OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Poliglactina 910

La poliglactina 910 és utilitzada com a fil de sutura absorbible, sintètic, multifilament i entrellaçat (comercialitzat amb el nom de Vicryl, Novosyn Quick). És indicat per a l'aproximació i la lligadura de teixits tous, i manté la seva resistència a la tracció per aproximadament tres a quatre setmanes en el teixit, mantenint el 60-65% de la seva força de tensió als 14 dies i el 30% als 28-30 dies. El Vicryl també pot ser tractats de manera d'obtenir una cicatrització més ràpida de teixits o bé impregnats amb triclosan per proporcionar protecció antimicrobiana a la línia de sutura.
Encara que el nom de "Vicryl" és una marca registrada d'Ethicon, el terme "Vicryl" s'ha convertit en quelcom generalitzat com a referència a qualsevol sutura sintètica absorbible feta principalment d'àcid poliglicòlic. Altres marques de les sutures d'àcid poliglicols són fabricades per empreses diferents.
El Vicryl es pot utilitzar per a la pell, però la seva capil·laritat hauria de ser bloquejada amb un antibiòtic tòpic i ha de ser retirada com qualsevol altra sutura de pell. Si s'utilitza en el sistema urinari, no s'ha de posar en llocs que poden entrar en contacte amb l'orina.

## Referències

* ↑ Manuel Domínguez Romero, José Antonio Galiana Martínez, Francisco Javier Pérez Vega Manual de cirurgia menor (en castellà). Publicat per Aran Ediciones, 2002; pàg 235. ISBN 84-95913-16-X

## Vegeu també

* Malla quirúrgica
* Hèrnia inguinal
* Conducte inguinal
* Prolene
# Projecció de Winkel-Tripel

La projecció de Winkel-Tripel ( Winkel III ) és una projecció cartogràfica azimutal modificada, una de tres projeccions proposades per Oswald Winkel a 1921. La projecció és la mitjana aritmètica entre la projecció cilíndrica equidistant i la projecció de Aitoff:
    $x={\frac {\lambda \cos(\phi _{1})+{\frac {2\cos(\phi )\sin \left({\frac {\lambda }{2}}\right)}{\mathrm {sinc} (\alpha )}}}{2}}$
    $i={\frac {\phi +{\frac {\sin(\phi )}{\mathrm {sinc} (\alpha )}}}{2}}$
on $\lambda$ és la longitud des del meridià central de la projecció, $\phi$ és la latitud, $\phi _{1}$ és el paral·lel estàndard per a la projecció equirectangular, i
    $\alpha =\arccos \left(\cos(\phi )\cos \left({\frac {\lambda }{2}}\right)\right)\,$
$\mathrm {sinc} (\alpha )$ és la funció sinc desnormalitzats amb la discontinuïtat remoguda. En la seva proposta, Winkel va posar:
    $\phi _{1}=\arccos \left({\frac {2}{\pi }}\right)\,$
No sorprèn que no existeixi una fórmula cartogràfica inversa establerta, i processar la inversa numèricament sigui una mica complicat.
Goldberg & Gott indiquen que podria dir que la Winkel-Tripel és la millor projecció coneguda per representar el món sencer, produint molt petits errors de distància, petits errors de combinacions d'el·líptica i àrea, i menor asimetria estadística que qualsevol altre mapa.
El 1998, projecció de Winkel-Tripel va reemplaçar a la projecció de Robinson com a projecció estàndard per als mapamundis fets per la National Geographic Society. Moltes institucions educatives i publicacions van seguir l'exemple de la National Geographic d'adoptar la projecció.

## Referències

* ↑ Flattening the Earth: Two Thousand Years of Map Projections , John P. Snyder, 1993, pp.231-232, ISBN 0-226-76747-7.
* ↑ Large-Scale Distortions in Map Projections , 2007, David M. Goldberg & J. Richard Gott III, 2007, V42 N4.
# Propedèutica

La propedèutica (del grec πρó (prò) , que significa 'abans' i παιδευτικóς (paideutikós) , 'referit a l'ensenyament' (sent paidós : 'nen')) és el conjunt de sabers i disciplines que cal conèixer per preparar l'estudi d'una matèria, ciència o disciplina. Constitueix una etapa prèvia a la metodologia (coneixement dels procediments i tècniques necessaris per investigar en una àrea científica). En la major part de les institucions educatives, els estudis de postgrau (mestratge i doctorat) inclouen un curs de propedèutica.
Involucra també als conceptes de preparació i d'inducció per poder-ne treure després una deducció, per tant la propedèutica és l'estudi bàsic o per avançat que se li dona a l'alumne per arribar a una disciplina o una professió adequada, basant-se en la preparació i la inducció.

