OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sporting Clube de Braga

L'Sporting Clube de Braga també conegut com a Sporting Braga, és un club esportiu portuguès de la ciutat de Braga. Va ser fundat el 1921. Ha jugat 51 vegades a la primera divisió (2007). La seva millor classificació ha estat un quart lloc en set ocasions. Són coneguts com l'Arsenal del Miño des que l'antic entrenador Josef Szabo tornà d'un partit a Highbury als anys 30 i va convèncer el seu antic club de canviar la samarreta verda per una vermella i blanca com la de l'Arsenal FC anglès. El club també canvià el nom del seu equip de joves com Arsenal do Braga.

## Símbols

Uniforme
* Uniforme titular: Samarreta vermella amb mànigues blanques, pantalons blancs i mitges vermelles.
* Uniforme alternatiu: Samarreta blanca, pantalons vermells i mitges blanques.

## Estadi

L'equip juga els seus partits com a local a l'Estádio Municipal de Braga que té una capacitat per a 30.200 espectadors i està situat en una antiga pedrera. Dissenyat per l'arquitecte Eduardo Souto de Moura i construït per l'Eurocopa de Portugal 2004 guanyà un Premi FAD d'arquitectura l'any 2005.

## Entrenadors destacats

* Manuel Cajuda
* Jesualdo Ferreira
* Jorge Costa
* Josef Szabo
* Manuel Machado

## Jugadors destacats

* Vítor Castanheira
* Hugo Leal
* Paulo Santos
* João Vieira Pinto
* João Tomás
* Ricardo Rocha
* Tiago
* Luis Filipe
* Nunes
* Quim
* César Peixoto
* Miguelito
* João Pereira
* Carlos Secretário
* Jordão
* Andrés Madrid
* Roland Linz
* Stéphane Demol
* Elpídio Silva
* Jorginho
* Pablo Contreras
* Miklos Feher
* Eli Ohana
* Ilan Bakhar
* Andrija Delibašić
* Nabil Baha
* Armando Sá
* Nordin Wooter
* Abiodun Agunbiade
* Dominic Foley
* Jorge Brítez
* Alberto Rodriguez
* Hussain Yasser
* Faye Fary
* Hans Eskilsson
* Johnny Rödlund

## Palmarès
### Tornejos nacionals

* Copa de Portugal (3): 1965-66, 2015-16, 2020-21
* Copa de la Lliga de Portugal (3): 2012-13, 2019-20, 2023-24
* Liga de Honra (2): 1946–47, 1963–64
* Taça FPF (1): 1976–77

### Tornejos internacionals

* Copa Intertoto de la UEFA (1): 2008
* Subcampió de la UEFA Europa League (1): 2010-11.

## Referències

* ↑ Viva, Arquitectura. «Premio FAD 2005» (en castellà). [Consulta: 10 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Sporting Clube de Braga - Lloc web oficial
* alineacions del club Arxivat 2007-10-14 a Wayback Machine.
# Athlético New Oil FA

L'Atlético Olympic Football Club és un club de futbol de la ciutat de Bujumbura, Burundi.
Va ser fundat el 1989 com Athlético Bujumbura, el 1995 es fusionà amb Olympique Bujumbura esdevenint Athlético Olympic Football Club.
En acabar la temporada 2018-19 va perdre la categoria, però arribà a un acord amb el recent ascendit Top Junior Kayanza per romandre a primera amb el nom Athlético Academy. L'any 2021 es fusionà amb New Oil FC fomant el Athlético New Oil Football Academy.
| Athlético Olympic | Athlético New Oil |

## Palmarès

* Lliga burundesa de futbol:
** 2004, 2011
* Copa burundesa de futbol:
** 2000

## Referències

* ↑ «Burundi - List of Foundation Dates». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Perfil». weltfussballarchiv.com. Arxivat de l'original el 2018-06-15. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Burundi 2018/19». RSSSF, 2010.
* ↑ «Burundi 2021/22». RSSSF, 2010.
* ↑ «Burundi - List of Champions». RSSSF, 2010.
* ↑ «Burundi - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Abraham Kurland

