OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Òrbita cementiri

La òrbita cementiri és una zona orbital per sobre de l'òrbita geoestacionària on es col·loquen els satèl·lits al final de la seva vida operacional. És una mesura realitzada per disminuir la probabilitat de col·lisions amb altres satèl·lits operacionals i que es generi escombraries espacials en aquesta òrbita molt comercial.
Per als satèl·lits en òrbita geoestacionaria i en òrbita geosíncrona, l'òrbita cementiri estaria uns pocs centenars de quilòmetres sobre l'òrbita operacional. La transferència a l'òrbita cementiri des de l'òrbita geoestacionaria no obstant això requereix una quantitat de combustible tal com la que es necessitaria durant aproximadament tres mesos per al manteniment de la seva posició en estació. També cal un control fiable de l'orientació durant la maniobra de la transferència. Mentre que la majoria dels operadors basats en els satèl·lits intenten realitzar aquesta maniobra en el final de la vida operacional solament la meitat tenen èxit en fer-ho.
Aquesta òrbita s'utilitza doncs l'increment de velocitat, delta-v, requerit per realitzar una maniobra, ja que reentrar a la Terra és massa alt. Desorbitar un satèl·lit geoestacionario requeriria un delta-v de 1500 m/s mentre que elevar-ho a una òrbita del cementiri requeriria prop d'11 m/s, per la qual cosa cal molt menys combustible a bord del satèl·lit.
Segons el Comitè de Coordinació de les Escombraries Espacials Inter-Agències (Inter-Agency Space Debris Coordination Committee o IADC en anglès) l'altitud mínima del perigeig $\Delta {H}\,$ sobre l'òrbita geoestacionària ha de ser:
    $\Delta H=235{\text{ km}}+\left(1000C_{R}{\frac {A}{m}}\right){\text{ km}}$
on $C_{R}\,$ és el coeficient de la pressió de radiació solar (típicament entre 1,2 i 1,5) i ${\frac {A}{m}}\,$ és la relació entre l'àrea exposada m² i la massa kg del satèl·lit. Aquest fórmula inclou prop de 200 km per permetre maniobres en l'òrbita geostacionaria sense interferències amb l'òrbita cementiri. Una altra tolerància de 35 quilòmetres ha de permetre's per als efectes de pertorbacions gravitacionals (sobretot solar i lunar). La part restant de l'equació considera els efectes de la pressió solar de la radiació, que depèn dels paràmetres físics del satèl·lit.
Als Estats Units, la Comissió Federal de Comunicacions (Federal Communications Commission o FCC) requereix que tots els satèl·lits geoestacionaris llançats després del 18 de març de 2002, es traslladin a una òrbita cementiri al final de la seva vida operacional. Les regulacions donades requereixen una alçària de, $\Delta {H}$, de ~300 quilòmetres.

## Vegeu també

* SNAP-10A — un satèl·lit amb reactor nuclear, ubicat a 700 milles nàutiques (1300 km) en òrbita terrestre subs-síncrona
* Cementiri de naus espacials
* Llista d'òrbites

## Referències

* ↑ http://www.iadc-online.org/docs_pub/IADC-UNCOPUOS-final.pdf Arxivat 2009-03-18 a Wayback Machine.
* ↑ «FCC Enters Orbital Debris Debate». Arxivat de l'original el 2004-07-01. [Consulta: 20 juny 2012].
* ↑ «US Government Orbital Debris Standard Practices». Arxivat de l'original el 2012-03-23. [Consulta: 20 juny 2012].
# Inter FC Bujumbura

L'Inter Football Club fou un club de futbol de la ciutat de Bujumbura, Burundi.
El 1987 el club patí una divisió de la que nasqué el AS Inter Star, mentre que l'original Inter FC desaparegué el 1989.

## Palmarès

* Lliga burundesa de futbol:
** 1970, 1974, 1975, 1977, 1978, 1985, 1987, 1988, 1989
* Copa burundesa de futbol:
** 1983, 1984

## Referències

* ↑ «Vital'O vs Inter FC : l'histoire peu connue du classico burundais». jimbere.org. Arxivat de l'original el 2019-10-28. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Burundi - List of Foundation Dates». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Fotografia dels anys 80 del club Inter FC (camisa blanca i negra i pantaló blanc)». facebook. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «Burundi - List of Champions». RSSSF, 2010.
* ↑ «Burundi - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Aigle Noir Makamba FC

L'Aigle Noir Makamba FC és un club de futbol de la ciutat de Makamba, Burundi.

