OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paul Czinner

Paul Czinner (30 de maig de 1890 - 22 de juny de 1972) va ser un escriptor, director de cinema i productor britànic d'origen hongarès.

## Biografia

Czinner va néixer en una família jueva a Budapest, Àustria-Hongria.
Després d'estudiar literatura i filosofia a la Universitat de Viena, va treballar com a periodista. A partir de 1919 es va dedicar a treballar per a la indústria cinematogràfica com a escriptor, director i productor. Czinner es va comprometre amb l'actriu Gilda Langer a principis de 1920. Poc després del seu compromís, Langer va sucumbir a la grip espanyola i va morir el 31 de gener de 1920.
El 1924, va oferir el paper principal a la seva pel·lícula Nju a Elisabeth Bergner. Es van convertir en parella. A causa de la persecució dels jueus per part del Partit Nazi sota Adolf Hitler, ambdós dos, van fugir a Viena i després a Londres, on es van casar. Malgrat l'homosexualitat de Czinner, la unió va resultar feliç i enriquidora personalment i professionalment per a ambdues parelles. El 1934 es va realitzar la seva pel·lícula Catherine the Great, amb la seva dona fent el paper principal, tot i que la pel·lícula no es va projectar a Alemanya.
Van emigrar als Estats Units el 1940, treballant a Broadway. Després del final de la Segona Guerra Mundial, van tornar a Anglaterra, on Czinner va adaptar amb èxit nombroses òperes al cinema (per exemple, Don Giovanni, Der Rosenkavalier).

## Mort

Czinner va morir el 22 de juny de 1972 a Londres, als 82 anys.

## Filmografia selecta

* Inferno (1919)
* Nju - Eine unverstandene Frau (1924)
* Eifersucht (1925)
* Der Geiger von Florenz (1926)
* Doña Juana (1927)
* Fräulein Else (1929)
* The Way of Lost Souls (estrenada als Estats Units com The Woman He Scorned) (1929)
* Ariane (1931)
* Der träumende Mund (1932)
* Ariane, Russian maid (1932)
* Mélo (1932)
* Catherine the Great (1934)
* Escape Me Never (1935)
* As You Like It (1936)
* Dreaming Lips (1937)
* Stolen Life (1939)
* Don Giovanni, basat en l'òpera de Mozart. (1954)
* The Bolshoi Ballet (1958)
* The Royal Ballet (1959)
* Der Rosenkavalier, bat en l’òpera de Richard Strauss (1962)
* Romeo and Juliet, ballet filmat amb Rudolf Nureyev i Margot Fonteyn (1966)

## Referències

* ↑ Richard Taylor, Nancy Wood, Julian Graffy, Dina Iordanova. The BFI Companion to Eastern European and Russian Cinema. Bloomsbury, 2019, p. 1977. ISBN 978-1838718497.
* ↑ Cones, John. Motion Picture Biographies: The Hollywood Spin on Historical Figures. Algora, April 2015, p. 6. ISBN 9781628941166.
* ↑ Brennicke, Ilona; Hembus, Joe. Klassiker des deutschen Stummfilms, 1910–1930 (en alemany). Munich: Goldmann, 1983, p. 57. ISBN 978-3-442-10212-9.
* ↑ A Journey Through the Eclipse Series: Paul Czinner’s The Rise of Catherine the Great per David Blakeslee, 3 de maig de 2011, The Criterion Collection
* ↑ Paul Czinner a Internet Movie Database (anglès)

