OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Heinz Kinigadner

Heinz Kinigadner (Uderns, 28 de gener de 1960) és un ex-pilot de motocròs austríac que va guanyar dos Campionats del Món en la categoria de 250cc amb la motocicleta austríaca KTM, la qual cosa li atorgà una aurèola gairebé d'heroi al seu país. El 2016 va ser nomenat FIM Legend.
Un cop retirat del motocròs, Kinigadner començà a competir en ral·lis africans com ara el Rally Dakar o el Ral·li dels Faraons (guanyant-ne alguns d'importants entre 1994 i 1996), a la vegada que ocupava el càrrec de director esportiu dins de KTM, empresa de la qual actualment en té una participació accionarial.
Després dels malaurats accidents soferts pel seu germà petit i el seu fill, que els deixaren paralítics, Kinigadner va endegar la fundació Wings for Life ("Ales per a la vida"), dedicada a la recerca de curació per a les lesions de columna vertebral.

## Palmarès al Campionat del Món de Motocròs

| Any | Motocicleta | 500cc | 250cc |
| 1980 | Puch | - | 37è |
| 1981 | Puch | - | 5è |
| 1982 | Yamaha | - | 9è |
| 1983 | KTM | - | 11è |
| 1984 | KTM | - | 1r |
| 1985 | KTM | - | 1r |
| 1986 | KTM | 13è | - |
| 1987 | KTM | 7è | - |
| 1988 | KTM | - | 26è |
| Total títols | Total títols | 0 | 2 |

## Referències

* ↑ «Profile - Heinz Kinigadner» (en anglès). bestsports.com.br. [Consulta: 1r juliol 2010].
* ↑ «Distinctions - FIM Legends» (en anglès). fim-moto.com. FIM. Arxivat de l'original el 2021-04-23. [Consulta: 1r juliol 2022].

## Enllaços externs

* Heinz Kinigadner - Lloc web oficial (alemany)
* Web oficial de Wings for Life (anglès)
* Vídeo del protector dissenyat per Kinigadner, el Neck Brace (anglès)
* Imatge de Heinz Kinigadner amb la KTM cap a 1985 Arxivat 2011-11-30 a Wayback Machine. (alemany)
Campions del Món de MXGP$^1$ :
1957 - Betzelbacher
1958 - Čížek
1959 - Tibblin
1960 - Bickers
1961 - Bickers
1962 - Hallman
1963 - Hallman
1964 - Robert
1965 - Arbekov
1966 - Hallman
1967 - Hallman
1968 - Robert
1969 - Robert
1970 - Robert
1971 - Robert
1972 - Robert
1973 - Andersson
1974 - Moisséiev
1975 - H. Everts
1976 - Mikkola
1977 - Moisséiev
1978 - Moisséiev
1979 - Carlqvist
1980 - Jobé
1981 - Hudson
1982 - LaPorte
1983 - Jobé
1984 - Kinigadner
1985 - Kinigadner
1986 - Vimond
1987 - Geboers
1988 - V. den Berk
1989 - Bayle
1990 - Puzar
1991 - Parker
1992 - Schmit
1993 - Albertyn
1994 - Albertyn
1995 - S. Everts
1996 - S. Everts
1997 - S. Everts
1998 - Tortelli
1999 - Bolley
2000 - Bolley
2001 - Pichon
2002 - Pichon
2003 - S. Everts
2004 - S. Everts
2005 - S. Everts
2006 - S. Everts
2007 - Ramon
2008 - Philippaerts
2009 - Cairoli
2010 - Cairoli
2011 - Cairoli
2012 - Cairoli
2013 - Cairoli
2014 - Cairoli
2015 - Febvre
2016 - Gajser
2017 - Cairoli
2018 - Herlings
2019 - Gajser
2020 - Gajser
2021 - Herlings
2022 - Gajser
2023 - Prado
2024 - Prado :
$^1$Del 1962 al 2002, era el Campionat del Món de Motocròs 250cc, Motocross GP el 2003 i MX1 del 2004 al 2013 (en cursiva, els Campionats d'Europa previs al mundial). :
# Martin Kohler

Martin Kohler (Walenstadt, Sankt Gallen, 17 de juliol de 1985) és un ciclista suís, professional des del 2007.
En el seu palmarès destaca la victòria al Campionat de Suïssa de contrarellotge de 2011 i la del 2012 al Campionat nacional en ruta.

