OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pumpuang Duangjan

Pumpuang Duangjan, en thai: พุ่มพวง ดวงจันทร์ (Hankha, 4 d'agost de 1961 - Phitsanulok, 13 de juny de 1992), va ser una cantant i actriu tailandesa.
El seu primer senzill, "Nak Rong Baan Nok", "Lok Khong Pueng", "Som Tam", "Nad Phop Na Ampher", "Uue Hue Loe Jang", "Noo Mai Roo", "Hang Noi Toi Nid", "Anijja Tinger", "Kho Hai Ruai".

## Discografia
### Àlbum d'estudi

* Nak Rong Baan Nok (นักร้องบ้านนอก)
* Noo Mai Roo (หนูไม่เอา)
* Kho Hai Ruai (ขอให้รวย)
* Som Tam (ส้มตำ)
* Nad Phop Na Ampoer (นัดพบหน้าอำเภอ)
* Take Ka Tan Phook Bo (ตั๊กแตนผูกโบว์)
* Anitja Tinger (อนิจจาทิงเจอร์)
* Aai Saang Neon (อายแสงนีออน)

## Filmografia
### Drama televisiu

* Nang Sao Yi Sai (นางสาวยี่สาย)

### Pel·lícules

* 1984 – Chee (ชี)
* 1984 – Nang Sao Ka Thi Sod (นางสาวกะทิสด)
* 1984 – Khoe Thot Tee Thee Rak (ขอโทษที ที่รัก)
* 1984 – Jong Ang Pangad (จงอางผงาด)
* 1985 – Thee Rak Ter Yoo Nai (ที่รัก เธออยู่ไหน)
* 1986 – Mue Puen Khon Mai (มือปืนคนใหม่)
* 1987 – Sanae Nak Rong (เสน่ห์นักร้อง)
* 1987 – Chaloey Rak (เชลยรัก)
* 1987 – Pleng Rak Phleng Puen (เพลงรัก เพลงปืน)
* 1988 – Phet Payak Rat (เพชรพยัคฆราช)

## Referències

* ↑ «Pumpuang Duangjan's 57th Birthday». Doodles Archive, Google, 04-08-2018.
* ↑ «Dance and Music». Thai Culture. OnlyChaAm.com. Arxivat de l'original el 27 de març 2019. [Consulta: 7 novembre 2016].
* ↑ Lockard, Craig. Southeast Asia in World History. Oxford University Press, 2009. ISBN 0195338111.
* ↑ ปราการด่านสุดท้าย. «ชีวิต แม่พุ่มพวงค่ะ ไปเจอมาเราว่าละเอียดที่สุดแล้วค่ะ» (en thai). Pantip.com, 19-07-2011.
# Masmughan

Masmughan o mazmughan fou un títol de probable origen sassànida que va existir al segle vii, segurament càrrec equivalent a governador d'un districte o un territori menor determinat potser un feu religiós (literalment ‘Gran dels Mags’).
A l'enfonsament de l'imperi sassànida el Tabaristan havia quedat independent, i la nissaga dels masmughans, que potser tenia el poder també a Rayy, es devia apoderar de la part oriental oriental on la població havia nomenat rei a Baw al que va assassinar i va ocupar el poder. però al cap de vuit anys (688) fou expulsat pel Surkhab ibn Baw, fill de Baw. Els masmughans probablement van conservar un poder local a Dunbarwand fins al 760 quan la regió fou conquerida pels àrabs quan van sotmetre els dominis dabúyides (la plana del Tabaristan).
Una altra dinastia de masmughans apareix amb Walash, masmughan de Miyan-du-rud, esmentat vers el 700 que exercia com a marzpan de Miyan-du-rud, prop de Sari entre els rius Kalarud i Mihriban limitant a l'est amb el Karatughan, i que vivia en temps del djamàspida Farrukhan el Gran (datat vers 709-712). Walash (I) era membre de la branca vella dels karínides coneguda com els zarmíhrides originada en Zarmihr ibn Sukhra. Sukhra va tenir dos fills, Zarmihr i Karin, el primer que va rebre Miyan Rud amb títol de marzpan i masmughan iniciant la dinastia zarmhírida; i Karin que va rebre el títol d'ishpabadh i va iniciar la dinastia Karínida.
El 781 el karínida Wandad Hurmuzd es va revoltar contra el califa al-Mahdi (vers el 780) i es va aliar al bawàndida Sharwin (772-797) i amb el masmughan zarmíhrida de Miyan Rud, que es tornava a dir Walash (ara Walash II). La revolta fou liquidada el 785.
Justñi confon Walash I i II i es troba amb el nom del càrrec identic, i com que Walash (II) és el primer que coneix amb aquest nom i aquest títol, pensa que era fill del darrer masmughan de Dunbawand, però hi ha cap prova de relacions entre les dues dinasties de masmughans.
Després del 760 a Dunbawand i del 785 a Miyand Rud, si van subsistir fou merament un poder local potser dependent dels bawàndides.

