OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mastí napolità

Probablement els primers Mastins asiàtics van ser portats de l'Índia a Grècia per Alexandre el Gran, pel voltants de l'any 300 a. de C. Els grecs els van donar a conèixer als romans, que es van entusiasmar i els van usar en els combats de circ. La paraula Mastí prové del llatí que significa massivus, que significa massís. Segons la cinofilia anglesa, en canvi, el mastí va ser portat a Britannia pels Fenicis l'any 500 aC d'allí s'hauria iniciat la difusió per Europa. El Mastí Napolità és de tota manera descendent de l'antic romà. Mentre les races es varen extingir per tot Europa, a Campània la cria continuava, malgrat les amenaces del temps i de la guerra. Es pot assegurar així que el mastí napolità viu a Campània des de fa almenys dos mil anys, encara que la seva primera aparició oficial en la cinofilia data de 1946 i el seu estàndard de 1949.

## Atencions

El Napolità necessita moltes cures del seu amo, sobretot per les seves possibles malalties, haurà de netejar-li la cara després de cada àpat. Els plecs de pell solta exigeixen banys freqüents per evitar infeccions. Sofreixen de problemes ortopèdics com a displàsia de maluc, de colze i artritis. Pel que fa a la dieta haurà de ser rica en hidrats de carboni i greix amb menys proteïnes. Cal cuidar-los tant del fred com de la calor. Són més propensos a sofrir la calor i la humitat, necessitarà ombra i aigua en abundància i si fos necessari cal mullar-lo amb regularitat en els dies de molta calor.

## Alimentació

Les necessitats en Kcal diàries, varien entre les 2500 i les 3000 Kcals. En aquesta raça, com en altres molosos, s'accentua el problema de l'ús incontrolat i excessiu de complexos minerals i vitamínics, tan greu com per lesionar irreparablemente la salut del gos. Molts propietaris, per obtenir exemplars excepcionals, sobrepassen de llarg les exigències alimentàries, ocasionant-los a més d'intoxicacions, manques alimentàries secundàries. L'aportació de vitamines i minerals només es fa necessària quan el veterinari en determina una manca específica en el gos.

## Caràcter

És de caràcter decidit i fidel; no és agressiu, ni mossega sense raó. Com a protector de la propietat i dels seus habitants està sempre vigilant. És intel·ligent, noble i majestuós.

## Utilitat

El Mastí Napolitá és un gos molt fort, és utilitzat com a gos guardià, i no és el típic gos de companyia. Respondrà tan sols a una persona, i cal tenir en compte que aquest gos possiblement és més fort i més gran que el propietari. Es necessita experiència i tenir molt de coratge per poder manejar al Mastí Napolità. Cal anar alerta quan el gos entri a l'interior de la casa, ja que pot destrossar objectes. Serà fidel únicament al seu amo i el protegirà fins a reduir al seu oponent.

## Curiositats

La neteja del pelatge ha de realitzar-se amb un raspall tou i amb un guant per a pèl llis. El tall de les orelles ha de realitzar-se cap al 70 o 80 dia d'edat i de manera tal que el pavelló auricular prengui una forma aproximada de triangle.

## Enllaços externs

* Mastí napolità a Euroresidentes.com (castellà)
# Francesco Camusso

Francesco Camusso (Camiana, província de Torí, 9 de març de 1908 - Torí, 23 de juny de 1995) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1929 i 1938.
Els millors resultats els va obtenir al Giro d'Itàlia. Guanyà l'edició de 1931, primera en la què es va fer entrega del mallot rosa al líder de la classificació general i fou segon el 1934. En ambdues edicions guanyà una etapa. També guanyà tres etapes al Tour de França.

## Palmarès

* 1930
** 1r de la Copa Martini-Rossi
** 1r de la Milà-Savona
* 1931
** 1r del Giro d'Itàlia i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Giro de Campània
* 1932
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1933
** 1r del Circuit de Chieri
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
* 1934
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa i 1r de la classificació de la muntanya
* 1935
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1937
** 1r del Gran Premi de Niça
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1938
** 1r de la cursa Niça-Mont Agel.

