OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# ISO 9660

L'estàndard ISO 9660 és una norma publicada inicialment el 1986 per l'ISO, i especifica el format per a l'emmagatzematge de fitxers en els suports de tipus disc compacte. L'estàndard ISO 9660 defineix un sistema de fitxers per CD-ROM. El seu propòsit és que aquests mitjans siguin llegibles per diferents sistemes operatius, de diferents proveïdors i en diferents plataformes, per exemple, MS-DOS, Microsoft Windows, Mac OS i UNIX.
La norma ISO 9660 és descendent directe d'un esforç d'estandardització anterior anomenat HSG (acrònim de High Serra Group), el qual va ser proposat per un conjunt d'actors de la indústria que es van reunir el 1985 a l'hotel High Serra, de Llac Tahoe, Nevada. Encara que l'ISO va acceptar una gran majoria de les propostes del HSG, hi ha algunes diferències menors.

## Conceptes bàsics
### Sectors físics

Els discs compactes per definició estan dividits en sectors, i es defineix que hi ha 75 sectors per cada segon d'àudio. Atès que el format d'àudio en un disc compacte es defineix amb una codificació PCM de 16 bits a 44 kHz en estèreo, cada segon d'àudio té 176.400 bytes. La mida del sector físic és, per tant, de 2.352 bytes (176400 bytes/75 sectors).

### Sectors lògics

L'HSG i el seu descendent consideren que el disc òptic es divideix en sectors lògics de 2 KB (2.048 bytes) cadascun. Cada sector té un identificador únic, anomenat LSN (sigles de Logical Sector number). El primer LSN referenciable és el 0, que posseeix una adreça física de 00:02:00 (2 segons). Això significa que els primers 150 sectors físics del CD-ROM són inaccessibles usant l'adreçament lògic.

### Blocs lògics

Per augmentar la granularitat de l'adreçament amb LSN, es defineix el concepte de bloc lògic, el qual és un altre mecanisme d'adreçament, que fa referència a blocs de talla menor o igual que la dels blocs lògics (512, 1024 o 2048 bytes).

### Fitxers i Directoris

Els fitxers i directoris estan encara organitzats en notació DOS 8.3. Els noms de fitxers i carpetes estan gravats en SBCS o MBCS (codis de byte únic i múltiple). La jerarquia màxima de 'profunditat' d'una carpeta no pot excedir de 8 nivells.

### Taula de trajectòries

Hi ha dues maneres de localitzar un fitxer en un sistema ISO 9660. Una és interpretar els noms de directori i buscar a través de l'estructura de cada directori per trobar el fitxer (aquesta és la manera que usen MS-DOS i UNIX per trobar fitxers). L'altra és a través de l'ús d'una precompilada Taula de Trajectòries, en la qual totes les entrades estan numerades corresponent als continguts de cada fitxer.
Alguns sistemes no tenen mecanismes per buscar a través dels directoris i obtenen els resultats de la recerca per mitjà d'aquesta taula. Tot i que una taula lineal llarga pot semblar una mica anticuada, pot ser de gran utilitat, ja que redueix notablement el temps de cerca.

### Taula d'atributs estesos

Els atributs de fitxer són emmagatzemats a les entrades de directori, concretament a la taula d'atributs estesos.

## DVD

Els DVDs poden utilitzar també la norma ISO 9660.

## Vegeu també

* Imatge ISO
* IPW
# ISO/IEC 12207

ISO/IEC 12207 és una norma internacional de les organitzacions ISO i IEC que especifica els diferents processos del cicle de vida del programari. Aquesta norma té com a principal objectiu de subministrar una estructura comuna de manera que els compradors, desenvolupadors, servei de manteniment, operadors i tècnics involucrats tinguin un llenguatge en comú. ISO/IEC 12207 inclou els processos i activitats aplicats durant l'adquisició i configuració dels serveis del sistema. Existeixen 23 processos, 95 activitats, 325 tasques i 224 resultats.

## Processos del cicle de vida

Aquests processos es classifiquen en tres tipus: bàsics, de suport i organitzatius. Els processos de suport i organitzatius són obligatoris, independentment de l'organització i del projecte executat. Els processos bàsics són emprats d'acord amb la situació concreta del projecte.
Els processos primaris del cicle de vida contenen els processos del nucli per a crear el projecte de programari. Aquest processos estan dividits en sis grups :
* Adquisició.
* Subministrament.
* Desenvolupament.
* Operació.
* Manteniment.
* Destrucció.

