OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creu de terme del camí de la Bovera

La Creu de terme del camí de la Bovera, o Creu de Verdú, és una obra de Guimerà (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una creu de terme de pedra, dita creu de Verdú, situada en l'entrecreuament del camí de Guimerà cap a la Bovera, en una cruïlla de quatre camins entre el camí que porta a Verdú i Tàrrega, a l'Ametlla i directament cap al santuari de la Bovera. L'element és format per un basament quadrangular sobre el terreny, amb una doble peanya decreixent, la base, el fust i la creu. El basament consta de dos amples esglaonaments amb carreus de secció quadrada. A damunt hi ha la base de la columna, també quadrangular, entregant a la secció del fust. El fust és vuitavat, monolític i ben llis. Culminant el conjunt, exempt de capitell, hi ha una creu de pedra llatina senzilla i de nova factura, sense elements escultòrics que substitueix la creu original que va ser robada vers el 2013.
A 1,1 km a l'est de la creu, hi ha una creu gairebé idèntica a la de Verdú, anomenada creu de Benet Ramon, també en una cruïlla, on es creuen els camins de Guimerà, Verdú, l'Ametlla i Plans de la Bovera. Fou objecte de robatori, i reposada amb una creu del mateix estil.

## Història

La creu senyalitza la direcció del camí que s'ha d'agafar per anar al santuari de la Bovera, el qual s'aprecia clarament a ponent. Altrament, el camí de Guimerà cap al santuari de la Bovera es troba senyalitzat a través de diferents creus de terme o de pedró com pas de pelegrinatge al santuari per tal de fer una parada per a resar.
Pel que fa als elements robats, el capitell era octogonal d'angles escairats on s'inserien alts relleus de figures dempeus molt degradats i quasi inidentificables per causa de l'erosió. La creu era de tipologia llatina amb la crucifixió central.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de terme del camí de la Bovera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# José María de Bustillo Gómez de Barreda

José María Bustillo y Barreda (c.1803, Isla de León, San Fernando, província de Cadis-2 de maig de 1868, el Puerto de Santa María, província de Cadis), I Comte de Bustillo, va ser un polític i marí espanyol.

## Biografia

Va obtenir plaça de guardiamarina el 22 de gener de 1816 al Departament de Cadis. En 1819 va ser alferes de fragata, en 1825 va ascendir a alferes de navili, en 1832 va ascendir a tinent de navili, va ser capità de fragata a partir de 1837, en 1844 va ascendir a capità de navili i en 1846 va ascendir a brigadier. En 1849 va formar part d'una expedició per auxiliar al papa Pius IX. En 1850 és nomenat cap d'esquadra i en 1851 va ser nomenat Ministre de Marina, càrrec que va ocupar fins a juny de l'any següent, després de la qual cosa va marxar de Madrid per prendre el comandament de la posta de l'Havana.
Va arribar a Cuba al juliol de 1852, quan li va ser informada l'arribada a l'illa de tropes de filibusters al comandament de l'ex general Narciso López, als quals es va enfrontar en terra i els va obligar a reembarcar. Després els va tornar a enfrontar a Morillo de la Manima, derrotant-los finalment i aconseguint capturar a 50 homes. Per aquest acte el govern li va lliurar la gran creu de l'Orde de Carles III. Va estar a Cuba els tres anys preceptius i va tornar a Espanya en 1854. En 1855 va ser designat vocal de la Junta Consultiva d'Ultramar.
Per Reial decret del 14 de novembre de 1855 és condecorat amb la gran creu de l'Orde de Sant Hermenegild per tenir complerts els requisits, però amb antiguitat del 24 de juliol. En 1854 se li concedeix la gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica, per la seva operació de defensa del Papa. En 1856 és nomenat Comandant General de vaixells, aprests d'expedicions, matrícules, pesca i navegació de particulars.
En 1857 se li va atorgar la capitania general del Departament de Ferrol i el 25 d'octubre d'aquest any serà nomenat de nou Ministre de Marina, càrrec que ocuparia fins a 1858. En 1859 és nomenat comandant general de l'esquadra d'operacions a Àfrica i en 1860 va participar en els bombardejos de les ciutats de Larraix, Arcila, Rabat i Salé i, en gratitud per les seves accions, el 14 de juliol li va ser concedit el rang de tinent general, lliurant-se-li el 18 de juliol el comandament del Departament Naval de Cadis. Per la seva banda Isabel II li lliura el títol de Comte de Bustillo. Va ser, de nou, ministre de marina en 1863.