Abraham Kurland (Odense, 10 de juny de 1912 - Copenhaguen, 14 de març de 1999) va ser un lluitador danès, especialista en lluita grecoromana, que va competir entre les dècades de 1930 i 1940.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes lleuger del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, era un dels principals favorits a guanyar una medalla, però renuncià a participar-hi perquè es disputaven a l'Alemanya Nazi. El 1948, un cop finalitzada la Segona Guerra Mundial, va disputar, sense sort els Jocs de Londres.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat d'Europa de lluita, una d'or, una de plata i una de bronze; i dotze campionats nacionals. Durant la Segona Guerra Mundial va fugir en vaixell a Suècia el 1943 juntament amb d'altres lluitadors danesos. El 1945 va tornar a Dinamarca, on exercí d'entrenador entre 1948 i 1962.

## Referències

* 1 2 3 «Abraham Kurland Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 18 desembre 2018].
* ↑ Norman Berdichevsky «The Golden Calf Idols of the World Cup, The Olympics, and What Happened in Berlin, 1936». Newenglishreview.org [Consulta: 18 octubre 2011]. Arxivat 28 August 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-08-28. [Consulta: 16 desembre 2022].
* ↑ Sidonie Smith. The Olympics at the millennium: power, politics, and the games, 2000 [Consulta: 18 octubre 2011].
# Tragovi

Tragovi (en croat: Rastres) és una pel·lícula croata de 2022 coescrita i dirigida per Dubravka Turić.
Va ser seleccionada com la candidata croata a la millor pel·lícula internacional als Premis Oscar de 2024.

## Argument

Després de la mort del seu pare, la jove científica Ana lluita contra una crisi d'identitat, a l'ésser l'últim membre d'una família antany nombrosa. Els canvis en el seu interior es reflecteixen de sobte en la realitat -solitud, crisi, emigració- i la seva recerca científica sobre els símbols místics i les petjades humanes deixades en la pedra s'entrellacen misteriosament amb la seva vida fins que recupera la confiança en si mateixa, segueix endavant i per fi deixa d'ocultar les seves marques de vitíligo, petjades dels seus traumes.

## Repartiment

* Marija Skaricic com Ana
* Niksa Butijer com Jozo
* Lana Baric com Vera
* Mate Gulin com Pare
* Tvrtko Juric com reporter de TV
* Dragan Micanovic com Andrija
* Tanja Smoje com Danci
* Marina Redzepovic com Lana
* Aleksandra Naumov com Mateja
* Barbara Nola com Doctor

## Referències

* ↑ Dubravka Turić • Directora de Traces: "Elijo una pequeña pieza de la realidad universal que quiero comunicar al público, y todo lo que se ve y oye en la película viene de ahí", cineuropa.org
* ↑ «VIDEO: Film ‘Tragovi’ selected as Croatian Oscar candidate» (en anglès). [Consulta: 9 setembre 2023].
* ↑ Crítica: Traces a cineuropa.org

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# La Noguera (Castellterçol)

La Noguera és una masia al terme de Castellterçol (el Moianès) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El nucli original de la masia és del segle XVI amb afegits dels segles XVII i XVIII. Masia rural amb torre de defensa encarada a migdia. La masia consta de planta baixa i pis i està coberta a dues aigües. A la façana principal es troba un portal d'arc de mig punt adovellat i en l'altre costat de la masia una galeria amb vidrieres, afegida posteriorment. El parament és de picadís i pedres molt irregulars. La torre és de planta quadrada. Té tres nivells d'alçada i està coberta a quatre vessants amb un voladís de maó.

## Referències

* 1 2 «La Noguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Muniba Mazari

Muniba Mazari - منیبہ مزاری (urdú) - (Rahim Yar Khan, Paquistan, 3 de març de 1987) és una pintora, escriptora, model i activista social pakistanesa. És ambaixadora nacional de Paquistan a l'ONU Dones, essent així la primera persona amb cadira de rodes a accedir a aquest càrrec. L'artista, que va aparèixer a la sèrie de la BBC sobre les 100 dones més influents de l'any el 2015, ha rebut el sobrenom de "Dama de ferro de Pakistan".
Muniba Mazari va néixer el 1987 a Rahim Yar Khan, una ciutat important del Panjab paquistanès, al si d'una família d'origen balutxi. Casada forçosament a l'edat de 18 anys amb Khurram Shahzad, un pilot de les forces àeries paquistaneses, la seva vida va canviar de manera dràstica arran d'un accident de cotxe dos anys després del seu casament, el 2007. Arran de les seves ferides molt greus que van malmetre sobretot la seva columna vertebral, es va quedar paraplègica. Aleshores, durant la seva convalescència que durà dos anys, va començar a dedicar-se a la pintura. Es feu famosa mundialment arran d'una conferència TEDx, que va tenir lloc a Islamabad, al novembre del 2014.