## Enllaços externs

* Obres de o sobre Paul Czinner a Internet Archive
# Pep Sellés

Pep Sellés, nom amb el que és conegut Josep Albert Sellés i Moya (Alcoi, 1967) és un actor valencià que ha treballat a la televisió, el teatre o el cinema.
Puja per primera vegada a l'escenari l'any 1988 sota la direcció del també alcoià Pep Cortés amb la companyia teatral La Cassola. Sellés passarà per diverses companyies com La Dependent, Bramant teatre, L’Horta, La Pavana o Jácara; així com produccions impulsades per institucions com l'Institut Valencià de Cultura o el Centre Teatral Escalante.
A la televisió ha tingut destacats papers a diverses sèries produïdes per Canal 9 com Herència de sang (1995), Negocis de família (2005), Socarrats (2007-2008), Singles (2008), Da Capo (2009-2010) o Bon dia, bonica (2011). Per a la nova televisió valenciana À Punt ha interpretat papers a La Forastera (2016), Parany (2018), L'Alqueria Blanca (2022) i Desenterrats (2022).
Al cinema ha treballat en projectes com El coche de pedales (2003) de Ramón Barea, Iris (2003) de Rosa Vergés, Martini il Valenciano (2007) i 9 meses (2009) de Miguel Perelló, 1000 maneres de menjar-se un ou (2012) de Rafa Montesinos i Halcón ciego (2018) de Marino Darés.

## Referències

* ↑ «Josep Selles». [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ «Pep Sellés ~ AAPV». Arxivat de l'original el 2022-11-03. [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ «Pep Sellés | aDm Management» (en castellà). [Consulta: 3 novembre 2022].
# Peppermint (pel·lícula de 1999)

Peppermint (en grec Πέπερμιντ) és una pel·lícula grega de 1999 dirigida per Kostas Kapakas. Va ser la presentació de Grècia als Premis Oscar del 2000 per a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa, però no va ser acceptada com a nominada.

## Argument

Antics companys d'escola assisteixen a una festa de reunió i un enginyer d'aviació entre ells fa un viatge pel camí de la memòria. Mentre recorda la seva infantesa i la seva extraordinària relació amb la seva cosina Marina, l'espectador mira la vida dels protagonistes, fent una ullada a la societat grega entre 1955 i 1973.

## Repartiment

* Georges Corraface com a Stefanos Karouzos
* Any Loulou com a Alkistis Karouzou
* Alexandros Mylonas com a Pavlos Karouzos
* Nikoletta Vlavianou com a Ariadni
* Tasos Palatzidis com a Michalakis
* Giorgos Gerontidakis-Sempetadelis com a Stefanos Karouzos als 12
* Markella Pappa com a Marina als 12

## Recepció
### Premis

Guanyador:
* 1999: Premis de Cinema de l'Estat Grec a la millor pel·lícula
* 1999: Premis de Cinema de l'Estat Grec al millor director debut (Kostas Kapakas)
* 1999: Premis de Cinema de l'Estat Grec al millor guió (Kostas Kapakas)
* 1999: Premis de Cinema de l'Estat Grec a la millor actriu (Any Loulou)
* 1999: Premis de Cinema de l'Estat Grec al millor actor secundari (Tasos Palatzidis)
* 1999: Premis de Cinema de l'Estat Grec a la millor música (Panagiotis Kalatzopoulos)
* 1999: Premis de Cinema de l'Estat Grec a la millor edició
* 1999: Premis de Cinema de l'Estat Grec al millor so
* 1999: Premis de Cinema de l'Estat Grec al millor maquillatge
nominat:
* 1999: Festival Internacional de Cinema de Tessalònica per Golden Alexander
* 2000: Oscar a la millor pel·lícula en llengua estrangera (no nominada)

## Referències

* ↑ «Record 46 Countries in Race for Oscar». Academy of Motion Picture Arts and Sciences, 20-11-2000. Arxivat de l'original el 2008-04-05. [Consulta: 19 juliol 2008].
* ↑ «AMPAS Announces the Nominees for the 73rd Academy Awards». indieWire. Arxivat de l'original el February 12, 2005. [Consulta: 19 juliol 2008].
* 1 2 «Peppermint» (en greek). tainiothiki.gr. [Consulta: 1r febrer 2014].
* ↑ «Peppermint (1999)». imdb. [Consulta: 31 gener 2014].
* ↑ «award 1999». Thessaloniki International Film Festival. Arxivat de l'original el 5 de gener 2014. [Consulta: 4 gener 2014].
# Tal

