OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lucrècia Làscaris de Ventimiglia

Lucrècia Làscara de Ventimiglia o en italià Lucrezia Lascaris di Ventimiglia (Ventimiglia 1265 - Barcelona 1314) és una noble parent amb la família reial de Nicea. Eix de la nissaga dels Làscaris di Ventimiglia, la branca principal dels comtes de Ventimiglia. Es va casar amb Arnau Roger I de Pallars Sobirà.
És filla del comte Guillem Pere de Ventimiglia i de la princesa Eudòxia Lascarina, princesa romana d'Orient i, per tant, neta de l'emperador de Nicea, Teodor II Làscaris.
De ben jove va marxar d'Itàlia amb la seva mare cap a la Corona d'Aragó on fou acollida a la cort de Jaume I. Es va casar el 1281 amb el comte Arnau Roger I i es va instal·lar al Pirineu al Comtat de Pallars Sobirà. Va tenir tres fills: Sibil·la I, comtessa de Pallars Sobirà, Beatriu i Violant.
Es va quedar viuda el 1288. Aleshores va haver de lluitar contra els comtes de Comenge que volien apropiar-se del comtat. Finalment va reeixir proclamar comtessa de Pallars la seva filla Sibil·la I. La seva filla es casà amb el comte Hug de Mataplana i Lucrècia es va retirar al castell de Mataplana fins al 1304. Aleshores va anar a viure a Barcelona i el 1307 es feu monja al monestir de Jonqueres, de l'orde militar de Santiago, dit de les Ucleses.

## Referències

* 1 2 3 «Lucrècia Làscaris de Ventimiglia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Baucells i Reig, Josep. «La infanta griega Láscara y sus hijas Beatriz y Violante, aragonesas de elección». A: La ciudad de Zaragoza en la Corona de Aragón: comunicaciones : X Congreso de historia de la Corona de Aragón (en castellà). Institución Fernando el Católico, 1984, p. 63–80. ISBN 84-00-05727-9, pàgines= 63-80.
# Marc Licini Cras (desambiguació)

Marc Licini Cras és el nom dels següents personatges:
* Marc Licini Cras Agelast, fill del cònsol Publi Licini Cras
* Marc Licini Cras, net de l'anterior, membre del Primer Triumvirat
* Marc Licini Cras, fill de l'anterior, qüestor el 54 aC
* Marc Licini Cras, fill de l'anterior, cònsol el 30 aC
* Marc Licini Cras Frugi, fill de Marc Pupi Pisó Frugi, adoptat per l'anterior, cònsol el 14 aC
* Marc Licini Cras Frugi, fill de l'anterior, cònsol el 27 dC
* Marc Licini Cras Frugi, fill de l'anterior, cònsol el 64 dC
* Marc Licini Cras Escribonià, germà de l'anterior
* Marc Licini Cras, pretor el 107 aC, fill de Marc Licini Cras Agelast, segons Smith

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 874.
# Pere Cerezo i Hernáez

Pere Cerezo i Hernáez (Mendoza, Argentina, 3 de gener de 1890 - Buenos Aires, 14 de juliol de 1977) fou un polític català. Era perit mercantil i treballà en el sector de la banca. A les eleccions municipals de 1931 fou escollit regidor de l'ajuntament de Girona per Esquerra Republicana de Catalunya (ERC). Per aquest mateix partit fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1932. També fou nomenat membre del Comitè Executiu Central d'ERC.
Fou un destacat defensor de la causa rabassaire i per això fou nomenat president de la Comissió Especial per a la discussió de la Llei de Contractes de Conreu de 1934. Després dels fets del sis d'octubre de 1934 fou detingut a Bescanó. Durant la guerra civil espanyola es mantingué lleial a la república i fou alcalde de Girona de 1937 a 1939.
En acabar la guerra civil es va exiliar a França, d'on marxà el 1942 a Buenos Aires (Argentina). Allí treballà en el sector de les assegurances i fou president del Casal de Catalunya de Buenos Aires de 1956 a 1958. Des del seu càrrec impulsà l'edició el 1956 del Llibre blanc de Catalunya, on es recullen estudis d'intel·lectuals catalans exiliats com Pau Casals, Pere Bosch i Gimpera, Josep Carner i Josep Trueta en què es denuncia la situació de Catalunya sota la dictadura franquista i l'afusellament del president Lluís Companys. El 1961 va formar part de la comissió organitzadora dels Jocs Florals de la Llengua Catalana.