## Referències

* ↑ «ISO/IEC 12207:2008 - Systems and software engineering -- Software life cycle processes» (en anglès). https://www.iso.org.+[Consulta: 17 octubre 2017].
* ↑ «Iso Iec 12207 2008 Systems And Software Life Cycle Processes Overview» (en anglès). https://www.hack2secure.com. Arxivat de l'original el 2017-10-17. [Consulta: 17 octubre 2017].
* ↑ «ISO/IEC 12207:Software Life Cycle Process» (en anglès). msritse2012, 30-01-2013.
# Eldar Kurtanidze

Eldar Kurtanidze (Georgià: ელდარ კურტანიძე, 16 d'abril de 1972, Kvemo Pshafi, Gulrifshi) o també conegut com a Luka Kurtanidze és lluitador kartvelià. Va ser medallista de bronze en les olimpíades d'atlanta l'any 1996 i Sydney l'any 2000, també medallista en diversos campionats mundials i europeus. President de la Federació de Lluita de Geòrgia des de desembre de 2012 fins a desembre de 2014.
# Paul Lukas

Paul Lukas (26 de maig de 1895, Budapest, Imperi Austrohongarès – 15 d'agost de 1971, Tànger, Marroc) va ser un actor estatunidenc d'origen austrohongarès.

## Biografia

Lukas va néixer a Budapest, el 1895, amb el nom de Pál Lukács. El 1927, es va traslladar a Hollywood —després d'una carrera cinematogràfica i teatral reeixida a Hongria, Alemanya i Àustria —on va treballar amb Max Reinhardt. Va dur a terme el seu debut teatral a Budapest el 1916; i el seu debut cinematogràfic, el 1917. Inicialment, interpretava Casanovas, però amb el temps va ser encasellat en papers de dolent. El 1933 va adquirir la nacionalitat nord-americana? Lukas va ser bastant actiu durant els anys 1930, i va aparèixer en pel·lícules com The Lady Vanishes d'Alfred Hitchcock, la comèdia Ladies in Love i el drama Dodsworth.
No obstant això, el seu paper més important el va tenir el 1943, quan va actuar a Watch on the Rhine. Per aquesta actuació va guanyar un Oscar i un Globus d'Or. També és conegut per la seva personificació del professor Arronax en la pel·lícula de 1954 Vint mil llegües de viatge submarí.
Durant els anys 1940, Lukas va ser un membre de la Motion Picture Alliance for the Preservation of American Ideals, un lobby que s'oposava a qualsevol influència comunista a Hollywood.
Durant els últims anys de la seva carrera, va actuar tant en cinema, com en teatre i televisió. Va morir a Tànger (Marroc).

## Filmografia

* Samson and Delilah (1922)
* Behind the Make-Up (1930)
* The Benson Murder Case (1930)
* The Devil's Holiday (1930)
* Grumpy (1930)
* City Streets (1931)
* Strictly Dishonorable (1931)
* Downstairs (1932)
* Rockabye (1932)
* The Kiss Before the Mirror (1933)
* Secret of the Blue Room (1933)
* Captured! (1933)
* Donetes (Little Women) (1933)
* The Casino Murder Case (1935)
* Els tres mosqueters (The Three Musketeers) (1935)
* I Found Stella Parish (1935)
* Desengany (Dodsworth) (1936)
* Ladies in Love (1936)
* Brief Ecstasy (1937)
* Dinner at the Ritz (1937)
* Alarma a l'exprés (The Lady Vanishes) (1938)
* Confessions of a Nazi Spy (1939)
* Captain Fury (1939)
* Strange Cargo (1940)
* The Ghost Breakers (1940)
* The Monster and the Girl (1941)
* Watch on the Rhine (1943)
* Uncertain Glory (1944)
* Address Unknown (1944)
* Experiment perillós (Experiment Perilous) (1944)
* Deadline at Dawn (1946)
* Whispering City (1947)
* Berlín Express (Berlin Express) (1948)
* Kim (1950)
* 20,000 Leagues Under the Sea (1954)
* The Roots of Heaven (1958)
* Els quatre genets de l'apocalipsi (Four Horsemen of the Apocalypse) (1962)
* Tendra és la nit (Tender Is the Night) (1962)
* 55 dies a Pequín (55 Days at Peking): Dr. Steinfeldt (1963)
* Fun in Acapulco (1963)
* Lord Jim (1965)
* Sol Madrid (1968)
* The Challenge (1970)

