OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pas canadenc

Un pas canadenc o trencapassa és una plataforma de barres metàl·liques col·locada sobre una cavitat d'un camí destinada a impedir el pas dels animals i a deixar passar els cotxes. Aquesta estructura complementa el tancament de finques per a evitar l'entrada o la sortida del bestiar. Consisteix en una fosa transversal al camí, d'uns 30 cm de fondària, coberta amb reixes o barres metàl·liques. La seva longitud varia en funció dels ungulats presents a la zona, però es recomana un mínim de 2 metres. Cal instal·lar una rampa de 30º i superfície rugosa als laterals de la fosa per permetre l'escapament dels petits animals que hi caiguin.

## Referències

* ↑ «Pas canadenc». Termcat, Centre de Terminologia.
* ↑ Prescripcions tècniques per al disseny de pasos de fauna i tancaments perimetrals (en castellà). Madrid: Ministerio de Medio Ambiente, 2006. ISBN 978-84-8014-684-2.
# Hiroshi Hara (botànic)

Hiroshi Hara (原 寛, Hara Hiroshi) nascut el 5 de gener de 1911 a Tòquio; mort el 24 de setembre de 1986, va ser un botànic japonès.

## Biografia

El pare de Hara tenia la condició de baró i era president del Sūmitsu-in (Consell d'Estat) a l'Imperi japonès. Com l'únic fill, Hara va heretar el títol del seu pare el 1944, però va haver de renunciar poc després, quan l'adopció de la Constitució japonesa, els títols de noblesa (Kazoku) van ser abolits.
Fins i tot de petit, va preferir les plantes i va estudiar botànica a la Universitat de Tòquio. Durant els seus estudis va poder publicar una sèrie de publicacions científiques sobre la flora de Karuizawa. Va centrar la seva investigació en la família de les saxifragàcies (Saxifragaceae) i va poder publicar una monografia el 1939 al tercer volum de Nova Flora Japonica.
El 1934 es va graduar i va romandre a la universitat, primer com a assistent, de 1942 a 1944 com a professor, i fins al 1957 com a professor associat i després com a professor titular. El 1971 va esdevenir emèrit.
De 1938 a 1940 va assistir a la Universitat Harvard. Als anys seixanta, va iniciar un total de vuit viatges d'exploració a l'Himalaya oriental i va publicar tres volums d'una obra floral sobre el Nepal. Als anys vuitanta es va traslladar a viatges d'investigació a la República Popular de la Xina. El 1983 va publicar una monografia sobre la família de les caprifoliàcies (Caprifoliaceae).
Primer va descriure un total de més de 500 noves espècies. El 1984 va caure malalt amb distròfia muscular, on va morir el 1986.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).

## Bibliografia

* K. Iwatsuki. Hiroshi Hara (1911-1986). 36, maig 1987.
# Gustaf Klarén

Gustaf Klarén (Fritsla, 30 de març de 1906 - Borås, 27 de setembre de 1984) va ser un lluitador d'estil lliure suec que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va guanyar la medalla de bronze en la categoria del pes lleuger del programa de lluita lliure.
Un cop retirat va regentar una botiga de cigars a Borås.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Gustaf Klarén». [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «Gustaf Klarén - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 29 octubre 2021].
# Pennatulacis

Els pennatulacis(Pennatulacea) són un ordre d'antozous octocoral·lis que formen colònies toves. Tenen una distribució cosmopolita en aigües tropicals i temperades.
Hi ha 14 famílies dins aquest ordre repartides en dos subordres, Subselliflorae. que reben el nom de llapissos de mar, per la seva forma de ploma, i Sessiliflorae, que no tenen forma plomosa.
A diferència d'altres octocorallia els seus pòlips tenen funcions especialitzades.