## Palmarès

* 2007
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 2008
** 1r al Gran Premi Kyburg
* 2011
** Campió de Suïssa contrarellotge
* 2012
** Campió de Suïssa en ruta
* 2014
** Vencedor de la classificació dels punts al Tour de Romandia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2010. Abandona (2a etapa)
* 2011. Abandona (13a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2011. 111è de la classificació general
* 2013. 66è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# La Gran Aventura

La Gran Aventura va ser un grup de rock de Sabadell. Va estar en actiu entre el 1989 i el 1996 i als inicis dels anys 2010.
Va guanyar el concurs "Èxit" de TVC l'any 1990 amb la seva primera maqueta, d'on va sortir el seu primer disc La gran aventura. Durant la seva primera etapa van gravar dos discs més: Líders i adeptes (1992) i Triangular (1995).
En la nova etapa, en 2010, el grup va presentar el disc Aquí control. Aquest disc va proposar rock amb uns arranjaments a l'estil d'U2, Simple Minds o David Bowie. Dos anys abans, la seva nova discogràfica Picap va reeditar llur àlbum debut.
El grup va iniciar la seva trajectòria, liderat pel cantant i músic Xavi Vidal, i amb Marcel Vinaròs, Pere Pons, David Borrell i Marc Griera als altres instruments. El 1990 el baterista Borrell va ser substituït per Joan C. Vico. Seguint la seva tornada als escenaris, Vidal va ser l'únic membre restant; van completar als altres instruments Jean-P. Dupeyron, Nat Compte i Marc Martín.
Vidal també ha estat actiu com músic en solitari (l'album Intro el 2001) i en formacions amb el guitarrista Berni Mora. La col·laboració Vidal & Mora —sovint presentada sota la sigla XVB i s'iniciant el 1998— ha produït sis àlbum fins al 2014. Els darrers àlbums de Xavi Vidal van ser presentats sota els noms de formació Xavi Vidal Monstres & Co (Σimetria el 2015) i StinusVidal (Canvis el 2018, amb Jaime Stinus) i Xavi Vidal (Vida salvatge el 2024)

## Discografia
### Àlbums

* La gran aventura (1990, VO Records; 2008 Picap)
* Líders i adeptes (1992, CBS sony)
* Triangular (1995, K Indústria)
* Aquí control (2010, Picap; 2014, Música Global)

### Vídeo

* Fi de transmissió (1996)

## Referències

* 1 2 «Elemental». Actual Records. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 maig 2013].
* 1 2 «Aquí control». Enderrock, 01-10-2010. [Consulta: 22 gener 2021].
* ↑ «La Gran Aventura» (en francès). discogs.com. [Consulta: 22 gener 2021].
* ↑ «XAVI VIDAL - XVB». sbdmanagement.com. [Consulta: 22 gener 2021].
* ↑ Morén Alegret, Helena. «Vallesans incomformistes al macroconcert 'Benvinguts a la realitat' | Enderrock.cat», 02-10-2019. [Consulta: 22 gener 2021].
* ↑ «Bio XVB». xvb.cat. [Consulta: 22 gener 2021].
* ↑ «Xavi Vidal Monstres & Co – Σimetria (2015, CD)» (en anglès). discogs.com. [Consulta: 17 febrer 2021].
* ↑ «StinusVidal presenten Canvis» (en castellà). etinproduccions.com. [Consulta: 17 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2011-01-21 a Wayback Machine.
# Potos