«Tal» té aquests significats:
* Biografies:
** Tal Ben Haim (1982, Rixon le-Tsiyyon), futbolista israelià
** Idan Tal (Jerusalem, 1975), futbolista israelita que ocupa la posició de migcampista
** Tal (cantant) o Tal Benyerzi (1989, Israel), cantant francesa de pop
* Toponímia: Principat de Tal, estat tributari protegit a l'agència de Malwa, Índia central
# Creu de terme del Xiribia

La Creu de terme del Xiribia és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Creu de pedra situada prop del cementiri, a la intersecció de la carretera de Sant Pere de ribes amb l'antic camí de la Creu. El conjunt és format per un basament octogonal de quatre graons, un fust octogonal acabat en collarí i la creu, que té a una banda la imatge de Crist i a l'altra la de la Mare de Déu.

## Història

La data de construcció no és gaire precisa. Sembla pertànyer al segle xvii o XVIII però Albert Ferrer apunta la possibilitat que fos anterior, probablement del segle XVI-XVII.
Es va desmuntar l'any 1934 i les peces es van emmagatzemar. El 1944, el Centre d'Estudis de la Biblioteca-Museu Víctor Balaguer va emprendre'n la reconstrucció al seu emplaçament d'origen.
Actualment ha perdut el capitell que formava part del conjunt original.

## Referències

* 1 2 3 4 «Creu de terme del Xiribia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Pol Vouillamoz

Pol Vouillamoz (Sant Cugat del Vallès, 28 de juliol del 1999) és un escriptor, poeta, dramaturg i traductor català.

## Biografia

Després de començar a estudiar Filosofia i Matemàtiques, va cursar el grau en Dramatúrgia a l'Institut del Teatre de Barcelona.
En l’àmbit de la poesia, ha resultat guanyador del 5è Premi de Poesia Ventura Ametller l’any 2023 per l’obra «Proses del Caient», de la qual s’ha destacat una gran habilitat per forçar la prosa poètica i ha sigut relacionada amb la tradició literària de caràcter més limítrof.
També ha resultat finalista de la IV edició del Premi Salvador Iborra de Poesia, l’any 2021.
És el traductor al català d’«Anna Livia Plurabelle», el vuitè capítol del Finnegans Wake de James Joyce. El llibre, editat per l’Escola Bloom, es va presentar el Bloomsday de 2022, sent la primera vegada que es publicava una versió en la nostra llengua d’aquest títol.
En la investigació, col·labora periòdicament a la publicació virtual Ciutat de les Lletres, pertanyent a la xarxa internacional Zadig (Zero Abjection Democratic International Group) amb articles que complementen els fragments joycians traduïts al català.
Com a ponent, ha participat a l'Università degli Studi di Trieste presentant el programa The Lightmotiv Program (2021) i al Trinity College Dublin exposant l’article Finnegans Waste (2022).
En el món del teatre, se li va atorgar el primer premi Lletres Joves d’Horta pel text dramàtic «El nom de la mare», l’any 2018 i va ser becat l’any 2021 com a dramaturg resident a La Chartreuse-Centre national des écritures du spectacle a Villeneuve-lès-Avignon per la peça «Nuit Triestine».

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pol Vouillamoz és el guanyador del cinquè Premi de Poesia Ventura Ametller». [Consulta: 28 juliol 2023].
* 1 2 «Pol Vouillamoz». [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «"Els angles del vent" del barcelonés Max Codinach Sendra gana la cuarta edición del premio Art Jove de poesía Salvador Iborra». [Consulta: 28 juliol 2023].
# Erik Severin

Erik Severin (Estocolm, 18 de juliol de 1879 - Estocolm, 15 de novembre de 1942) va ser un jugador de cúrling suec, que va competir a començaments del segle xx.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla de plata en la competició de cúrling.

