OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sunsi Móra

Sunsi Móra Busquets (Llavaneres, 22 de juny de 1958 - 8 d’octubre de 2011) fou una professora de llengua i literatura que treballà en diversos centres educatius dels Països Catalans, entre els quals l'institut de Canet de Mar, on exercí la seva labor educativa durant quinze anys, i que actualment porta el seu nom.
Al setembre de 2014 el Consell Escolar del centre va proposar el nom de la seva professora Sunsi Móra, morta prematurament, com a nom de l'Institut. Un cop aprovat per l'Ajuntament i el Departament d'Ensenyament, el centre adoptà aquest nom.
L'Ajuntament de Sant Andreu de Llavaneres i l'associació Sí Dona van instituir al 2018 el Premi Sunsi Móra a la Visibilització Femenina, per donar a conèixer la tasca de dones que tot sovint queda oculta.
A l'agost de 2020 va entrar en funcionament el parc Sunsi Móra de Sant Andreu de Llavaneres, on s'instal·là al novembre de 2021 un monument de record.

## Referències

* 1 2 «Sunsi Móra, el nostre nom!». AMPA de la Secció de l'Institut Canet de Mar, 2014. [Consulta: 18 febrer 2023].
* ↑ «Acte de lliurament del Premi "Sunsi Mora" a la Visibilització Femenina». Ajuntament de Sant Andreu de Llavaneres, 2018. [Consulta: 18 febrer 2023].
* ↑ «Premi "Sunsi Mora" a la Visibilització Femenina». Ajuntament de Sant Andreu de Llavaneres, 2019. [Consulta: 18 febrer 2023].
* ↑ «El nou parc Sunsi Móra, obert al públic». Ajuntament de Sant Andreu de Llavaneres, 13-08-2020. [Consulta: 18 febrer 2023].
* ↑ Romagosa Duran, Jaume. «Qui va ser la Sunsi Móra?». Institut Sunsi Móra. [Consulta: 18 febrer 2023].
# Tia (princesa)

Tia o Tiya (Ṯj3) va ser una princesa egípcia de la XIX Dinastia. Era filla del faraó Seti I i de la reina Tuya i germana del futur Ramsès II. Només apareix en monuments que daten del regnat de Ramsès.
Tia estava casada amb un funcionari que també es deia Tia. La parella tenia dues filles, Mutmetjennefer i una altra, el nom de les quals no ens ha arribat. Aquestes filles apareixen representades a la tomba dels seus pares a Saqqara.

## Biografia

Tia en jeroglífic :
Va néixer durant el regnat de Horemheb en una família d'origen no reial, abans que el seu avi Paramessu (més tard Ramsès I) ascendís al tron. És possible que rebés el nom de la seva àvia, coneguda com a Sitre. El seu únic germà conegut és el faraó Ramsès II; una princesa més jove anomenada Henutmire era la seva germana o una neboda seva.
Com que no va néixer com a princesa, és una de les poques princeses de la història de l'antic Egipte que es va casar amb algú de fora de la família reial. El seu marit, un escriva reial, també es deia Tia i era fill d'un alt càrrec anomenat Amonuahsu. Tia, fill d'Amonuahsu, va ser el tutor de Ramsès, i va ocupar càrrecs importants més tard durant el seu regnat, ja que va ser supervisor dels tresorers i supervisor del bestiar d'Amon. La princesa Tia, de manera similar a la resta de dones nobles, tenia títols que indiquen que participava en rituals religiososː
* Cantant de Hathor
* Cantant de Re d'Heliòpolis
* Cantant d'Amon, gran en la seva glòria
El matrimoni dels dos Tia es representa en un bloc de pedra, amb la reina Tuya (avui al Museu Reial d'Ontario de Toronto). Un altre bloc de pedra, avui a Chicago, mostra a Tia (el marit) amb el seu pare Amonuahsu, al faraó Seti I i a Ramsès II com a príncep hereu.

## Tomba

El matrimoni va ser enterrat a Saqqara. La tomba es va construir prop de la de Horemheb, i va ser excavada per Geoffrey T. Martin els anys 1982-1984.
La tomba té un pati davanter, un pati principal decorat amb columnes, a més d’una capella i altres estances. Totes les parts de la capella funerària estaven decorades amb relleus. Al darrere també hi havia una petita piràmide. Es podia arribar a les sales de la tomba reals mitjançant un pou i no estaven decorades.