«Potos» té aquests significats:
* Potos, gènere monotípic de mamífers de la família dels prociònids (Procyonidae). Vegeu Kinkajú.
* Potos (planta) (Epipremnum aureum), planta del gènere Epipremnum utilitzada com a planta d'interior.
# Cristina María Alloza Sanz

Cristina María Alloza Sanz (Castelló de la Plana, 29 de desembre de 1922 — Castelló de la Plana, 20 d'agost de 2009) va ser una novel·lista valenciana.
Cristina va descobrir la seua vocació per l'èxit que va tenir entre les companyes del Col·legi de la Consolació, on estudiava, la carta que una monja els havia fet escriure dedicada a una amiga imaginària, a la qual havien de demanar emprat un bastidor per a brodar. Va estudiar el batxillerat a l'acadèmia Coloma, molt popular aleshores, i des d'aquell moment es dedicà a escriure de manera continuada, sobretot novel·la. L'editorial Pueyo, de Madrid, publicà el 1949 l'obra Encontré mis blasones i el 1951 Más allá de las nubes, que la productora Cifesa volgué portar al cine, però no arribaren a un acord quant a l'assumpte de talls i d'adaptacions. Cristina era ja una novel·lista d'àmbit nacional, encara que, en faltar son pare, va haver de treballar com a funcionària, primer a la delegació de la Fiscalia de Taxes, durant sis anys, després a l'Hermandat de Llauradors, com a ajudant de l'advocat castellonenc, Alfonso Gil Maties i, finalment, a la delegació del Ministeri d'Agricultura, com a funcionària de l'estat fins als 65 anys, en què es va jubilar. Des dels anys 60 va col·laborar a la revista Festividades i en altres publicacions relacionades amb les festes magdaleneres. El 1969, entre la llibreria Armengot i la Junta Central de Festes, van editar La gran esmeralda, amb portada i dibuixos interiors de Juan Soler Blasco. L'il·lustre intel·lectual Carlos G. Espresati va reconèixer a la presentació l'"honda raigambre magdalenera" i de "fantasía del misterio policíaco". Va morir als 86 anys a l'Hospital General de Castelló i fou enterrada al cementeri de Sant Josep.
Son pare, Maximià Alloza Vidal, fou metge, pintor i poeta, va signar les normes del 32 del valencià i va ser seguidor de Teodor Llorente. Va publicar «Venturita» en El cuento universal (València, n. 6, 1908) i el llarg poema Ioesa i va ser el creador del col·lectiu Nostra Terra, societat instructiva regionalista, el 1914.

## Obres

* Encontré Mis Blasones (1949). Madrid: Pueyo Madrid.
* Más Allá De Las Nubes (1951). Madrid: Pueyo.
* La Gran Esmeralda (1969). Castellón: Armengot.

## Referències

* 1 2 3 «Mª de la Concepción Aleixandre Ballester». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 3 El Periódico Mediterráneo. Castellón.SERES HUMANOS DE CASTELLÓN. Cristina Alloza Sanz. FUNCIONARIA Y ESCRITORA: Fantasía de la novela de intriga ´La gran esmeralda´.
* ↑ Ródenas Simón, Queta. «Itinerari Dones Immortals» p. 10, 2019. Arxivat de l'original el 1 de març 2022. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ Maximiano Alloza Vidal.Médico de cabecera, pintor y poeta.
* ↑ «Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya». [Consulta: 28 maig 2016].
* ↑ «Más allá de las nubes». Repositori Universitat Jaume I|. Arxivat de l'original el 2018-01-08. [Consulta: 28 maig 2016].
# Steve Morabito

Steve Morabito (Monthey, Valais, 30 de gener de 1983) és un exciclista suís, professional des del 2006. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Suïssa de 2006.