## Propedèutica clínica

En medicina veterinària i humana, la propedèutica és el conjunt ordenat de mètodes i procediments dels quals es val el clínic per observar els signes. Ensenya a inspeccionar, reconèixer i classificar els signes rellevants dels irrellevants abans de formular un diagnòstic (o judici clínic).

## Nota

* ↑ propedèutica a Optimot "
# Radiotelegrafia

La Radiotelegrafia o telegrafia sense fils, consisteix en l'enviament de Missatges Morse a través d'ones de Ràdio. Aquests missatges, normalment constitueixen un telegrama acústic en codi Morse. El 1844 Samuel Morse havia fet la primera tranmissió pública del telègraf elèctric i el codi que porta el seu nom. Guglielmo Marconi va aplicar el codi Morse als experiments de Hertz amb les ones de ràdio. Així es va convertir en l'inventor de la radiotelegrafia.

## Història

La transmissió d'ones de ràdio es va iniciar amb les primeres proves realitzades el 1881 per Heinrich Hertz amb ones amortides generades per una bobina de Ruhmkorff inventada per Heinrich Daniel Ruhmkorff cap al 1850, basades en uns estudis teòrics de James Clerk Maxwell sobre l'electromagnetisme, que van ser portats a la pràctica per Guglielmo Marconi a Itàlia el 1896. Va fer ús d'un tipus primitiu de transmissor que funcionava amb un generador de guspira, amb un cohesor com a receptor i una antena de fil llarg fets per ell. Inicialment, va arribar a una distància d'uns pocs metres. Després de diversos experiments, va aconseguir cobrir una distància de més de 2 quilòmetres.
La Radiotelegrafia va néixer doncs la conjunció de l'invent de Samuel Morse, el Codi Morse (1844), dissenyat per comunicar dos telègrafs per cable, amb un emissor d'ones de ràdio que Guglielmo Marconi va construir basant-se en un article publicat per Hertz el 1881. Marconi va utilitzar el codi Morse connectant i desconnectant amb rapidesa el seu transmissor de guspira, rebent el senyal amb un cohesor i així va establir el telegrafia sense fils.
El govern italià no va mostrar interès en el seu treball, però ell tenia un cosí a Gran Bretanya que tenia connexions amb William Henry Preece, enginyer en cap de l'Oficina de Correus britànica (britànic PTT). Marconi es va traslladar a Anglaterra el 1896 i amb el suport de Preece, Marconi va obtenir el seva primera patent aquest mateix any (2 de juny de 1896), la primera patent del món per a la telegrafia sense fils.
A Anglaterra, va continuar els seus experiments i el 1898 va aconseguir una distància de 30 km fins al Needles Hotel a l'illa de Wight des del port de Poole. Finalment el 2 de desembre de 1901, va fer la primera connexió transatlàntica sense fils, des de Cornualla a Anglaterra fins a Terranova al Canadà.

## Referències

* ↑ J. Ney; Jean Ney G AUTOR LOUIS Ney G Louis. Lecciones de electricidad. Marcombo, 1977, p. 267–. ISBN 9788426701947 [Consulta: 5 maig 2011].
* ↑ Jonathan Hill. Radio! Radio!. Sunrise Press, novembre 1986. ISBN 9780951144817 [Consulta: 5 maig 2011].

## Vegeu també

* Bobina de Ruhmkorff
* Bobina de Tesla
* Guglielmo Marconi
* Telegrafia
* Codi Morse
* Ultrawideband
# Regla d'or de Fermi

La regla d'or de Fermi és un mètode emprat en teoria de pertorbacions per calcular la taxa de transició (és a dir, la probabilitat que es produeixi una transició donada per unitat de temps) entre un autoestat de l'energia donat i un continu d'autoestats.
En altres paraules, explica per què unes línies espectrals atòmiques brillen amb més intensitat que altres, en comptes de tenir totes la mateixa intensitat (que és el que, erròniament, prediu el model de Bohr).