## Referències

* 1 2 Dodson i Hilton, 2004, p. 164.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 172.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 161-162.
* 1 2 3 Tyldesley, 2006.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 170.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 175.
* ↑ «Tomb of Tia & Tia (found in 1982)» (en anglès). saqqara.nl. Arxivat de l'original el 2017-01-04. [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ Martin, 1991, p. 101-115.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Martin, Geoffrey T. The hidden tombs of Memphis: new discoveries from the time of Tutankhamun and Ramesses the Great. (en anglès). Londres: Thames & Hudson, 1991. ISBN 0-500-39026-6.
* Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006. ISBN 0-500-05145-3.
# Gentile Bellini

Gentile Bellini (Venècia, un poc abans de 1428 — c. 1507) va ser un pintor italià de l'escola veneciana, fill de Jacopo Bellini i germà de Giovanni Bellini. Va heretar els àlbums d'esbossos de son pare i va exercir la direcció del taller fins a la seua mort, motius pels quals se'l considera el primogènit. Va mantenir el presigi patern i va ser molt admirat pels seus contemporanis, tot i que moltes de les seues obres s'han perdut.
A diferència del seu germà Giovanni, la seua obra no es caracteritza per la invenció sinó pel realisme descriptiu. Va pintar a Venècia els retrats dels duxs.
Entre 1479 i 1481 va fer una estada a Constantinoble, arran de la signatura de la pau entre Venècia i els turcs. A aquesta visita correspon el seu retrat de Mehmet II. Una vegada retornat a la seua ciutat natal, va realitzar diversos retrats de grans dimensions, que li van donar molta fama.
L'incendi de 1577 va destruir totes les composicions històriques que havia pintat en companyia del seu germà Giovanni al palau dels duxs de Venècia. No obstant s'ha conservat el cicle que decorava la Scuola di San Giovanni Evangelista. D'aquestes pintures, que representen els miracles fets per una relíquia de la Creu, tres són de Gentile i les altres de Giovanni Mansueti, Lazzaro Bastiani i Carpaccio. Hi són representats nombrosos detalls de la vida veneciana, amb una exactitud que no exclou la poesia. A les primeries del segle xvi, Gentile va rebre la comanda de pintar un conjunt semblant destinat a la Scuola Grande di San Marco. Per evocar l'Orient a l'escena de la Predicació de sant Marc a Alexandria, va emprar els dibuixos que s'havia portat del seu viatge a Constantinoble.
Està enterrat a la Basílica de Sant Joan i Sant Pau de Venècia. Giorgio Vasari va incloure la seua biografia a Le Vite.

## Enllaços externs

* (anglès) Gentile Bellini a Artcyclopedia
# Dead Set

Dead Set, a Espanya titulada Dead Set: Muerte en Directo, és una sèrie de televisió anglesa de terror. Creada per l'escriptor anglès Charlie Brooker, fou nominada pels premis BAFTA el 2009. La sèrie rodada a la casa del Gran Hermano britànic, va ser estrenada al canal E4 el 27 d'octubre de 2008. Els cinc episodis amb què consta la sèrie van ser emesos en cinc nits consecutives. A Espanya es va emetre el 25 de juliol de 2009 en el Canal+ i el 15 de desembre en el canal Cuatro.

## Referències

* ↑ The British Film and Television Industries: Decline Or Opportunity? 1st Report of Session 200-10: Vol. 2 Evidence: House of Lords Paper 37-ii Session 2009-10 (en anglès). The Stationery Office, 2010, p.288. ISBN 0108459306.
* ↑ «Dead Set: Muerte en directo» (en castellà). Cuatro. [Consulta: 28 maig 2011].