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1930. Abandona (15a etapa)
* 1931. 1r de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1932. Abandona (7a etapa)
* 1933. Abandona (2a etapa)
* 1934. 2n de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1935. Abandona (17a etapa)
* 1936. 36è de la classificació general
* 1937. Abandona (3a etapa)
* 1938. Abandona (18a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 1931. Abandona (10a etapa)
* 1932. 3r de la classificació general i victòria d'una etapa
* 1933. Abandona (11a etapa)
* 1935. Abandona (15a etapa) i vencedor d'una etapa
* 1936. Abandona
* 1937. 4t de la classificació general i victòria d'una etapa

## Referències

* ↑ «CAMUSSO Francesco». [Consulta: 5 setembre 2024].
* ↑ «Ediciones Especiales – Giro d’Italia 2021: Sitio Oficial» (en espanyol europeu). [Consulta: 5 setembre 2024].
* ↑ Piemontese, Redazione Quotidiano. «Francesco Camusso, la prima maglia rosa vincitrice del Giro d'Italia nell'anno in cui tre piemontesi dominarono la corsa Rosa» (en italià), 12-05-2023. [Consulta: 5 setembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Francesco Camusso (Ita)». Arxivat de l'original el 2024-07-23. [Consulta: 5 setembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Francesco CAMUSSO» (en italià). [Consulta: 5 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Francesco Camusso a memoire-du-cyclisme.eu (francès)
* Palmarès de Francesco Camusso a museociclismo.it Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (italià)
# Sonny Terry

Saunders Tedell, conegut com a Sonny Terry, va ser un músic, harmonicista i cantant de blues nat a Greensboro, Carolina del Nord, el 24 d'octubre de 1911, i mort a Nova York, el 12 de març de 1986.

## Història

De ben petit, el seu pare, que era un camperol, l'ensenyà els fonaments del blues concretament l'harmònica de blues. Abans dels 16 anys, va patir lesions molt greus en un ull, i quedà borni i impossibilitat per a fer les feines del camp. Per guanyar-se la vida, Sonny Terry es va veure obligat a dedicar-se a la música, i començà a tocar a Shelby, Carolina del Nord.
Queda definitivament cec com a conseqüència d'un cop durant una baralla, alguns anys més tard. Terry va concentrar els seus esforços en l'harmònica, i s'associà amb Blind Gary Davis i Blind Boy Fuller, uns altres dos músics cecs, amb els quals tocava pels carrers de Durham i Raleigh, acompanyats per un pigall pèl-roig, que tocava el washboard o "taula de rentar" i es va acabar coneixent com Bull City Red. Van realitzar alguns enregistraments per a un segell local, amb un so genuïnament de l'estil Piedmont. Quan Fuller mor el 1941, estableix una relació musical de llarga durada amb Brownie McGhee, i junts enregistren força cançons. El duo es feu conegut entre audiències blanques, mentre augmentava la popularitat del moviment folklòric dels anys 50 i 60. Això incloïa col·laboracions amb Styve Homnick, Woody Guthrie i Moses Asch, i produïren Folkways Records (ara Smithsonian/Folkways), una sèrie d'enregistraments clàssics.
El 1938 Terry és convidat al Carnegie Hall per al primer From Spirituals to Swing concert, i el posterior enregistrat aquell any per a la biblioteca del congrés. El 1940 Terry enregistra els seus primers temes en solitari. Alguns dels seus treballs més famosos inclouen "Old Jabo", una cançó sobre un home picat per una serp i "Lost John", en què demostra el seu sorprenent control de la respiració, combinat amb overblows i bends.

## Estil

L'estil de Terry era personal i original, exuberant i alegre, imitant amb l'harmònica el so dels trens, lladrucs de gossos, udols... combinat amb crits en falset de la seva pròpia veu. Molt representatiu de l'estil muntanyenc, propi dels Apalatxes.

