subfamília Ceuthomadarinae Gozmány, 1978
ParK (2015)proposa recentment una altra subfamília Crocanthinae, principalment basada amb Crocanthes Meyrick. La subfamília nova inclou Crocanthes Meyrick, Aprosesta Turner (què és ressuscitat com a gènere vàlid), Lamprista Park, Pacificulla Park, Hannara Park, i Gonaepa Walker.

#### Sense assignar a cap subfamília

* Grup Crocanthes
** Crocanthes Meyrick, 1886
** Cophomantella T. B. Fletcher, 1940
** Hannara Park in Park & Lee, 2013
** Pacificulla Park in Park & Lee, 2013
** Lamprista Park & Lee, 2013
* Grup Martyringa
** Martyringa Busck, 1902
* Altres gèneres:
** Aproparia Gozmány, 1972
** Asmenistis Meyrick, 1925
** Cynicocrates Meyrick, 1935
** Cynicostola Meyrick, 1925
** Enthetica Meyrick, 1916
** Epimactis Meyrick, 1907
** Galoxestis Wu, 1994
** Heteroderces Meyrick, 1929
** Hypochasmia Meyrick, 1929
** Hyptiastis Meyrick, 1911
** Isotypa Janse, 1954
** Longipenis Wu, 1994
** Malachoherca Wu, 1994
** Merocrates Meyrick, 1931
** Mexytocerus Viette, 1989
** Monerista Meyrick, 1925
** Olbothrepta Meyrick, 1925
** Opacoptera Gozmány in Amsel et al., 1978
** Phanoschista Meyrick, 1925
** Phatnotis Meyrick, 1913
** Philarachnis Meyrick, 1925
** Placanthes Meyrick, 1923
** Plagiocrossa Janse, 1954
** Pompographa Gozmány, 1971
** Proesochtha Wu, 1994
** Ptilothyris Walsingham, 1897
** Rhyparomatrix Gozmány, 1972
** Scaeostrepta Meyrick, 1931
** Scythostola Meyrick, 1925
** Sisyrodonta Meyrick, 1922
** Sphaerolbia Meyrick, 1934
** Stryphnocopa Meyrick, 1920
** Thamnopalpa Gozmány in Amsel et al., 1978
** Urolaguna Wu, 1994

## Referències

* ↑ van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
* ↑ Park, Kyu-Tek «A new subfamily Crocanthinae based on the genus Crocanthes Meyrick and its related genera, with a world catalog of the subfamily (Lepidoptera, Lecithoceridae)». Journal of Asia-Pacific Biodiversity, vol. 8, 4, 30-12-2015, pàg. 251–286. DOI: 10.1016/j.japb.2015.10.010.
# Dispàrides

Els dispàrides (Disparida) són una subclasse d'equinoderms de la classe Crinoidea coneguts només pels seus fòssils. Van viure de l'Ordovicià inferior al Permià superior.

## Taxonomia

La subclasse Disparida inclou 18 famílies:
* Família Acolocrinidae C. E. Brett, 1980 †
* Família Allagecrinidae Carpenter & Etheridge, 1881 †
* Família Anamesocrinidae Goldring, 1923 †
* Família Anomalocrinidae Wachsmuth & Springer, 1886 †
* Família Apodasmocrinidae T. J. Frest, et al. 1979 †
* Família Belemnocrinidae S. A. Miller, 1883 †
* Família Calceocrinidae Meek & Worthen, 1869 †
* Família Catillocrinidae Wachsmuth & Springer, 1886 †
* Família Haplocrinitidae Bassler, 1938 †
* Família Heterocrinidae Zittel, 1879 †
* Família Holynocrinidae Bouška, 1948 †
* Família Homocrinidae Kirk, 1914 †
* Família Iocrinidae Moore & Laudon, 1943 †
* Família Myelodactylidae Miller, 1883 †
* Família Pisocrinidae Angelin, 1878 †
* Família Pygmaeocrinidae Strimple, 1963 †
* Família Ramacrinidae Prokop, 1977 †
* Família Zophocrinidae Miller, 1892 †

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia Catalana - Dispàrides (Disparida)». [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «PBDB - Disparida». [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «BioLib: Biological library - Disparida». [Consulta: 14 novembre 2020].
# Midnight Club (desambiguació)

«Midnight Club» té aquests significats:
* Midnight Club, sèrie de videojocs de carreres
** Midnight Club: Los Angeles, quart videojoc de la saga Midnight Club
* Midnight Club (pel·lícula), pel·lícula de 1933 dirigida per Alexander Hall
# Disraeli (pel·lícula de 1921)

Disraeli és una pel·lícula muda dirigida per Henry Kolker i protagonitzada per George Arliss, que ja havia fet el mateix paper al teatre el 1911 i que repetiria en el remake de la pel·lícula el 1929. Basada en la peça teatral homònima de Louis Napoleon Parker, es va estrenar el 28 d’agost de 1921.