## Enllaços externs

* http://www.e4.com/deadset Arxivat 2010-07-01 a Wayback Machine.
# El Corte Inglés

El Corte Inglés és un grup empresarial espanyol, líder a Espanya i el desè grup de distribució a Portugal, actualment presidit per Marta Álvarez Guil. Està format principalment pels grans magatzems El Corte Inglés, que representen el 59% del pes del grup, Óptica 2000, Opencor, Hipercor, Bricor, Telecor, Supercor i Viajes El Corte Inglés.
Els centres ocupen grans extensions de terreny i incorporen aparcament, generalment subterrani. A més dels articles típicament propis d'uns grans magatzems, completa la seva oferta comercial amb altres serveis. És conegut per la seva política de devolució dels diners, així com la seva fórmula de llistes de noces (es poden obrir en un establiment i ordenar les compres des de qualsevol altre de la cadena). Com en el cas dels centres comercials, una característica és l'aparent comoditat de trobar en un mateix edifici diferents articles, des de menjar fins a roba o electrodomèstics, així com diferents serveis. D'aquesta manera, es capta la clientela que programa realitzar moltes compres en una sola visita.
L'empresa compta amb 77 centres comercials, dels quals 59 se situen a Espanya i dos a Portugal. Així mateix, compta amb 38 hipermercats de la seva ensenya Hipercor. Amb el temps, El Corte Inglés s'ha diversificat en diverses empreses, encara que totes en les mateixes mans, entre les quals s'inclouen Viatges El Corte Inglés, Informàtica El Corte Inglés (IECISA, serveis informàtics), Investrònica (ordinadors de marca Inves), Hipercor (hipermercats), Opencor (158 botigues de conveniència de gamma alta), Supercor (supermercats), Móstoles Industrial (Mobiliari i maquinària), Sfera (cadena amb roba, accessoris i productes de bellesa), Gespevesa (Gestió de Punts de Venda, S.A., estacions de servei amb botigues Supercor i gasolinera Repsol), i CPI (Construcción, Promociones e Instalaciones, S.A., que s'encarrega de les reformes dels centres del grup). L'última de les apostes del grup es diu Bricor, la nova botiga de bricolatge, competència directa de Leroy Merlin, de la qual el primer centre se situa a Alcalá d'Henares i el segon a Leganés, ambdues localitats pertanyents a la Comunitat de Madrid. La companyia va descartar, tot i disposar de la llicència, el llançament de Sweno - l'operador mòbil virtual del grup - amb la xarxa de Movistar.

## Vegeu també

* El Corte Inglés de la plaça de Catalunya.

## Referències

* ↑ «El Corte Inglés descarta definitivamente lanzar Sweno» (en castellà). Movilonia, 18-07-2011. Arxivat de l'original el 2015-12-04. [Consulta: 1r gener 2012].

## Enllaços externs

* El Corte Inglés España
* El Corte Inglés Internacional
* El Corte Inglés Portugal Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine.
# ¿Para qué sirve un oso?

¿Para qué sirve un oso? és una pel·lícula de comèdia espanyola de l'any 2011, dirigida i escrita per Tom Fernández i protagonitzada per Javier Cámara i Gonzalo de Castro. Més enllà de ser còmica, la cinta té un especial interès per l'ecologisme.

## Argument

En Guillermo i l'Alejandro (Javier Cámara i Gonzalo de Castro) són dos germans científics. El primer d'ells és un biòleg que treballa a l'Antàrtida per a estudiar les conseqüències del canvi climàtic sobre la Terra, fins que un dia decideix abandonar la seva feina quan descobreix que a ningú sembla importar-li l'escalfament global.
D'altra banda, l'Alejandro és un zoòleg que viu en un bosc d'Astúries amb el seu empleat estatunidenc Vincent (Jesse Johnson) al qual tots diuen "Chaval". A diferència d'en Guillermo, l'Alejandro persisteix en la idea de salvar els boscos de la regió de la desforestació. Per a això necessita que apareguin ossos per la zona; no obstant això, els seus mètodes no resulten ser fructífers.

## Repartiment

* Javier Cámara com a Guillermo
* Gonzalo de Castro com a Alejandro
* Jesse Johnson com a Vincent "Chaval"
* Geraldine Chaplin com a Josephine
* Oona Chaplin com a Rosa
* Sira García com a Daniela
* Emma Suárez com a Natalia

## Producció

El film es va rodar principalment en la zona del Camí Reial del Puerto de la Mesa, a Astúries.