## Vegeu també

* masmughans de Dunbawand
* dinastia Zarmhírida

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam VI, 733-735
# Bane

Bane és un personatge de ficció de còmic que pertany a l'univers DC. És un dels enemics de Batman més coneguts, junt amb el Joker, Dues Cares o El Pingüí. La seva primera aparició va ser al còmic Batman: Vengeance of Bane #1 al 1993. Bane va ser reconegut com el número 34 a la llista dels Millors Malvats del Còmic de la Història, a la revista IGN.

## Biografia de ficció

Bane, va néixer a la presó insular de Santa Prisca, on el seu pare hi complia cadena perpètua, en aquesta presó només hi coneix la violència i, a mesura que creixia, augmentava la seva força física i el seu odi cap al món exterior. Ell sempre entrenava a la presó i llegia llibres filosòfics. Al cap de vuit anys ja va matar el primer dels molts presos com ell. Quan ja era gran va ser reclutat per fer un experiment amb la droga Venom, aquesta droga sintètica proporciona una força extrema, amb l'efecte secundari de demència. Va ser l'únic que va sobreviure a l'experiment, i es va alliberar. Un dels seus moments més reconeguts a la història dels còmics és quan va trencar l'esquena a Batman, a la Batcova, axó va passar al còmic, Knightfall. després de derrotar a Batman es va fer amo dels baixos fondos a Gotham Cyty, fins que va ser derrotat per Jean Paul Valley, aspirant a substituir Batman. Des de'aquell moment Bane, amb l'ajuda de Ra's al Ghul, no ha deixat d'amenaçar la ciutat de Gotham i el món sencer.

### Poders

La substància anomenada Venom, li dona a Bane, una increïble força i li permet de curar-se molt ràpid. A la lluita és un molt bon estrateg i domina diversos estils de combat, una altra de les seves característiques és la seva gran intel·ligència, que quan va estar a la presó, va aprofitar per estudiar i adquirir més coneixements.

## D'altres Mitjans

El 1997, Bane va ser interpretat a la pel·lícula Batman & Robin pel conegut lluitador Robert Swenson, actuació que va ser molt criticada. El 2012, Tom Hardy va ser l'encarregat d'interpretar al Bane a El cavaller fosc: la llegenda reneix, com el principal antagonista.

## Referències

* 1 2 T.Snider, Brandon. DC Còmics, La guia definitiva de personatges. Pag. 18. Barcelona: Timun Mas, 2013. ISBN 9788448008932. (castellà)
* 1 2 3 4 «DC Secret Files» (en castellà). Arxivat de l'original el 19 de març 2014. [Consulta: 24 octubre 2013].
* ↑ Chuck Dixon; Graham Nolan. Knightfall. DC Comics, 1993.

