OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aldo Ronconi

Aldo Ronconi (Brisighella, 20 de setembre de 1918 - Faenza, 12 de juny de 2012) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1940 i 1952. Les seves victòries més destacades foren una etapa al Tour de França i una altra al Giro d'Itàlia.

## Palmarès

* 1940
** 1r del Giro dell'Umbria
* 1946
** Campió d'Itàlia en ruta
** 1r del Giro de Toscana
** Vencedor d'una etpaa al Giro d'Itàlia
* 1947
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1949
** Vencedor de 2 etapes al Giro dels Tres Mars

### Resultats al Tour de França

* 1947. 4t de la classificació general i vencedor d'una etapa. Porta el mallot groc durant 2 dies.
* 1948. Abandona (15a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1940. 40è de la classificació general
* 1946. 5è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1947. Abandona
* 1948. Abandona
* 1949. Abandona
* 1950. 13è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Il ciclismo piange Aldo Ronconi - Faenza, Aldo Ronconi, San Pier Damiano Hospital, ciclismo, Giro d'Italia, Tour de France - RomagnaNOI». [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Addio a Ronconi, ‘vero’ vincitore del Tour ’47 | Sirotti News». News.sirotti.it. Arxivat de l'original el 3 febrer 2014. [Consulta: 14 juny 2012].
* ↑ Aldo RONCONI a museociclismo.it
# Manuel Quinziato

Manuel Quinziato (Bozen, 30 d'octubre de 1979) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre el 2002 i el 2017.
El 2001 es va proclamar Campió d'Europa en contrarellotge sub-23 i al final de la temporada va quedar novè en el campionat del món de contrarellotge en aquesta categoria a Lisboa. L'any següent es va convertir en professional de la mà de l' equip Lampre-Daikin, amb el qual va aconseguir diverses places d'honor a les contrarellotges durant la temporada. El 2006 va fitxar per l'equip Liquigas per ajudar a Filippo Pozzato en les clàssiques. Quan Pozzato va deixar l'equip fou ell l'encarregat de liderar l'equip a les clàssiques de primavera. El 2011 fitxà pel BMC Racing Team, amb el qual es proclamà campió del Món de contrarellotge per equips el 2014 i 2015, a més de ser segon el 2012 i 2016. En el seu palmarès també el Campionat nacional en contrarellotge de 2016.

## Palmarès

* 2001
** Campió d'Europa en contrarellotge sub-23
** Vencedor d'una etapa del Giro de les Regions
* 2006
** Vencedor d'una etapa del Tour del Benelux
* 2008
** Vencedor de 2 proves de l'Intaka Tech Worlds View Challenge
* 2014
** Campió del món en contrarellotge per equips
* 2015
** Campió del món en contrarellotge per equips
* 2016
** Campió d'Itàlia de contrarellotge

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2003. 86è de la classificació general
* 2009. 106è de la classificació general
* 2014. 112è de la classificació general
* 2016. 115è de la classificació general
* 2017. 133è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2004. 94è de la classificació general
* 2008. Abandona (18a etapa)
* 2009. 126è de la classificació general
* 2011. 131è de la classificació general
* 2014. 68è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2005. 131è de la classificació general
* 2006. 80è de la classificació general
* 2007. 113è de la classificació general
* 2008. 130è de la classificació general
* 2010. 162è de la classificació general
* 2011. 115è de la classificació general
* 2012. 109è de la classificació general
* 2013. 85è de la classificació general
* 2015. 120è de la classificació general

## Referències

* ↑ Quinziato arrête tout de suite, van Garderen dispute le chrono par équipes pour BMC
* ↑ «Pate wins Espoirs world title», 09-10-2001. [Consulta: 30 juin 2011].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Storia di Manuel Quinziato» (en italià). [Consulta: 19 desembre 2024].
* ↑ Jean-François Quénet. «Quinziato the first domino», 10 juillet 2007. [Consulta: 26 juin 2011].
* ↑ Gregor Brown. «Captain Quinziato proves his worth in Roubaix», 13 avril 2009. [Consulta: 26 juin 2011].
* ↑ «BMC announce six new signings for 2011». [Consulta: Plantilla:1er septembre 2010].
* ↑ «Quinziato, Cancellara, y Dumoulin, campeones» (en castellà). [Consulta: 19 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Pierino Favalli