## Història

La regla d'or de Fermi és un bon exemple de la llei de Stigler, atès que tot i que rep el nom de Enrico Fermi, la major part de la teoria va ser desenvolupada per Paul Dirac el 1927, qui va arribar a una equació gairebé idèntica. La regla va ser associada a Fermi pel fet que aquest la coneixia com Regla d'Or Número 2, a causa de la seva utilitat.

## Teoria

Suposem un sistema el hamiltonià total és:
    $H_{T}=H_{0}+H_{1}$
On H$_0$ és la part sense pertorbar, que no depèn del temps, mentre que H$_1$descriu la pertorbació, que en general sí que depèn del temps (però no necessàriament).
Volem calcular la probabilitat per unitat de temps que el sistema passi de l'autoestat inicial $|i\rangle$ al conjunt d'estats finals $|f\rangle$.
* Si H$_1$ no depèn del temps, els únics estats que el sistema pot aconseguir en el continu seran aquells que tinguin la mateixa energia de l'estat inicial (conseqüència del fet que quan el Hamiltonià total H$_T$ és independent del temps, l'energia total s'ha de conservar).
* Si H$_1$és una funció sinusoidal dependent del temps, sovint via la freqüència $\omega$, la diferència entre les energies dels estats inicial i final serà $\hbar \omega$.
En ambdós casos, la probabilitat de transició per unitat de temps des de l'estat inicial al final és:
    $T_{i\rightarrow f}={\frac {2\pi }{\hbar }}\left|\langle f|H_{1}|i\rangle \right|^{2}\rho ,$
on $\rho$ és la densitat d'estats finals (la quantitat d'estats per unitat d'energia), i $\langle f|H_{1}|i\rangle$ és, emprant la notació bra-ket, l'element de matriu de la pertorbació H$_1$ entre els estats inicial i final.
En altres termes, el que aquesta fórmula diu és que la probabilitat de la transició és proporcional a l'acoblament entre els estats inicial i final (l'element de matriu) multiplicat pel nombre de maneres diferents en què es pot donar la transició (la densitat d'estats).

## Referències

* ↑ Dirac, PAM. 2819270301% 29114% 3A767% 3C243% 3ATQTOTE% 3E2.0. CO% 3B2-L The Quantum Theory of Emission and Absorption of Radiation. 114, 1927, p. 243-265. (Vegeu equacions [24] i [32]).
* ↑ Fermi, I. Nuclear Physics. University of Chicago Press, 1950.
# Rescissió

La rescissió és un fet jurídic pel qual es deixa sense efecte, mitjançant declaració judicial, un negoci, contracte o acte jurídic. També coneguda com l'acció de nul·litat dels contractes o negocis jurídics, i en dret notarial, com acció proforma.
S'entén principalment pel que fa als contractes, negocis o actes jurídics que estan subjectes a anul·labilitat, que en alguns casos, només li és permès intentar a la persona en favor de la qual s'ha establert, si no és la que reporta un profit o enriquiment.
Existeixen tres classes de rescissió:
Voluntària: ha d'estar pendent de compliment i fer-se per mutu consentiment de les parts.
Judicial: per lesió patrimonial o perjudici patit, que portarà una conseqüència emesa en sentència per òrgan judicial. Perquè sigui procedent, la rescissió necessàriament ha de ser declarada per un òrgan jurisdiccional, que coneixerà i decidirà a petició de l'interessat.
Fortuïta: passa a conseqüència de circumstàncies alienes a la voluntat de l'obligat per circumstàncies forçoses en les quals el compliment de l'obligació es torna impossible (mort d'un dels socis, mort dels mandataris, i en el cas que els hereus no vulguin mantenir l'obligació, renúncia per causa justa). En aquest cas, però, tampoc pot parlar pròpiament de rescissió, ja que el mateix no implica necessàriament la nul·litat del contracte, sinó l'extinció de l'obligació.