## Referències

* ↑ «Muniba Mazari, embajadora nacional de ONU Mujeres». ONU [Consulta: 31 juliol 2019].
# Fascurt

Fascurt és el festival de curtmetratges del Masnou, que se celebra cada any a principis de juliol a la platja d'Ocata. El festival està organitzat per l'associació cultural sense ànim de lucre AKONGA, que pretén fomentar la creativitat en l'àmbit audiovisual, i compta amb el suport de l'Ajuntament del Masnou i de la Generalitat de Catalunya, així com d'altres entitats privades. Durant els tres dies que dura l'esdeveniment, a la platja s'hi projecta una selecció de diversos curts dels quals posteriorment se'n trien els guanyadors. A més, per cloure les sessions es realitzen activitats formatives, cicles especials i actuacions musicals.

## Història

El festival Fascurt va néixer l'any 2003 com una iniciativa presa per un grup d'amics que, amb el temps, ha anat creixent any rere any fins a convertir-se en un dels festivals de referència tant a la zona del Maresme com al panorama audiovisual català.
La primera edició d'aquest esdeveniment va tenir una durada de 4 dies durant els quals es van projectar un total de 74 curtmetratges a concurs. A partir de llavors, el volum de curts i de dies que ha durat el festival ha anat variant al llarg dels anys. L'any 2005, per exemple, Fascurt es va allargar durant 7 dies en els quals es van visualitzar 64 curtmetratges, i l'any següent, el 2008, va tenir lloc l'edició més llarga de totes, que va durar 8 dies.
El 2008 el festival va entrar a formar part de la CI&VI Festivals de Catalunya (Coordinadora de Festivals de Cinema i Vídeo de Catalunya), equiparant-lo d'aquesta manera al nivell d'altres festivals de reconegut prestigi en el territori català. A mesura que ha anat passant el temps, l'associació ha anat augmentant el seu àmbit d'acció i implicant-se en un ventall més ampli de projectes de caràcter molt divers. Actualment, Fascurt forma part de l'associació CFF (Catalunya Film Festivals), que recull diversos festivals i projectes relacionats amb els audiovisuals a nivell català.

## Premis

Els films presentats opten als següents premis:
* Millor curtmetratge de ficció: 1.500 €
* Millor curtmetratge Undercut: 700 €
* Millor curtmetratge d'animació: 800 €
* Premi del públic (al qual hi opten tots els curts seleccionats): 500 €

## Referències

* ↑ «Fascurt - Festival de Curtmetratges» (en castellà). Barcelona és molt més. [Consulta: 5 desembre 2019].
* 1 2 «Fascurt - Catalunya Film Festivals». Catalunya Film Festivals. [Consulta: 5 desembre 2019].
* 1 2 «Festival Fascurt». [Consulta: 5 desembre 2019].
* ↑ «Edició 2003» (en castellà). Web oficial de Fascurt. Arxivat de l'original el 2019-12-05. [Consulta: 5 desembre 2019].
# Maria Palau i Vivas

Maria Palau i Vivas (Campdevànol, 1975) és una periodista, especialista en periodisme cultural.
Llicenciada en periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), a mitjan de la dècada del 1990 s’inicià professionalment en la premsa local, al diari El 9 Nou, primer a l’edició d’Osona i el Ripollès i, més tard, a l’edició del Vallès Occidental. L’any 2003 començà a treballar per a la nova edició nacional d’El Punt, que va acabar esdevenint, el 2011, El Punt Avui. Les seves especialitats son temes d’arts visuals, museus, patrimoni, arquitectura i disseny.
Membre de l'Associació Catalana de Crítics d’Art, ha guanyat els premis GAC i ACCA a la crítica d’art.