## Referències

* ↑ «'¿Para qué sirve un oso?' da una lección de ecología en clave de humor» (en espanyol europeu). Diario Sur, 27-03-2011. [Consulta: 20 juny 2023].
* ↑ «Películas sobre ecología | Ecologia Hoy» (en castellà), 03-10-2011. [Consulta: 20 juny 2023].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 26 de febrero de 2017. [Consulta: 18 agost 2016].
# Lide

Lide (Λίδη) fou una muntanya de Cària prop de Pedasos, en la qual, en la guerra entre Cir II el Gran i els caris, van resistir els guerrers de Pedasos al general persa Harpagus, a la fortificació de mont Lide, fins que foren reduït (Hdt. 1.175, 8.104).

## Referències

* ↑ Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
# PNC Stadium

El PNC Stadium (abans anomenat BBVA Compass Stadium i després BBVA Stadium) és un estadi de futbol situat a la ciutat de Houston, Texas, Estats Units, i és la seu del Houston Dynamo de la Major League Soccer. L'estadi va ser inaugurat el 12 de maig de 2012 i té capacitat per a 22.039 espectadors.

## Referències

* ↑ «Populous Website». Arxivat de l'original el 2012-03-05. [Consulta: 1r març 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2012-04-13 a Wayback Machine. (en anglès)
* L'estadi Arxivat 2011-05-31 a Wayback Machine. a la pàgina del Houston Dynamo (anglès)
# Testet

Testet (en suec El test) és una pel·lícula franco-sueca dirigida per Ann Zacharias i estrenada el 1987.
És l'única pel·lícula dirigida, escrita i produïda per l'actriu sueca. Està filmat en francès.

## Argument

La Inga es va fer una prova d'embaràs que col·loca sobre la taula davant seu mentre espera el resultat. Aprofita per parlar amb Richard, el seu company francès, de la responsabilitat que suposaria la paternitat en la seva relació. Richard evita donar una resposta definitiva sobre si assumiria l'educació del nen o fins i tot el reconeixeria. La xerrada es converteix en baralla quan la prova finalment dona el resultat.

## Repartiment

* Ann Zacharias : Inga
* Jean-François Garreaud : Richard
* Bo Brundin : L'home al carrer

## Producció

Va ser una producció de baix pressupost: el cost s'estimava en només un terç del que costava normalment una pel·lícula sueca en aquell moment. La producció va aconseguir mantenir un pressupost limitat rodant amb un petit equip en un apartament a Östermalm a Estocolm. La productora va ser la mateixa Zacharias i el rodatge va tenir lloc d'agost a setembre de 1986. La pel·lícula es va estrenar el 28 de març de 1987 al cinema Grand d'Estocolm. Té una durada de 101 minuts i els diàlegs s'han rodat en francès.

## Notes i referències

* 1 2 3 «Testet». svenskfilmdatabas.se.
* ↑ «Le Test». encyclocine.com.
# Deira

Deira (àrab: ديرة, Dayra) és un barri de la ciutat de Dubai, als Emirats Àrabs Units, a la vora del golf Pèrsic i a l'est del khor de Dubai. Antigament havia estat una ciutat independent que va ser absorbida per Dubai i als anys setanta del segle XX en va esdevenir el centre. Històricament va ser el centre comercial més important de l'emirat juntament amb el seu bessó a l'altra banda del rierol, la ciutat de Dubai (independent de Deira en aquell moment), va assolir el seu màxim durant el període de la pesca de perles abans que les perles comencés a ser. cultivat a gran escala a principis dels anys trenta pels japonesos. El transport de persones és proporcionat per petites embarcacions que van constantment entre els dos costats.
Malgrat la seva importància històrica, ha anat perdent la seva importància durant les últimes dècades a causa del desenvolupament recent i l'atenció més gran del govern cap a les zones al llarg de la carretera E 11 (carretera Sheikh Zayed) i zones més avall de la costa cap a Abu Dhabi des del la Unió dels 6 Emirats el 1971.
Deira, juntament amb Bur Dubai, Karama i Satwa, forma part d'una zona que es coneix localment com a "Dubai Vell". Es deu al fet que aquests són alguns dels barris més històrics de la ciutat i acullen innombrables estructures emblemàtiques, des de socs d'or i espècies centenaris fins a forts i fortaleses antics.