## Referències

* ↑ «Erik Severin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 5 gener 2018].
* ↑ Erik Severin. Comitè Olímpic Suec
# Cazamariposas

Cazamariposas va ser un programa de televisió dedicat principalment al món dels famosos i als reality shows de Mediaset, tot això a través de reportatges i entrevistes, comptant amb les opinions dels col·laboradors des d'un enfocament irònic i satíric. El format estava presentat per Nando Escribano i Núria Marín, sent substituïts ocasionalment per Germán González.
Cazamariposas estava produït per La Fàbrica de la Tele i es va emetre a Divinity entre el 4 de juny de 2013 i el 7 de febrer de 2020. Així mateix, en èpoques puntuals, es van emetre versions del programa a l'access prime time de Telecinco –entre el 4 de juny de 2014 i l'estiu de 2016– i Cuatro –entre el 5 de juny i el 12 de juliol del 2019.

## Referències

* ↑ Núria Marín acompañará a Nando Escribano en 'Cazamariposas', el nuevo espacio rosa de Divinity
* ↑ Pablo Alborán, invitado de honor en el estreno de 'Cazamariposas' en Divinity el próximo martes
* ↑ Divinity adelanta el final de 'Cazamariposas' al viernes 7 de febrero
* ↑ Redacción. «'Cazamariposas', el informativo de la moda y celebrities, llega a Telecinco». Mediaset España, 03-06-2014. [Consulta: 9 setembre 2014].
* ↑ Telecinco estrena 'Cazamariposas XXL', una versión ampliada de su informativo de moda y celebrities
* ↑ ‘Cazamariposas' salta a Cuatro
# Mercedes Caballero Hueso

Mercedes Caballero Hueso (València, 24 de setembre de 1966) és una política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la IX legislatura.
En 1991 es llicencià en Ciències de la Informació, branca periodisme, per la Universitat Politècnica de València i és funcionària del Cos de l'Administració Especial (grup A) de la Generalitat Valenciana. Ha treballat com a coordinadora de premsa de la Generalitat Valenciana i com a professora de gestió d'empreses esportives de la UPV.
Militant del PSPV-PSOE, és secretària d'esport en l'executiva provincial de València. Fou escollida regidora de l'ajuntament de València a les eleccions municipals espanyoles de 2003 i 2007.
Considerada afí a José Luis Ábalos Meco, fou inclosa en la llista del PSPV per València a les eleccions a les Corts Valencianes de 2015. Tot i no ser escollida d'entrada, en juliol ocupà un escó per renúncia de Carmen Amoraga Toledo, qui havia ocupat un càrrec en el consell.
Des de 2017 a 2022 ha estat secretària general del PSPV a la província de València substituint a José Luis Ábalos i des d'on ha exercit l'oposició interna al secretari general del partit Ximo Puig, sent rellevada per Carlos Fernández Bielsa

## Referències

* ↑ «Executiva del PSPV». Arxivat de l'original el 2015-12-16. [Consulta: 15 setembre 2015].
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes
* ↑ Ximo Puig tira de candidatos sin carné y relega a históricos del PSPV, El Mundo, 23 de maig de 2015
* ↑ Fabra, Barberá, Lerma, Mulet, Crisol i Lima, nous senadors territorials per designació de les Corts Valencianes ara.cat, 22 de juliol de 2015
Càrrecs en partits polítics i organitzacions :
| Precedit per: José Luis Ábalos Meco | Secretària General PSPV a la província de València 2017 - 2022 | Succeït per: Carlos Fernández Bielsa |
# Samuel Falomir Sancho