## Discografia

* Folk Songs of Sonny Terry and Brownie McGhee (Roulette, 1958)
* Blues with Big Bill Broonzy, Sonny Terry and Brownie McGhee (Folkways, 1959)
* Sonny & Brownie (A&M Records, 1973)
* Brownie McGhee and Sonny Terry Sing (Smithsonian Folkways, 1990)
* Whoopin' the Blues: The Capitol Recordings, 1947-1950 (Capitol, 1995)

## Referències

* Herzhaft, Gérard: La gran enciclopedia del blues, Edic. RobinBook, Barcelona, 2003, ISBN 84-95601-82-6.
* Oliver, Paul: Historia del Blues, Alfaguara-Nostromo, Madrid, 1976, pàg. 305, ISBN 84-384-0019-1.
* Harrison, Max, Oliver, Paul & Bolcom, William: Gospel, blues & jazz, Muchnik Editores, Barcelona, 1986, pàg.119, ISBN 84-7669-140-8.
# Lucinda Williams

Lucinda Williams (Louisiana, 26 de gener de 1953) és una cantautora estatunidenca de música folk, rock i country. Ha obtingut tres premis Grammy.

## Carrera musical

Amb poc més de 20 anys, tocava a Austin i Houston una barreja de folk, rock i country. El 1978 va gravar el seu primer disc (Ramblin') que consistia en una col·lecció de versions de temes country i blues. El 1980 va publicar Happy woman Blues, amb temes de creació pròpia. Cap dels dos àlbums va tenir massa repercussió. A començaments de la dècada dels 80 es va traslladar a Los Angeles, i allà va començar a tenir una reputació amb les seves actuacions, tant elèctriques com acústiques. Més tard es va instal·lar a Nashville, Tennessee. El 1988 va editar un nou àlbum titulat Lucinda Williams. El tema "Changed the Locks", sobre la ruptura d'una relació, es va radiar en emissores de tot el país i va aconseguir que fins i tot Tom Petty es fes seguidor seu i gravés una versió d'aquest tema.
La seva següent gravació, Sweet Old World és un álbum de to melancòlic en el qual estan molt presents els temes de la mort i el suïcidi. La seva següent gravació va aparèixer el 1998 mab el títol de Car wheels on a gravel road. Aquest disc, premiat amb un Grammy, li va prporcionar finalment l'èxit comercial. Un dels temes del disc, "Still I long for your kiss" va formar part de la banda sonora de la pel·lícula de Robert Redford L'home que xiuxiuejava als cavalls. Després del disc, Williams va realitzar una gira amb Bob Dylan.
Després d'aquest àlbum, Williams, que és més aviat lenta en la gravació d'estudi i té fama de perfeccionista, grava Essence (2001) i World without tears (2005).
Abans de publicar el seu últim treball, Little Honey (2008), Williams treu a la venda un directe dedicat a la seva mare recentment morta. El directe conté 13 temes dels 27 que escriu per a la seva mare.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* 1979 - Ramblin'
* 1980 - Happy woman blues
* 1988 - Lucinda Williams
* 1992 - Sweet Old World
* 1998 - Car wheels on a gravel road
* 2001 - Essence
* 2003 - World without tears
* 2007 - West
* 2008 - Little honey

### Àlbums en directe

* 2005 - Live @The Filmore

### DVD

* 2005 - Lucinda Williams - Live from Austin, TX

## Guardons
### Nominacions

* 2010: Grammy al millor àlbum d'americana
* 2012: Grammy al millor àlbum d'americana

## Vegeu també

* Lost Highway (àlbum de Willie Nelson).

## Enllaços externs

* Lucinda Williams - Lloc web oficial
# La ville est tranquille

La ville est tranquille és una pel·lícula francesa dirigida per Robert Guédiguian, estrenada el 2000.

## Argument

L'any 2000 a Marsella, Michèle, Paul, Viviane, Abderamane, Claude, Gérard, Ameline, Sarkis s'han d'enfrontar a les dificultats de la vida.
La Michèle és una treballadora de la subhasta de peix que s'ha proposat salvar la seva filla drogodependent. Paul traeix els seus sorprenents amics estibadors per convertir-se en taxista.
Viviane Froment és una músic que ja no suporta l'esquerra realista que representa el seu marit. Abderamane, transformat per la presó, busca ajudar els seus germans. Claude té afinitats amb activistes d'extrema dreta. Gérard té una relació amb la mort, la seva i la dels altres, que es presta al misteri.
Els pares de Paul, jubilats, no tornaran a votar mai més. El cos d'Ameline mostra la salut que voldria inculcar a la gent recordant-los els seus orígens premonoteistes. Sarkis lluita pel piano de cua que somia. Totes aquestes persones viuen històries singulars i entrellaçades que passen al mateix lloc al mateix temps, Marsella l'any 2000, i que, davant l'ascens de la insignificança i la confusió, avalen que la ciutat no és pacífica.