## Argument

Disraeli és un jueu de classe mitjana que arriba a ser el primer ministre britànic sota el regnat de la reina Victòria. Això li suposa l'enemistat de molts nobles i snobs racistes. Endevina que Rússia està teixint un entramat diplomàtic per aconseguir conprar el canal de Suez i maniobra per a que sigui el Regne Unit qui ho faci, conscient que en depèn la força de l’imperi. En una recepció feta pel duc de Glastonbury, Disraeli intenta aconseguir el suport de Sir Michael Probert, però aquest, influenciat per Lady Travers que està pagada per l'ambaixador rus, es nega a avançar fons per comprar el canal. Charles es converteix en el secretari de Disraeli, i Meyers, un banquer, negocia un préstec a Sud-amèrica per cobrir la transacció. Aconsegueix els diners però els sabotejadors enfonsen l'enviament d'or. La fallida de Meyers obliga Disraeli a buscar un nou crèdit i Sir Michael acaba avançant el crèdit, evitant el tancament del Banc d'Anglaterra. La reina fa una recepció en la qual Charles és condecorat i es ret homenatge a Disraeli i Lady Beaconsfield, la seva dona. Al final, a la cort, tots aquells als que s'havia enfrontat reclamen l'honor d'haver-lo ajudat.

## Repartiment

* George Arliss (Benjamin Disraeli)
* Florence Arliss (Lady Beaconsfield)
* Margaret Dale (Mrs. Noel Travers)
* Louise Huff (Clarissa)
* Reginald Denny (Charles, vescomte Deeford)
* E. J. Ratcliffe (Sir Michael Probert)
* Frank Losee (Hugh Meyers)
* Henry Carvill (duc de Glastonbury)
* Grace Griswold (duquessa de Glastonbury)
* Noel Tearle (Foljambe)
* Fred Nicholls (majordom)
* Betty Blythe

## Producció

George Arliss va estrenar amb gran èxit el 1911 la primera versió de l’obra de Louis Napoleon Parker. El 1916 es va fer una versió britànica de l'obra amb el permís de l'autor cosa que feu enfadar Arliss, que encara representava l'obra a Broadway. Més tard Arliss va comprar tots els drets per a fer-ne una pel·lícula resultant-ne aquesta versió del 1921 i la posterior del 1929 per la que Arliss guanyaria un Oscar al millor actor.

## Referències

* ↑ Telotte, Leigh Ehlers. Victoria, Queen of the Screen: From Silent Cinema to New Media (en anglès). McFarland, 2020-06-26, p. 163. ISBN 978-1-4766-3878-2.
* ↑ Erens, Patricia. The Jew in American Cinema (en anglès). Indiana University Press, 1984, p. 101. ISBN 978-0-253-20493-6.
* ↑ «Disraeli» (en anglès). American Silent Feature Film Survival Database, 1921. [Consulta: 14 febrer 2022].
* 1 2 Fells, Robert M. George Arliss: The Man who Played God (en anglès). Scarecrow Press, 2004, p. 32-34. ISBN 978-0-8108-5160-3.

## Enllaços externs

* “Disraeli” al catàleg de l'American Film Institute
# Lliga Frisona

Unió Cristiano Històrica Frisona (neerlandès Bond van Kiesvereenigingen op Christelijk-Historischen grondslag in de provincie Friesland, frisó Bûn fan Kiesferienings op Kristlik-Histoaryske Grûnslach yn de provinsje Fryslân), més coneguda com a Lliga Frisona (Fryske Bûn o Friesche Bond) fou un partit polític neerlandès creat el 24 de març de 1898 pel ministre reformat Hoedemaker, influït per Abraham Kuyper, fundador del Partit Antirevolucionari, partidaris també de treballar plegats catòlics i protestants, estendre el sufragi i rebutjar la teocràcia a favor de l'esfera de sobirania. També eren partidaris de la disciplina de partit i rebutjaren l'escissió de les Esglésies Reformades als Països Baixos de l'Església Reformada Neerlandesa.
Tot i que era molt centrat a Frísia, també tenia militants a Holanda Meridional. Va obtenir representació a les eleccions legislatives neerlandeses de 1901 i de 1905. El 1908 va decidir unir-se al Partit Cristià Històric per a fundar la Unió Cristiana Històrica.
# Desarmament, desmobilització i reintegració

El Desarmament, desmobilització i reintegració (DDR) és un procés de tres fases emprat per a acabar amb un conflicte armat, establir la pau i encaminar al desenvolupament. Aquest procediment formal se segueix després d'un acord de pau. Consisteix a: recol·lectar les armes tant xicotetes com pesades (llevar mines terrestres pot ser part del procés), desmantellar les estructures militars de les organitzacions combatents i iniciar el canvi a la vida civil i permetre l'adaptació social i econòmica dels excombatents i les seues famílies a la vida civil productiva.