## Referències

* ↑ «Deira – A Different Side of Dubai» (en anglès britànic). Thinking Nomads Travel Blog, 25-05-2016. [Consulta: 2 juny 2022].
* ↑ «Deira Enrichment Project» (en anglès americà). deiraenrichmentproject.com. [Consulta: 2 juny 2022].
* ↑ «A guide to Deira area in Dubai | Visit Dubai» (en anglès). www.visitdubai.com. [Consulta: 2 juny 2022].
# Elies Cerdà

Elies Cerdà i Remohí (Alberic, 1874- Alacant, 24 d'octubre de 1932) va ser un escriptor valencià.

## Biografia

Va néixer el 1874 a la localitat valenciana d'Alberic. Va ser director del Noticiero Turolense (1898). Va ser autor de Don Quijote en la guerra (fantasia, 1915) i per al teatre va escriure Ya están ahí (joguina, 1895), representat a València i més tard a Madrid. Igualment, va escriure La epopeya nacional (revista, 1908), Libertad y amor (melodrama, 1909), Primer amor (sarsuela, 1909), La Siciliana (sarsuela, 1910), La Montaña de oro (sarsuela, 1912), La casita blanca, Moros y cristianos, La bandera nueva, Pecado venial, Las Molineras, La Palanca (sarsuela), Pelando la pava, El Santón de la Puntilla, En busca de los novios, viaje cómico-lírico alrededor de la guerra europea i El Rey de la banca (sarsuela) Va morir a Alacant el 24 d'octubre de 1932, atropellat per un tren.

## Referències

* 1 2 Cejador y Frauca, 1919, p. 88.
* ↑ «Trágica muerte de Elías Cerdá». La Libertad [Madrid], 3.932, 26-10-1932, pàg. 5. ISSN: 9968-4942.

## Bibliografia

* Cejador y Frauca, Julio. Historia de la lengua y literatura castellana. XI. Madrid: Tip. de la "Revista de Archivos, Bibl. y Museos", 1919.
# Dražen Dalipagić

Dražen Dalipagić (serbi: Дражен Далипагић) (Mostar, 27 de novembre de 1951 - Belgrad, 25 de gener de 2025), conegut com a «Praja», va ser un jugador de bàsquet serbo-bosnià, un dels més destacats de les dècades de 1970 i 1980.

## Biografia

Va néixer el 27 de novembre de 1951 a la ciutat de Mostar, població situada en aquells moments a la República Federal Socialista de Iugoslàvia i que avui dia forma part de Bòsnia i Hercegovina, fill de pare bosnià i mare croata. Després d'estudiar a l'Escola Tècnica de Mostar va estudiar magisteri a la Universitat de Belgrad. L'any 1979 va entrar a formar part de l'exèrcit iugoslau.

## Carrera esportiva
### A nivell de clubs

| Anys | Club | País |
| 1971-1978 | Partizan Belgrad | Iugoslàvia |
| 1979-1980 | Partizan Belgrad | Iugoslàvia |
| 1980-1981 | Carrera Venecia | Itàlia |
| 1981-1982 | Partizan Belgrad | Iugoslàvia |
| 1982-1983 | Real Madrid | Espanya |
| 1983-1985 | Udine | Itàlia |
| 1985-1988 | Carrera Venecia | Itàlia |
| 1988-1989 | Verona | Itàlia |
| 1990-1991 | Estrella Roja | Iugoslàvia |
Títols (tots amb el Partizan de Belgrad):
* Copa Korac: 1978
* Campió de Iugoslàvia: 1976
* Campió de la Copa de Iugoslàvia: 1978
* Millor jugador europeu: 1977, 1978 i 1980
* Mr. Europa: 1977 i 1978
El 10 de setembre de 2004 fou inclòs al Basketball Hall of Fame i el 2007 al Saló de la Fama de la FIBA.

### A nivell de selecció

Va participar, als 24 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la competició masculina de bàsquet amb la selecció de bàsquet de Iugoslàvia. Posteriorment, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica) aconseguí guanyar la medalla d'or i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units) la medalla de bronze en la mateixa competició.
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit quatre medalles en el Campionat del Món de bàsquet masculí, una d'elles d'or; i cinc medalles en el Campionat d'Europa de bàsquet masculí, tres d'elles d'or.