## Bibliografia i fonts

* T.Snider, Brandon. DC Comics, La guia definitiva de personajes. Pag. 18. Barcelona: Timun Mas, 2013. ISBN 9788448008932. (castellà)
* Web:Fixa Fixa de Bane a DC Secet files Arxivat 2014-03-19 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Biografia de Bane
* Web:Fixa de Bane a DC Secet files Arxivat 2014-03-19 a Wayback Machine. (castellà)
# Helena Vidal i Fernández

Helena Vidal i Fernández (Moscou, 1946) és una traductora del rus al català i catedràtica de rus.

## Biografia

Filla del mestre i traductor August Vidal, expatriat el 1939 després de la Guerra Civil Espanyola, visqué a Moscou fins als vint anys. El 1957, es va instal·lar amb la seva família a Catalunya. Primer s'instal·len a Llagostera, el poble del seu pare, i l'any següent a Barcelona. Estudià Filologia romànica a la Universitat de Barcelona i s'hi doctorà amb la tesi La imagen de España en Rusia en los años 40-60 del siglo XIX. També seguí cursos de llengua i literatura russes a França i Rússia. Del 1978 al 2009 va ser professora de rus a la Facultat de Filologia de la Universitat de Barcelona, on va publicar una Introducció a la gramàtica russa (1997) i un manual de Traducció del rus (2000). El 1968 s'estrenà com a traductora amb una peça teatral de Gorki, Els baixos fons, de qui també acostà Caminant pel món (1969). De Tolstoi, en traduí un recull d’articles pedagògics (1990). Amb Miquel Desclot preparà una antologia de Poesia russa (1983) i després ha traslladat dos llibres de Puixkin, Mozart i Salieri i altres obres (2001) i El genet de bronze (2004). El 2012 rebé el Premi Crítica Serra d'Or de traducció per la traducció i edició al català d’Armènia en prosa i en vers, d'Óssip Mandelstam.

## Obres
### Divulgació

* Introducció a la gramàtica russa (1997)
* Traducció del rus (2000)

### Traduccions

* Gorki, Maksim. Els baixos fons. Barcelona: Edicions 62, 1968. [Amb Jordi Bordas]
* Gorki, Maksim. Caminant pel món. Barcelona: Edicions 62, 1969.
* Poesia russa. Antologia. Barcelona: Edicions 62, 1983. [Amb Miquel Desclot]
* Tolstoi, Lev N. Qui ha d’ensenyar a qui (i altres articles pedagògics). Vic: Eumo, 1990.
* Puixkin, A. S. Mozart i Salieri i altres obres. Barcelona: Proa, 2002.
* Puixkin, A. S. El genet de bronze. Un relat de Petersburg. Barcelona: PPU, 2004.
* Ritkheu, Iuri. El darrer xaman txuktxi. Lleida: Pagès, 2007.
* Mandelxtam, Óssip. Poemes. Barcelona: Quaderns Crema, 2009.

## Referències

* ↑ «Helena Vidal i Fernández». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Hoy, Rusia; Rebón, Marta. «Helena Vidal, voz de la literatura rusa en catalán y español» (en castellà), 16-11-2011. [Consulta: 15 abril 2020].
* 1 2 «Biografia Helena Vidal | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana». [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Bacardí, Montserrat; Godayol, Pilar. Les traductores i la tradició. Punctum, 2013, p. 46. ISBN 978-84-940694-7-5.
* ↑ ub. «Universitat de Barcelona - Helena Vidal, Premi Crítica Serra d’Or de traducció 2012: «He travessat el sentiment d’impotència i he anat trobant una manera de recrear allò que al principi em semblava intraduïble»», 08-10-2009. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Vidal i Fernández, Helena». Visat.cat. [Consulta: 15 abril 2020].
# Buzurg-Ummid