## Referències

* ↑ «Pere Cerezo i Hernàez». Fundació Josep Irla.
* ↑ ABC, 14 d'octubre de 1934
* ↑ Libro Blanco de Cataluña
* ↑ Libro Blanco de Cataluña
Càrrecs públics :
| Precedit per: Llorenç Busquets i Ventura | Alcalde de Girona 1937 - 1939 | Succeït per: Joan Ballesta i Molinas |
# Butlerita

La butlerita és un mineral de la classe dels sulfats. Va ser anomenada per Carl Lausen l'any 1928 en honor de Gurdon Montague "Monty" Butler, geòleg de mines i professor a la Universitat d'Arizona. És un dimorf de la parabutlerita.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la butlerita pertany a «07.DC: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; cadenes d'octaedres que comparteixen costats» juntament amb els següents minerals: aluminita, meta-aluminita, parabutlerita, fibroferrita, xitieshanita, botriògen, zincobotriògen, chaidamuita i guildita.

## Característiques

La butlerita és un sulfat de fórmula química Fe$^{3+}$(SO₄)(OH)·2H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.

## Formació i jaciments

A la seva localitat tipus es va formar per oxidació de la pirita en un foc de mina en reacció amb els component per a intentar apagar-lo: aigua, vapor i CO₂. En la mateixa localitat va ser trobat associat amb copiapita. A més a més de la localitat tipus s'ha descrit a l'Argentina, Xile, la Xina, Cuba, Alemanya, Hongria, l'Iran, el Marroc, Polònia, Rússia i els EUA.

## Referències

* ↑ «Butlerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Abd-al-Majid (nom)

Abd-al-Majid és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد المجيد, ʿAbd al-Majīd) que literalment significa ‘Servidor del Gloriós’, ‘Servidor de l'Admirable’, essent «el Gloriós» o «l'Admirable» un dels epítets de Déu. Si bé Abd-al-Majid és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Abdul Magid, ‘Abdul Magied... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen molts musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: turc: Abdülmecit.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «مجد». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. "مجد". ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. "مجد" (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Muntanyes de Bayan Har

Les muntanyes de Bayan Har, abans conegudes com a Bayen-káras o Bayan-Kara-Ula, són una serralada de la província de Qinghai, al nord-oest de la Xina. El nom vol dir "ric i negre" en mongol. Es pot considerar com una de les branques de les muntanyes Kunlun. Separa les zones de drenatge tant del Riu Groc com del Iang-Tsé. La font del riu Groc és la conca de Yueguzonglie (Llacs Gyaring - Ngoring) que es troba a la part nord de la serralada.

## En la cultura popular

La serralada Bayan Har s'esmenta al primer episodi de l'anime Ranma ½ (1989), basat en la sèrie de manga de Rumiko Takahashi, quan Ranma i el seu pare fan un viatge per la Xina per perfeccionar el seu entrenament d'arts marcials. A la història, tots dos són maleïts per les fonts màgiques (fictícies) de Jusenkyo, que configuren el gag principal de la sèrie.