## Referències

* 1 2 3 4 Todoavante.es. «Biografía de Don José María de Bustillo Gómez de Barreda». Arxivat de l'original el 2014-03-13. [Consulta: 12 març 2014].

## Enllaços externs

* Jose María de Bustillo y Gómez de Barreda - Breu genealogia.
# Revolta de València

La Revolta de València va tenir lloc el 6 d'abril de 1348, i formà part de la lluita dels Unionistes valencians contra Pere el Cerimoniós.
El rei va quedar retingut a València, i va haver de ballar de manera grotesca a la cambra reial. Amb l'aparició de la pesta a la ciutat, el rei va poder marxar a Terol, on va organitzar un exèrcit que va derrotar la Unió d'Aragó el juny a la batalla d'Èpila, i el desembre a la Unió de València a la batalla de Mislata. El rei prengué la ciutat de València i en feu executar els revoltats. També s'aplicà als derrotats uns castics cruels com el d'obligar-los a beure el bronze fos amb el qual s'havia fabricat la campana que convocava les reunions dels rebels.

## Referències

* ↑ (castellà) En torno a la sugestiva tesis de Juan Regla Boletin de la Real Academia de la Historia
* ↑ «Papers de l'Horta». Arxivat de l'original el 2014-03-06. [Consulta: 7 gener 2010].
# Gravador de cinta de vídeo

Un gravador de cinta de vídeo o VTR (acrònim de l'anglès vídeo tape recorder) és un gravador de cinta que pot gravar material de vídeo. La vídeogravadora (VCR), on la cinta de vídeo està tancada en un casset plàstic que permet el seu ús fàcil, és la forma de VTR més familiar i coneguda pels consumidors. Els professionals utilitzen un altre tipus de videocintes i gravadors.

## Tecnologies

Algunes tecnologies de gravadors de cinta de vídeo inclouen:

### Analògic en rodet obert

* VORA (BBC)
* 2" Quadruplex (Ampex)
* 1" Type B (Robert Bosch GmbH i Philips)
* 1" Type C (Sony i Ampex)

### Casset professional / sistema basat en cartutx

* U-matic (3/4): Format d'enregistrament analògic de vídeo compost amb 2 pistes d'àudio, una de vídeo i una de control. Sistema d'enfilat de cinta en O, i d'allà és d'on prové el seu nom.
* Betacam (Sony): Format d'enregistrament analògic de vídeo per components amb 2 pistes lineals d'àudio una de vídeo i una de codi de temps longitudinal.
* M-II (Panasonic):
* Betacam SP (Sony): Format d'enregistrament analògic de vídeo per components amb 2 pistes d'àudio una de vídeo i una de codi de temps longitudinal.

### Format de cinta de vídeo digital de definició estàndard

* D1 (Sony): Format d'enregistrament de vídeo per components digital 4:2:2
* D2 (Sony i Ampex): Format d'enregistrament digital de vídeo compost
* D3 (Panasonic)
* DCT (Ampex)
* Digital Betacam (Sony)
* Betacam IMX (Sony)
* DVCAM (Sony)
* DVCPRO (Panasonic)
* D9 (D-VHS) (JVC)

### Format de cinta de vídeo digital d'alta definició

* HDCAM (Sony)
* HDCAM-sr (Sony)
* D5 HD (Panasonic) Format d'enregistrament de vídeo per components digital 4:2:2
* DVCPROHD (Panasonic)
* HDV (Sony i JVC)

### Formats no professionals

* MiniDV
* Digital8 (Sony)
* Vídeo 2000 (Philips)
* Betamax
* VHS
* S-VHS (JVC)
* VHS-C (JVC)
* vídeo8
* Hi8TM
* MicroMVTM
* Cartrivision

## Vegeu també

* Kinescopi
* Magnetoscopi
* Magnetoscopi domèstic
# Supercopa burkinesa de futbol

La Supercopa burkinesa de futbol (coneguda també com a Coupe de l'Association Sportive des Journalistes du Burkina) és una competició futbolística de Burkina Faso que es disputa entre els campions de la lliga i de la copa del país.

