OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cabra d'avet

La cabra d'avet (Lactarius scrobiculatus, del llatí scrobicula -fossa o clotet-) és una lleterola del grup de les cabres (Lactarius secció Piperites). És un bolet tòxic que no s'ha de confondre amb el rovelló. La seua ingestió afecta la mucosa gàstrica.

## Morfologia

És de capell molsut, convex, enfonsat al mig, de color groguenc o lleugerament ataronjat, una mica clapat al marge.
Té les làmines juntes, de color groc o quasi ataronjat.
Desprenen un làtex blanc, cremós, que en contacte amb l'aire esdevé groc.
L'esporada és groga o lleugerament amarronada.
Posseeix un peu dur, cilíndric, envoltat de foradets de color més fosc.

## Hàbitat

És un bolet molt comú a les pinedes, on creix formant grups o erols. És el típic "enredaboletaires", ja que pel seu aspecte semblant al rovelló ha estat collit i consumit per boletaires inexperts.

## Comestibilitat

Aquest bolet és tòxic i produeix trastorns gastro-intestinals. L'individu es veu afectat per forts vòmits i diarrees que acostumen a durar dos o tres dies amb repòs i dieta adequada. Tanmateix, el pinetell bord és cuinat i menjat a l'est d'Europa però, tot i així, no arriba eliminar totalment la seua toxicitat.

## Risc de confusió amb altres espècies

Cal recordar que la diferència més notable entre aquest bolet i el rovelló és que el pinetell bord té les làmines grogues i no ataronjades, i que el làtex també és groc i no ataronjat o de color vermell intens.

## Referències

* ↑ http://www.indexfungorum.org/Names/NamesRecord.asp?RecordID=196637 Index Fungorum
* ↑ «Poisonous and Hallucinogenic Mushrooms». The Evergreen State College, Olympia WA. Arxivat de l'original el 2017-11-02. [Consulta: 27 octubre 2007].
* Mabey, Richard (1993). Mushrooms & Toadstools of Britain and Europe. David & Charles, 106.
# Lleterola llenegosa

Les lleteroles llenegoses són lleteroles de barret viscós, llis, mai pelut, de llet blanca immutable però que pot esdevenir de color gris verdós en assecar-se, mai morada, groga o rosa. En els exemplars adults, les làmines es taquen d’un color bru verdós. Algunes lleteroles llenegoses són extremadament picants (Lactarius pyrogalus, L. circellatus). Altres lleteroles que es caracteritzen per detalls més vistosos (canvis de color de la llet, barrets peluts, etc.) poden també tenir el barret llenegós (L. uvidus, L. acris).
Pertanyen al gènere Lactarius i majoritàriament a la secció Glutinosi.

### Espècies de lleteroles llenegoses

* Lactarius albocarneus, lleterola llenegosa rossa d’avet
* Lactarius blennius, lleterola llenegosa de faig
* Lactarius circellatus, lleterola llenegosa de bedoll
* Lactarius fluens, lleterola llenegosa de vora blanca
* Lactarius hysginus, lleterola llenegosa brunenca de pi
* Lactarius nanus, lleterola llenegosa de salenca
* Lactarius necator, lleterola llenegosa olivàcia
* Lactarius pallidus, lleterola llenegosa rossa de faig
* Lactarius pyrogalus, lleterola llenegosa d’avellaner
* Lactarius trivialis, lleterola llenegosa brunenca d’avet
* Lactarius vietus, lleterola llenegosa de bedoll

## Referències

* 1 2 3 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Basso, Maria Teresa. Lactarius Pers., p:848. Alassio: Mykoflora, 1999. ISBN 88-87740-00-3.
# Sèrie Radeon RX 7000

La sèrie Radeon RX 7000 és una sèrie d'unitats de processament gràfic desenvolupades per AMD, basades en la seva arquitectura RDNA 3. Va ser anunciat el 3 de novembre de 2022 i és el successor de la sèrie Radeon RX 6000. Actualment AMD ha anunciat cinc targetes gràfiques de la sèrie 7000: RX 7600, RX 7700 XT, RX 7800 XT, RX 7900 XT i RX 7900 XTX. AMD va llançar oficialment els RX 7900 XT i RX 7900 XTX el 13 de desembre de 2022. AMD va llançar el RX 7600 el 25 de maig de 2023. AMD va llançar les seves dues últimes unitats de processament gràfic de la família RDNA 3 el 6 de setembre de 2023; el 7700 XT i el 7800 XT.
És la primera generació de GPU Radeon que inclou acceleradors d'IA dedicats, una característica que AMD només havia ofert anteriorment a les seves GPU Instinct dirigides als centres de dades.