## Palmarès

* 2006
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
* 2007
** Vencedor de 2 etapes al Herald Sun Tour
* 2018
** Campió de Suïssa en ruta

### Resultats al Tour de França

* 2010. 51è de la classificació general
* 2011. 49è de la classificació general
* 2013. 35è de la classificació general
* 2016. 36è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2007. 83è de la classificació general
* 2008. Abandona (8a etapa)
* 2009. 88è de la classificació general
* 2013. 34è de la classificació general
* 2014. 25è de la classificació general
* 2017. 53è de la classificació general
* 2018. 79è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2006. 84è de la classificació general
* 2012. 35è de la classificació general
* 2014. Abandona (11a etapa)
* 2019. 67è de la classificació general

## Referències

* ↑ Fletcher, Patrick «Morabito takes final bow as Gaudu leads FDJ at Il Lombardia». Cyclingnews.com. Future plc, 11-10-2019 [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ «Groupama-FDJ confirm 28 riders for 2019». Cyclingnews.com. Immediate Media Company, 15-11-2018. [Consulta: 3 gener 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Tututni

El tututni (Dotodəni), també conegut com a Coquille i (baix) riu Rogue, és una llengua atapascana extingida parlada antigament pels ko-kwel (un dels pobles Rogue River) del sud-oest d'Oregon. En 1961 en quedaven deu parlants; "l'últim parlant fluent va morir en1983." És una de les quatre llengües que pertanyen al grup atapascà d'Oregon de les llengües atapascanes de la costa del Pacífic.
Els seus dialectes eren Coquille (Upper Coquille, Mishikhwutmetunee), parlat a l'alt riu Coquille; tututni (tututunne, chemetunne, chetleshin, khwaishtunnetunnne); Euchre Creek, i Chasta Costa (riu Illinois, Šista Qʼʷə́sta).

## Referències

* ↑ Tututni referència a Ethnologue (16th ed., 2009)
* ↑ Tututni referència a Ethnologue (16th ed., 2009)

## Bibliografia

* Golla, Victor K. "Tututni (Oregon Athapascan)." International Journal of American Linguistics 42 (1976): 217-227.
* Don Macnaughtan. «Bibliography and Discography on the Chetco, Tututni and other Athapaskans of Southwest Oregon» (Lane Community College Library). Arxivat de l'original el 2013-04-12. [Consulta: 4 setembre 2012].

## Enllaços externs

* OLAC resources in and about the Coquille language
* OLAC resources in and about the Tututni language
* Chasta Costa al California Language Archive Arxivat 2019-06-13 a Wayback Machine.
* Tututni al California Language Archive Arxivat 2019-06-13 a Wayback Machine.
* Upper Coquille al California Language Archive Arxivat 2019-06-13 a Wayback Machine.
# Janet Reno

Janet Wood Reno (Miami, Florida, 21 de juliol de 1938 - Miami, 7 de novembre de 2016) fou una jurista estatunidenca que va ser Fiscal General dels Estats Units en el període 1993-2001. Va ser proposada pel president Bill Clinton l'11 de febrer de 1993, i confirmada l'11 de març de 1993. Fou la primera dona a ocupar el càrrec de Fiscal General i la segona persona que ha estat més temps en el càrrec després de William Wirt.