## Referències

* ↑ «Fallece a los 73 años Dražen Dalipagić» (en castellà). Gigantes del Basket, 25-01-2025. [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ «Dražen Dalipagić» (en anglès). olympics. [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ «IN MEMORIAM: DRAŽEN DALIPAGIĆ (1951-2025)» (en anglès). ABA Liga, 25-01-2025. [Consulta: 25 gener 2025].

## Enllaços externs

* (anglès) www.halloffame.fiba.com Arxivat 2007-06-24 a Wayback Machine.
* (anglès) www.fibaeurope.com
* (anglès) www.euroleague.net
# Çorbalık kesme

El çorbalık kesme, també conegut com çorbalık kesme erişte o kare erişte, és una pasta tradicional de la gastronomia turca feta amb farina, ous, llet i sal. Té forma de petits quadrats o, en algunes regions, de tires llargues i fines (normalment amb noms diferents), similars al kesme.
Es pot preparar en sopa, com acompanyament d'altres plats o bé bullit i amanit amb oli i formatge.

## Referències

* ↑ «Kışlık Küçük Kare Erişte Tarifi». www.orkideninmutfagi.com. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ «Çorbalık Hamur Kesme – Yemekler Alemi» (en turc). [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ «Sebzeli Erişteli Tavuk Çorbası» (en turc). haberver.me. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ «Kayseri kesme çorbası» (en turc). Sabah. [Consulta: 9 maig 2021].
# Şəmkir

Şəmkir (també, Anino, Annenfel'd, Annino, Shamkir i Shamkhor) és una ciutat i la capital del Raion de Şəmkir a l'Azerbaidjan. Es troba cap al nord, al peu dels turons del Caucas Menor, a tocar del riu Txagirtxai, en l'autopista Tbilisi-Yevlakh, a uns 4 km de l'estació de ferrocarril de Dallar. És la vuitena ciutat de l'Azerbaidjan per nombre de població.

## Història

Xamkur fou una ciutat de l'Arran. Estava situada a la dreta del Kura, en el districte armeni de Gardman, al nord-oest de Gandja (Gandzaq). La ciutat fou destruïda al segle ix pels khàzars.
Vers el 855 el general Bogha al-Khabir, al servei del califa, va atacar el principat de Siunia Oriental governat per Vasak i son germà Ashhot. Vasak va fugir a Balk, al Kotaiq i finalment al Gardman on el príncep local, l'ixkhan Kutridj o Ketridj, el va empresonar i el va entregar a Bogha. Però la traïció de Kutridj no li va servir per lliurar-se de Bogha doncs aquest va entrar al principat i el va fer presoner; després va envair la província d'Uti i va fer presoner a Esteve Kun un hongarès armenitzat senyor dels Sevordiq. La vila de Xamkur, a la riba del Kura, destruïda pels khàzars i quasi deshabitada, fou repoblada de musulmans per formar amb Gandja i Bardaa la triada de ciutats per vigilar l'Armènia oriental.
Vers 1011, Bagrat III l'unificador de Geòrgia va decidir castigar un atac de l'emir xaddàdida d'Arran (Gandja) Fadl o Fadlun a l'Herèthia i va demanar la col·laboració de Gaguik I d'Armènia. Van passar pel regne de Taixir o Lorí, i van entrar als dominis de Fadlun. Els armenis i georgians van assetjar Xamkur; a punt de prendre-la Fadlun va demanar la pau i va oferir a Bagrat de pagar-li el kharadj (tribut) vitalíciament i de combatre a les seves guerres.
Avançat el segle xi fou ocupada pels seljúcides.
El 1195 Abu Bakr, atabek d'Arran, havia enderrocat al xirvanxah Aghsartan, que era feudatari de Geòrgia i l'havia fet fora del Xirvan. La reina Tamara el va acollir i li va donar suport. Un exèrcit georgià dirigit pel seu marit David Soslan va marxar al Xirvan. Abu Bakr es va aliar amb els emirs de la rodalia i es van concentrar a Xamkur on foren atacats pels georgians el dia 1 de juny de 1195. El georgians van obtenir la victòria i Xamkur ocupada i després va seguir Gandja. Xamkur fou retornada al Xirwanxah en feu i formà el districte de Parisosi (de la ciutat armènia de Parisos, a l'Artsakh). Xamkor fou ocupada pels mongols el 1221, i després va quedar unida al govern de l'Azerbaidjan.