## Historial

Font:
| AnyA | Campió | Marcador | Finalista |
| 1993 | ASF Bobo | | Etoile Filante |
| 1994 | Etoile Filante | | RC Kadiogo |
| 1995 | RC Bobo | | ASFA Yennega |
| 1996 | Etoile Filante | | RC Bobo |
| 1997 | ASF Bobo | | RC Bobo |
| 1998 | USFA | 2-0 | Etoile Filante |
| 1999 | Etoile Filante | 2-1 | ASFA Yennega |
| 2000 | USFA | 3-1 | Etoile Filante |
| 2001 | ASF Bobo | 2-0 | Etoile Filante |
| 2002 | ASFA Yennega | 1-0 | USFA |
| 2003 | Etoile Filante | 1-1 (4-3 p) | ASFA Yennega |
| 2004 | ASF Bobo | 2-0 | ASFA Yennega |
| 2005 | US Ouagadougou | 2-1 | RC Kadiogo |
| 2006 | Etoile Filante | 2-1 | ASFA Yennega |
| 2007 | Commune FC | 1-1 (6-5 p) | RC Bobo |
| 2008 | US Ouagadougou | 2-0 | Etoile Filante |
| 2009 | ASFA Yennega | 3-0 | USFA |
| 2010 | USFA | 2-0 | ASFA Yennenga |
| 2011 | Étoile Filante | 1-1 (8-7 p) | ASFA Yennenga |
| 2012 | RC Kadiogo | 1-0 | ASFA Yennenga |
| 2013 | ASFA Yennenga | 1-1 (5-4 p) | AS SONABEL |
| 2014 | RC Bobo | 2-0 | Étoile Filante |
| 2015 | no es disputà | no es disputà | no es disputà |
| 2016 | RC Kadiogo | 1-0 | AS SONABEL |
| 2017 | Étoile Filante | 0-0 (5-3 p) | RC Kadiogo |
| 2018 | Salitas FC | 0-0 (4-1 p) | ASF Bobo |
| 2019 | AS SONABEL | 1-1 (4-3 p) | Rahimo FC |
| 2020 | Rahimo FC | 3-2 | Salitas FC |
| 2021 | AS SONABEL | 2-1 | ASFA Yennenga |
| 2022 | AS Douanes | 1-1 (4-1 p) | RC Kadiogo |
| 2023 | AS Douanes | 2-0 | Étoile Filante |
| 2024 | AS Douanes | 1-0 | Étoile Filante |

## Referències

* ↑ «Burkina Faso - List of Super Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Antoine Battiono. «SUPER COUPE AJSB 2011 : L’EFO était la plus chanceuse», 13-12-2011. [Consulta: 7 gener 2012].
* ↑ «Burkina Faso : La Super Coupe au RCK - La Une - FootAfrica 365, toute l'actualité du foot». www.footafrica365.fr, 26-12-2012. [Consulta: 5 gener 2013].
* ↑ «Super Coupe AJSB 2022: L’AS Douanes s’impose, retour gagnant de Kamou Malo». burkina24.com, 05-08-2022. [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ «Super Coupe AJSB 2023 : L’AS DOUANES bat l’EFO 2-0 et s’adjuge le trophée». lefaso.net, 06-08-2023. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Super Coupe AJSB 2024 : L’AS Douanes conserve son titre». minute.bf, 11-08-2024.
# Biologia humana

La biologia humana és una ciència interdisciplinària que inclou els camps de la biologia, l'antropologia biològica, l'arqueologia, la nutrició i la medicina, i se centra en els humans; està estretament relacionada amb la biologia de primats i amb altres camps. Els seus inicis se situen amb la creació del departament biologia humana l'any 1970 a la Universitat Stanford.

## Història

La primera persona que va utilitzar el terme biologia humana va ser Ernst Freiherr von Blomberg (°1821 - +1903).

## Recerca

La recerca en biologia humana abasta:
* La variació genètica entre les poblacions humanes, en el passat i en l'actualitat
* La variació biològica relacionada amb el clima i amb altres elements de l'entorn natural
* Determinants, en les poblacions, del risc a malalties degeneratives i a malalties infeccioses
* Creixement i desenvolupament dels humans
* Biodemografia
Tot i que els límits clars no existeixen, la biologia humana es distingeix de la recerca de medicina convencional per centrar-se en la salut a nivel internacional i a nivell de poblacions, i en l'evolució humana, adaptació biològica i genètica de poblacions en comptes del diagnòstic individual.

## Referències

* 1 2 «Biologia Humana».