Pierino Favalli (Zanengo, Grumello Cremonese ed Uniti, Llombardia, 1 de maig de 1914 - Cremona, 16 de maig de 1986) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1937 i 1946.
Com a ciclista amateur va prendre part en els Jocs Olímpics de 1936, on va prendre part en dues proves del programa de ciclisme. Fou quart en la prova en ruta per equips i setè en la prova en ruta individual. Aquell mateix any fou tercer al Campionat del Món en ruta amateur.
Durant la seva carrera professional aconseguí dotze victòries, entre elles la Milà-Sanremo de 1941 i una etapa al Giro d'Itàlia de 1940. La Segona Guerra Mundial provocà una llarga aturada en la seva carrera esportiva.

## Palmarès

* 1934 (amateur)
** Campió d'Itàlia amateur
** 1r de la Copa Caldirola
* 1937
** 1r de la Coppa San Geo
* 1938
** 1r de la Milà-Torí
** 1r al Giro de la Romanya
** 1r al Giro de la província de Milà, amb Gino Bartali
* 1939
** 1r de la Milà-Torí
** 1r al Gran Premi Stampa-Fiat
** 1r al Giro de la província de Milà, amb Gino Bartali
* 1940
** 1r de la Milà-Torí
** 1r al Giro de la província de Milà, amb Gino Bartali
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1941
** 1r de la Milà-Sanremo
* 1942
** 1r al Giro de la província de Milà, amb Gino Bartali
** 1r al Giro de Campània
** 1r del Giro del Vèneto

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1934. Abandona. (3a etapa)
* 1939. Abandona. (9a etapa)
* 1936. Abandona. (6a etapa)
* 1938. Abandona. (3a etapa)
* 1940. Abandona. (8a etapa). Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «FAVALLI Pierino». [Consulta: 6 novembre 2022].
* 1 2 3 «Olympedia – Pierino Favalli». [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Pierino FAVALLI» (en italià). [Consulta: 6 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès de Pierino Favalli a siteducyclisme.net
# Diego Ronchini

Diego Ronchini (Imola, 9 de desembre de 1935 – Imola, 18 d'abril de 2003) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1956 i 1966. Després d'una brillant carrera com a amateur, durant la qual guanya el Piccolo Giro de Llombardia de 1955, passà al professionalisme el 1956. Els seus principals èxits foren el triomf a la Volta a Llombardia, el 1957, i el Campionat d'Itàlia de ciclisme en ruta, el 1959. Un cop es retirà, es mantingué lligat al món del ciclisme com a director esportiu, primer a l'equip Gris 2000 (1969) i després al Cosatto-Marsicano (1970-1971).

## Palmarès

* 1955
** 1r al Piccolo Giro de Llombardia
* 1957
** 1r a la Volta a Llombardia
** 1r al Gran Premi de la Indústria de Quarrata
** 1r de la Copa Mastromarco
* 1958
** 1r al Giro d'Emília
** 1r al Giro de Sicília
* 1959
** Campió d'Itàlia en ruta (Giro del Laci)
** 1r al Gran Premi de Faenza
** 1r al Circuit de Maggiora
* 1960
** 1r al Giro del Vèneto
** 1r al Trofeu Baracchi (amb Romeo Venturelli)
* 1961
** 1r al Giro d'Emília
** Vencedor d'una etapa del Gran Premio Ciclomotoristico
* 1962
** 1r al Giro de Romagna
* 1964
** 1r al Giro de la Província de Reggio Calàbria

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1957. Abandona (1a etapa)
* 1958. Abandona (12a etapa)
* 1959. 3r de la classificació general
* 1960. 8è de la classificació general
* 1962. Abandona (14a etapa)
* 1963. 5è de la classificació general
* 1964. Abandona (15a etapa)
* 1966. Abandona (6a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 1962. Abandona (17a etapa)
* 1965. 86è de la classificació general