## Taxonomia

Els pennatulacis inclouen els següents subordres i famílies:
* Família Chunellidae
* Família Echinoptilidae
* Família Renillidae
* Família Scleroptilidae
* Família Stachyptilidae
* Subordre Sessiliflorae
** Família Anthoptilidae
** Família Funiculinidae
** Família Kophobelemnidae
** Família Protoptilidae
** Família Umbellulidae
** Família Veretillidae
* Subordre Subselliflorae
** Família Halipteridae
** Família Pennatulidae
** Família Virgulariidae

## Galeria

* Llapis de mar
* Pennatula aculeata
* a l'aquari de Vancouver
* Llapis de mar taronja (Ptilosarcus gurneyi) a l'aquari de Monterey

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ Barnes, Robert D.. Invertebrate Zoology. Philadelphia, PA: Holt-Saunders International, 1982, p. 168–169. ISBN 0-03-056747-5.
* ↑ WoRMS - Pennatulacea
# Al sur de Granada

Al sur de Granada és una pel·lícula espanyola de 2003, del gènere comèdia, dirigida per Fernando Colomo, protagonitzada per Matthew Goode, Verònica Sánchez, Guillermo Toledo, Antonio Resines i Ángela Molina als papers principals.
Basada en la novel·la autobiogràfica de Gerald Brenan Al sur de Granada, en anglès South from Granada: Seven Years in an Andalusian Village (1957). Guanyadora del Premi Goya a la millor música original (2003).

## Argument

Recreació de l'experiència d'un jove idealista anglès anomenat Gerald Brenan (Matthew Goode), que el 1919 lloga una casa a l'Alpujarra, on busca la solitud al costat d'una col·lecció de milers de llibres, per a així poder oblidar-se del seu passat com a oficial de l'exèrcit britànic durant la primera guerra mundial. Un cop allà, s'enamora d'una jove adolescent del poble anomenada Juliana, que li farà obrir els ulls cap a Andalusia, els seus habitants i la seva forma de viure a l'Espanya de la monarquía d'Alfons XIII, cosa que marcarà la seva pròpia vida i la seva obra.
A la novel·la, el poble de l'Alpujarra on va viure Gerald Brenen és Yegen.

## Repartiment

* Matthew Goode − Gerald Brenan
* Verònica Sánchez − Juliana
* James Fleet − Lytton Strachey
* Jessica Kate Meyer − Dora Carrington
* Willy Toledo − Paco
* Consuelo Trujillo − María
* Bebe Rebolledo − Ángeles
* Ángela Molina − Doña Felicidad
* Antonio Resines − Don Virgilio
* Laurence Fox − Ralph Partridge
* Sandra Wahlbeck − Gamel Woolsey

## Comentari

Fernando Colomo torna a articular un discurs sobre les relacions entre cultures, com ja va passar a Los años bárbaros', El efecto mariposa, El cuarteto de la Habana i presumiblement El Próximo Oriente. Com aleshores, tria com a protagonistes uns joves que han d'aprendre a madurar com a fruit de l'experiència viscuda. Procés que en aquesta ocasió és doble: el que experimenta Brenan en una terra que no és la seva i la jove granadina Juliana.

## Premis i nominacions
### Premis

* 2004. Goya a la millor música original per Juan Bardem

### Nominacions

* 2004. Goya a la millor actriu revelació per Verónica Sánchez
* 2004. Goya a la millor fotografia per José Luis Alcaine
* 2004. Goya a la millor direcció de producció per Pilar Robla
* 2004. Goya als millors efectes especials per Reyes Abades, Jesús Pascual, José Rossi i Chema Remacha

## Referències

* ↑ Al sur de Granada (en castellà).
* ↑ tepasmas.com. Curiosidades de Al sur de Granada (en castellà). tepasmas.com.
* ↑ Al sur de Granada (en anglès).
# Resolució 2048 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2048 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 18 de maig de 2012. La resolució requereix a tots els Estats prendre les mesures necessàries per impedir l'entrada o el trànsit pel territori de Guinea Bissau de les persones designades pel Comitè per a la seva inclusió en la seva prohibició de viatjar-hi, concretament als que participaren activament en el cop d'estat de 2012, entre ells Mamadu Ture Kuruma.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2001 a la 2100 (2011 - 2013)
* cop d'estat de 2012 a Guinea Bissau

## Referències

* ↑ «Security Council Imposes Travel Ban on Five Leaders of Coup in Guinea-Bissau, Demands Immediate Steps to Restore Constitutional Order». United Nations, 18-05-2012.
# Autocop