## Biografia

Reno va assistir a l'escola pública en el comtat de Miami-Dade a Florida. El 1956 es va matricular a la Universitat Cornell a Ithaca a l'estat de Nova York, i va escollir com a assignatura la química. Va viure a Balch Hall i es va convertir en presidenta de l'Associació d'Autogovern de Dones.
En 1960, Janet Reno es va inscriure a la Harvard Law School. Una de les sis dones a la classe entre més de 500 estudiants. Va rebre tres anys després el títol en lleis.
Reno va ser nomenada directora del Comitè Jurídic de la Cambra de Representants de Florida el 1971. Va ajudar a revisar el sistema de tribunals de Florida. El 1973 va acceptar un lloc a l'oficina del fiscal al comtat de Dade. Durant aquest temps, el seu oponent Jack Thompson va llançar acusacions sobre la seva orientació sexual en la seva campanya contra Reno. Tanmateix, va guanyar l'elecció amb el 69% dels vots. Va deixar l'oficina del fiscal general el 1976 per associar-se amb una firma privada d'advocats.
En 1978 va ser nomenada fiscal general per al comtat de Dade (ara anomenat Miami-Dade). Va ser elegida al novembre de 1978 i reelegida quatre vegades més. Va ajudar a reformar el sistema de justícia juvenil i va perseguir pares delinqüents per al compliment dels pagaments de manutenció dels fills. També va establir la Cort de Drogues de Miami.
Durant la seva època en el comtat de Dade, va ser l'advocada principal en un cas de brutalitat policíaca. No va aconseguir la condemna de cap dels oficials acusats de colpejar Arthur McDuffie en 1979.
Janet Reno ha estat criticada per processar presumptes delinqüents sexuals durant el seu temps a l'Oficina Fiscal, i els seus actes van ser descrits com una "croada" amb accions com manipulació durant l'interrogatori de testimonis menors. Va estar involucrada en el procés judicial de Bobby Fijnje, de 14 anys, acusat d'abusos comesos durant ritus satànics, que va ser absolt més tard.
El 1995 va ser diagnosticada amb la malaltia de Parkinson.

## Referències

* ↑ «Biographies of the Attorneys General». Justice.gov. Arxivat de l'original el 2014-03-02. [Consulta: 28 maig 2011].
* ↑ «Janet Reno» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 29 maig 2023].
# Thando Hopa

Thando Hopa (Johannesburg, Sud-àfrica, 1989) és una fiscal sud-africana i una model coneguda pel seu albinisme i la lluita pels drets albins a l'Àfrica, on els albins són perseguits i atacats amb, per exemple, amputacions de membres o assassinats. Fins i tot, parts del seu cos es venen en el mercat negre. Algunes cultures i grups ètnics atribueixen propietats màgiques a parts del cos dels albins, com per exemple, a Tanzània.
Va néixer a Sebokeng (Sud-àfrica) i es va criar a Lenasia South, al sud de Johanesburg. Malgrat el seu albinisme, va tenir una infantesa feliç fins a l'escolarització. Aleshores va començar a ser conscient que "cada persona la veia d'un color diferent". Va estudiar lleis a la Witswatersrand University i va esdevenir fiscal. El 2012 va conéixer el dissenyador Gert-Johan Coetzee que la va convéncer de fer de model. Ha combinat aquesta activitat amb l'activisme en defensa de la diversitat i en la difusió dels problemes dels albins a l'Àfrica. Ha estat la primera dona sud-africana a aparéixer en un calendari de Pirelli (edició 2018).
L'any 2018 va ser afegida en la llista 100 Women BBC, que aplega les 100 dones més influents de l'any.

## Referències

* ↑ (anglès)Thando Hopa: A lesson in diversity Arxivat 2020-07-25 a Wayback Machine.
* ↑ Smith, David. «South African model with albinism challenges prejudices» (en anglès). The Guardian, 02-10-2012. [Consulta: 8 gener 2019].
* 1 2 «Thando Hopa - Centre for Human Rights». [Consulta: 9 gener 2019].
* 1 2 «South African model with albinism, Thando Hopa is the new face of Audi Q2» (en anglès), 16-03-2017. Arxivat de l'original el 2019-01-10. [Consulta: 9 gener 2019].
* ↑ Zingithwa, Zola «SA's Thando Hopa named one of the world's 100 most influential women». Sunday Times, 27-11-2018.
* ↑ «Thando Hopa makes it among BBC's 100 most influential women» (en anglès). w24. Marilynn Manuel, 28-11-2018. Arxivat de l'original el 9 de gener 2019. [Consulta: 7 gener 2019].
# Susana Rodríguez Gacio

Susana Rodríguez Gacio (Vigo, 4 de març de 1988) és una metgessa i paratriatleta gallega, campiona mundial de triatló en els Jocs Paralímpics.