## Referències

* ↑ "The source of the Yellow River" Arxivat November 20, 2008, a Wayback Machine.. Yellow River Conservancy Commission.
# Abd-ar-Rahim (nom)

Abd-ar-Rahim és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد الرحيم, ʿAbd ar-Raḥīm) que literalment significa ‘Servidor del Misericordiós’, essent «el Misericordiós» un dels epítets de Déu. Si bé Abd-ar-Rahim és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Abdul Rahim, ‘Abdul Rahiem, Abdur Rahim, `Abd ar-Rahiem, Abdur-Rahim, Abdurrahim... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen molts musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: en bosnià, Abdurahim.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «رحم». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «رحم» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Festival Internacional de Documentals Ecològics de Bozcaada

El Festival Internacional de Documental Ecològic de Bozcaada o Bozcaada Uluslararası Ekolojik Belgesel Festivali (turc), (BIFED per les seves sigles en anglès) és un festival de cinema de pel·lícules i documentals ecològics. Es fa des del 2014 a l'illa de Bozcaada, Çanakkale, Turquia. És organitzat per l'Ajuntament de Bozcaada i l'Associació d'Empreses de Turisme de Bozcaada.
El primer festival es va realitzar entre el 30 d'octubre i el 2 de novembre de 2014, amb 20 pel·lícules participants en el concurs, de 20 països. La guanyadora va ser “Bir Avuç Cesur İnsan” (Un grapat de valents) de la directora turca Rüya Arzu Köksal. El 2015, el festival va a realitzar entre el 22 i el 25 d'octubre, amb la participació de 16 pel·lícules de 13 països. La guanyadora del "Gran Premi Fethi Kayaalp" va ser la pel·lícula xilena "Sonreír".

## Vegeu també

* Cinema turc

## Referències

* ↑ http://www.milliyet.com.tr/bozcaada-ekolojik-belgesel-film-editoruntavsiyesi-1909182/
* ↑ http://t24.com.tr/haber/bozcaadada-ilk-kez-ekolojik-belgesel-film-festivali-gerceklestirilecek,274064
* ↑ http://bozcaada.bel.tr/etkinlikler2/bifed/
* ↑ http://www.bozcaadahaber.net/gundem/bozcaada/294/ Arxivat 2015-11-23 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.cumhuriyet.com.tr/haber/cevre/394493/BIFED_Bozcaada_Uluslararasi_Ekolojik_Belgesel_Festivali_odulleri_sahiplerini_buldu.html
* ↑ http://www.bifed.org/
* ↑ http://www.radikal.com.tr/kultur/bozcaadanin-buyuk-odulu-sili-filmine-1459563/

## Enllaços externs

* BIFED
# Abstraction-Création

Abstraction-Création (en francès, equivalent en català a Abstracció-Creació), va ser una associació d'artistes abstractes que es va formar a París en 1931 per contrarestar la influència del poderós grup surrealista liderat per André Breton. Va ser un de tants grups artístics que es van formar d'artistes abstractes en la dècada de 1930, com Cercle et carré (cercle i quadrat).
Els fundadors van ser Auguste Herbin, Jean Hélion i Georges Vantongerloo els qui van formar el grup per fomentar l'art abstracte després que la tendència es tornés cap a la representació en els anys 1920. Van assumir els plantejaments teòrics del concretisme de Theo van Doesburg. Va arribar a tenir més de 400 associats de les més diverses nacionalitats i tendències dins de l'art abstracte: Naum Gabo, Antoine Pevsner. Piet Mondrian, Vasili Kandinsky, El Lissitzky, Luigi Veronesi i Frank Kupka.
Des de 1932 fins a 1936 van publicar Abstraction-création: Art non-figuratif, i van celebrar exposicions d'art per tot Europa. Era un grup no prescriptiu d'artistes, els ideals i pràctiques dels quals van variar àmpliament d'un a altres. Entre les persones involucrades amb aquest grup i la seva publicació, cal esmentar a Piet Mondrian, Jean Arp, Luigi Veronesi, Marlow Moss, Barbara Hepworth, Ben Nicholson, Kurt Schwitters, Wassily Kandinsky, Tarō Okamoto, Paule Vezelay, Bart van der Leck, León Tutundjian o John Wardell Power.
El periòdic va ser reeditat per Arno Press, Nova York, el 1968.