Un autocop o auto cop d'estat és una forma de cop d'estat en la qual el líder d'un estat, després d'haver arribat al poder per mitjans legals, dissol o deixa sense poder a la legislatura nacional i assumeix il·legalment poders extraordinaris que no es concedeixen en circumstàncies normals. Altres mesures adoptades poden incloure l'anul·lació de la constitució del país, la suspensió dels tribunals civils i l'assumpció de poders dictatorials per part del cap de govern. El terme prové de la paraula castellana autogolpe.
Es calcula que entre 1946 i 2020 s'han produït 148 intents d'autocop d'estat: 110 en autocràcies i 38 en democràcies. Alguns exemples són el cop d'estat del Perú per part del president Alberto Fujimori en l'any 1992, l'intent de cop d'estat de Guatemala de 1993 per part del president Jorge Serrano Elías, la crisi constitucional russa de 1993 per part del president Borís Ieltsin, el cop d'estat de 1973 a l'Uruguai per part del president Juan María Bordaberry o el cop d'estat de Togo per part de Faure Gnassingbe l'any 2005.

## Referències

* ↑ «autocop». TERMCAT. [Consulta: 4 desembre 2024].
* 1 2 3 Una primera referència al terme autocop pot trobar-se en Kaufman, Edy: Uruguay in Transition: From Civilian to Military Rule, Transaction, New Brunswick, 1979. Inclou una definició d'autocop i esmenta que la paraula es va utilitzar "popularment" en referència als esdeveniments de l'Uruguai en 1972-1973. Veure a Uruguay in Transition: From Civilian to Military Rule – Edy Kaufman a Google Books.
* ↑ «'This Must Be Your First'». The Atlantic, 07-12-2020.
* 1 2 Cameron, Maxwell A. «Self-Coups: Peru, Guatemala, and Russia» (en anglès). Journal of Democracy, 9, 1, 01-01-1998, pàg. 125–139. DOI: 10.1353/jod.1998.0003. ISSN: 1086-3214.
* ↑ Nakamura, David «With brazen assault on election, Trump prompts critics to warn of a coup». Washington Post, 05-01-2021.
* ↑ Legler, Thomas; Tieku, Thomas Kwasi «What difference can a path make? Regional democracy promotion regimes in the Americas and Africa». Democratization, 17, 3, 01-06-2010, pàg. 465–491. DOI: 10.1080/13510341003700337. ISSN: 1351-0347.
* ↑ «World shuns Togo as coup sparks mass protests» (en anglès), 21-02-2005. [Consulta: 28 febrer 2021].
# Onni Pellinen

Onni Pellinen (Hankasalmi, 14 de febrer de 1899 - Istanbul, 30 d'octubre de 1945) va ser un lluitador finlandès, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de bronze en la competició del pes semipesant del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, repetí la medalla de bronze en la mateixa prova. La tercera, i darrera participació en uns Jocs, fou el 1932, a Los Angeles, on guanyà la medalla de plata del pes semipesant.
El 1929 i 1931 guanyà el Campionat d'Europa del pes semipesant de lluita grecoromana. Guanyà set campionats nacionals del pes semipesant.

## Referències

* 1 2 3 4 «Onni Pellinen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 12 març 2017].
# Perilla frutescens

Perilla frutescens, peril·la, alfàbrega japonesa o peril·la coreana, és una espècie del gènere Perilla dins les Lamiaceae. És una planta anual nativa del sud-est asiàtic i l'Índia i es conrea a la península coreana, al sud de la Xina, al Japó i l'Índia com a menjar. En coreà rep el nom de deulkkae (들깨).

## Tàxons infraespecífics

Perilla frutescens té dues varietats conegudes.
* P. frutescens var. crispa – també dita shiso o tía tô.
* P. frutescens var. hirtella – també dita peril·la allimonada.