## Palmarès

* Lliga burundesa de futbol:
** 2018-19
* Copa burundesa de futbol:
** 2019, 2023
* Supercopa burundesa de futbol:
** 2019, 2023
* Coupe de l'Unité:
** 2020

## Referències

* ↑ TDC à Makamba – Construction du Stade de Makamba à la colline Gisenyi
* ↑ Primus Ligue : Aigle Noir de Makamba remporte la victoire contre Bujumbura City
* ↑ «Burundi - List of Champions». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation (RSSSF), 26-09-2014. [Consulta: 5 abril 2015].
* 1 2 «Burundi - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Ximo Perles Pérez

Ximo Perles Pérez (Calp, 1990) és un polític i advocat valencià, regidor al seu municipi des de 2015 i diputat a la Diputació d'Alacant des de 2023.
Llicenciat en dret per la Universitat d'Alacant al 2014, obté l'acta de regidor a l'Ajuntament de Calp a les eleccions locals de 2015 amb Compromís, repetint a les de 2019 i 2023. En aquesta darrera ocasió s'incorpora al govern municipal presidit per Ana Sala del partit Som Calp, escissió del Partit Popular (PP).
També el 2023 va ser elegit diputat provincial a la Diputació d'Alacant. Perles va denunciar presumptes irregularitats en els contractes de publicitat de la Diputació en l'època que va estar governada per Carlos Mazón, l'anterior legislatura.

## Referències

* ↑ Martínez Sendra, Juan José. «Compromís per Calp da el 'sí' al pacto con Somos Calpe y PSOE» (en castellà). Calp al Día, 14-06-2023. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «Ximo Perles elegido diputado de Compromís por la Marina Alta en la Diputación de Alicante» (en espanyol europeu). Cadena SER, 22-06-2023. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «El calpino Ximo Perles será el diputado provincial de Compromís» (en castellà). Noticias Marina Alta. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ Marco, Lucas. «El denunciante de los contratos de Mazón con un amigo empresario: "La sed de poder y el dinero son sus pretensiones"» (en castellà), 01-02-2025. [Consulta: 3 febrer 2025].
# Oier Lazkano López

Oier Lazkano López (Vitòria, 7 de novembre de 1999) és un ciclista basc, professional des del 2020, quan fitxà pel Caja Rural-Seguros RGA. El 2025 fitxà pel Red Bull-Bora-Hansgrohe.
En el seu palmarès destaca el Campionat d'Espanya en ruta del 2023 i els Boucles de la Mayenne del mateix any.

## Palmarès

* 2018
** 1r al Trofeu Santiago en Cos
** 1r a la San Roman Saria
** 1r al Circuit d'Escalante
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Segòvia
* 2019
** Campió de Navarra en ruta
** 1r al Trofeu Eusebio Vélez
** 1r a la Santikutz Klasika
** 1r a la San Isidro Sari Nagusia
** 1r a la Dorletako Ama Saria
** 1r a la Volta a Palència i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Bidasoa
* 2020
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal
* 2022
** Vencedor d'una etapa al Tour de Valònia
* 2023
** Campió d'Espanya en ruta
** 1r als Boucles de la Mayenne i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Burgos
* 2024
** 1r a la Jaén Paraiso Interior

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2021. No surt (20a etapa)
* 2023. 81è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2022. 98è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2024. 79è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Oier Lazkano da el salto a profesionales de la mano del Caja Rural» (en castellà), 14-10-2019. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ Gonzáelz, Marco. «Oier Lazkano ficha por el Red Bull Bora de Roglic y deja el Movistar». AS, 11-09-2024 (arxiu). [Consulta: 3 febrer 2025].
* ↑ «Campeonato de España: Oier Lazkano logra el título nacional de ruta» (en spanish), 25-06-2023. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Oier Lazkano se adjudica la Boucles de la Mayenne, Arvid de Kleijn la última etapa» (en spanish), 28-05-2023. [Consulta: 4 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Oier Lazkano López a ProCyclingStats
# Llop ibèric

El llop ibèric (Canis lupus signatus), és una subespècie de llop (Canis lupus) endèmica de la península Ibèrica.