## Enllaços externs

* El programa de biologia humana a Stanford (anglès)
* Associació de Biologia Humana (Human Biology Association) (anglès)
* Simposis de la Societat per a l'Estudi de la Biologia Humana Arxivat 2010-02-12 a Wayback Machine. (anglès)
* Scottish Qualifications Authority (anglès)
# Xarxa en arbre

La Xarxa en arbre o Jeràrquica és una topologia de xarxa on cada node pot estar connectat a un node superior i del que poden penjar diversos nodes inferiors formant un arbre.

## Desavantatges de Topologia d'Arbre

* Cal molt cable .
* La mesura de cada segment ve determinada pel tipus de cable utilitzat .
* Si s'ensorra el segment principal tot el segment s'ensorra amb ell .
* És més difícil la seva configuració .
# Bertran I dels Baus

Bertran I dels Baus fou el tercer fill de Ramon I dels Baus pertanyent a la senyoria dels Baus (1167-1181), a Provença.
Es va casar amb Tiburge d'Orange, vídua de Gaufred de Mornas, filla de Guillem d'Omelas (Montpeller), amb qui tingué cinc fills: Hug (que heretà la senyoria), Bertran, Guillem, Tiburge, i Hermeline. Pel seu casament amb Tiburge esdevenia príncep d'Orange.

## Referències

* ↑ Sans, Joaquim Miret i. Los vescomtes de Bas en la illa de Sardenya: estudi històrich sobre los jutges d'Arborea de raça catalana. Estampa "La Catalana" d'en Jaume Puigventós, 1901, p. 113.
* ↑ Meneghetti, Maria Luisa. Il pubblico dei trovatori: la ricezione della poesia cortese fino al XIV secolo (en italià). Einaudi, 1992, p. 182. ISBN 978-88-06-12844-9.
# Ecologia humana

L’ecologia humana és una disciplina relacionada amb la sociologia, a més de l'antropologia cultural i la psicologia social que estudia les connexions de la població amb l'ecosistema i aquest és el seu tema important. L'ecologia humana és en si mateix un mètode per l'enfocament de la selecció que fa dels seus continguts com díades o com tríades: la població adaptada per la cultura i l'espai -que es compon d'organització social i tecnologia-, al seu medi ambient per a sobreviure. L'ecosistema format per aquestes quatre variables resulta inestable i en el límit d'aquest procés en conflicte està el plantejament ecològic d'adaptació biològica, perquè si la població s'expandeix el medi ambient es deteriora, o no respon a les noves necessitats, entrant en conflicte amb el disseny desitjat per a la comunitat humana.
Plantejaments com les megalòpolis han donat una visió global a les xarxes d'assentaments, explicant molts successos amb aplicacions en transports de persones i mercaderies amb nous paradigmes de distribució del treball espacial entre nombroses ciutats satèl·lits i les més influents ciutats per les seves prestacions reals o d'origen històric i en transició.
# Anàlisi de la regressió

La regressió estadística o regressió a la mitjana és la tendència d'una mesura extrema a presentar-se més propera a la mitjana en una segona mesura. La regressió s'utilitza per predir una mesura basant-nos en el coneixement d'una altra.

## Origen del concepte

El terme regressió va ser introduït per Francis Galton en el seu llibre Natural Inheritance (1889) i va ser confirmada pel seu amic Karl Pearson. El seu treball es va centrar en la descripció dels trets físics dels descendents (variable A) a partir dels dels seus pares (variable B). Estudiant l'altura de pares i fills a partir de més de mil registres de grups familiars, es va arribar a la conclusió que els pares molt alts tenien una tendència a tenir fills que heretaven part d'aquesta alçada, però que revelaven també una tendència a tornar a la mitjana. Galton va generalitzar aquesta tendència sota la "llei de la regressió universal": «Cada peculiaritat en un home és compartida pels seus descendents, però en mitjana, en un grau menor."

## Models de regressió
### Regressió lineal

* Regressió lineal simple
Donades dues variables (I: variable dependent; X: independent) es tracta de trobar una funció simple (lineal) de X que ens permeti aproximar I mitjançant: i = a+bX
    A (ordenada en l'origen, constant)
    B (pendent de la recta)
    A la quantitat i = I-i s'anomena residu o error residual.
Així, en l'exemple de Pearson: i = 85 cm+0,5 X
    On i és l'alçada predita del fill i X l'alçada del pare: En mitjana, el fill guanya 0,5 cm per cada cm del pare.
* Regressió lineal múltiple

### Regressió no lineal
## Referències

* ↑ «Regression analysis | statistics | Britannica» (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «Regression analysis - Encyclopedia of Mathematics». [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «Multiple Regression Analysis Using SPSS Statistics» (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «Earliest Known Uses of Some of the Words of Mathematics (R)». [Consulta: 20 desembre 2024].