## Premis i nominacions
### Premis

* 1944: Oscar al millor actor pel paper de Kurt Muller en Watch on the Rhine d'Herman Shumlin.
* 1944: Globus d'Or al millor actor per Watch on the Rhine.
# Can Bach (la Cellera de Ter)

Can Bach és una casa de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un immoble de planta bastant irregular que consta de dues plantes i golfes, cobert amb una teulada a una sola aigua i de vessant a façana i amb un ràfec format per dues fileres de rajola plana. Està ubicat a l'esquerra de la travessera de l'Església, però al mateix temps fa cantonada, desembocant la part posterior de l'immoble en el carrer Figaric.
La planta baixa destaca el portal adovellat d'accés d'arc de mig punt, amb unes dovelles de mida mitjana bastant matuseres i rudes, ja que no han estat treballades ni encara menys desbastades.
Pel que fa al primer pis o planta noble, aquest consta d'una obertura quadrangular amb llinda monolítica, muntants de pedra i ampit treballat.
El segon pis, executaria les tasques de golfes i s'ha projectat en la façana en format d'una obertura quadrangular amb llinda de fusta.
A nivell de materials primen dos tractaments diferenciats: per una banda, en el que seria la façana principal amb aquesta espècie de construcció absidada, en ella pondera especialment la pedra, concretament els còdols de riu sense desbastar. Mentre que per l'altra, un cop abandonem la façana principal, la resta de la superfície externa de l'immoble ha estat completament arrebossada, conformant així un efecte d'uniformitat.
La part posterior de l'edifici que desemboca al carrer Figaric, s'ha traduït en la gestació d'una galeria coberta, en el primer pis, amb un ampit o barana de fusta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Bach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# No prengueu el fals marit

No·l prenatz lo fals marit (No el prengueu, el fals marit) és una obra poètica de Cerverí de Girona (1259-1285) un poeta inclòs a la tradició trobadoresca catalana. El seu nom real era Guillem de Cervera, però se'l va canviar pel de Cerverí de Girona adoptant, com feien altres joglars, el gentilici com a nom propi i afegint Girona probablement perquè és a on es va establir. Va servir com a trobador a la cort de Cardona i també va ser poeta oficial de les corts de Jaume I el Conqueridor i Pere II el Gran.

## Gènere literari

El gènere literari en el que s'inclou el poema és la viadera. La viadera és en una composició poètica que es cantava en els viatges llargs que feien els senyors feudals, per tal d'alleugerir la monotonia i la duresa del camí. La viadera està formada per un refrany al principi i dues estrofes breus tot i que en aquest cas el refrany es dona al final de l'estrofa.

## Estructura

El poema està escrit a partir d'un refrany que s'anirà repetint en cada una de les estrofes. Els versos estan distribuïts en sis tercets que componen la viadera. El poema té una distribució sil·làbica de 7/7/4 amb un esquema de rima a/a/b//c/c/b//a/a/b//c/c/b//a/a/b//c/c/b. La rima del poema té dues particularitats: la primera és que el seu esquema coincideix amb el de les cantigues galaicoportugueses, i la segona que és una rima assonant.

## Tema

El poema tracta un tema habitual en la poesia trobadoresca: una dona s'ha de casar amb un home i un tercer personatge, que és el poeta, intenta evitar-ho. Així el poema descriu primer els vicis del futur marit; posteriorment, les virtuts que hauria de tenir un bon pretendent; i, finalment, desemboca en el triangle amorós característic d'aquesta poesia, ple de referències sexuals.

## Figures retòriques

En les tres primeres estrofes, l'autor fa servir una anàfora a través de la qual dona una introducció de la situació de la protagonista, que rep un missatge d'una tercera persona que li diu que no es casi amb el seu promès. Es repeteixen més anàfores a la tercera estrofa, la quarta i la cinquena, que parlen despectivament sobre el marit i donen raons per les quals la protagonista no s'ha de casar amb ell., en la segona i la tercera estrofa, fa servir l'anàfora en el segon vers, mentre que en la quarta i en la cinquena el fa servir a principi d'estrofa. En la quarta, la cinquena, la sisena i l'última estrofa, hi ha una anàfora que no està gaire ben definida, ja que hi canvia el temps verbal. A més l'últim vers de cada estrofa és una anàfora que es va repetint i és la raó per la qual el poema és una viadera.
L'autor també fa ús d'una altra figura retòrica, l'asíndeton, al llarg del poema.