## Característiques de la sèrie Radeon RX 7000

* Microarquitectura RDNA 3
** Fins a 96 unitats de càlcul (CU) en comparació amb el màxim de 80 de la sèrie RX 6000
** Noves ALU d'ombres de dos problemes a cada CU amb la possibilitat d'executar dues instruccions per cicle
** Acceleradors de traçat de raigs de segona generació
** Acceleradors d'IA dedicats amb instruccions Wave MMA (multiplicació-acumulació de matrius)
* Primera targeta gràfica de consum basat en un disseny de chiplet
** TSMC N5 per a matriu de càlcul gràfic (GCD)
** TSMC N6 per a matriu de memòria cau (MCD)
* Fins a 24 GB de memòria GDDR6
* S'ha duplicat la memòria cau L1 de 128 KB a 256 KB per matriu
* Augment de la memòria cau L2 un 50% de 4 MB a 6 MB com a màxim
* Infinity Cache de segona generació amb una amplada de banda màxima de fins a 2,7 vegades i fins a 96 MB de capacitat
* Interfície PCIe 4.0 x16
* Suport per a la codificació i descodificació de maquinari AV1 per a vídeo de 12 bits fins a 8K60
* Nou motor "Radiance Display" amb:
** Compatibilitat amb DisplayPort 2.1 UHBR 13.5 (ample de banda de fins a 54 Gbit/s)
** Suport HDMI 2.1a (ample de banda de fins a 48 Gbit/s)
** Admet sortida de fins a 8K 165 Hz o 4K 480 Hz amb DSC
** Color de 12 bits i Rec. 2020 suport per a HDR

## Referències

* ↑ Smith, Ryan. «AMD RDNA 3 GPU Unveil "together we advance_gaming" Live Blog (1pm PT/20:00 UTC)» (en anglès americà). AnandTech, 03-11-2022. [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ Nguyen, Chuong. «AMD unveils new Radeon RX 7900 XTX GPU with RDNA 3 to take on Nvidia RTX 4000» (en anglès americà). Windows Central, 03-11-2022. [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ Cunningham, Andrew. «AMD's next-gen Radeon RX 7900 XTX and XT launch December 13 for $999 and $899» (en anglès americà). Ars Technica, 03-11-2022. [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ updated, Jarred Walton last. «AMD Radeon RX 7000-Series and RDNA 3 GPUs: Everything We Know» (en anglès), 07-09-2022. [Consulta: 8 gener 2024].
# Finca Vigía

Finca Vigía va ser la casa d'Ernest Hemingway a la localitat de San Francisco de Paula, (Cuba), on hi va fer llargues estades. Avui és un museu.
La casa va ser construïda el 1886 sobre un turó, a prop de l'Havana, per l'arquitecte català Miquel Pascula i Baguer. Hemingway hi va viure del 1939 al 1961. Va ser a Finca Vigía que va escriure gran part de The Old Man and the Sea i For Whom the Bell Tolls.

## Propietat i l'administració cubana després de 1960

La casa, va declarar estar en perill de col·lapse pel National Trust per a la Preservació Històrica dels EUA, va ser restaurada pel govern cubà i va obrir de nou als turistes el 2007. Tot i això, ha estat catalogada com un dels 11 llocs històrics més en perill d'extinció, tot i estar fora dels EUA. També està a la llista dels World Monuments Fund's biennal com un dels "100 llocs més amenaçats". Diversos conflictes significatius i controvèrsies han sorgit en l'estat de la casa i el seu contingut, encara que els investigadors que han visitat la finca informen que s'ha mantingut de manera responsable la casa i els seus continguts.
En un article publicat pel Times Online el 10 de juny de 2008, l'escriptor irlandès Adrian McKinty va afirmar que durant una visita a la casa de Hemingway, un policia secret cubà li va oferir un llibre a la biblioteca de Hemingway per 200 dòlars.