## Trajectòria

Rodríguez va néixer amb albinisme i una deficiència visual del 90%. Compagina des de la infància la seva dedicació a l'esport amb la passió per la medicina. Des de 1998 va practicar atletisme amb una professora de l'ONCE en el Centre de Tecnificació de Pontevedra. Va participar en competicions d'atletisme fins al 2008, any que al no aconseguir plaça en el mundial paralímpic, va decidir canviar l'activitat esportiva pel triatló. Va estudiar fisioteràpia a Vigo i després medicina a la Universitat de Santiago de Compostel·la, on va obtenir la llicenciatura en medicina el 2015, any en què va començar a preparar la prova del MIR. Inicia la seva residència a l'any 2016 com a metge resident a l'Hospital Clínic de Santiago de Compostel·la, treballa com a metgessa interna resident de Medicina física i rehabilitació. A l'arribar del campionat paralímpic de Rio de Janeiro el 2016 va iniciar el seu treball de primer any de resident a consultes a pacients.
Va treballar en consultes externes fins a abril de l'any 2020, quan amb motiu de la pandèmia de la COVID-19 va ser assignada a un programa d'assistència a pacients per telèfon. Compagina la seva feina amb els entrenaments per preparar la temporada i el proper campionat mundial de triatló. Al sortir de la feina, entrena i en aquest any de pandèmia es preparava per als jocs de Tòquio 2020, ja que disposava de l'equip d'entrenament, la cinta per córrer, la màquina de rem i la bicicleta estàtica amb corró. Té plaça per a la prova de triatló dels Jocs de Tòquio, i lluita per competir també en la prova d'atletisme de 1.500 metres.
La Federació Espanyola de Triatló va realitzar una entrevista a Rodríguez en el seu setè Instagram Live de juny de 2020 en la qual parla de la seva discapacitat visual com una qualitat que li ha permès fer el que desitjava.

## Triatló

* En el campionat de món de triatló de 2013 celebrat a Londres va obtenir medalla de plata. En el de 2014 celebrat a Edmonton i el de 2015 celebrat a Chicago va obtenir la medalla de bronze.
* El 2018 va guanyar la medalla d'or al Mundial a Gold Coast (Austràlia).

## Referències

* 1 2 «Susana Rodríguez atiende a sus pacientes sin olvidarse de Tokio» (en castellà). AS.com, 16-04-2020. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «Susana Rodríguez: «Muchos no creían en mí, yo sí»» (en castellà). La Voz de Galicia, 28-11-2016. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «Susana Rodríguez Gacio, paratriatleta y médico: «Claro que tengo miedo, pero sé que donde puedo aportar es aquí»» (en castellà). La Voz de Galicia, 20-03-2020. [Consulta: 9 març 2021].
* 1 2 «Susana Rodríguez Gacio: "Ojalá pudiera compaginar en Tokyo el paratriatlón con los 1.500 metros"» (en castellà). Líderas, 05-06-2020. Arxivat de l'original el 2021-03-05. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «SUSANA RODRIGUEZ GACIO | Paralímpicos». www.paralimpicos.es. [Consulta: 9 març 2021].