## Referències

* 1 2 Riquer, Martí de. Història de la literatura catalana II. Barcelona: Ariel, 1980, p. 125-161. ISBN 8434475057.
* ↑ Riquer, Marti de. «Aspectos de la lírica de Cerverí de Girona». [Consulta: 13 gener 2014].
* ↑ Antologia de poesia catalana. Barcelona: Edicions 62, 2006, p. 32-38. ISBN 8429757015.
# Autisme d'alt funcionament

Autisme d'alt funcionament (AAF) és un terme informal aplicat a les persones autistes que es considera que posseeixen una major «funcionalitat» o «capacitat» que altres autistes, d'acord amb els mesuraments. No obstant això, no hi ha consens sobre la definició del terme. L'autisme d'alt funcionament no és un diagnòstic reconegut en el DSM-IV-TR o el CIE-10. La relació entre l'autisme d'alt funcionament i la síndrome d'Asperger és encara motiu de debat. Alguns investigadors argumenten que es tracten de diagnòstics completament diferents, mentre que uns altres sostenen que tots dos són indistingibles.

## Referències

* 1 2 3 4 Ami Klin. «Autism and Asperger syndrome: an overview» (en anglès). Revista Brasileira de Psiquiatria, 01-05-2006. [Consulta: 15 gener 2011].

## Vegeu també

* Quocient de l'espectre autista, un qüestionari per detectar l'autisme d'alt funcionament.
* Síndrome de Joubert
* Trastorn de Rett
* Trastorn desintegratiu infantil
# 1664
## Esdeveniments

* 4 de novembre: Lluís de Ponts i d'Esquerrer assumeix el càrrec de bisbe de Solsona.
* Fundació de la ciutat de Nova York, als Estats Units.

## Naixements

* 3 de juny, La Haia: Rachel Ruysch, artista neerlandesa que s'especialitzà en el gènere de la natura morta de flors
* 12 de novembre, París: Marie-Jeanne L'Héritier de Villandon, novel·lista francesa, poeta, autora de contes de fades, salonnière i editora de premsa.
* Edo: Takebe Kenko, matemàtic japonès

## Necrològiques
### Món

* 16 de gener: Affligem (ducat de Brabant), Antoon Sanders o Antonius Sanderus, canonge, historiador, filòsof i teòleg flamenc
* 17 de juny, (Xina): Qian Qianyi (xinès simplificat: 钱谦益; xinès tradicional: 銭 謙 益; pinyin: Qián Qiānyì) funcionari, historiador, escriptor i poeta xinès (n. 1582).
* 22 d'agost, Pitschen, Alta Silèsiaː Maria Cunitz, astrònoma i matemàtica (n. 1610).
* 27 d'agost: Madrid, Francisco de Zurbarán, pintor barroc espanyol. (n. 1598).

## Referències

* ↑ «Rachel Ruysch» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 12 juny 2020].
* ↑ «MARIE-JEANNE L'HÉRITIER DE VILLANDON (1664–1734)». WPHP. The Women’s Print History Project. [Consulta: 31 desembre 2023].
* ↑ Lévy, André. Dictionnaire de littérature chinoise. París: Presses universitaires de France, 2000. ISBN 2-13-050438-8.
* ↑ «Zum 410. Geburtstag von Maria Cunitz (1610-1664)» (en alemany). Silesia News, 29-05-2020. [Consulta: 17 juny 2024].
* ↑ «Zurbarán, Francisco de - Colección - Museo Nacional del Prado». [Consulta: 14 agost 2020].
# Paradoxa de Leontief

La paradoxa de Leontief deu el seu nom al seu autor, Wassily Leontief (1906–1999), segons el qual, si es concep la mà d'obra no com una mercaderia homogènia sinó per categories, els països industrialitzats tenen una oferta més abundant de mà d'obra bastant formada o força de treball qualificada (en la qual s'ha realitzat una elevada inversió de capital) que d'altres tipus amb menys formació.
La paradoxa va ser formulada en investigar el teorema de Heckscher-Ohlin (exposat per Eli Heckscher i reformulat per Bertil Ohlin), segons el qual en les exportacions dels països desenvolupats predominen els béns intensius en capital, en canvi, els països menys desenvolupats exporten especialment béns intensius en mà d'obra. No obstant això, Leontief va observar que les exportacions dels Estats Units són més intensives en força de treball qualificada que en capital.
Llavors, les exportacions dels països industrials suposen una major proporció de professionals, com científics i enginyers, i de tècnics, cosa que significa que aquests països aprofiten aquests factors de producció més abundants. Les exportacions dels països menys desenvolupats són molt intensives en mà d'obra, però menys qualificada i de vegades poden ser intensives en capital, en part com a resultat d'inversions transnacionals.