## Repartiment

* Ariane Ascaride : Michèle
* Jean-Pierre Darroussin : Paul
* Gérard Meylan : Gérard
* Jacques Boudet : Jean, pare de Paul
* Christine Brücher : Viviane Froment
* Jacques Pieiller : Yves Froment
* Pascale Roberts : mare de Paul
* Julie-Marie Parmentier : Fiona
* Pierre Banderet : Claude
* Alexandre Ogou : Abderramane
* Véronique Balme : Ameline
* Frédérique Bonnal : Mrs. Préférence Nationale
* Jacques Germain : M. Préférence Nationale
* Alain Lenglet : pianista
* Amar Toulé : Momo, germà d'Abderramane
* Patrick Bonnel : el carter
* Yann Trégouët : el jove que provoca Gérard
* Philippe Leroy : René

## Premis

* 14ns Premis del Cinema Europeu Premi Fipresci
* Love International Film Festival Mons de 2001, premi al millor guió
* Seminci 2000 : Premi a la millor actriu per Ariane Ascaride i Espiga d'Or.

## Bibliografia

* Conversation avec Robert Guédiguian. Paris: Éditions Scrinéo. .

## Notes i referències

* ↑ La ville est tranquille a cineuropa.org
* ↑ La ville est tranquille al web d'Agat Films
* ↑ Les European Film Awards à Berlin a allociné
* ↑ El francés Robert Guédiguian se define como 'un militante que hace cine', El País, 30 de gener de 2001

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Francisco Bonet Serrano

Francisco "Paco" Bonet Serrano (nascut el 27 de juny de 1959) és un antic futbolista professional espanyol que va jugar com a defensa central.
Va participar en 98 partits de Lliga durant cinc temporades (un gol), amb el Reial Madrid i el Mallorca. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Carrera de club

Nascut a Almuñecar, província de Granada, Andalusia, Bonet va començar la seva carrera professional amb l'Elx CF, va participar en tres temporades de Segona Divisió amb el club i també va ser cedit al RCD Mallorca durant el seu mandat, i va ser traslladat a la ciutat per fer el servei militar. El 1982 va fitxar amb el Reial Madrid, va debutar a la Lliga el 5 de setembre en un empat a 2 a casa contra el Reial Valladolid i va ser titular en les seves 24 aparicions durant la campanya per ajudar a aconseguir un segon lloc.
Durant la final de la Copa del Rei de 1983, Bonet va patir una greu lesió després d'una dura entrada deMigueli del FC Barcelona, de la qual mai no es va recuperar del tot. Mentre jugava a l'estadi Santiago Bernabéu, també va jugar vuit partits en competicions europees, set d'ells en la Recopa de la UEFA.
Bonet es va retirar el 1989 als 30 anys, després d'un parell de temporades de primer nivell amb el Mallorca.

## Carrera internacional

Bonet va guanyar quatre partits per a Espanya en sis mesos. El seu primer va arribar el 27 d'octubre de 1982, en una victòria a casa per 1-0 contra Islàndia per a la fase de classificació per a la UEFA Euro 1984.

## Palmarès

Reial Madrid
* Copa de la UEFA: 1984–85

## Referències

* 1 2 Cabot, Ricard «Paco Bonet, ídolo en solo una liga» (en castellà). , 04-01-2016 [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ González, Javier «2–2: Primer escándalo "merengue"» (en castellà). , 06-09-1982 [Consulta: 4 abril 2017].
* ↑ «La escalofriante entrada de Migueli a Paco Bonet» (en castellà). , 21-02-2014. Arxivat 7 de novembre 2017 a Wayback Machine.
* ↑ Pla Díaz, Emilio. «Real Madrid CF – All the players in European Cups». RSSSF. [Consulta: 4 abril 2017].
* ↑ Rovira, Ramón «1–0: Pobre resultado para la nueva selección» (en castellà). , 28-10-1982 [Consulta: 4 abril 2017].