## Descripció

Aquesta subespècie de llop és una mica més petit que els altres llops d'Europa. Els mascles arriben a fer entre 130 i 180 cm de llargada i les femelles entre 130 i 160 cm. L'alçada de creu pot arribar als 70 cm. Els mascles adults pesen generalment entre 30 i 40 kg, i les femelles pesen de 21 a 35 kg.
Tenen el cap gros i massís, orelles triangulars relativament petites i ulls oblicus de color groguenc. El musell presenta unes taques blanques.
El pelatge és heterogeni amb unes franges longitudinals fosques o negres cobrint les potes davanteres, una taca fosca al llarg de la cua i una altra al voltant de la creu. El conjunt d'aquestes taques és el que ha donat a aquesta subespècie el nom signatus, que en llatí significa 'marcat'. Els llobatons quan neixen presenten tons foscos uniformes.

## Dieta

Aquest llop és un dels pocs grans carnívors que existeixen actualment a la península Ibèrica. És un carnívor depredador però ocasionalment menja també fruits silvestres i altres vegetals.
El doctor Félix Rodríguez de la Fuente va fer diversos estudis sobre la seva dieta i va determinar que a més de senglars, cérvols i altres grans i petits mamífers, les ovelles representaven un 35% de la seva dieta.

## Distribució

En un principi habitava tota la península Ibèrica; actualment les seves poblacions més importants estan al nord del riu Duero (Castella i Lleó, Galícia, Cantàbria i Astúries). En els darrers 100 anys aquests animals van patir una persecució sistemàtica.
El nombre total d'individus d'aquesta subespècie de llop oscil·la segons les fonts entre els 1.500 als 2.000 individus. S'han localitzat exemplars més cap al sud com en el Sistema Central i en el Sistema Ibèric incloent la Comunitat de Madrid (2013). El 2023 hi ha notícies que al Baix Aragó, tocant el Matarranya i els Ports de Beseit, una parella de llop ibèric i llop itàlic podrien creuar-se.
Actualment és un animal oficialment protegit. El 2018 el Tribunal Suprem de la Junta de Castella i Lleó paralitzà la resolució que permetia la caça durant les temporades 2016-2019.

## Galeria d'imatges

* Mascle alfa
* Cadells de llop ibèric
* Femella alfa de llop ibèric que regurgita carn per als seus cadells

## Referències

* ↑ «Signatus.org».
* ↑ El lobo ibérico, rey de la montaña:
* ↑ «El lobo ibérico en el Sur peninsular», El Ecologista, núm. 50, desembre 2006.
* ↑ El lobo vuelve a criar en Madrid El País, consultado el 26 de febrero de 2013.
* ↑ «La pareja de lobos de gran valor biológico sigue en Alcañiz». .
* ↑ «El TSJCyL paraliza la caza del lobo al norte del Duero». El Norte de Castilla, 15-05-2018 [Consulta: 16 maig 2018].

## Enllaços externs

* C. l. signatus en Fauna ibérica; mamíferos. Ángel Cabrera Latorre. 1914. Facsímil electrònic.
# Òscar (nom)

Òscar és un nom propi masculí d'origen germànic, que significa ‘llança divina’.
Al santoral, aquest nom se celebra el 3 de febrer en honor de Sant Òscar.

## Etimologia

Es coneixen dos suposats orígens del nom Òscar.

### Origen anglosaxó

La hipòtesi més popular explica que Òscar va derivar del nom germànic Ansgar o Osgar, o del nom en nòrdic antic Ásgeirr, que significa ‘llança de déu’. Aquest nom està format per "As", que es traduiria per "Déu" (el seu plural, "Æsir", els Asos, és el nom que rep la principal estirp de déus nòrdics), més "Geirr", que significa "llança".

### Gaèlic

A les llegendes irlandeses, Òscar era el fill de l'heroi Ossian -considerat el més gran poeta del seu poble- i de la fada "Niamh".
El terme significa ‘amant de cérvols' en gaèlic, en combinar els termes "os" (cérvols) i "cara" (amant). És possible que, després de la conquesta d'Irlanda pels vikings al segle ix, tots dos noms acabessin fusionant-se abans d'estendre's per la resta d'Europa.

## Variants

* Anscari.
* Ansgari.
* Femení: Òscara, Oscarina.