## Referències

* ↑ Lightfoot, Claudia. Havana: a cultural and literary companion (en anglès). Signal Books, 2002, p.236. ISBN 1902669339.
* ↑ «Any book in Hemingway's library for $200». Times Online, 10-06-2008. Arxivat de l'original el de juny 15, 2011. [Consulta: de desembre 20, 2011].
# Bosc d'Eroles

El Bosc d'Eroles és un bosc al terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Sapeira. Està situat a l'est-sud-est del poble d'Espills, i al nord-oest del d'Eroles, però amb la carena de Rocalamola enmig. És al fons de la vall del barranc del Bosc, a l'esquerra d'aquest curs d'aigua. És a l'extrem de ponent de l'Obaga de Rocalamola, al nord-oest del cim d'aquest nom.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# L'acusat

L'acusat (títol original en francès, Les Choses humaines) és una pel·lícula dramàtica francesa del 2021 dirigida per Yvan Attal. El guió, escrit per Attal i Yaël Langmann, és una adaptació de la novel·la homònima de Karine Tuil del 2019. Es va estrenar el 9 de setembre de 2021 al 78è Festival Internacional de Cinema de Venècia i va ser estrenada a França a càrrec de Gaumont l'1 de desembre de 2021. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Ben Attal com a Alexandre Farel
* Suzanne Jouannet com a Mila Wizman
* Charlotte Gainsbourg com a Claire Farel
* Camille Razat com a Quitterie
* Mathieu Kassovitz com a Adam Wizman
* Pierre Arditi com a Jean Farel
* Audrey Dana com a Valérie Berdah
* Benjamin Lavernhe com a Maître Arthur Célerier
* Judith Chemla com a advocada de la Mila
* Hervé Temime com a Maître Lancel

## Referències

* ↑ Mintzer, Jordan «'The Accusation' ('Les Choses humaines'): Film Review | Venice 2021». The Hollywood Reporter, 10-09-2021 [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «Les Choses Humaines : Yvan Attal tourne un film sur le consentement», 12-08-2020. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «78 Mostra internazionale d'arte cinematografica – La Biennale di Venezia – Programma» (en italià). [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ «Les choses humaines d'Yvan Attal en salle partout en France» (en francès), 01-12-2021. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «The Accusation». Goita què fan, ara!. [Consulta: 27 setembre 2023].
# Selmar Bagge

Selmar Bagge (Coburg (Alta Francònia), 30 de juny, 1823 - Basilea, 16 de juliol, 1896), va ser un compositor, periodista musical i acadèmic alemany.

## Biografia

Bagge era fill de Johann Bagge el qual era rector de l'escola llatina d'allà. El 1837 va anar al Conservatori de Praga, estudiant composició amb Friedrich Dionys Weber i violoncel amb Johann Hüttner. Durant dos anys a partir de 1840 va ser primer violoncel al teatre municipal de Lemberg (actual Lviv).
Es va traslladar a Viena, on va conèixer el cercle musical dels prínceps Adam Jerzy Czartoryski i Konstanty Adam Czartoryski, i va estudiar teoria musical amb Simon Sechter. El 1851, a través de Sechter, va esdevenir professor de composició al Conservatori de Viena. El 1853 esdevingué organista a l'església protestant de Gumpendorf prop de Viena.
Va renunciar a la seva càtedra l'any 1855. Va començar a escriure sobre música; el 1855 a la revista mensual de teatre i música va escriure articles crítics del Conservatori de Viena, tractant més tard sobre temes musicals generals. El 1859 va esdevenir editor de la "Deutsche Musikzeitung", on va ser un dels primers a Viena a promocionar la música de Schumann i Brahms.
El 1863 es va traslladar a Leipzig i es va fer càrrec de la direcció de l'"Allgemeine musikalische Zeitung". Va marxar el 1868 per convertir-se en director de l'"Allgemeine Musikschule" de Basilea, on va impartir conferències de musicologia. Va romandre allí fins a la seva mort el 1896.
George Grove va escriure a "A Dictionary of Music and Musicians":
| « | "Bagge és un fort conservador i un escriptor capaç. Beethoven i Schumann són els seus models en l'art, i no té pietat dels qui difereixen d'ell.... La seva música és correcta. i fluït, però pobre en invenció i melodia." | » |