## Enllaços externs

* Francisco Bonet Serrano a BDFutbol
* Francisco Bonet Serrano a National-Football-Teams.com (anglès)
* Madridista stats (in Hungarian)
# Andrei Balantxivadze

Andrei Balantxivadze (georgià: ანდრია ბალანჩივაძე) (Sant Petersburg, 19 de maig de 1906 $^{(Julià)}$ - Tbilisi, 28 d'abril de 1992), rus: Андре́й Мелито́нович Баланчива́дзе, Andrei Melitónovitx Balantxivadze, fou un compositor georgià-soviètic.
Era fill de Meliton Balantxivadze, el compositor i germà de George Balanchine, el famós coreògraf de ballet georgià-americà.
Nascut a Sant Petersburg, Rússia, es va graduar al Conservatori Estatal de Tbilisi el 1927 i al Conservatori de Leningrad el 1931, on va estudiar amb Piotr Riazànov i Aleksandr Matvéievitx Jitómirski. Al seu retorn a Geòrgia, es va convertir en el director musical de diversos teatres de 1931 a 1934. Amb prou feines va sobreviure a les purgues de Ióssif Stalin, es va convertir en professor al Conservatori de Tbilisi el 1942 i va exercir com a director artístic de la Simfònica de l'Estat de Geòrgia de 1941 a 1948. Va esdevenir una influència important en la política musical com a president (1953) i primer secretari (1955–1961, 1968–1972) de la Unió de Compositors de Geòrgia. Les nombroses simfonies de Balantxivadze, concerts de pianoforte i composicions per a l'escenari van contribuir molt al coneixement de la música clàssica de Geòrgia moderna. També va ser autor del primer ballet georgià, El cor de les muntanyes (1936).
Va rebre els títols d'Artista Popular de Geòrgia (1957) i de la Unió Soviètica (1968) i va ser guardonat amb diversos premis, incloent el Premi Estatal de l'URSS el 1944 i el Premi Estatal Xota Rustaveli el 1969.

## Referències

* ↑ MacCauley, Martin (1997), Who's Who in Russia since 1900, p. 32. Routledge; ISBN 0-415-13898-1
* ↑ Mikaberidze, Alexander (ed., 2007). Balanchivadze, Andria Arxivat el 27-07-2007 a la màquina Wayback. Diccionari de biografia nacional georgiana ; consultat el 6 de setembre de 2007. (Enllaç mort.)
# Dinastia XXIV d'Egipte

La dinastia XXIV governà Egipte entre els anys 727-715 aC, durant el tercer període intermedi d'Egipte. Els seus dos únics governants són coetanis dels dignataris de les dinasties XXII, XXIII i XXV.

## Història

Tafnajt va organitzar una aliança de governants del Delta, amb els quals va intentar conquerir l'Alt Egipte. La seva campanya va alertar al rei de Núbia, Piye, que va acosneuir una victòria sobre Tafnajt de Sais i els seus aliats, i la va registrar en una cèlebre inscripció. Tafnajt és conegut com el "Gran cap de l'Oest" a l'Estela de la Victòria de Piye i en dues esteles datades en els anys 36è i 38è del regnat de Sheshonq V.
Bakenrenef, el successor de Tafnajt, va assumir definitivament el tron de Sais amb el nom real de Uahkara. La seva autoritat va ser reconeguda en gran part del delta del Nil, fins i tot en Memphis, on han estat trobades diverses esteles, al Serapeum de Saqqara, del 5è i 6è any del seu regnat. Aquesta dinastia va finalitzar quan Shabaka, el segon rei de la dinastia XXV, ataca Sais, captura a Bakenrenef i el cremà viu.
Olivier Perdu demostrà que Shepsesra Tafnajt va ser realment Tafnajt II, un predecessor proper de Necó I. Tots dos reis van governar, com dirigents locals de Sais, durant l'època del rei nubià Taharqa.