## Vegeu també

* Model Input-Output.
# Comèdia de zombis

La comèdia de zombis, també anomenada en anglès zom-com o zomedy, és un gènere cinematogràfic que combina tòpics de terror zombi amb comèdia de clatellades i humor negre.

## Història

Les arrels del gènere es troben a King of the Zombies (1941) de Jean Yarbrough i Zombies on Broadway (1945) de Gordon Douglas, tot i que en ambdues pel·lícules hi apareixen zombis d'influència vodú. Tot i no ser comèdies, El despertar dels zombis (1978) i El dia dels morts (1985) de George A. Romero presenten diverses escenes còmiques i comentaris satírics sobre la societat. Un home llop americà a Londres (1981) i la sèrie The Return of the Living Dead (1985) es poden considerar alguns dels primers exemples de comèdia de zombis. Altres exemples primerecns són Mr. Vampire, CHUD II: Bud the CHUD (1989), Clínicament morta (1992) i Bio Zombie (1998).
Una comèdia de zombis popular és Shaun of the dead (2004) d'Edgar Wright, una comèdia de zombis romàntica que posa els morts vivents al servei de la disbauxa, amb nombroses bromes i referències al cinema de George A. Romero. Altres comèdies de zombis conegudes són Dance of the Dead (2008) i el blockbuster Benvinguts a Zombieland (2009).
Evil Dead II de Sam Raimi, és una pel·lícula de terror amb elements de comèdia negra, i la seva seqüela, L'exèrcit de les tenebres, és encara més còmica. La sèrie de televisió Evil Dead, però, no inclou cap zombi d'estil tradicional.

## Referències

* ↑ «Night of the Living Dorks». Cinema Blend. Arxivat de l'original el 7 de gener 2010. [Consulta: 9 abril 2007].
* ↑ Bemenderfer, Mark. «Zombie Comedy Succeeds In Both Genres». The Observer Online, 12-10-2004. Arxivat de l'original el 2 desembre 2007. [Consulta: 9 abril 2007].
* ↑ Gartside, Will. «Zombie Comedy Slays Audiences». The Badger Herald, 30-09-2004. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2007. [Consulta: 9 abril 2007].
* ↑ Armadàs, J. R. «'Zombedy’ quan els morts vivents fan riure». El Cinèfil, 21-10-2023. [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ Nelson, Resa (2004). "Science Fiction Weekly Interview" Arxivat 2009-06-21 a Wayback Machine.. SciFi Weekly, Issue 388, paragraph 4. Retrieved April 9, 2007.
* ↑ Dellamorte (January 22, 2003). Return of the Living Dead. Classic Horror Review. Retrieved April 9, 2007.
* ↑ Edelstein, David (September 23, 2004). "The Importance of Being Undead: A Zombie Comedy of Manners" Arxivat July 18, 2008, a Wayback Machine.. Slate Magazine. Retrieved April 9, 2007.
* ↑ «'Shaun Of The Dead': The World's First Rom-Zom-Com (Romantic Zombie Comedy)?» (en anglès). Arxivat de l'original el 2024-02-27. [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ Cazallas, Javier. «Crítica de Bienvenidos a Zombieland, la película original» (en castellà), 14-10-2019. [Consulta: 9 febrer 2024].
# Las que limpian los hoteles

Las que limpian los hoteles. Historias ocultas de precariedad laboral és un assaig escrit per Ernest Cañada i publicat el 2015 sobre la situació de precarietat laboral de les cambreres de pis de l'Estat Espanyol i el Regne Unit. El llibre fou publicat el 2015 per Icaria, sent part d'una campanya sindical internacional, 'Arreglen mi puesto de trabajo', promoguda per la Unión Internacional de los Trabajadores de la Alimentación, Agrícolas, Hoteles, Restaurantes, Tabacos y Afines (UITA). Aquest llibre ajudà a la visibilització del col·lectiu.
En el llibre es recull el testimoni de 26 d'aquestes treballadores, aconseguit mitjançant entrevistes. Per a la investigació darrere del llibre s'entrevistà a més de 80 dones. Compta amb una introducció escrita pels secretaris dels sindicats José María Martínez (CCOO) i Miguel Ángel Cillero (UGT). També inclou una entrevista a un metge de família que té moltes pacients cambreres de pisos.