Kiya Buzurg-Ummid fou el segon daï ismaïlita d'Alamut. Es creu que estava emparentat amb famílies reials del Mazanderan per matrimoni. El seu nom significa ‘gran esperança’.
Del 1102 al 1124 fou governador nizarita de Lamasar (Lummusar), fortalesa del Rudbar que havia conquerit per orde d'Hasan-i Sabbah quan els defensors de la fortalesa, aliats als ismaïlites, havien trencat l'aliança i havien demanat ajut als seljúcides (a l'amir Nushtakin Shirgir). Va reconstruir la fortalesa forçant a treballar a la gent de la zona i la va dotar d'aigua i de jardins. Va resistir amb èxit al darrer i més fort atac del sultà seljúcida Muhammad (dirigit per l'amir Shirgir) el 1117.
El 1124 fou designat successor per Hasan-i Sabbah, al seu llit de mort, amb tres adjunts per auxiliar-lo. Va conservar la independència de l'estat i va construir noves fortaleses, especialment Maymun Dez (Maymundiz) el 1126. El 1131 va derrotar i donar mort a un imam zaydita, Abu Hashim, revoltat al Daylaman. Va morir el 1138 deixant el càrrec de daï al seu fill Muhàmmad I d'Alamut.

## Vegeu també

* Maymun-Diz.
# L'Étrange Couleur des larmes de ton corps

L'Étrange Couleur des larmes de ton corps és una pel·lícula experimental giallo del 2013 escrita i dirigida per Hélène Cattet i Bruno Forzani. Protagonitzada per Klaus Tange com un home que busca el parador de la seva dona desapareguda, només per quedar embolicat en una complicada xarxa de mentides i assassinats.
La pel·lícula, una coproducció internacional entre Bèlgica, França i Luxemburg, es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Locarno a Suïssa el 12 d'agost de 2013. Es va estrenar a les sales el 12 de març de 2014 a Bèlgica, França i Luxemburg. Als Estats Units, Strand Releasing li va oferir una estrena limitada el 29 d'agost de 2014.

## Argument

Dan (Klaus Tange) és un home de negocis normal que ha tornat a casa per descobrir que la seva dona ha desaparegut. Decideix anar d'apartament en apartament per veure si la troba, però no aconsegueix trobar la seva dona. En Dan, però, es troba amb diverses persones que li expliquen les seves pròpies històries i secrets.

## Repartiment

* Klaus Tange com a Dan Kristensen
* Anna D'Annunzio com a Barbara
* Jean-Michel Vovk com l’inspector
* Sam Louwyck
* Ursula Bedena
* Joe Koener
* Birgit Yew
* Hans De Munter
* Manon Beuchot
* Romain Roll
* Lolita Oosterlynck

## Producció

La producció es va rodar durant 44 dies entre Brussel·les i Nancy. Algunes escenes es van rodar en un estudi a Luxemburg.

## Recepció

La recepció crítica de la pel·lícula va ser mixta. Al lloc web de l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, la pel·lícula té una puntuació d'aprovació del 51% basada en 47 ressenyes, amb una puntuació mitjana de 5,7/10. El consens dels crítics del lloc web diu: "Esclatant d'estil visual, però amb una manca de narrativa perceptible, L'Étrange Couleur des larmes de ton corps només es recomana per als entusiastes del giallo." Metacritic, que utilitza una mitja ponderada, va assignar a la pel·lícula una puntuació de 53 sobre 100, basada en 17 ressenyes, indicant "crítiques mixtes o mitjanes". Va rebre quatre nominacions als 5ns Premis Magritte exclusivament en categories tècniques, guanyant el Millor Fotografia.

## Referències

* ↑ Dowd, A.A. «The Strange Color Of Your Body's Tears tests the limits of stylistic showboating». The A.V. Club, 04-09-2014. [Consulta: 17 desembre 2014].
* ↑ «The Strange Colour of Your Body's Tears (L'étrange couleur des larmes de ton corps)». Cineuropa. [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ «Release date and trailer for The Strange Color of Your Body's Tears». JoBlo.com, 14 juliol 2014. [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ «Pour l'amour du giallo» (en francès). lejdd.fr, 28-03-2014. [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ Engelen, Aurore. «Cattet and Forzani start filming L'Etrange Couleur des Larmes de ton Corps». Cineuropa, 11-04-2012. [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «The Strange Color of Your Body's Tears». Rotten Tomatoes. [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ «The Strange Color of Your Body's Tears Reviews». Metacritic. [Consulta: 17 desembre 2014].
* ↑ «Magritte: Pluie de nominations pour les Dardenne et Lucas Belvaux» (en francès). , 07-01-2015.