## Referències

* 1 2 3 4 "Bagge, Selmar" Neue Deutsche Biographie, Volume 1 (1953).
* ↑ Huhges, Rupert (1939). Music Lovers' Encyclopedia. New York: Doubleday. p. 41.
* 1 2 Wurzbach, Constantin von, ed. (1865). "Bagge, Selmar" . Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich [Biographical Encyclopedia of the Austrian Empire] (in German). Vol. 14. p. 387 – via Wikisource.
* 1 2 Grove, George (1900). "Bagge, Selmar" . In Grove, George (ed.). A Dictionary of Music and Musicians. London: Macmillan and Company.
# Les faules d'Isop (pel·lícula de 1983)

Les faules d'Isop (まんがイソップ物語, Manga Isoppu Monogatari) és una pel·lícula d'animació produïda per Toei Animation i projectada al Toei Manga Matsuri el 13 de març de 1983. És una versió animada de les faules d'Isop.
Es va estrenar el 9 de gener de 1993 a TV3 doblada al català dins el Club Super3.
L'octubre de 1983, sis mesos després de l'estrena de la pel·lícula, es va emetre una sèrie d'anime del mateix nom, a les filials de TV Tokyo, però va ser produïda per Nippon Animation i el contingut era completament diferent.

## Argument

En aquesta interpretació de les faules d'Isop, cadascuna de les quals conté una paràbola, es presenta el personatge d'Isop com un nen entremaliat que viu al camp i que no para de fer trapelleries amb el bestiar del veïnat fins que, un dia, la seva mare aconsegueix que es faci pastor. Com que la feina l'avorreix de mala manera, per distreure's es passa els dies cridant: "Que ve el llop! Que ve el llop!", i així tothom hi acudeix i ell es trenca de riure. Però un dia passa que el llop es presenta de veritat i ningú no va a ajudar-lo perquè ja no se'l creuen. Corrent, s'endinsa en un bosc molt estrany en el qual les bèsties parlen i s'hi perd. Hi troba una nena amb les ales molt fràgils, que és una flor perduda, i tots dos decideixen anar al país d'Isop. Pel camí, fan tota mena de coneixences, que els proporcionen una gran quantitat d'experiències i emocions.
Si bé l'autèntic Isop era una figura grega d'abans de Crist, en aquesta obra Isop es representa com un nen que viu en una zona rural de l'Europa medieval.

## Referències

* ↑ «Les faules d'Isop». ésAdir. [Consulta: 5 febrer 2025].
* ↑ «まんがイソップ物語» (en japonès). 一般社団法人日本映画製作者連盟. [Consulta: 5 febrer 2025].
* 1 2 «AVUI / RÀDIO I TELEVISIÓ dissabte, 9 de gener de 1993». Diari Avui p. 48, 09-01-1993. [Consulta: 5 febrer 2025].
# Crowrã

Crowrã (comercialitzada internacionalment com The Buriti Flower) és una pel·lícula dramàtica brasilera-portuguesa dirigida per João Salaviza i Renée Nader Messora, estrenada el 2023. Està rodada en timbira i portuguès.

## Argument

La filla de Patpro sent un dolor que avisa del perill. Durant molt de temps, la seva terra ha estat cobejada pels “Cupé” (ramaders). Aquesta serà l'oportunitat per a ella de reviure tres èpoques de la història recent dels seus pobles indígenes, els Krahô al Tocantins, compartint amb nosaltres la seva el seu mode de vida, el seu imaginari i testimoniant la seva resiliència.
La pel·lícula, a la cruïlla del docudrama històric-etnogràfic i faula poètica, es basa en documents dels anys 40 i 60 per acabar amb la seva mobilització de mitjans de 2021 en un context d'exacerbació de les tensions vinculades a les direccions del govern de Jair Bolsonaro.