## Referències

* West, Shearer. The Bullfinch Guide to Art. Bloomsbury Publishing Plc, 1996. ISBN 0-8212-2137-X. The Bullfinch Guide to Art. Reino Unido: Bloomsbury Publishing Plc. ISBN 0-8212-2137-X.
* Carrassat, P.F.R. y Marcadé, I.. Movimientos de la pintura. España: Spes Editorial, S.L., 2004. ISBN 84-8332-596-9. Movimientos de la pintura. España: Spes Editorial, S.L. ISBN 84-8332-596-9.
* Concretismo a arteuniversal.com, que esmenta a aquest grup dins de l'art concret
# Magí Ramentol i Cadevall

Magí Ramentol i Cadevall (Teià, 1898 - 1968) va ser un músic i sacerdot català exclaustrat, molt vinculat a Rubí, on té dedicat un carrer.

## Biografia

Va néixer a Teià (el Maresme) i va ingressar al seminari de Barcelona, d'on en dirigia la coral. Quan va ser ordenat, el destinaren a la parròquia de Sant Pere de Rubí, on el rector era Josep Guardiet i Pujol ajudat pel vicari Antoni Malats. Va fundar el museu de Rubí el 1923, i amb la fundació de l'Esbart Dansaire de Rubí en 1923 per Josep Guardiet, amb Leandre Peracaula com a director musical, tocava el piano als assaigs i l'any 1924, quan va dirigir els Pastorets per primer cop a Rubí, i 1927 dirigia la Schola cantorum de l'església del Sant Esperit de Terrassa. Posteriorment, mossèn Guardiet el va encarregar d'assumir la direcció musical de la parròquia de Sant Pere. A Rubí va dirigir l'Schola cantorum, amb concerts a l'església i al Casal Popular. A més, fou professor de música a les Escoles Ribas.
Durant la dècada de 1930 es va absentar de la població, on tornà acabada la guerra civil espanyola. Fou aleshores quan dirigí els cors masculins de La Lira Rubinense, la coral de Sant Pere de Rubí i la Unión Rubinense. Els temes cantats eren bàsicament de tipus religiós. La seva major contribució a la cultura local fou la creació de l'Orpheus Femina el 1951, sorgit de l'Agrupació Coral de la Secció Femenina de FET i de les JONS, i la de l'Orfeó de Rubí, el 1957, que tingué una vida efímera.

## Referències

* 1 2 3 Rufé, M. «Recordança del mestre Magí Ramentol i Cadevall». Rubricata, 07-05-1993, pàg. 4 [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Se corta al tráfico la calle Magí Ramentol» (en castellà). Ajuntament de Rubí, 25-01-2007. [Consulta: 20 novembre 2023].
* ↑ «Com va néixer el Museu de Rubí?». Tot Rubí, 07-12-2016. [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ «Danses de l'Esbart Dansaire de Rubí». mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ Freixas Vivó, Josep. «Magí Ramentol i Cadevall : 1898-1968». A: Musiquer terrassenc. 224 fitxes biogràfiques. Terrassa: Fundació Torre del Palau, 2011, p. 112-113. ISBN 9788493910518.
* ↑ Vilalta, Jordi. «Una representació dels 'Pastorets'». Tot Rubí, 19-12-2017. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Cerimònia de l'Ordenació sacerdotal». Endavant, 256, 18-09-1927, pàg. 1 [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Magí Raméntol i Cadevall». Butlletí del Grup de Col·laboradors del Museu de Rubí [Rubí], XVIII, 43, Nadal 1999, pàg. 51.

## Bibliografia

* «Magí Raméntol i Cadevall». Butlletí del Grup de Col·laboradors del Museu de Rubí [Rubí], XVIII, 43, Nadal 1999, pàg. 51.
# Malc de Filadelfia