## Enllaços externs

* L'Étrange Couleur des larmes de ton corps - Lloc web oficial
# Cardiopatia

Una cardiopatia és una malaltia que afecta el cor. Les cardiopaties representen una de les causes de mort més freqüents en el món desenvolupat, i és la primera causa de mort als Estats Units, Anglaterra, el Canadà i Gal·les. A Catalunya, cada setmana moren trenta persones a causa de malalties del cor. No s'ha de confondre amb el terme de malaltia cardiovascular: una sèrie de malalties que afecten al cor i/o als vasos sanguinis.

## Causes

N'hi ha diversos tipus:
* malaltia coronària: causada per l'acumulació de plaques d'ateroma a les parets del miocardi
* miocardiopatia: causada pel deteriorament de la funció del miocardi
* cardiopatia isquèmica: causada per una pèrdua d'equilibri entre l'aport i la demanda d'oxigen al miocardi
* cardiopatia hipertensiva: causada per la hipertensió
* miocarditis: causada per la inflamació del miocardi; o els teixits que l'envolten (endocarditis i pericarditis).
* malaltia cardíaca valvular: causada per un problema a les vàlvules del cor
* cardiopatia congènita: que ja apareix en el moment del naixement.
Qualsevol de les anteriors pot conduir a:
* insuficiència cardíaca: un trastorn del cor que n'impedeix el correcte bombament de la sang

## Enllaços externs

* «Vídeo divulgatiu sobre les malalties del cor». CCMA, 20-10-2014.
# Francesc Serra de Gayeta

Francesc Serra de Gayeta i d'Asprer (Pollença, 1909 - 1983) va ser un historiador que va col·laborar en diverses revistes especialitzades.

## Biografia

Va ser fill de Miquel Serra de Gaieta Bonet i Joana d'Asprer González i descendent per línia directa de Francesc d'Asprer i Talric. Tot i que la seva família estava ben posicionada, la seva formació va ser de caràcter autodidacte. Així i tot, des de ben jove va destacar per la seva vinculació a la realitat social i cultural de Mallorca i, sobretot, de Pollença, ja que va participar activament en la formació d'institucions de caràcter cultural com el Club de Solteros, el Club Pollença, la Societat Arqueològica Lul·liana o l'Obra Cultural Balear.
A partir de finals dels anys 1960, coincidint amb la seva jubilació professional, es dedicà fermament a l'estudi de la història de Pollença, mitjançant el qual en resultà un dels màxims exponents de la recuperació historiogràfica local. Els seus articles varen ser publicats per El Gall Editor a Nova aportació de la història de Pollença l'any 2005. A més també va deixar 29 articles de la mateixa temàtica, a més de tota una sèrie de treballs inèdits. Tots ells estaven centrats en temes de Pollença i abastaven un arc cronològic que anava des del segle xvi fins al xx.

## Referències

* ↑ «Francesc Serra de Gayeta i d'Asprer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ Serra de Gayeta i d’Asprer, Francesc. Nova aportació a la història de Pollença. El Gall Editor, 2005 (Tempo). ISBN 84-95232-95-2.
# Ramon Subirats i Coral

Ramon Subirats i Coral (Barcelona, 4 d'agost de 1941-Canet de Mar, 11 de gener de 2008) va ser un activista polític anarquista i independentista català, militant d'un grup autònom del Front Nacional de Catalunya (FNC) i posteriorment de l'Exèrcit Popular Català (EPOCA) i el Moviment de Defensa de la Terra (MDT).
Nascut el 4 d'agost de 1941 a la ciutat de Barcelona com a fill únic d'una família vinculada a la Confederació Nacional del Treball (CNT), en un escenari de miseria fruit del context de postguerra.