## Repartiment

* Francisco Hỳjnõ Krahô : Hỳjnõ
* Ilda Patpro Krahô : Patpro
* Luzia Cruwakwyj Krahô : Cruwakwyj (Crowrã)
* Solane Tehtikwỳj Krahô : Jotàt
* Raene Kôtô Krahô : Kôtô
* Débora Sodré : Debora
amb la participació de :
* Sônia Guajajara : ella mateixa
* Thiago Henrique Karai Djekupe
* Shirlei Djera

## Premis

* Premi al conjunt Un Certain Regard al 76è Festival Internacional de Cinema de Canes
* Festival de Cinema Llatinoamericà de Biarritz de 2023 : pre-estrena

## Notes i referències

* ↑ Crowrã al web de la Filmoteca de Catalunya
* ↑ "Crowrã. La flor del Burití", la decisión de retratar sin exhibir a Página/12
* 1 2 Cannes 2023 : « La Fleur de buriti », les liens sacrés du peuple Kraho, Le Monde, Véronique Cauhapé, 24 mai 2023
* ↑ Brésil : plus de 6 000 indigènes manifestent pour leurs terres, Le Monde, 25 août 2021
* ↑ "La Fleur de Buriti" : un documentaire-fiction sonnette d'alarme sur les derniers autochtones d'Amazonie , France Info, 2 mai 2023, Jacky Bornet

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Moló de Mèdia

Moló (en llatí Molon, en grec antic Μόλων) fou un general i sàtrapa selèucida.
Era general del rei selèucida Antíoc III el Gran, que li va donar la satrapia de Mèdia quan va pujar al tron el 223 aC. Juntament amb el seu germà Alexandre de Persis governaria també les províncies de la part superior de l'imperi. Els enfrontaments amb el ministre Hèrmies de Cària el van portar a la revolta amb el suport del seu germà.
Antíoc va enviar un exèrcit sota comandament de dos generals, que van ser derrotats per l'exèrcit rebel. Moló va aconseguir el control de totes les províncies a l'est del Tigris i va reunir un gran exèrcit. No va poder travessar el riu Tigris però el general Xenetes, enviat per Antíoc amb un nou exèrcit, quan va creuar cap a les províncies revoltades, va ser sorprès per Moló i derrotat totalment. Moló va poder finalment creuar el Tigris i es va apoderar de Selèucia i de quasi tota Mesopotàmia i Babilònia.
Finalment Antíoc, d'avant de la importància de la insurrecció, va decidir agafar personalment el comandament. L'hivern del 221 aC al 220 aC el va passar a Nísibis, i a la primavera va creuar el Tigris i va avançar cap al sud. Moló va sortir de Babilònia per anar a trobar a Antíoc i es va lliurar una batalla decisiva, en la que la deserció de l'ala esquerra de l'exèrcit rebel va portar a la derrota d'aquest exèrcit i la victòria del rei. Moló es va suïcidar per evitar de caure en mans de l'enemic, però el seu cos va ser crucificat després de mort per ordre d'Antíoc o més aviat del seu ministre Hèrmies, segons Polibi i Troge Pompeu.

## Referències

* ↑ Bunbury, Edward Herbert. «Molon». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870, p. 1111.
# Gidara

Gidara fou un estat arameu fundat al segle x. La població de Gidara es creu que està situada a uns 20 km al sud de Mardin i a uns 35 al nord-oest de Nísibis, moderna Bughedra o Abu Gidara. El nom arameu fou Raqamatu o Radamate.
Els arameus s'hi van establir en temps de Teglatfalassar II (967-935 aC). Petita ciutat estat, tenia governador assiri però la població aramea era autònoma. Els temanites (una tribu cananea però en aquest cas sembla aplicat a un clan arameu que va governar a Nísibis, Guzana i Gidara) s'hi van establir dirigits per Muquru i el seu estatus passa a ser incert. Adadnirari II la va conquerir el 898 aC. No se'n parla després del segle ix aC.

## Bibliografia

* Edward Lipiński, The Aramaeans: their ancient history, culture, religion.
# Kofun Daisenryō

El Kofun Daisenryō (en japonés 大仙陵古墳, Daisenryō kofun) és un kofun (túmul funerari) que es troba a Sakai, Japó. Es considera la tomba més gran del món, i forma part del grup de Tombes de Mazu.