## Vegeu també

* Defunció

## Referències

* ↑ «Rescissió». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «anul·labilitat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Resposta en freqüència

La resposta en freqüència és un paràmetre que descriu les freqüència és que pot gravar o reproduir un dispositiu.

## Resposta en Freqüència d'àudio

A l'entorn d'àudio, perquè sigui un equip de qualitat ha de cobrir almenys el marge de les audiofreqüències (20-20.000 Hz).
Pel mateix motiu, com més gran sigui la resposta en freqüència d'un equip, més qualitat té el so final. Així, als nous formats d'àudio digital que sobrepassen àmpliament aquest marge (SACD, 2-100 kHz. I DVD-Àudio, 20-80 kHz) se'ls cataloga com formats HI-FI (high Fidelity) "Alta Fidelitat".
La resposta en freqüència de qualsevol sistema hauria de ser plana, el que significa que el sistema tracta igual a tot el so entrant, amb el que ens el torna igual.
No obstant això, en la pràctica, la resposta en greus i aguts, normalment no és la mateixa. Fet que es nota més en uns equips que en d'altres. (En els altaveus, per exemple, aquesta diferència entre la resposta a greus o aguts és molt acusada, podent estar per sobre dels 10 db de més o de menys, entre una i altra).
Un equip amb una resposta inapropiada afectarà el so final:
* Si un equip emfatitza els aguts, el so resultant serà "vibrant i cridaner", mentre que si, per contra, perd aguts, tot el que reprodueixi tindrà un "matís fosc".
* Si un equip emfatitza els greus, el so resultant és "eixordador", mentre que si, per contra, perd greus, tot el que reprodueixi tindrà un "matís metàl·lic".
* Si s'accentuen les freqüències mitjanes es produeix un so "nasal".

## Especificacions óptimes

En la majoria d'equips, en les especificacions tècniques, a més d'indicar quina és la resposta en freqüència típica, s'indica també la variació en dB entre una i altra.
Per a això, l'habitual és elegir-com a nivell de referència per indicar la resposta en freqüència-1 kHz i aquesta freqüència se li dona el valor de 0 dB. Després, els fabricants analitzen tot el marge de freqüències i estableixen la diferència en dB entre la freqüència més baixa i la més alta.
Amb això, en les especificacions tècniques ens diuen, per exemple, tal unitat de CD té una resposta en freqüència de 20-20 kHz (+/-0,5 dB).
Excepte en els transductors (micròfons, altaveus, etc.), aquest marge, per assegurar-nos "qualitat", ha de ser:
* Inferior a+/- 1 dB, si parlem de formats digitals.
* Inferior a+/- 3 dB si són equips analògics.
* Com a molt +/- 6 dB, si són micros o altaveus. A la pràctica, la majoria de transductors (altaveus i micròfons) arriben a una variació de +/- 10 (excepte els més "professionals").
Una mala resposta en freqüència no és el pitjor que pot passar, el pitjor, és una resposta desigual . És a dir, com a certes freqüències puja, en altres baixa, de manera que el so resultant surt distorsionat.

## Nota

* ↑ Ignasi Serra; Serra i Pujol, Ignasi & Vilanova i Arbós, Ramón. Tractament del senyal. Univ. Autònoma de Barcelona, 1999, p. 157–. ISBN 9788449017889 [Consulta: 26 gener 2011].
# Martín Belda y Mencía del Barrio

Martín Belda y Mencía del Barrio (Cabra, Còrdova, 12 d'agost de 1820 - Madrid, 1 de gener de 1882) fou un militar i polític espanyol, ministre de Marina durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Fill del valencià Francisco Belda Calabuig, comerciant de draps i empleat de correus originari de Bocairent, i de Rosa Mencía del Barrio López, natural de Cabra. Va aprendre les primeres lletres al seu poble natal i als 15 anys va marxar a Madrid.
Malgrat posseir només una educació bàsica anirà prosperant al món polític, sobre la base de la seva capacitat de crear una xarxa d'interessos al sud de Còrdova, on va ser diputat pel districte de Cabra en diverses legislatures des de 1846.