## Referències

* 1 2 «Maria Palau | Patrimoni Cultural. Generalitat de Catalunya». [Consulta: 31 març 2024].
* ↑ NacióRipollès. «Els galeristes reconeixen la campdevanolenca Maria Palau». [Consulta: 31 març 2024].
* ↑ «Maria Palau | Barcelona Metròpolis | Ajuntament de Barcelona». [Consulta: 31 març 2024].
# Terence Rattigan

Sir Terence Mervyn Rattigan, CBE (10 de juny del 1911, Londres - 30 de novembre del 1977) fou un dramaturg britànic.
Anglès d'origen irlandès, estudià a Harrow i al Trinity College d'Oxford; les seves obres solen descriure ambients de classe mitjana anglesa. El [1936] va atènyer el seu primer èxit com a comediògraf a Londres amb El francès sense esforç, i a partir d'ençà estrenà habitualment comèdies i drames durant vint temporades seguides. Les seves peces es caracteritzen per posseir un culte i elegant diàleg i una impecable construcció. Destaquen El noi dels Winslow (1947), premi de l'associació de crítics de Nova York, La versió Browning (1949), ambdues portades al cinema per Anthony Asquith; Taules separades (1956), també adaptada al cinema el 1958, i Ross de Browning (1961). Rattigan també treballà com a guionista cinematogràfic (Taules separades, 1958; Goodbye, Mr. Chips, 1969; El Rolls Royce groc, 1964…). El seu teatre complet es publicà el 1954 i el 1971 fou creat cavaller. No es casà; era un homosexual sense relacions estables. Durant un temps fou el dramaturg millor pagat del món i un dels més populars. Va morir de càncer als seixanta-sis anys.

## Obres dramàtiques

* 1934 First Episode
* 1936 French Without Tears
* 1939 After the Dance
* 1940 Follow My Leader
* 1940 Grey Farm
* 1942 Flare Path
* 1943 While the Sun Shines
* 1944 Love in Idleness
* 1946 The Winslow Boy
* 1948 Harlequinade
* 1948 Playbill
* 1949 Adventure Story
* 1950 A Tale of Two Cities
* 1950 Who is Sylvia?
* 1952 The Deep Blue Sea
* 1953 The Sleeping Prince
* 1954 Separate Tables
* 1958 Variation on a Theme
* 1960 Ross
* 1960 Joie de Vivre
* 1963 Man and Boy
* 1970 A Bequest to the Nation
* 1973 In Praise of Love
* 1976 Duologue
* 1977 Cause Célèbre
# Grand Ronde

«Grand Ronde o Grand Ronde» té aquests significats:
* Grand Ronde (CDP), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oregon
* Reserva índia de Grand Ronde o Comunitat Grand Ronde, reserva en nombroses seccions no contigües de terra al sud-oest del comtat de Yamhill i el nord-oest del comtat de Polk, Oregon, Estats Units
* Tribus Confederades de la Comunitat de Grand Ronde d'Oregon, organització formada per 27 tribus d'amerindis a l'actual Oregon Occidental, Washington sud-oest, i Nord de Califòrnia
# Kyösti Luukko

Kyösti Luukko (Seinäjoki, 17 de febrer de 1903 - Seinäjoki, 27 d'octubre de 1970) va ser un lluitador finlandès que combinà la lluita grecoromana i la lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va guanyar la medalla de plata en la categoria del pes mitjà del programa de lluita lliure. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, fou sisè en la mateixa categoria del programa de lluita lliure.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de lluita de 1931 i nou campionats nacionals entre 1928 i 1938.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Kyösti Luukko». [Consulta: 30 octubre 2021].
# María Montes Payá

María Montes Payá (València, 1948) és una artista, professora i escriptora valenciana.
Formada en l'Escola d'Arts i Oficis de València, en la Superior de Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles i en la Universitat Politècnica de València, on es va doctorar el 1995 amb l'estudi Espacio-tiempo y simbología en la obra de Goya. Ha exercit com a professora en la Facultat de Belles Arts de la UPV des del 1990 fins al 2013.