### Variants en altres idiomes

Variants en altres llengües :
| alemany | Oskar |
| asturià | Óscar |
| búlgar | Оскар (Oskar) |
| espanyol | Óscar |
| txec | Oskar |
| danès | Oscar |
| esperanto | Oskaro |
| basc | Oskar |
| finlandès | Oskari |
| francès | Oscar |
| gallec | Óscar |
| georgià | ოსკარი (Oskari) |
| grec | Όσκαρ (Oskar) |
| holandès | Oscar, Oscaar |
| hongarès | Oszkár |
| anglès | Oscar |
| islandès | Óskar |
| italià | Oscar, Oscare |
| japonès | Osucaru, オスカル |
| llatí | Anscharius |
| letó | Oskars |
| lituà | Oskaras |
| noruec | Oskar |
| polonès | Oskar |
| portuguès | Óscar |
| romanès | Oscar |
| rus | Оскар (Oskar) |
| suec | Oskar |

## Enllaços externs

* GeoCities.com/EdgarBook (Òscar; en anglès).
Viccionari
# Julián Adem

Julián Adem (Túxpam, 8 de gener de 1924 - Ciutat de Mèxic, 9 de setembre de 2015) va ser un matemàtic i meteoròleg mexicà.
Adem va ser escolaritzat a la seva vila natal de Tuxpan, va estudiar enginyeria i matemàtiques a la universitat Nacional Autònoma de Mèxic i el 1953 va obtenir el doctorat en matemàtiques a la universitat Brown dels Estats Units. Excepte uns anys (1965-1971), en els quals va treballar per al servei meteorològic dels Estats Units a Washington DC, tota la seva vida acadèmia es va desenvolupar a l'Institut de Geofísica de la UNAM, fins que es va jubilar el 1994. Va morir a Ciutat de Mèxic el 2015.
Adem va treballar sempre en models matemàtics per determinar el moviment de l'aire. Ja a finals dels anys 1950's va demostrar que els huracans podien desplaçar-se cap al nord-oest sense que hi hagués cap corrent important en aquesta direcció. En els anys 1960's va començar a desenvolupar el que avui coneixem com Model Termodinàmic del Clima que, amb successius ajustos i millores, s'ha vingut utilitzant fins als nostres dies per confegir les prediccions meteorològiques.

## Referències

* ↑ Anònim, 1998, p. 363.
* ↑ Gay García, 2015, p. 229.
* ↑ Fitzpatrick, 2006, p. 127.
* ↑ Dobrovolski, 2000, p. 34.
* ↑ Adem, 1991, p. 145 i ss.
* ↑ Ruíz Barradas i Tejeda Martínez, 2015, p. x.

## Bibliografia

* Adem, Julián «Review of the development and applications of the Adem thermodynamic climate model» (en anglès). Climate Dynamics, Vol. 5, Num. 3, 1991, pàg. 145-160. DOI: 10.1007/BF00251806. ISSN: 0930-7575.
* Anònim. «Julian Adem Chahin». A: UNAM. Nuestros Mestros. Tomo IV (en castellà). Universidad Nacional Autónoma de México, 1998, p. 363-364. ISBN 968-36-5725-7.
* Dobrovolski, Serguei G. Stochastic Climate Theory: Models and Applications (en anglès). Springer, 2000. ISBN 978-3-642-08558-1.
* Fitzpatrick, Pat J. Hurricanes (en anglès). ABC-CLIO, 2006. ISBN 1-85109-647-7.
* Gay García, Carlos «Julián Adem» (en anglès). Atmósfera, Vol. 28, Num. 4, 2015, pàg. 229. DOI: 10.20937/ATM.2015.28.04.01. ISSN: 2395-8812.
* Ruíz Barradas, Alfredo; Tejeda Martínez, Adalberto «Aportaciones de Julián Adem a la ciencia mundial» (en castellà). Diario Xalapa, Num. 10, 2015.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Julián Adem» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Garduño L., René. «Julián Jorge Adem Chain» (en castellà). UNAM, 1992. [Consulta: 11 juny 2023].
* «Julián Adem» (en anglès). El Colegio Nacional. [Consulta: 11 juny 2023].
# Karl-Hans Riehm

Karl-Hans Riehm (Konz, 31 de maig de 1951) és un atleta alemany, ja retirat, especialista en el llançament de martell, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on fou desè en la prova del llançament de martell del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, fou quart en la mateixa prova. El 1984, a Los Angeles, va disputar els seus tercers i darrers Jocs, en els quals va guanyar la medalla de plata en el llançament de martell.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionats d'Europa de 1978, mentre al Campionat del Món d'atletisme destaca la setena posició el 1983. Guanyà deu campionats alemanys de martell, el 1973, de 1975 a 1981 i de 1983 a 1984.
El 19 de maig de 1975, a Rehlingen, va millorar el rècord del món d'Aleksey Spiridonov de 76,66 metres en tres ocasions fins a situar-lo en 78,50 metres. El 6 d'agost de 1978 el tornà a millorar en llençar el martell fins als 80,32 metres.