## Càrrecs públics

Va ser partidari de Luis José Sartorius y Tapia, comte de san Luis, qui el va ajudar a obtenir el grau de coronel de marina. Va ser Ministre de Marina als governs del partit moderat presidits per Narváez i per González Bravo, entre els anys 1867 i 1868. Va rebre el marquesat de Cabra l'any 1875. Va ser també president del Congrés, de manera interina entre febrer i març de 1865, i de manera efectiva entre març i desembre de 1867. També fou apoderat general d'Isabel II
Després de la restauració borbònica fou elegit diputat per Cabra a les eleccions generals espanyoles de 1876 i 1879. Fou nomenat Governador del Banc d'Espanya entre febrer de 1878 i març de 1881 durant el govern de Cánovas del Castillo.
Va ser amic de l'escriptor egabrenc Juan Valera y Alcalá Galiano i un benefactor del Reial Col·legi de la Puríssima Concepción de Cabra, avui IES Aguilar y Eslava, del que n'era antic alumne. Fou guardonat amb la gran creu de l'orde de Carles III.

## Referències

* ↑ Biografia al web del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ La Ilustración española y americana, I. Pág. 3
* ↑ “Instituto-Fundación Aguilar y Eslava” Salvador Guzmán Moral, Participación Educativa nº 7, marzo de 2008, revista del Consejo Escolar del Estado,pág. 91-97.

## Bibliografia

* Martín Belda, un político al servicio de Isabel II. Garrido Ortega, José M. (2004) ISBN 8478017127

## Enllaços externs

* Cordobeses ilustres Arxivat 2019-09-12 a Wayback Machine.
# María Jesús Figa López-Palop

María Jesús Figa López-Palop (Barcelona, 26 d'abril de 1951) és una diplomàtica espanyola, membre de l'alta burgesia catalana. Des del 15 d'abril de 2011 fins al 15 de maig de 2012 va ser ambaixadora d'Espanya davant la Santa Seu, la primera dona que representava Espanya davant aquest estat.

## Biografia

Llicenciada en Dret, va ingressar en 1978 en la Carrera Diplomàtica. Ha estat destinada en les representacions diplomàtiques espanyoles a Costa d'Ivori, Mèxic i Lisboa. Ha estat cap del Gabinet Tècnic en la Subssecretaria d'Afers exteriors, i vocal assessora en la Direcció general de Política Exterior per a Europa i Amèrica del Nord i en el Departament Internacional i Seguretat del Gabinet del President del Govern. En 2002 va ser nomenada ambaixadora d'Espanya en la República Dominicana i, posteriorment, ambaixadora en Missió Especial per a les Cimeres Iberoamericans i Assumptes Multilaterals d'Iberoamèrica. Al desembre de 2005 va ser nomenada directora general de Relacions Econòmiques Internacionals i, d'octubre de 2007 a abril de 2011, subsecretària d'Afers exteriors i de Cooperació.
El 13 de novembre de 2009, la presidenta de l'Argentina, Cristina Fernández de Kirchner, va atorgar per decret a Figa, entre altres espanyols, la gran creu de l'Orde del Libertador San Martín.
Al maig de 2012, va passar a ocupar el lloc de representació en l'ambaixada de Hèlsinki, en substitució urgent del seu predecessor Marcos Vega Gómez, fulminantment destituït per un presumpte delicte de falsificació de documents, malversació i prevaricació en l'ambaixada finlandesa. Per aquesta causa, la fiscalia de l'Audiència Nacional en l'any 2015 sol·licità deu anys de presó. Prèviament, en 2011, Marcos Vega havia denunciat l'existència d'una caixa b en aquesta ambaixada.