## Referències

* ↑ «La memòria independentista: Ramon Subirats i Coral». Llibertat.cat, 11-07-2008. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ Juvillà, 2024, p. 12.

## Bibliografia

* Juvillà, Pau. Ramon Subirats i Coral. Un més entre els sense veu. 1a edició. Fundació Centre d'Estudis d'Unitat Popular, 2024 (col. Vides, 2). ISBN 978-84-09-59642-3.
# Alain Le Henry

Alain Le Henry és un guionista francès. Va col·laborar repetidament amb directors famosos: Diana Curis, Alexandra Arcadi, Régis Varnier i Jacques Audiard, amb qui va compartir el premi Pierre Kast al millor guió a la VIII edició de la Mostra de València per Poussière d'ange. El 1996 va guanyar el premi al millor guió per Un héros très discret al 49è Festival Internacional de Cinema de Canes.
El 2009 guanyar el premi al millor guió al Festival Internacional de Cinema de Montreal per Je suis heureux que ma mère soit vivante.

## Filmografia

* 1977 : Diabolo menthe de Diane Kurys
* 1980 : Cocktail Molotov de Diane Kurys
* 1980 : Mais qu'est-ce que j'ai fait au bon Dieu pour avoir une femme qui boit dans les cafés avec les hommes ? de Jan Saint-Hamont
* 1982 : Le Grand Pardon de Alexandre Arcady
* 1983 : Coup de foudre de Diane Kurys
* 1983 : Le Grand Carnaval de Alexandre Arcady
* 1985 : Subway de Luc Besson
* 1985 : Elsa, Elsa de Didier Haudepin
* 1986 : La Femme de ma vie de Régis Wargnier
* 1987 : Poussière d'ange d'Édouard Niermans
* 1987 : Dernier été à Tanger de Alexandre Arcady
* 1989 : Je suis le seigneur du château de Régis Wargnier
* 1990 : La Baule-les-Pins de Diane Kurys
* 1990 : La Fille des collines
* 1992 : Indochine de Régis Wargnier
* 1994 : Regarde les hommes tomber de Jacques Audiard
* 1995 : Une femme française de Régis Wargnier
* 1996 : Un héros très discret de Jacques Audiard
* 2009 : Je suis heureux que ma mère soit vivante de Claude Miller i Nathan Miller

## Referències

* ↑ Alain Le Henry a unifrance.org
* ↑ La película francesa 'Poussière d'ange' obtiene el primer premio del festival, El País, 18 d'octubre de 1987
* ↑ «Awards 1996: All Awards». festival-cannes.fr. Arxivat de l'original el 20 gener 2012.
* ↑ Montreal 09: Un film nacional ganó el premio del público, otroscines, 8 de setembre de 2009
# Margot at the Wedding

Margot at the Wedding és una pel·lícula escrita i dirigida per Noah Baumbach el 2007.

## Argument

La Margot i el seu fill adolescent Claude prenen un tren des de Nova York a Long Island, on la germana de la Margot, la Pauline, està a punt de casar-se amb en Malcolm, un artista bohemi. Tot i ser una escriptora d'èxit casada amb un bon jan, la Margot es mostra com una dona reprimida, amargada, insegura i que sembla sempre enfadada amb tots els que l'envolten. La Pauline, que al començament se sent feliç per la inesperada decisió de la seva germana de venir al casament, aviat s'adona que la seva germana està plena de frustracions. En el transcurs d'uns pocs dies els conflictes passats i presents esclaten, amenaçant no només amb posposar el casament, sinó amb arruïnar-lo per complet, sobretot quan, gràcies a la Margot, es descobreix que en Malcolm ha tingut una aventura amb una menor d'edat, filla de l'amant de la Margot.