## Millors marques

* Llançament de martell. 80,80 metres (1980)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Karl-Hans Riehm». [Consulta: 18 juny 2023].
* 1 2 Fitxa a rackfield.brinkster.net
# Luoxia Hong

Luoxia Hong (Xina, 156 aC - Xina, 87 aC) va ser un astrònom xinès de l'antiguitat.

## Vida i Obra

Luoxia Hong va viure durant la dinastia Han Occidental. En el període Yuanfeng (110-104 aC) l'emperador Wu va reclutar un grup d'astrònoms, entre els quals hi havia Deng Ping, Tang Du i el propi Luoxia Hong, per reformar el calendari. Fruit dels seus treballs es va imposar el calendari Taichu de vint-i-quatre mesos anuals que, com a mínim, va resoldre el problema tècnic de les grans discrepàncies en les prediccions.
Per mesurar les dates amb exactitud, Luoxia Hong es va construir una esfera armil·lar.

## Referències

* ↑ Xu, Chen i Xu, 2018, p. 148.
* ↑ Wangsheng, 2016, p. 39.
* ↑ Sun, 2011, p. 102.
* ↑ Xiaoyuan, 1997, p. 520.

## Bibliografia

* Sun, Xiaochun «Connecting Heaven and Man: The role of astronomy in ancient Chinese society and culture» (en anglès). Proceedings of the International Astronomical Union, Num. 5(S260), 2011, pàg. 98-106. DOI: 10.1017/S1743921311002195. ISSN: 1743-9213.
* Wangsheng, Xu «The Origin and Significance of the Twenty-Four Solar Terms in China» (en anglès). Contemporary Social Sciences, Num. 6, 2016, pàg. 33-44. ISSN: 2096-0212.
* Xiaoyuan, Jiang. «Luoxia Hong». A: Helaine Selin (ed.). Encyclopaedia of the History of Science, Technology and Medicine in Non-Western Cultures (en anglès). Springer, 1997, p. 520-521. ISBN 978-94-017-1418-1.
* Xu, Guobin; Chen, Yanhui; Xu, Lianhua. Introduction to Chinese Culture (en anglès). Palgrave Macmillan, 2018. ISBN 978-981-10-8155-2.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Luoxia Hong» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Midazolam

El midazolam és un fàrmac de la classe benzodiazepina usat per l'anestèsia, sedació procedural, insomni i agitació psicomotora. Funciona induint la dormició, disminuint l'ansietat i creant una amnèsia anterograu (pèrdua de la capacitat de crear noves memòries). També és útil contra l'atac epilèptic. El midazolam es pot administrar per via oral, intravenosa, per injecció intramuscular i a la galta. Administrat per via intravenosa, sol fer efecte en cinc minuts; quan s'injecta dins del múscul, triga quinze minuts. Els efectes duren entre una i sis hores.
El BOE va publicar el 13 de juny de 2020 el llistat de medicaments que el Ministeri de Sanitat considera «essencials» per a combatre el coronavirus, entre els quals hi ha el midazolam.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Midazolam Hydrochloride». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 2015-09-05. [Consulta: 1r agost 2015].
* 1 2 «Nonintravenous midazolam versus intravenous or rectal diazepam for the treatment of early status epilepticus: A systematic review with meta-analysis». Epilepsy & Behavior, 49, 8-2015, pàg. 325–36. DOI: 10.1016/j.yebeh.2015.02.030. PMID: 25817929.
* ↑ «El llistat de medicaments que Sanitat considera "essencials" per combatre el coronavirus». Regió 7, 20-06-2020. [Consulta: 30 juny 2020].