## Referències

* ↑ «Vuonna 2017 ulkomaalaisille annetut kunniamerkit – Utmärkelsetecken förlänade åt utlänningar 2017». Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomen Leijonan ritarikunnat.
* ↑ Provincias, Las. «Una dama en el Vaticano. Las Provincias». [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ Razón, La. «El Gobierno nombra a María Jesús Figa embajadora en el Vaticano». [Consulta: 9 juny 2016].
* ↑ «La embajadora María Jesús Figa se despide de la Santa Sede». [Consulta: 9 juny 2016].
* ↑ «Boletín Oficial del Estado». Sábado 31 de marzo de 2012 Sec. II.A. Pág. 27081, 31-03-2012.
* ↑ «Boletin Oficial de la República Argentina.». Año CXVII Número 31.780., pàg. 3.
* ↑ «Marcos Vega, del calor del mundo árabe al frío nórdico» (en espanyol europeu). [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ España, La Nueva. «Un diplomático asturiano destapa un supuesto fraude en la Embajada de Finlandia». [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ «El fiscal pide 10 años de cárcel para el ex embajador en Finlandia». [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ País, Ediciones El. «El exembajador en Finlandia asegura que contrató legalmente al “servicio”» (en castellà), 04-04-2016. [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ «Fraude fiscal en la embajada de España en Finlandia». [Consulta: 10 juny 2016].
# Mas Joan (Sant Julià de Vilatorta)

Mas Joan és una masia del municipi de Sant Julià de Vilatorta (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil, una masia de planta més o menys quadrada, amb coberta a dues aigües i el carener paral·lel a la façana, situada a migdia. Consta de planta baixa, pis i golfes. Es troba assentada damunt la roca viva, sobre el pendent est/oest. La façana presenta dos portals rectangulars a la planta, dos balcons i una finestra al primer pis, i un rellotge de sol. A les golfes s'obre una finestra amb inflexió gòtica. A llevant és on s'observen millor les etapes constructives, presenta poques obertures i estan distribuïdes de manera asimètrica. A tramuntana hi ha petites obertures i el femer adossat. A ponent s'obre un porxo amb quatre arcs de totxo i una finestra amb ampit. A migdia hi ha una antiga cabana amb llinda datada, reformada i convertida en habitatge. A la part de ponent hi ha un mur de paret seca amb pilars cada 3 metres que tanca l'antic hort. Al voltant del mur hi ha 30 pilars destinats a enfilar parres que arriben fins al pou. L'estat de conservació és bo, ja que s'ha restaurat.

## Història

S'hi observen diferents etapes constructives, com ho demostren les dates que conserva l'edificació:
* En un pilar: 1720 / Fco. Gila / bert y / M Ioan
* Al coll del pou: 1740
* A la llinda del balcó: 17 IHS 76
* A la llinda de roure del cobert: 1796
No apareix ni als fogatges del segle xvi ni al Nomenclàtor de la província de Barcelona del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Mas Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Masia Marcet (Terrassa)

La Masia Marcet, o Can Marcet, és un mas del municipi de Terrassa (Vallès Occidental), al barri de Can Boada del Pi, protegit com a bé cultural d'interès local.

## L'edifici

Es tracta d'un edifici aïllat, construït al costat mateix del mas de Can Boada del Pi. És de planta quadrada i consta de planta baixa i pis, amb coberta a dos vessants que resta amagada per una cornisa amb acabada amb cantells arrodonits i una discreta ornamentació que la ressegueix. La façana principal, simètrica, amb una era de batre de lloses al davant, presenta un porxo d'accés suportat amb columnes de fosa i que forma una terrassa al pis. L'obra és de maó i està estucada, amb una ornamentació limitada a les llindes de les obertures. El llenguatge emprat a la masia és noucentista i d'inspiració barroca.

## Història

És una construcció de Lluís Muncunill de 1904 feta edificar per l'industrial tèxtil Miquel Marcet i Poal, propietari del mas veí de Can Boada del Pi. Actualment es troba en un estat de degradació important.

## Referències

* ↑ «Masia Marcet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2014].
* ↑ Canyameres Ramoneda, Esteve. Masies de Terrassa: Recull fotogràfic, històric i genealògic. Terrassa: Fundació Sant Galderic, 2015, p. 354. ISBN 9788487871276.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Wolfram Fiedler

Wolfram Fiedler (Ilmenau, 29 de setembre de 1951 - Berlín, 11 d'abril de 1988) fou un corredor de luge alemany que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sapporo, on guanyà dues medalles de bronze en les proves individual i per parelles del programa de luge. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i una de plata al Campionat del món de luge i dues d'or i una de plata al Campionat d'Europa.

## Referències

* 1 2 «Wolfram Fiedler Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 d'agost 2012. [Consulta: 17 febrer 2020].