Samuel Falomir Sancho (l'Alcora, 1988) és un polític valencià, alcalde de l'Alcora (l'Alcalatén) des de 2017.
Va estudiar un cicle formatiu de tècnic superior en administració i finances i des dels 19 anys és regidor a l'Ajuntament de l'Alcora amb el Partit Socialista del País Valencià (PSPV), on milita des de ben jove. El seu pare ja va ser regidor pel mateix partit.
Només acomplir la majoria d'edat Falomir s'incorpora a les llistes electorals del PSPV a les eleccions municipals de 2007 i aconsegueix l'escó de regidor responsable de la delegació d’Urbanisme i Medi ambient. A les següents votades de 2011 revalida l'escó però aquesta vegada romandrà amb el seu partit a l'oposició. El 2015 encapçala per primera vegada la candidatura socialista i mercè a l'acord amb Compromís ostentà l'alcaldia en la segona part de la legislatura, de 2017 a 2019. A les següents de 2019 i 2023 aconsegueix guanyar amb majoria absoluta.A més a més, des de 2013 és diputat provincial i portaveu del grup socialista a la Diputació de Castelló, esdevenint cap de l'oposició a la presidenta del PP Marta Barrachina.
En l'àmbit orgànic del partit, Samuel Falomir ha estat al capdavant de les joventuts socialistes de la província de Castelló com a secretari general, així com també secretari de l'executiva comarcal del partit. L'any 2022 va ascendir a secretari general de la província de Castelló en guanyar en unes disputades primàries davant el seu contrincant Ernest Blanch.

## Referències

* ↑ «Biografia» (en castellà), 12-10-2020. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ Nomdedeu, José M. Puchol / Javier. «Obituario: Fallece Samuel Falomir Garcés, padre del alcalde de l'Alcora» (en castellà), 30-07-2022. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ NOMDEDEU, JAVIER. «Samuel Falomir es investido alcalde de l'Alcora con mayoría absoluta» (en castellà), 15-06-2019. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ Nomdedeu, Javier. «Falomir destaca el trabajo realizado para lograr que l’Alcora sea más moderna y viva» (en castellà), 16-06-2024. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «El PSPV ratifica Samuel Falomir com a portaveu a la Diputació de Castelló» (en castellà), 08-06-2023. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ DiaDia. «Samuel Falomir guanya la secretaria provincial del PSPV a Ernest Blanch | DiaDia», 17-01-2022. [Consulta: 1r febrer 2025].
Càrrecs públics :
| Precedit per: Víctor Garcia i Tomàs | Alcalde de l'Alcora 2017 - actualitat | Succeït per: En el càrrec |
| Càrrecs en partits polítics i organitzacions |||
| Precedit per: Ernest Blanch Marín | Secretari General PSPV a la província de Castelló 2022 - Actualitat | Succeït per: En el càrrec |
# Sant Iscle de Colltort (Les Planes d'Hostoles)

Sant Iscle de Colltort és un poble que pertany al municipi de Sant Feliu de Pallerols, a la comarca de la Garrotxa. Situat a la capçalera de la riera de Sant Iscle i al peu del castell de Colltort (845 m d'altitud).
Sant Iscle era un ens local a principis del Segle XIX, però amb la fi del règim senyorial va passar a formar part del municipi de Sant Feliu de Pallerols.
L'església parroquial romànica, molt modificada, de Sant Iscle de Colltort, és el principal nucli del poble.
El castell de Colltort està documentat el 1017 en què havia estat donat en feu pel comte de Barcelona Ramon Borrell. La jurisdicció del terme passa a la senyoria d'Hostoles i després als Santa Pau. El segle xviii pertanyia a la batllia reial d'Hostoles. L'església de Sant Iscle també està documentada l'any 1017.

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860) (en català). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* 1 2 «Sant Iscle de Colltort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# Margit Pörtner

Margit Pörtner (Hørsholm, 16 de febrer de 1972 - Dinamarca, 26 d'abril de 2017) fou una jugadora de cúrling danesa que va competir durant la dècada de 1990.
El 1998 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Nagano, on guanyà la medalla de plata en la competició de cúrling.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata i una de bronze al Campionat del Món de cúrling i una d'or al Campionat d'Europa. Amb el Hvidovre Curling Club guanyà 5 campionats danesos.