## Referències

* ↑ Hernández-Ramírez, 2016, p. 205.
* 1 2 Travé Molero, 2016, p. 243.
* ↑ Escriche, Elisabeth «Les ‘kellys'ja no són invisibles». Ara, 26-06-2016 [Consulta: 13 desembre 2018].
* 1 2 Travé Molero, 2016, p. 244.
* ↑ Solé Altimira, Oriol «La precariedad tras el cartel de 'limpie esta habitación'». eldiario.es, 11-11-2015 [Consulta: 13 desembre 2018].
* ↑ Martínez, Isabel «La rebelión de ‘las kellys'». La Vanguardia, 17-02-2016 [Consulta: 13 desembre 2018].
* ↑ Pardo, Inma «"Las que limpian los hoteles. Historias ocultas de precariedad laboral"». SER, 16-02-2016 [Consulta: 13 desembre 2018].
* ↑ Moreno, Agustín «Las ‘kellys': mujeres invisibles que limpian los hoteles». Cuarto Poder, 07-01-2017 [Consulta: 13 desembre 2018].

## Bibliografia

* Travé Molero, Raúl «El turismo desde sus entrañas». Revista CIDOB d' Afers Internacionals, 113, 2016, pàg. 243-246. DOI: 10.24241/rcai.2016.113.2.243.
* Hernández-Ramírez, Javier «Hablan las trabajadoras de los rincones oscuros del turismo. Reseña del libro Las que limpian los hoteles. Historias ocultas de precariedad laboral de Ernest Cañada (2015)». Quaderns de l'Institut Català d'Antropologia, 32, 2016, pàg. 205-209.
# Gerardo Daniel Rabajda Maino

Gerardo Daniel Rabajda Maino (Montevideo, 13 d'agost de 1967) és un exfutbolista uruguaià que ocupava la posició de porter.
Va militar en diversos clubs americans: Peñarol al seu país, la Unión Española de Xile i el Club Puebla de Mèxic. La temporada 99/00 jugà dos partits a la competició espanyola amb el Sevilla FC. Retornaria a Amèrica per militar al Rosario Central argentí, i el 2003, de nou a l'Uruguai, a les files del Danubio FC.

## Equips

* Peñarol 1989–1993
* Unión Española 1994–1995
* Puebla 1995–1999
* Sevilla 1999–2001
* Rosario Central 2001–2002
* Danubio 2002
* Fénix 2004

## Referències

* ↑ Palou, Pedro Angel. Medio siglo de futbol profesional en Puebla (en castellà). P.A. Palou, 1997, p. 168.
* ↑ «Union Española 1994 - Campeonato Nacional» (en castellà). www.solofutbol.cl. [Consulta: 26 octubre 2024].
* ↑ «Union Española 1995 - Campeonato Nacional» (en castellà). www.solofutbol.cl. [Consulta: 26 octubre 2024].
* 1 2 «Gerardo Rabajda: la excentricidad de la porteria» (en castellà). Lanetafutbolera, 05-07-2023. [Consulta: 26 octubre 2024].
* 1 2 «Rabajda, Gerardo Daniel Rabajda Maino - Futbolista» (en castellà). www.bdfutbol.com. [Consulta: 26 octubre 2024].
# Marc Licini Cras Agelast

Marc Licini Cras Agelast (en llatí: Marcus Licinius Crassus Agelastus) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Era fill de Publi Licini Cras, cònsol el 171 aC, i va ser el pare de Publi Licini Cras, cònsol el 97 aC, al seu torn pare de Cras el triumvir. Pertanyia a la família dels Licini Cras, una branca de la gens Licínia, d'origen plebeu.
Sembla que va ser pretor cap al 127 aC.
Agelast (del grec ἀγέλαστος) significa 'que no sap riure', i segons Plini el Vell i Ciceró rebia aquest sobrenom perquè no l'havien vist mai riure. El poeta Lucili informa que va riure almenys una vegada a la seva vida.

## Referències

* ↑ John of Salisbury. Entheticus Maior and Minor (en anglès). vol.2. Brill, 1987, p. 400. ISBN 9004078118.
* ↑ «M. Licinius Crassus 'Agelastus'». Digital Prosopography of the Roman Republic. King's College London.
* ↑ Plini el Vell, Naturalis Historia, VII 18.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 874.