## Enllaços externs

* PubPK - Midazolam Pharmacokinetics Arxivat 2011-07-27 a Wayback Machine.
* Rx-List - Midazolam (Versed) Arxivat 2006-04-07 a Wayback Machine.
* Inchem - Midazolam
# Metropolitan Line

Metropolitan line :
La Metropolitan Line és una línia de ferrocarril de trànsit ràpid del Metro de Londres (en anglès, London Underground), que apareix al mapa (the Tube map) de color magenta. La línia circula des de l'estació d'Algate i mor a diferents estacions. El traçat de la línia és soterrat de baixa profunditat.
Aquesta línia, que s'inaugurà el 10 de gener de 1863, és coneguda pel fet que ès el primer ferrocarril metropolità soterrat del món (algunes seccions de les quals actualment formen part d'altres línies de metro com Hammersmith & City, District i Circle).
La secció inicial transcorre principalment per túnel, des de Baker Street fins a Finchley Road, en superfície. De les 34 estacions actuals només 9 estan soterrades. Actualment és la línia menys utilitzada del metro de Londres, per la longitud de via, tot i que antigament fou de les principals del sistema.
Transport for London :
Metro de Londres  · London Rail  · London Overground  · Docklands Light Railway  · London Trams  · Tramlink  · London Buses  · London Dial-a-Ride  · London River Services  · London Streets  · Public Carriage Office  · Victoria Coach Station  · Peatge de congestió de Londres  · London low emission zone  · Oyster card :
# Propofol

El propofol (comercialitzat per AstraZeneca com Diprivan®) és un hipnòtic d'acció curta que s'administra per via intravenosa. Els seus usos inclouen la inducció i el manteniment de l'anestèsia general, sedació per a adults amb ventilació mecànica i sedació per a procediments mèdics. El propofol també s'utilitza comunament en veterinària. Està aprovat el seu ús en més de 50 països, i es troba disponible l'especialitat farmacèutica genèrica.
Químicament, el propofol no està relacionat amb els barbitúrics i ha substituït en gran manera el tiopental per a la inducció de l'anestèsia perquè la recuperació del propofol és més ràpida i "clara" si es compara amb el tiopental. El propofol no es considera un analgèsic, de manera que els opioides com el fentanil pot ser combinat amb el propofol per alleujar el dolor. El propofol s'ha denominat com "llet d'amnèsia" (un joc de paraules sobre la llet de magnèsia), a causa de l'aspecte lletós de la seva preparació intravenosa.
El BOE va publicar el 13 de juny de 2020 la llista de medicaments que el Ministeri de Sanitat considera "essencials" per a combatre el coronavirus, entre els quals hi ha el propofol.

## Referències

* ↑ Miner JR, Burton JH. Clinical practice advisory: Emergency department procedural sedation with propofol. Annals of Emergency Medicine. 2007 Aug;50(2):182–7, 187.e1. Epub 2007 Feb 23.
* ↑ Euliano TY, Gravenstein JS. «A brief pharmacology related to anesthesia». A: Essential anesthesia: from science to practice. Cambridge, UK: Cambridge University Press, 2004, p. 173. ISBN 0-521-53600-6 [Consulta: 2 juny 2009].
* ↑ «El llistat de medicaments que Sanitat considera "essencials" per combatre el coronavirus». Regió 7, 20-06-2020. [Consulta: 30 juny 2020].
# Stefano Mancuso

Stefano Mancuso (Catanzaro, 1965) és un botànic, professor universitari, investigador i escriptor italià.
És pioner en l'estudi de la neurobiologia vegetal i defensor de la intel·ligència de les plantes. És professor associat a la Universitat de Florència, dirigeix el Laboratori Internacional de Neurobiologia Vegetal i és membre fundador de la International Society for Plant Signaling & Behavior.
Ha publicat més de 250 articles científics en revistes internacionals i diversos llibres. Entre els seus llibres, tots publicats per l'editorial Galaxia Gutenberg, destaquen: Sensibilidad e inteligencia en el mundo vegetal (2015), escrit juntament amb la periodista Alessandra Viola; Biodiversos (2016), en el qual dialoga amb Carlo Petrini, fundador del moviment Slow Food; El futuro es vegetal (2017), El increíble viaje de las plantas (2019) i La nació de les plantes (2020), en els quals proposa una mirada revolucionària del món de les plantes.

## Referències

* ↑ «Stefano Mancuso». CCCB. [Consulta: 18 juny 2020].
* ↑ Carla, Fajardo. «La revolució és posar plantes a tot arreu». Ara, 10-06-2019. [Consulta: 18 juny 2020].
* ↑ «Stefano Mancuso, el hombre que habla con las plantas». The New York Times, 23-06-2019. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Ariza, Luis Miguel «Stefano Mancuso: "Las plantas llevan siglos engañándonos"». El País [Madrid], 12-01-2018. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Mur, Gerard E. «És perillós creure que som l'espècie dominant». Núvol, 26-03-2020. [Consulta: 18 juny 2020].