## Referències

* ↑ «Dansk OL-sølvvinder i curling er død». DR. [Consulta: 3 maig 2017].
* 1 2 «Margit Pörtner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2011-08-12. [Consulta: 13 març 2020].
* ↑ Fitxa a Federació mundial de cúrling
# Bia (filla d'Estix)

Segons la mitologia grega, Bia (en grec antic Βία), que significa «la Violència», personifica aquesta abstracció. Es considera que és la filla del tità Pal·lant i de l'Estix. A la Gigantomàquia lluità al costat de Zeus. Té com a germana Nice (la Victòria) i com germans Zelos (l'Ardor) i Cratos (el Poder). Juntament amb ells, sempre acompanya Zeus. Va ajudar a encadenar a Prometeu al Caucas.

## Vegeu també

* Titanomàquia
* Gigantomàquia

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 71. ISBN 9788496061972.
# CompTox Chemicals Dashboard

CompTox Chemicals Dashboard és una base de dades en línia d’accés lliure creada i mantinguda per l'Environmental Protection Agency (Agència de Protecció Ambiental dels EUA o EPA). La base de dades proporciona accés a diversos tipus de dades incloent propietats fisicoquímiques, destinació i transport ambiental, exposició, ús, toxicitat in vivo i bioassaig in vitro. L’EPA i altres científics utilitzen les dades i models inclosos dins del Dashboard per ajudar a identificar productes químics que necessiten més proves i reduir l’ús d’animals en proves químiques. El Dashboard també s'utilitza per proporcionar accés públic a la informació dels plans d’acció de l’EPA, per exemple, al voltant de substàncies alquilants perfluorades.
Originalment titulat Chemistry Dashboard, la primera versió es va publicar el 2016. La darrera versió de la base de dades (versió 3.0.5) conté dades recollides manualment per a més de 875.000 productes químics i incorpora les darreres dades generades del programa de cribratge de gran rendiment, l'EPA's Toxicity Forecaster (ToxCast). El Chemical Dashboard incorpora dades de diverses bases de dades EPA anteriors en un paquet, incloent el ToxCast Dashboard, The Endocrine Disruption Screening Program (EDSP) Dashboard i la Chemical and Products Database (CPDat).

## Referències

* ↑ ; Lee, Thomas; Poplawski, Steven «EPA Announces Per- and Polyfluoroalkyl Substances (PFAS) Action Plan: Overview and Next Steps» (en anglès). JD Supra, 27-03-2019 [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ Patlewicz, G «A Chemical Category-Based Prioritization Approach for Selecting 75 Per- and Polyfluoroalkyl Substances (PFAS) for Tiered Toxicity and Toxicokinetic Testing». Environmental Health Perspectives, vol. 127, 1-2019, pàg. 014501. DOI: 10.1289/EHP4555. PMID: 30632786.
* ↑ Williams, Antony J.; Grulke, Christopher M.; Edwards, Jeff; McEachran, Andrew D.; Mansouri, Kamel; Baker, Nancy C.; Patlewicz, Grace; Shah, Imran; Wambaugh, John F. «The CompTox Chemistry Dashboard: a community data resource for environmental chemistry». Journal of Cheminformatics, vol. 9, 1, 28-11-2017, pàg. 61. DOI: 10.1186/s13321-017-0247-6. ISSN: 1758-2946. PMC: 5705535. PMID: 29185060.
* ↑ US EPA, ORD. «Toxicity Forecasting» (en anglès). US EPA, 21-08-2015. [Consulta: 22 abril 2019].
* ↑ US EPA, ORD. «Exploring ToxCast Data» (en anglès). US EPA, 01-11-2017. [Consulta: 22 abril 2019].
* ↑ US EPA, OCSPP. «Endocrine Disruptor Screening Program (EDSP) in the 21st Century» (en anglès). US EPA, 14-08-2015. [Consulta: 22 abril 2019].
* ↑ US EPA, ORD. «Chemical and Products Database (CPDat)» (en anglès). US EPA, 04-08-2016. [Consulta: 22 abril 2019].