## Repartiment

* Nicole Kidman
* Jennifer Jason Leigh
* Jack Black
* John Turturro
* Ciarán Hinds
* Zane Pais
* Flora Cross
* Halley Feiffer
# JoJolion

JoJolion (ジョジョリオン, Jojorion) és un manga japonès escrit i il·lustrat per Hirohiko Araki, és la vuitena part de la sèrie popular Jojo's Bizarre Adventure. Va ser serialitzat per Shueisha en la revista de manga Seinen Ultra Jump des del maig de 2011 fins a l'agost de 2021.Posteriorment, ha sigut col·leccionat en 27 volums tankōbon.

## Trama

Ambientada en la mateixa continuïtat que Steel Ball Run, la S-City, part de la M-Prefecture (M県S市, Emu-ken, Esu-shi), va ser devastada pel terratrèmol i el tsunami de Tōhoku de 2011. Com a conseqüència, apareixen estranyes estructures conegudes col·loquialment com els Wall Eyes (壁の目, Kabe no Me) per tota la ciutat de Morioh (杜王町, Moriō-chō), amb el sòl que hi ha a sota tenint l'estranya propietat d'intercanviar trets dels dos objectes que hi hagi enterrats.
Una estudiant universitària local, anomenada Yasuho Hirose troba un jove misteriós enterrat sota un dels Wall Eyes, i emprenen una aventura junts per intentar recuperar la seva identitat. La Yasuho porta a terme la seva investigació mentre deixa el jove sota la cura del pare del seu amic de la infància, Norisuke Higashikata IV, que l'anomena "Josuke". Mentre la Yasuho descobreix la mare hospitalitzada d'en Yoshikage Kira, Holy Joestar-Kira, que pateix una forma de demència, Josuke troba el germà de la Kira, Kei Nijimura, que explica que és una fusió de Kira i algú més.
Quan Josuke interroga més tard a Norisuke sobre les seves raons per acollir-lo, s'assabenta que la família Higashikata necessita els records d'en Yoshikage Kira per acabar amb una maledicció familiar que els va petrificant gradualment. La solució s'explica com una fruita anomenada Locacaca, que cura una persona de qualsevol problema mentre en pren una part a canvi. Jobin Higashikata, el fill gran de Norisuke, ha estat utilitzant la fruiteria familiar per introduir de contraban arbres Locacaca al país en cooperació amb un grup d'éssers misteriosos basats en pedra anomenats Rock Humans.
Jobin i els Rock Humans comencen a apuntar a Josuke i Yasuho quan el primer s'assabenta de la seva altra identitat anterior, Josefumi Kujo. Abans del descobriment de Josuke, Kira i Josefumi havien robat una branca que cultivava un nou tipus de fruita Locacaca, que utilitza una altra persona com a garantia per a l'intercanvi. Després que Kira fos ferit mortalment pels humans de la roca, ell i Josefumi van empeltar i utilitzar el nou Locacaca a l'hort dels Higashikata; tots dos van caure a terra quan es va produir el terratrèmol de Tōhoku, sent enterrats sota els futurs Wall Eyes. Afrontant la revelació que ell és una fusió de Josefumi i Kira, Josuke decideix recuperar la fruita Locacaca i curar Holy; Jobin s'assabenta de la fruita i planeja curar en Tsurugi amb ella.

## Referències

* ↑ «杜王町が舞台のジョジョ第8部「ジョジョリオン」連載開始» (en japonès), 19-05-2011. Arxivat de l'original el 29 desembre 2018. [Consulta: 29 desembre 2018].
* ↑ Mateo, Alex. «Jojo's Bizarre Adventure Part 8: JoJolion Manga Ends in August», 15-07-2021. [Consulta: 15 juliol 2021].
* 1 2 3 «JoJolion» (en anglès). JoJo's Bizarre Encyclopedia. [Consulta: 29 agost 2022].