## Història

Sembla que el Kofun Daisenryō es va construir durant un període de vint anys a mitjan segle v, durant el període Kofun. L'Agència de la Casa Imperial japonesa atribueix la tomba a l'emperador Nintoku, tot i que no s'ha provat.

## Descripció

El túmul de Daisenryō fa uns 500 m per 300 m, i tota l'estructura té 840 m de llarg. Envoltat per tres fossats, el kofun s'aixeca si fa no fa 35 m del terreny circumdant. La superfície n'és de 100.000 m², i la de tot el conjunt funerari de 460.000 m².
L'Agència de la Casa Imperial prohibeix accedir a la tomba. Els fossats acullen una rica fauna i flora. Ara el kofun està cobert de vegetació. El Museu Municipal de Sakai es dedica en part al kofun i a la seua història.

## Excavacions arqueològiques

L'Agència de la Casa Imperial autoritzà per primera vegada la realització d'excavacions arqueològiques al 2018: s'excavaren nou rases de 7,5 - 10,5 m per 2 m a la banda del fossat interior. S'han descobert restes de haniwa.

## Notes i referències

* ↑ «堺市・仁徳陵古墳» (en japonés). kiis.or.jp. [Consulta: 23 febrer 2017].
* ↑ Y. Kado, Rare dig starts at giant burial mound housing ancient emperor, The Asahi Shimbun (23 octubre 2018, anglés).
* ↑ 525 m, d’uns estudis de 2016: (anglés) Japan's largest mounded tomb may be larger than previously thought, The Mainichi (12 abril 2018).
* ↑ «仁徳天皇陵古墳（大山古墳）　堺市» (en japonés). sakai.lg.jp. [Consulta: 23 febrer 2017].
* ↑ «堺市博物　堺市» (en japonés). sakai.lg.jp. [Consulta: 23 febrer 2017].
* ↑ Y. Kado, Lucky few get peek at newly found items at ‘imperial tomb’, The Asahi Shimbun (21 desembre 2018).
# Vologès VI de Pàrtia

Vologès VI fou rei de Pàrtia del 208 o 209 al 228.
Vers el 209 va succeir a son pare Vologès V, però de seguida el seu germà Artaban V es va rebel·lar. Moltes monedes de Vologès s'han trobat a Babilònia però es creu que el seu regne abraçava la part oriental, principalment Caramània (Kirman), mentre Artaban dominava la part occidental. Aprofitant la desunió, el 216 l'emperador romà Caracal·la va buscar la guerra amb els parts, i va entrar en el seu territori devastant la província d'Assíria i la de Mèdia Atropatene, arribant fins a Arbela, i els dos pretendents parts van deixar de banda les hostilitats per afrontar l'enemic comú. Caracal·la va ser assassinat el 8 d'abril del 217 i des de llavors els parts van passar al contraatac, i el seu successor, Macrí fou derrotat en la batalla de Nisivis i va haver de signar el tractat de Nísibis per dos-cents milions de sestercis, havent de reconèixer als parts com foedus aequum i a Tiridates II d'Armènia perdent el Pont després d'un segle, i abandonà la idea del seu antecessor d'envair Pèrsia.
Vologès va lluitar contra el rebel persa Papak, i després al seu fill Ardashir I de Pèrsia, al que va ajudar principalment el rebel Artaban V. Contra els rebels va perdre Caramània però es va sostenir en algun altre lloc.
Les darreres monedes estan datades al 228, i després d'aquesta data la resta dels seus dominis degué caure en mans d'Ardashir I.

## Referències

* ↑ Farrokh, Kaveh. Shadows in the Desert: Ancient Persia at War (en anglès). Osprey Publishing, 2007, p. 167. ISBN 1846031087.
* ↑ Potter, David S. The Roman Empire at Bay, AD 180–395 (en anglès). Routledge, 2014, p. 148. ISBN 1134694776.
* ↑ Erdkamp, Paul. A Companion to the Roman Army (en anglès). John Wiley & Sons, 2011, p. 251. ISBN 1444393766.
| Precedit per: Vologès V | Imperi Part | Succeït per: Ardashir I de Pèrsia (sassànida) |