## Vegeu també

* Model lineal generalitzat
* Regressió logística
* Regressió no paramètrica
* Regressió polinòmica

## Enllaços externs

* Francis Galton. "Regression Towards Mediocrity in Hereditary Stature," Journal of the Anthropological Institute , 15:246-263 (1886).
* A non-Mathematical explanation of regression toward the mean.
* A simulation of regression toward the mean.
* Amanda Wachsmuth, Leland Wilkinson, Gerard E. Dallal. Galton's Bend: An Undiscovered Nonlinearity in Galton's Family Stature Regression Data and a Likely Explanation Based on Pearson and Lee's Stature Data
# Artèria ilíaca externa

L' artèria ilíaca externa (TA: artèria ilíaca externa ) és una artèria de gran calibre a la regió pelviana que s'origina en la ilíaca comuna i que porta sang fonamentalment al membre inferior. L'artèria ilíaca externa és una artèria dual, és a dir, hi ha una a cada costat del cos: una artèria ilíaca externa dreta i una altra esquerra . La artèria ilíaca externa va acompanyada de la vena ilíaca externa, que corre posterior a l'artèria.

## Branques

* Branca ureteral.
* Branca epigàstrica.
* Branca circumflexa ilíaca.
La epigàstrica i la circumflexa ilíaca són col·laterals importants.
* Artèria femoral (es pot considerar una branca terminal, ja que es continua amb aquesta artèria).

## Recorregut

L'artèria ilíaca externa deriva de la bifurcació de l'artèria ilíaca comuna. Descendeix alguna cosa cap endavant i cap a fora de la línia mitjana, fent el seu recorregut cap a extremitat inferior.
* Artèria epigàstrica inferior: Va cap amunt per anastomosar-se amb l'artèria epigàstrica superior (una branca de l'artèria toràcica interna).
* Artèria ilíaca circumflexa profunda: Viatja lateralment al llarg de la cresta ilíaca de la pelvis.
* Artèria femoral: Quan l'artèria ilíaca externa passa per darrere del lligament inguinal, canvia de nom a artèria femoral .

## Distribució

Es distribueix cap a la paret abdominal, els òrgans genitals externs i el membre inferior.

## Referències

* 1 2 3 Diccionari Enciclopèdic Il·lustrat de Medicina Dorland . 1996. McGraw-Hill - Interamericana d'Espanya. Vol 1. ISBN 84-7615-983-8.
# Banda de 160m

La banda de 160m és una banda de radioaficionats en ones mitjanes (MW), tot just per sobre de la banda de radiodifusió que culmina als 1.600 kHz en la majoria dels països. És una banda de propagació nocturna.

## Ús

Durant el dia és una banda de només abast local i a més amb molt soroll. En canvi de nit s'obre la propagació regional, nacional i internacional.

## Antenes

La relativa poca exigència de la banda de 160 m sobre els components queda compensada per la gran exigència sobre les antenes. En efecte, una antena dipol per aquesta banda mesuraria 80 m de longitud, és a dir, seria del mateix ample que les ales d'un Airbus A380 i mesuraria uns 20 metres més que l'envergadura d'un Boeing 747. Tot intent d'escurçar es tradueix en pèrdues en eficiència, amplada de banda o una altra característica. Sol funcionar molt bé l'Antena Marconi.

## Propagació

L'absorció de la capa D de la ionosfera pràcticament torna a aquesta banda inutilitzable durant el dia; alguns contactes diürns propers són possibles amb angles de tir elevats.
Però al caure de la nit, les capes D i E desapareixen, i gràcies a la capa F la banda de 160 m recupera ràpidament una gran activitat, contactes regionals, nacionals i internacionals són ràpidament possibilitats.
El soroll de paràsits és summament fort, principalment a l'estiu, però reduït a l'hivern. Les tempestes elèctriques són perceptibles en aquesta banda.

## Amplada de banda
### Regió 1

A la Regió 1 IARU: d'1,810 a 2,000 MHz

### Regió 2

A la Regió 2 IARU: d'1,800 a 2,000 MHz

### Regió 3

A la Regió 3 Arxivat 2006-09-16 a Wayback Machine. IARU: d'1,800 a 2,000 MHz
# Barra estabilitzadora

La barra estabilitzadora és un component de la suspensió que permet solidaritzar el moviment vertical de les rodes oposades, minimitzant amb això la inclinació lateral que pateix la carrosseria d'un vehicle quan és sotmès a la força centrípeta, típicament en corbes.