## Biografia

En la dècada de 1970 va integrar-se en l'incipient moviment de cinema independent valencià, com a actriu, realitzadora i directora, amb curtmetratges com D’una matinada (1972).
Va realitzar la primera exposició pictòrica individual el 1975 al Col·legi d’Arquitectes de València i va participar en exposicions col·lectives com “Els altres ‘75 anys de pintura valenciana’” (València, 1976), organitzada pel col·lectiu pintors del País Valencià, o “Art valencià 87. Plàstica valenciana contemporània” (Alcoi, 1987).
S'hi troben obres seues a diversos museus i institucions com el Museu d’Art Contemporani de Villafamés, la col·lecció pictòrica de l'Ajuntament de València, i la Casa de Velázquez de Madrid.
Des del 1971 ha publicat nombrosos articles, poemes i ha concedit entrevistes a diversos mitjans de comunicació. El 1990 va aconseguir el primer premio de poesia en castellà amb l’obra Versos como huellas (1997). Amb posterioritat ha publicat diverses obres en col·laboració i en solitari.

## Poesia

* Versos como huellas. Servei de Publicacions de la UPV, 1998.
* Caligrafía de lunas. Ediciones Contrabando, 2016.
* Los días. Ediciones Contrabando, 2022.

## Referències

* ↑ Montes Paya, Maria. Espacio-tiempo y simbología en la obra de Goya (Tesi) (en castellà). Universitat Politècnica de València, 1995.
* ↑ La Filmoteca abre su ciclo de cine en valenciano con la primera película en esta lengua, 'El fava de Ramonet'. Europa Press, 21 d'abril del 2023. Consulta: 15 d'octubre del 2023
* ↑ Antoni Miró, artista i gestor cultural. Dimensió i impacte d’un compromís, de Raquel Puerta, Universitat d’Alacant, 2021, p. 57 i 131.
* ↑ “L'exposició del MACVAC de les Coves de Vinromà atrau a més de 600 visitants”, El 7Set. Digital de la Plana y el Maestrat, 23 d’octubre de 2018. Consulta: 15 d’octubre del 2023.
* ↑ “El Museo de la Ciudad repara la historia de los premios Senyera, de Pintura y Escultura”. Consulta: 25 de setembre del 2023.
* ↑ L.M.A.: “Pilar Carpio, Francisca Lita y María Montes, tres “Voces de mujer” en el Museo de la ciudad de Móstoles”, Asociación Madrileña de Críticos de Arte. Consulta: 15 d’octubre del 2023.
# Can Viladevall

«Can Viladevall» té aquests significats:
* Can Viladevall (Sant Jordi Desvalls)
* Can Viladevall del carrer Sant Agustí, edifici noucentista a Mataró (Maresme)
* Can Viladevall del carrer Sant Josep, 24-26, obra neoclàssica a Mataró (Maresme)
* Can Viladevall del carrer Sant Josep, 20, casal neoclàssic a Mataró (Maresme)
# Konstantín Tsiolkovski

Konstantín Tsiolkovski (Izhevskoe, 5 de setembre de 1857 $^{(Julià)}$ - Kaluga, 19 de setembre de 1935), nom complet amb patronímic Konstantín Eduàrdovitx Tsiolkovski, rus: Константи́н Эдуа́рдович Циолко́вский, fou un físic rus.

## Biografia

Va néixer a Íjevskoie, a l'actual óblast de Riazan, al sud de Moscou. Es va educar per compte propi a les biblioteques de Moscou i amb els llibres del seu pare, perquè no podia anar a l'escola. Als deu anys, una febre li va provocar una pèrdua d'audició. El problema el va motivar a superar-se i demostrar que podria ser tan bo com les persones sense discapacitat.
Destacat pioner de la cosmonàutica, aprofitant les equacions fonamentals de la dinàmica dels cossos de massa variable que havia establert Ivan Mestxerski el 1897. En la seva obra més important, L'exploració de l'espai còsmic per mitjà dels motors de reacció (1903), va anticipar les teories de la moderna astronàutica i va exposar per primera vegada la possibilitat de viatjar a través de l'espai exterior per mitjà de la propulsió de coets de reacció. Va establir la relació de masses en els coets, i la fórmula fonamental de l'astronàutica, com a conseqüència d'aquesta; va proposar el sistema de coets segmentats, sistema adoptat després universalment. Va publicar més de 500 treballs sobre els viatges espacials i temes relacionats, incloent-hi el primer projecte conegut d'un ascensor espacial.