## Referències

* ↑ «RONCHINI Diego». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Diego Ronchini (Ita)». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Diego RONCHINI» (en italià). [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «L'ORA DEL PASTO. DIEGO, QUELLO CHE» (en italià). [Consulta: 4 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès i biografia a museociclismo.it Arxivat 2012-03-08 a Wayback Machine. (italià)
# Gianni Faresin

Gianni Faresin (Marostica, Vèneto, 16 de juliol de 1965) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1988 i 2004. De la seva carrera professional destaca la victòria a la Volta a Llombardia de 1995 i el Campionat d'Itàlia en ruta de 1997.

## Palmarès

* 1982
** 1r al Giro de Basilicata
* 1991
** 1r al Gran Premi de la indústria i l'artesanat de Larciano
** 1r al Gran Premi de Camaiore
* 1992
** 1r al Gran Premi de la indústria i l'artesanat de Larciano
** Vencedor d'una prova del Trofeo dello Scalatore
* 1994
** 1r al Gran Premi de Cordignano
** Vencedor d'una etapa del Giro del Trentino
* 1995
** 1r a la Volta a Llombardia
** 1r a la Hofbrau Cup i vencedor d'una etapa
* 1996
** Vencedor d'una etapa del Giro del Trentino
* 1997
** Campió d'Itàlia en ruta (Gran Premi de la indústria i l'artesanat de Larciano)
* 2000
** 1r a la Luk Cup
* 2001
** 1r al Trofeu Matteotti

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1988. 50è de la classificació general
* 1990. 44è de la classificació general
* 1991. 17è de la classificació general
* 1992. 13è de la classificació general
* 1993. 23è de la classificació general
* 1994. 31è de la classificació general
* 1995. 42è de la classificació general
* 1996. 19è de la classificació general
* 1997. 28è de la classificació general
* 1998. 6è de la classificació general
* 2001. 19è de la classificació general
* 2002. 21è de la classificació general
* 2003. 17è de la classificació general
* 2004. No surt (10a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 1993. 11è de la classificació general
* 1994. No surt (12a etapa)
* 1999. 23è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1989. 50è de la classificació general
* 1997. 9è de la classificació general
* 1999. 25è de la classificació general
* 2000. 20è de la classificació general. Vencedor de les metes volants

## Enllaços externs

* Palmarès de Gianni Faresin a memoire-du-cyclisme.eu
* Fitxa de Gianni Faresin a sitiodeciclismo.net
# Giovanni Pettenella

Giovanni Vanni Pettenella (Caprino Veronese, Verona, 28 de març de 1943 - Milà, 20 de febrer de 2010) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1965 i 1975. Es dedicà al ciclisme en pista, aconseguint els seus principals èxits quan encara era amateur.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, aconseguint dues medalles, una d'or en la prova de velocitat individual, superant Sergio Bianchetto i Daniel Morelon; i una de plata en el quilòmetre contrarellotge, per darrere Patrick Sercu.

## Palmarès

* 1962
** Campió d'Itàlia de velocitat amateur
* 1964
** Campió d'Itàlia de tàndem amateur, amb Giordano Turrini
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Tòquio en velocitat individual
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Tòquio en quilòmetre contrarellotge
* 1968
** Medalla de bronze al Campionat del Món de ciclisme en pista de Roma en velocitat individual

## Referències

* ↑ «Décès de Giovanni Pettenella». mémoire-du-cyclisme.eu, 21-02-2010. [Consulta: 3 març 2010].