## Tipus

El tipus més comú de barra estabilitzadora és el que es troba en la suspensió davantera dels automòbils. Quan el vehicle entra en una corba, la carrosseria tendeix a inclinar-se cap a fora. Això provoca que les rodes que van per la part exterior de la corba siguin sotmeses a una major força dinàmica, que es tradueix en un major pes sobre la suspensió. Inversament, les rodes internes es descarreguen. Per això es pot observar una compressió de la suspensió del costat extern i una extensió pel costat intern. Aquest efecte pot arribar a fer que alguna de les rodes internes perdi el contacte amb el paviment.

## Acció

La barra estabilitzadora, en ser un component elàstic, transfereix part de la força d'extensió de la suspensió associada a la roda interna, cap a la roda externa. Això produeix un efecte d'enduriment de la suspensió associada a la roda externa, amb la consegüent disminució de la compressió que pateix i, per tant, una menor inclinació de la carrosseria del vehicle.

## Característiques

L'elasticitat associada a la barra determina quant efectiva és per contrarestar la inclinació del vehicle. Aquesta elasticitat típicament ve donada pel diàmetre de la barra. Una barra molt elàstica no transferirà gaire força des d'una roda a una altra, i per això no serà molt efectiva per impedir la inclinació. Una barra rígida transferirà més força, però això impactarà en el confort de conducció, ja que si una roda circulant en línia recta passa per sobre un obstacle, pertorbarà més la roda oposada que una barra més elàstica.

## Referències

* ↑ «¿Qué es la barra estabilizadora de la suspensión? ¿Qué función cumple en tu automóvil? | www.eurotaller.com». [Consulta: 15 abril 2019].

## Vegeu també

* Barra de torsió
# Batalla d'Arcadiòpolis (1194)

La batalla d'Arcadiòpolis (en búlgar: Битkа Аркадиопол при, grec: Μάχη Αρκαδιούπολης της) es va produir el 1194 prop de la ciutat moderna de Lüleburgaz (antiga Arcadiòpolis) a Turquia entre l'Imperi Búlgar i l'Imperi Romà d'Orient. El resultat va ser la victòria búlgara.

## Referències

* Йордан Андреев, Милчо Лалков, Българските ханове и царе, Veliko Tarnovo, 1996.
# Batalla de Borny-Colombey

La batalla de Borny-Colombey va ser un conflicte menor va tenir lloc el 14 d'agost de 1870, dins del marc de la Guerra francoprussiana. La ruta d'escapament de l'exèrcit francès, comandada per François Bazaine, va quedar bloquejada després de trobar amb el I Exèrcit alemany liderat per von Steinmetz. No obstant això, el resultat de la batalla no va ser decisiu i els francesos van aconseguir fugir a Metz.
Igual que la majoria dels primers enfrontaments de la guerra, Borny no va ser planificada ni buscada per cap dels dos bàndols. Per França, la batalla va tenir conseqüències funestes, ja que van fallar en utilitzar la seva superioritat numèrica per obligar el seu pas i va demorar la retirada de l'exèrcit de Metz per dotze hores. Això va permetre que els prussians tinguessin el temps necessari per portar el seu II Exèrcit a les ordres del príncep Frederic Carles, i assegurà que després dels combats dels dies següents (Mars-la-Tour i Gravelotte) el principal exèrcit francès quedés atrapat a Metz.

## Referències

* Georges Hardoin, Français & Allemands. Histoire anecdotique de la guerre de 1870-1871 , tom V, L'Investissement de Metz. La journée des dupes. Servigny. Noisseville. Flanville. Nouilly. Coincy.
* Georg von Widdern, Kritische Tage. I. Teil. Die Initiative und die gegenseitige Unterstuetzung in der deutschen Heeren-und Truppenfuerung. Bd 1. Die I. Armee bei Colombey-Nouilly am 13. u. 14. August 1870 , Berlín, 1897.
* Redig par la section historique du grand état-major Prussian et traduit par le Capitaine Paul Émile Costa de Serda, Supplement cartes de la guerre franco-allemande de 1870-71. Première partie, Histoire de la guerre jusqu'à la xut de l'empire. Premier volume, Du debut des hostilités à la bataille de Gravelotte , sl, 1874.