## Referències

* ↑ Kosmodemyanski, 2000, p. 5.

## Bibliografia

* Kosmodemyanski, A. Konstantin Tsiolkovsky His Life and Work (en anglès). University Press of the Pacific, 2000. ISBN 0-089875-138-1.

## Vegeu també

* Equació de Tsiolkovski

## Enllaços externs

* Dades biogràfics de K.E. Tsiolkovski
# Hugo Brizuela

Hugo Brizuela (8 de febrer de 1969) és un exfutbolista paraguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 1998.

## Referències

* ↑ «Paraguay's World Cup squad 1998». planetworldcup.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Hugo Brizuela a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Career history at bdfa.com.ar
# Väinö Muinonen

Väinö Muinonen (Lappeenranta, 30 de desembre de 1898 - Imatra, 10 de juny de 1978) fou un atleta finlandès, especialista en curses de fons, guanyador de dues medalles al Campionat d'Europa d'atletisme.
El 1936 va prendre als Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on fou cinquè en la marató del programa d'atletisme.
Va disputar el Campionat d'Europa d'atletisme de 1938 i 1946. El 1938 va guanyar la medalla d'or en la marató, tot superant a Squire Yarrow i Henry Palmé, segon i tercer respectivament; mentre el 1946 guanyà la medalla de plata, rere Mikko Hietanen. Guanyà el campionat finlandès de marató de 1937 i 1940.

## Millors marques

* 10.000 metres. 34'06.6" (1918)
* marató. 2h 33' 03" (1946)

## Referències

* ↑ «Väinö Muinonen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Vaino Muinonen». [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 29 abril 2020].
# Pau Rigalt i Fargas

Pau Rigalt i Fargas (Barcelona, 1778 - 8 d'octubre de 1845) fou un pintor i escenògraf català, considerat un dels impulsors del neoclassicisme plàstic a Catalunya.

## Biografia

Fill de Bruno Rigalt pintor daurador i de Teresa Fargas. Es va formar a l'Escola de Llotja amb Pere Pau Montaña i Joseph Flaugier. Posteriorment va marxar a Madrid per a completar la seva formació. Durant els anys que va durar la Guerra del Francès va viure a Vilanova i la Geltrú, on va decorar diverses cases de la comarca, com la Casa Llopis de Sitges, esdevinguda posteriorment el Museu Romàntic Can Llopis.
El 1816, un altre cop a Barcelona, va començar a treballar al Teatre de la Santa Creu, sent nomenat director de decoracions i maquinària. El 1821 va marxar a Manlleu per a protegir-se de la febre groga. Allà va pintar algunes escenografies per al teatre de Torelló.
El 1825 va substituir a Bonaventura Planella com a professor de la càtedra de dibuix, perspectiva i paisatge de l'Escola de Llotja. També li van encarregar redecorar el mateix edifici de l'escola. Casat amb Angels Farriols varen ser pares de Lluís Rigalt i Farriols i d'Antoni Rigalt i Farriols. Avis de Agustí Rigalt i Cortiella i d'Antoni Rigalt i Blanch. Moriria a Barcelona el 1845.
Al Museu Nacional d'Art de Catalunya hi ha una obra seva, Paisatge pastoral, de caràcter neoclàssic però amb influència rococó. També hi ha un dibuix seu, Monestir de Sant Jeroni de la Vall d'Hebron, provinent de la col·lecció de Raimon Casellas.
A Vilanova i la Geltrú va decorar els interiors de la Casa del Poeta Cabanyes.
* Grup de dibuixants i topògrafs, Museu Nacional d'Art de Catalunya
* Dibuix de Sant Jeroni de la Vall d'Hebron, Museu Nacional d'Art de Catalunya

## Referències

* ↑ «Defuncions. Any 1845.Llibre 4.Registre núm.23.». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 08-10-1845. [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «Pau Rigalt i Fargas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Casa del Poeta Cabanyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9. «Catàleg de l'exposició del mateix títol que es va dur a terme al Palau Nacional de Montjuïc entre el 28 de juliol i el 20 de setembre de 1992»