## Dificultats

Una dificultat és la de crear confiança entre els diferents grups armats. Si no s'ha arribat a cap acord de pau però els grups armats volen iniciar el procés de DDR, allò que portà a la violència en primer lloc ha de ser tractat. DDR no pot ser aproximat com un exercici purament tecnocràtic, i no tractar les queixes de cada grup pot influir negativament de manera seriosa o minar el procés de pau.
En aquests procediments és un error no considerar als nen soldat si aquests han tingut part en el conflicte. Cal no es demane entregar una arma perquè siguen desmovilitzats perquè hi ha nens d'ús militar que no eren combatents, sinó persones amb funcions de suport que no portaven armes.

## Pràctiques comunes

Per al desarmament, es pot reunir i acantonar als combatents. Requereix persones formades en la manipulació d'armes perquè les emmagatzemen de manera segura i per a una destinació final, que sol ser la destrucció. Llevar mines terrestres pot formar part d'aquest primer procés.
La desmobilització sol implicar l'empadronament dels excombatents i donar-los una assistència per a les seues necessitats bàsiques immediates, donar-los permís i traslladar-los a les seues comunitats d'origen.
La reintegració sol fer-se entregant un paquet d'indemnització en diners o espècie, capacitació i fer projectes per a generar treball i ingressos. Pot requerir-se donar assistència a refugiats i desplaçats interns que tornen a les seues llars, el desenvolupament de l'economia comunal i nacional, la rehabilitació de les infraestructures, la reforma de les institucions i l'establiment de comissions de la veritat i la reconciliació.

## Referències

* ↑ García Sotelo, 2006, p. 69.
* 1 2 3 García Sotelo, 2006, p. 70.
* ↑ TERMCAT. «desarmament, desmobilització i reintegració». Cercaterm. [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ Berdal, Mats R. «Introduction». The Adelphi Papers, 36, 303, 8-1996, pàg. 5–8. DOI: 10.1080/05679329608449368.

## Bibliografia

* García Sotelo, Gilda M. Razones y sinrazones sobre las niñas soldados. 1e ed. Madrid: Sepha, 2006. ISBN 84-934837-4-5.
# Montornès

«Montornès» té aquests significats:
* Montornès (Conca de Barberà), partida de terra a cavall dels termes municipals de Barberà de la Conca i Montblanc
* Montornès de Segarra, municipi de la Segarra
* Montornès del Vallès, municipi del Vallès Oriental
* La Pobla de Montornès, municipi del Tarragonès
* Castell de Montornès, diversos indrets
# My Sister Eileen

«My Sister Eileen» té aquests significats:
# Don Winslow

Don Winslow (Nova York, 31 d'octubre de 1953) és un escriptor estatunidenc de novel·les de misteri i suspens. Va estudiar periodisme i història africana a la Universitat de Nebraska. A Sud-àfrica va treballar com a periodista i investigador a la Universitat de Ciutat del Cap i des de fa anys resideix a Julian, Califòrnia. Ha treballat de comediant, de detectiu privat, de guia d'un safari i de guionista de cinema i televisió. És autor de nombroses novel·les, traduïdes a desenes de llengües, algunes de les quals han estat portades al cinema.

## Obres
### Novel·les
#### Sèrie Neal Carey

* 1991: A Cool Breeze on the Underground
* 1992: The Trail to Buddha's Mirror
* 1993: Way Down on the High Lonely
* 1994: A Long Walk Up the Water Slide
* 1996: While Drowning in the Desert

#### Sèrie The Cartel

* 2005: The Power of the Dog
* 2015: The Cartel, Premi RBA de Novel·la Policíaca
* 2019: The Border

#### Sèrie Boone Daniels

* 2008: The Dawn Patrol
* 2009: The Gentlemen's Hour

#### Sèrie Savages

* 2010: Savages
* 2012: The Kings of Cool

#### Sèrie Frank Decker

* 2014: Missing. New York
* 2016: Missing. Germany

#### Novel·les independents

* 1996: Isle of Joy
* 1997: The Death and Life of Bobby Z
* 1999: California Fire and Life
* 2006: The Winter of Frankie Machine
* 2011: Satori
* 2014: Vengeance
* 2017: The Force

### Guions

* 2004: Alexander Hamilton: In Worlds Unknown

### No ficció

* 2004: Looking for a Hero

## Referències

* ↑ Sandoval, Pablo Ximénez de «Don Winslow: “El problema de las drogas es de EE UU y Europa. México lo paga en sangre”» (en castellà). El País [Madrid], 09-03-2019. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Don Winslow | enciclopèdia.cat». [Consulta: 29 juny 2020].
* ↑ «Don Winslow», 06-02-2016. [Consulta: 29 juny 2020].
* ↑ «Don Winslow s'endú el premi RBA de novel·la negra per 'El Cártel'». Ara, 03-09-2015 [Consulta: 29 juny 2020].