## Enllaços externs

* Fitxa de Giovanni Pettenella a sitiodeciclismo.net
# Seleuc VII Cibiosactes

Seleuc VII Cibiosactes (en llatí Seleucus Cibiosactes, en grec antic Σέλευκος Κυβιοσάκτης) ('pescador carnisser') o també Seleuc Filomètor, fou rei selèucida amb poder local, a una data anterior al 69 aC i fins a una data no coneguda al tomb del 64 aC.
Només es coneix per monedes emeses per ell i la seva mare Cleòpatra Selene, una princesa làgida d'Egipte. Se suposa que era fill d'Antíoc X Eusebi i germà gran del futur rei Antíoc XIII Asiàtic. Hauria governat en algun lloc indeterminat durant el govern de Tigranes II d'Armènia, que el 69 aC encara estava sotmetent algunes ciutats a Fenícia i potser a altres llocs. Així Antíoc Eusebi hauria governat fins després del 80 aC i més tard l'hauria succeït el seu fill Seleuc VII. La seva mare l'hauria enviat a Roma l'any 75 aC amb el seu germà Antíoc per demanar al senat romà que els confirmés com a reis d'Egipte, que llavors ocupava il·legítimament Ptolemeu XII Auletes. Tot i que van fer donacions i regals, al cap de dos anys el senat els va denegar la petició.
El seu malnom li van donar els alexandrins per l'olor de tonyina que feia el palau durant el seu mandat. Alguns autors clàssics suposen que era un home de baix naixement que va pretendre ser descendent dels selèucides i per aquesta raó els egipcis el van escollir el 58 aC, després de l'expulsió del rei Ptolemeu XII Auletes, com a marit de la seva jove filla Berenice IV germana de la reina Cleòpatra VII d'Egipte que havien estat posades al tron. Seleuc va anar a Egipte des de Síria i es va celebrar el matrimoni però la reina aviat es va adonar del caràcter del seu marit i el va fer matar poc després (en pocs dies, segons els autors clàssics) per la seva manca de maneres adequades, cap a l'any 56 aC.
En general se'l suposa germà d'Antíoc XIII Asiàtic (69 aC-64 aC) però tant Cassi Dió com Estrabó clarament diuen que era un pretendent usurpador, tot i que sembla una versió poc probable.

## Referències

* 1 2 Grainger, John D. A Seleukid prosopography and gazetteer. Leiden: Brill, 1997, p. 200. ISBN 9789004107991.
* ↑ Ciceró. Verrines, II, 4
* ↑ Cassi Dió. Ῥωμαικὴ ἱστορία Història de Roma, XXXIX, 57,1
* ↑ Estrabó. Geografia, XVII, 1,11
* ↑ Suetoni. De viris illustribus, XIX, 12
| Precedit per: Antíoc X Eusebios | Imperi Selèucida | Succeït per: Antíoc XIII Asiàtic |
# Crazy Heart

Crazy Heart és una pel·lícula estatunidenca de drama-musical, escrita i dirigida per Scott Cooper i basada en la novel·la del mateix nom de l'any 1987 escrita per Thomas Cobb. Jeff Bridges interpreta a Bad Blake, un músic cantautor de country que intenta donar un gir en la seva vida després de començar una relació amb una jove periodista anomenada Jean, interpretada per Maggie Gyllenhaal. Colin Farrell, Robert Duvall, Beth Grant i Jack Nation hi tenen rols secundaris. Bridges, Farrel i Duvall també apareixen cantant en la pel·lícula. El protagonista està inspirat en una combinació de Waylon Jennings, Kris Kristofferson i Merle Haggard. Inicialment, Cooper volia fer una biografia d'en Haggard, però els drets per a publicar sobre la història de la seva vida eren massa difícils d'obtenir. La novel·la en què es basa fou inspirada pel cantant de country Hank Thompson.

## Premis i nominacions
### Premis

* 2010: Oscar al millor actor per Jeff Bridges
* 2010: Oscar a la millor cançó original per Ryan Bingham i T-Bone Burnett amb "The Weary Kind"
* 2010: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Jeff Bridges
* 2010: Globus d'Or a la millor cançó original per Ryan Bingham i T-Bone Burnett amb "The Weary Kind"
* 2011: Grammy al millor àlbum de banda sonora per cinema, televisió o altre mitjà visual per Stephen Bruton i T-Bone Burnett
* 2011: Grammy a la millor cançó escrita per cinema, televisió o altre mitjà visual per Ryan Bingham i T-Bone Burnett amb "The Weary Kind"

### Nominacions

* 2010: Oscar a la millor actriu secundària per Maggie Gyllenhaal
* 2010: BAFTA al millor actor per Jeff Bridges
* 2010: BAFTA a la millor música per Stephen Bruton i T-Bone Burnett

## Referències

* ↑ «Crazy Heart a BoxOfficeMojo.com».