## Enllaços externs

* Susana Rodríguez Gacio - Lloc web oficial
* Perfil de Susana Rodríguez al web del Comitè Paralímpic Espanyol
# Vicente Garrido Mayol

Vicente Garrido Mayol (València, 6 maig 1956) és un jurista valencià, advocat i catedràtic de Dret Constitucional de la Universitat de València. Vinculat a la creació del l Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana el 1996, va ser el seu President (2003-2016) i anteriorment Conseller d'aquesta Institució (1998-2003), i fundador de la Revista Espanyola de la Funció Consultiva. Presideix la Fundació Profesor Manuel Broseta i és Director de la Càtedra de Dret autonòmic valencià. És un dels huit fundadors del Club de Trobada, que va presidir entre 1992 i 1994.
Les seues línies investigadores s'han centrat en l'organització territorial de l'Estat, la responsabilitat patrimonial de l'Administració, la tècnica normativa, la funció consultiva i la defensa dels drets fonamentals. Ha sigut professor visitant de la Universitat Miguel Hernández d'Elx i professor associat de la Universidad Católica San Vicente Mártir de València.
En la seua joventut va pertànyer al Partit Demòcrata Liberal (PDLPV) i es va integrar en la Unió de Centre Democràtic (UCD), en el qual va ostentar la secretaria regional d'informació. Va ser diputat de l'Assemblea constituent de les Corts Valencianes.
Es troba condecorat amb la Creu d'Honor de l'Orde de Sant Raimundo de *Peñafort (2016) i amb la Distingida de Primera classe d'aquesta Ordre (2002).

## Bibliografia

* Flor i Moreno, Vicent. L'anticatalanisme al País Valencià: Identitat i reproducció social del discurs del blaverisme, 2009.
# Hermann Müller

Hermann Müller (18 de maig de 1876 - 20 de març de 1931) nascut a Mannheim fou un polític Social Demòcrata alemany que va servir com a ministre d'Afers Exteriors (1919-1920), i dues vegades com Canceller d'Alemanya (1920, 1928-1930), sota la República de Weimar. Com a ministre d'Afers Exteriors, va ser un dels signataris alemanys del Tractat de Versalles el 1919.

## Inicis i primer govern

De 1916 a 1918, va ser membre del Reichstag. El 21 de juny de 1919, va ser nomenat ministre del Reich d'Afers Exteriors, sota l'etapa com a canceller de Gustav Bauer, i en aquesta capacitat va anar a Versalles amb el ministre colonial Johannes Bell i va signar el tractat de pau (Tractat de Versalles) el 29 de juny de 1919. Després de la renúncia de Bauer, que va seguir al Kapp Putsch (cop d'Estat, el març de 1920), Müller va ser nomenat canceller del Reich, un càrrec que va exercir fins al mes de juny següent, quan el resultat de les eleccions generals per al Reichstag necessària la formació d'un govern de coalició amb Constantin Fehrenbach, del Centre Catòlic qui seria nomenat canceller.

## Segon govern

El seu segon gabinet va ser l'últim gabinet recolzat en una majoria parlamentària. Fou un Govern de coalició, anomenada també "gran coalició" de socialdemòcrates com el Partit de Centre, Partit Democràtic Alemany i el Partit del Poble Alemany. va haver d'enfrontar-se a l'agudització de la crisi econòmica que va augmentar enormement l'atur. Davant el desacord entre els socis de govern sobre la política que s'havia de seguir per atendre el creixent nombre de desocupats, Müller va haver de dimitir.
A partir de la seva caiguda els governs federals van realitzar la seva tasca recolzant-se cada vegada més en els poders del president de la república.

## Família

El pare de Müller era un productor de xampany que va morir el 1892. El 1902 es va casar amb Frieda Tockus. Van tenir una filla, Ana María, el 1905, però, Tockus va morir diverses setmanes més tard, a causa de les complicacions de l'embaràs. Es va tornar a casar el 1909, i l'any següent la seva segona filla, Erika, va néixer.

## Referències

* ↑ http://www.britannica.com/EBchecked/topic/396854/Hermann-Muller
* ↑ http://www.spartacus.schoolnet.co.uk/GERmueller.htm Arxivat 2011-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ Kaiser, David E. (1980) (en anglès). Economic Diplomacy and the Origins of the Second World War. Princeton University Press. pp. 346. ISBN 9780691101019