Malc de Filadelfia o Malc el Sofista (en llatí Malchus, en grec Μάλχος, o Μάλχος σοφιστής) fou un escriptor romà d'Orient que va servir de referència per l'obra Ἐκλογαλ περὶ πρέσβεων,, Excerpta de Legationibus, compilada per ordre de Constantí VII Porfirogènit.
Segons l'enciclopèdia Suides i Eudòxia Macrembolitissa, Malc hauria nascut a Constantinoble, però Foci el fa natural de Filadelfia, però probablement de la Filadelfia del país ammonita (Rabbath-Ammon) a l'est del riu Jordà, moderna Amman. Segurament va estudiar a Constantinoble, on va exercir la seva professió de retòric i sofista.
Va escriure una història de l'Imperi Romà d'Orient que segons Suides i Eudòxia comprenia el regnat de Constantí el Gran fins al d'Anastasi. Foci menciona l'obra sota el títol de Βυζανταϊκά, en set llibres, dels que en fa un resum parcial, i només esmenta el període entre el 473, la malaltia de Lleó I el Traci fins a la mort de l'emperador romà d'Occident Juli Nepot el 480, i se suposa que només havia vist una part de l'obra que possiblement es va publicar en diversos llibres. Foci elogia l'estil històric clar i perfecte de l'obra. El llibre s'ha perdut, excepte el resum de Foci i el que en recull la Collectanea et Excerpta Historico-Politica et Morali de l'emperador Constantí VII.

## Referències

* ↑ 4.Malchus of Philadelphia a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 907-908
# Cantó de Varenas

El cantó de Varenas (occità) o de Varennes-sur-Allier (francès) és un cantó al districte de Vichèi (departament de l'Alier, regió d'Alvèrnia-Roine-Alps). Inclou 15 municipis i el cap cantonal és Varennes-sur-Allier, a més d'aquest municipi inclou els de Bilhi, Boucé, Créchy, Langy, Magnet, Montaigu-le-Blin, Montoldre, Rongères, Saint-Félix, Saint-Gérand-le-Puy, Saint-Germain-des-Fossés, Saint-Loup, Sanssat i Seuillet.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-2001 | Gérard Bertucat | RPR |
| 2001- | Élisabeth Albert-Cuisset | Unió Republicana del Borbonès |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 14.247 | 15.645 | 15.353 | 15.052 | 15.202 | 14.641 | 14.505 |
# Marie-Christine Koundja

Marie-Christine Koundja (Iriba, 30 de març de 1957) és una escriptora i diplomàtica txadiana, que ha treballat en diversos departaments, ministeris i ambaixades del seu país.
És la primera autora txadiana publicada i ha escrit dues novel·les: Al-Istifakh, Ou, L'idylle de mes amis (2001) i Kam-Ndjaha, la dévoreuse (2009).

## Biografia

Koundja va néixer el 1957 a la ciutat d'Iriba, a l'est del Txad. Després de l'escola secundària va estudiar dret durant un any a la Universitat de N'Djamena, interrompent els seus estudis per matricular-se a l'escola de secretaria de Yaoundé (Camerun). Va treballar per a diverses agències estatals txadianes al Camerun, inclosa la funció civil, i després va ser nomenada ministra d'Afers Exteriors a l'ambaixada del Txad.
Quan el seu primer llibre, Al-Istifakh, Ou, L'idylle de mes amis, es va publicar a Yaoundé el 2001, Koundja es va convertir en la primera dona publicada en la història del Txad. La novel·la és la història de dos joves que decideixen casar-se malgrat que els seus pares no els han donat el seu consentiment per les seves diferències tribals i religioses. La novel·la acaba positivament, amb la parella que viu feliçment a França, i Koundja utilitza el seu matrimoni per simbolitzar els problemes socials que afecten la societat txadiana des de 1979 i per defensar una cultura del perdó.
Koundja es va convertir en Primera Secretària a l'ambaixada txadiana a Abuja (Nigèria). La seva segona novel·la, Kam-Ndjaha, la dévoreuse, va ser publicada el 2009. El llibre tracta temes de pobresa, infidelitat i amistat.
Koundja és la mare de quatre fills.

## Publicacions

* Koundja, Marie-Christine. Al-Istifakh ou l'idylle de mes amis (en francès). Yaoundé: Editions Clé, 2001.
* Koundja, Marie-Christine. Kam-Ndjaha, la dévoreuse (en francès). París: Éditions Menaibuc, 2009. ISBN 9782353490820.