## Enllaços externs

* Web oficial
# Can Morató (Llagostera)

Can Morató és un mas al veïnat de Penedes adscrit administrativament al municipi de Llagostera. És un edifici de planta rectangular amb parets portants de pedra morterada catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Coberta de teula a dos vessants. La façana principal presenta grans obertures amb llinda de pedra horitzontal i les finestres del primer pis també, amb carreus de pedra i rapissa emmotllurada. Destaca la gran galeria que hi ha a la planta de les golfes amb arcuacions semicirculars. També es conserva un rellotge a la façana.
És un clar exemple de l'evolució del mas català com a resultat de l'enfortiment econòmic dels propietaris durant el segle XVIII. A diferència d'altres cossos, el mas es conserva en la seva forma primitiva i es realitzen construccions annexes, aquí es reformà totalment l'edifici tot dotant-li d'una nova unitat formal exterior.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* 1 2 «Can Morató». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Dungan

El dungan o dungà és una llengua sinítica parlada pels dungans, un poble de l'Àsia central emparentat amb l'ètnia hui de la Xina.
Els dungans del Kirguizstan i el Kazakhstan (amb grups més petits que viuen en altres estats postsoviètics) són els descendents de diversos grups del poble hui que van emigrar a la regió en les dècades de 1870 i 1880 després de la derrota de la revolta dungana en el nord-oest de la Xina. Els hui del nord-oest de la Xina (en endavant «dungans» o «tungani» pels escriptors occidentals del segle xix, així com per membres de les nacionalitats túrquiques a la Xina i l'Àsia central) normalment no parlen el mateix dialecte mandarí que els habitants han a la mateixa àrea (o a l'àrea on la comunitat hui en particular havia estat reassentada). Al mateix temps, a causa de la seva història única, la seva parla seria rica en terminologia islàmica o influència, sobre la base de préstecs de l'àrab, del persa i de les llengües túrquiques, així com traduccions de les mateixes al xinès. Els comerciants hui en els basars podien utilitzar nombres àrabs o perses quan parlaven entre ells, per mantenir en secret les comunicacions als transeünts han. Tot i no constituir una llengua separada, aquestes paraules, frases i girs de parla, coneguts com a Huíhuí huà (回回话, «discurs Hui»), serveixen com a marcadors de la identitat del grup. Tal com descriuen els viatgers de principis del segle xx en el nord-oest de la Xina, «els xinesos mahometans tenen en certa manera un vocabulari, i sempre un estil i una manera de parlar, que els és pròpia».

## Referències

* ↑ Jiménez Tovar, Soledad; Guillermo Aníbal Peimbert Frías (editor) «Estudios sobre dunganos en Asia Central» (PDF) (en castellà). Cultura y representaciones sociales. UNAM Instituto de Investigaciones Sociales [Mèxic], Vol. 6, N. 11, 2011, pàg. 225-232. ISSN: 2007-8110 [Consulta: 10 abril 2014].
* ↑ «Article». Ciències socials. Acadèmia de Ciències de la URSS, 3-4, 1979, pàg. 298.
* ↑ Dru C. Gladney, Muslim Chinese: Ethnic Nationalism in the People's Republic. 1st ed.: Harvard University Press, 1991, ISBN 0-674-59495-9; 2nd ed., 1996. ISBN 0-674-59497-5. Pages 393-394 in the 1991 edition. The following pages in this book, 395-321, are occupied by "A Select Glossary of Hui Chinese Islamic Terms", into which Gladney included only words (many found in older publications) that he could verify as known or recognized by people in at least some Hui communities he visited.
* ↑ Gladney (1991), p. 68
# Federació d'escacs francòfona de Bèlgica