## Faraons de la dinastia XXIV d'Egipte

| Nom comú | Nom de Nesut-Bity | Nom de Sa-Ra | Comentaris | Regnat |
| Tecnactis | Shepsesra | Tefnakht | | 727-720 aC |
| Boccoris | Uahkara | Bakenrenef | | 720-715 aC |

## Cronologia de la dinastia XXIV

Cronologia estimada pels següents egiptòleg s:
* Primer faraó: Tefnakht
** 740-718 (von Beckerath)
** 731-723 (Dodson)
** 727-716 (Grimal0
** 724-717 (Redford)
* Darrer faraó: Bakenrenef
** 727-715 (Shaw)
** 723-717 (Dodson)
** 718-712 (von Beckerath)
** 717-711 (Redford)
** 716-715 (Grimal)

### Cronograma
## Referències

* ↑ Olivier Perdu, "La Chefferie de Sébennytos de Piankhy à Psammétique Ier", Revue d'Égyptology 55 (2004), pp. 95-111.

## Enllaços externs

* Genealogia, Reis i Regnes: Dinastia XXXI d'Egipte Arxivat 2008-11-20 a Wayback Machine.
* (anglès) http://www.digitalegypt.ucl.ac.uk//Welcome.html
| Dinastia precedent | Tercer període intermedi d'Egipte | Dinastia següent |
| Dinastia XXIII | Dinastia XXIV | Dinastia XXV |
# Georeferenciació

La georeferenciació és un neologisme que fa al posicionament amb el qual es defineix la localització d'un objecte espacial (representat mitjançant punt, vector, àrea, volum) en un sistema de coordenades i datum determinat. Aquest procés és utilitzat sovint en els Sistemes d'Informació Geogràfica.
La georeferenciació, en primer lloc, té una definició tecno-científica, aplicada a l'existència de les coses en un espai físic, mitjançant l'establiment de relacions entre les imatges vectorials o de raster sobre una projecció geogràfica o sistema de coordenades. Per això la georeferenciació es converteix en central per als modelats de dades realitzats pels Sistemes d'Informació Geogràfica (SIG).

## La popularització de la informació geogràfica i de la georeferenciació

No obstant això, l'acte de georeferenciar ha anat més enllà de les especialitats de Ciències de la Terra i dels SIGs, a causa de l'aparició en els últims anys de noves eines la facilitat d'ús ha estès i democratitzat aquesta tasca fora de l'àmbit tècnic existent fins ara.
L'ús d'eines com Google Earth ha implicat un salt qualitatiu pel que fa a georeferenciació. Ja no es tracta només de geo-dades limitats als especialistes de les geo-ciències i Sistemes d'Informació Geogràfica. Ara la georeferenciació té un impacte sociològic, ja que es realitza sobre tots els continguts socials presents en el món. Això està accelerant l'aparició d'una web geo-semàntica, tal com va assenyalar el sociòleg xilè Diego Cerda.
De la mateixa manera, la massificació i evolució constant de la georeferenciació s'ha vist impulsada per l'ús mashups en llocs Web 2.0, permetent la localització de continguts digitals (vídeo, notícies, modelats 3D, etc.) en cartografia digital, dins del que s'ha convingut en anomenar la Informació Geogràfica Voluntària.

## Bibliografia

* Diego Cerda Seguel. «El Món Segons Google. Google Earth i la creació del Dispositiu Geosemántico Global» (en espanyol), 2006. [Consulta: 18 octubre 2010].
* Diego Cerda Seguel. «Terra, Sentit i Territori: L'Equació Geosemántica» (en espanyol), 2008. [Consulta: 18 octubre 2010].

## Vegeu també

* Coordenades UTM
* Sistema de referència espacial
* Geocodificació
* Geoetiquetatge
* Servei basat en localització

## Referències

* ↑ Diego Cerda. El món segons Google: Google Earth i la creació del dispositiu Geo-semántic global . Setembre de 2005. «geosemanticagearth». Arxivat de l'original el 2009-01-08. [Consulta: 9 novembre 2010].
# Abd-al-Qàdir (nom)

Abd-al-Qàdir és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد القادر, ʿAbd al-Qādir) que literalment significa ‘Servidor del Poderós’, essent «el Poderós» un dels epítets de Déu. Si bé Abd-al-Qàdir és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Abdul Qadir, Abdelkader, Abdul Kader, Abd al-Kadir... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen molts musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: bosnià: Abdulkadir; turc: Abdülkadir.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.
Cal no confondre aquest nom amb Abd-al-Qadir, un altre nom de pila àrab masculí, tanmateix molt poc usual.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «قدر». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.