## Referències

* ↑ Bourdette-Donon, 2003.
* ↑ Zuchora-Walske, 2009, p. 70-71.
* ↑ Taroum, Aline «Christine Koundja: première femme tchadienne écrivain, auteure du roman 'Al Istifakh ou I'Idylle de mes amis'» (en francès). Amina, 417, 1-2005, pàg. 48.
* ↑ «Marie-Christine Koundia signe "Kam-Ndjaha la dévoreuse"» (en anglès). University of Western Australia, 2014.
* ↑ «Marie-Christine KOUNDJA» (en anglès). University of Western Australia.

## Bibliografia

* Bourdette-Donon, Marcel. Anthologie de la littérature et des arts tchadiens (en francès). París: L'Harmattan, 2003. ISBN 9782747540513. OCLC 52429094.
* Zuchora-Walske, Christine. Chad in Pictures (en anglès). Twenty-First Century Books, 2009. ISBN 978-1575059563.
# Nokia N85

El Nokia N85 és un telèfon mòbil Smartphone produït per la companyia finlandesa Nokia. Anunciat a l'agost de 2008, i que va ser llançat al mercat a l'octubre del mateix any. Parteix de la Serie N de Nokia. Funciona sobre Symbian OS v9.3, 3a generació (S60) Service pack 2, i inclou un teclat doble slider. Entre les múltiples funcions del N85 es barregen, d'una banda, les d'un telèfon i per un altre, un ampli catàleg de funcions multimèdia com càmera fotogràfica i gravadora d'alta resolució (5Mp), jocs interactius, formes de comunicació tipus web, correu electrònic, navegador web en pantalla, connectivitat a xarxes Wi-Fi, missatgeria de text, a més d'un receptor de Sistema de posicionament global integrat, per a poder accedir als satèl·lits de posicionament no cal cap maquinari extern.
# Horodnià

Horodnià (en ucraïnès: Городня [ɦorɔˈdnʲɐ]) és una ciutat del raion de Txerníhiv, província de Txerníhiv d'Ucraïna. Té l'estatus de ciutat des del 1957. Horodnià acull l'administració de la hromada urbana d'Horodnià, una de les hromadas d'Ucraïna.
Població: 11.710 (2021).

## Geografia

Horodnià es troba als dos marges del riu Txibriz.

## Història

Per primera vegada, Horodnià va ser esmentada a la literatura històrica a principis del segle XVII. Hi ha diferents idees sobre l'origen del seu nom. L'orgull dels ciutadans són els tres canons regalats per Pere I per l'heroisme del poble d'Horodnià durant la invasió sueca el 1709.
Fins al 18 de juliol de 2020, Horodnià va ser el centre administratiu del Raion d'Horodnià. El raion va ser abolit el juliol del 2020 com a part de la reforma administrativa d'Ucraïna, que va reduir el nombre de raions de l'óblast de Txerníhiv a cinc. L'àrea del Raion Horodnià es va fusionar amb el Raion de Txerníhiv.
Horodnià va ser ocupada per les forces russes durant la guerra russo-ucraïnesa en curs. Es va informar que les forces russes havien abandonat la ciutat l'1 d'abril de 2022.

## Educació

La ciutat té dues escoles secundàries, dos internats, una escola de música i una escola esportiva.

## Persones notables

Moltes persones famoses van néixer, van viure i van estudiar a Horodnià. Entre ells hi ha els poetes Vasil Txumak, Abram Katsnelson, Petró Pinitsia, l'etnògraf Stepan Nis, Micola Volkovitx, metge i professor; i el polític i heroi d'Ucraïna Levko Lukianenko. El polític i primer ministre d'Ucraïna Oleksi Hontxaruk va créixer i va acabar l'escola a Horodnià.

## Referències

* ↑ «Городнянская городская громада» (en russian). Портал об'єднаних громад України.
* ↑ (en ucraïnès) , 18-07-2020 [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
* ↑ «Суспільне Чернігів».