La Federació d'escacs francòfona de Bèlgica, (en francès: Fédération échiquéenne francophone de Belgique) (FEFB), és una associació sense ànim de lucre creada el 1978 amb l'objectiu de fomentar els escacs, i de facilitar-ne la pràctica a la zona francòfona de Bèlgica. Representa i defensa els interessos dels clubs d'escacs francòfons de Bèlgica, i és membre de la Reial Federació Belga d'Escacs, Fédération royale belge des échecs (FRBE), conjuntament amb la Vlaamse Schaak Federatie (federació flamenca) i la SchachVerband des Deutschsprachigen Belgien (federació germanòfona).
La FEFB organitza les següents competicions:
* Interclubs francòfons
* Campionat individual francòfon
* Campionat per equips francòfon
* Campionat individual francòfon de partides ràpides
La FEFB publica un butlletí oficial anomenat Pion f.

## Clubs membres

D'entre els clubs membres de la federació en destaquen el Royal Namur Échecs i el Ciney Chess Club.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de la FRBE
* Lloc web oficial de la FEFB Arxivat 2021-05-13 a Wayback Machine.
# Federació de Cristians de Catalunya

La Federació de Cristians de Catalunya (FCC) és una associació privada de fidels cristians, constituïda a la diòcesi de Barcelona, que té per objecte la preparació i l'exercici de l'apostolat de l'evangelització i la difusió dels principis cristians i la seva aplicació. Es considera successora de la Federació de Joves Cristians. El 1985 tenia 4.000 membres. Actualment, (2025) no arriba als 70 i es troba en situació de paralització total sense web ni xarxes socials actives
Anteriorment, constava de 3 subfederacions: Educació, Metges Cristians de Catalunya i Grup Avant de Terrassa.

## Referències

* 1 2 Piquer, Jordi. «La Federació de Cristians de Catalunya quiere abrirse a los jóvenes» (en castellà) p. 25. La Vanguardia, 02-05-1985. [Consulta: 16 setembre 2021].
* ↑ «Presidencia Gencat». GENCAT, 02-12-2023. Arxivat de l'original el 12 de desembre 2023. [Consulta: 12 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Federació de Cristians de Catalunya - Lloc web oficial Pàgina de la FCC
# Ready for Boarding

Ready For Boarding és un àlbum en directe del grup de heavy metal alemany Running Wild. Es va gravar en el concert de Múnic, Alemanya. La cançó "Purgatory" no es va gravar mai en un àlbum d'estudi i està dedicat a PMRC.

## Cançons

Cançons a l'àlbum.
* "Hymn of Long John Silver" - 02:36
* "Under Jolly Roger" - 04:17
* "Genghis Khan" - 04:15
* "Raise Your Fist" - 05:16
* "Purgatory" - 05:35
* "Mordor" - 04:24
* "Diabolic Force" - 04:38
* "Raw Ride" - 04:38
* "Adrian (S.O.S.)" - 02:35
* "Prisoner Of Our Time" - 04:34

## Referències

* 1 2 3 «Running Wild - Ready for Boarding - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives». [Consulta: 4 febrer 2025].
* ↑ «Running Wild - Ready For Boarding» (en italià), 1988. [Consulta: 4 febrer 2025].
# Publi Licini Cras Junià

Publi Licini Cras Junià (en llatí: Publius Licinius Crassus Junianus) va ser un magistrat romà del segle i aC. Es desconeix exactament la seva filiació, però sembla que va ser un membre de la gens Júnia adoptat per algun Licini Cras. Era amic de Ciceró.
Va ser tribú de la plebs l'any 53 aC. A la Segona guerra civil, va lluitar al bàndol de Pompeu, i com a legat i propretor va servir sota Quint Cecili Metel Pius Escipió a l'Àfrica, d'on va escapar per mar després de la batalla de Tapsos.
El seu pare biològic podria haver estat Luci Juni Brutus Damasip, pretor el 82 aC, mentre que el pare adoptiu seria Publi Licini Cras Dives, pretor el 57 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 882.
* ↑ Verboven, Koenraad. «Damasippus, the Story of a Businessman». A: Carl Deroux. Studies in Latin Literature and Roman History VIII. Vol. 239. Collection Latomus, 1997, p. 197, 206, 208. ISBN 2-87031-179-6.