## Descripció

La peril·la és una planta anual de fins a 60-90 cm d'alt que té les tiges quadrades i piloses.
Les fulles són ovades i oposades de 7 a 12 cm de llargada i 5 a 8 cm d'amplada amb els marges serrats.
Floreix en raïms d'agost a setembre.
El seu fruit és un esquizocarp, de 2 mm de diàmetre. 1000 llavors pesen uns 4 grams. Les llavors de peril·la contenen un 38-45% de lípids.
* Flors
* Raïm
* Fulles
* Planta madura a la tardor
* Llavors

## Referències

* ↑ Plantilla:ThePlantList
* ↑ «peril·la - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ «peril·la | enciclopedia.cat». [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ «Ibèric Somen». Caçadors de Bolets.
* ↑ Seo, Won Ho; Baek, Hyung Hee «Characteristic Aroma-Active Compounds of Korean Perilla (Perilla frutescens Britton) Leaf». Journal of Agricultural and Food Chemistry, 57, 24, 2009, pàg. 11537-11542. DOI: 10.1021/jf902669d.
* ↑ Advances in Lamiaceae Research and Application. Atlanta, GA: ScholarlyEditions, 2012. ISBN 978-1-481-63590-5.
* 1 2 신, 현철. «deulkkae» (en coreà).
* ↑ «Perilla frutescens» (en anglès). Germplasm Resources Information Network (GRIN). Agricultural Research Service, Department of Agriculture of United States.
* 1 2 3 4 «deulkkae» (en coreà). Korea National Arboretum.
* ↑ Lee, Ju Kyong; Ohnishi, Ohmi «Geographic Differentiation of Morphological Characters among Perilla Crops and Their Weedy Types in East Asia». Breeding Science, 51, 4, 2001, pàg. 247-255. DOI: 10.1270/jsbbs.51.247.
* 1 2 Asif, Mohammad «Health effects of omega-3,6,9 fatty acids: Perilla frutescens is a good example of plant oils». Oriental Pharmacy & Experimental Medicine, 11, 1, 2011, pàg. 51-59. DOI: 10.1007/s13596-011-0002-x.
* ↑ Shin, Hyo-Sun. «Lipid Composition and Nutritional and Physiological Roles of Perilla Seed and its Oil». A: Perilla: The Genus Perilla. Londres: CRC Press, 1997, p. 93. ISBN 9789057021718.
* ↑ Sonntag, N. O. V. «Fat splitting». Journal of the American Oil Chemists' Society, 56, 11, 1979, pàg. 729A-732A. DOI: 10.1007/BF02667430.
* ↑ Vaughan, John G. The Structure and Utilization of Oil Seeds. Londres: Chapman and Hall, 1970, p. 120-121. ISBN 9780412097904.
# Ana Maria Smith

Ana Maria Smith i Marí (Barcelona, circa 1880- 1954) va ser una il·lustradora i dibuixant catalana. Un dels seus germans fou el reconegut artista Ismael Smith, amb qui va compartir vocació i un estil proper al decadentisme i a la caricatura refinada.
La seva producció artística es pot relacionar directament amb la del seu germà Ismael. Totes dues carreres van transcórrer en paral·lel i es van moure en els mateixos ambients socials. Ismael va tenir accés a una formació artística a escoles i a tallers on va exercir d'aprenent. La formació d'Ana Maria, en canvi, va ser probablement autodidacta i accediria al món artístic a partir del cercle del seu germà. Durant la primera dècada del segle xx, Ana Maria va il·lustrar publicacions periòdiques de Barcelona, caracteritzant-se per un estil de dibuix lineal, irònic, i decoratiu. A la revista Foyer, on va treballar juntament amb el seu germà i el seu amic Mariano Andreu, es conserven diversos dibuixos d'ella, que retraten escenes de la vida social i burgesa de la Barcelona del moment. També s'ha localitzat un autoretrat que conservava el seu germà Ismael, així com alguns dibuixos a la correspondència que mantenia amb el col·leccionista Manuel Rocamora. Precisament Ana Maria va ajudar a Rocamora a recollir alguns vestits que conformarien, anys més tard, la col·lecció del Museu d'Indumentària-Col·lecció Rocamora, actualment al Museu del Disseny de Barcelona.
Al marge del seu autoretrat i de fotografies de l'arxiu del seu germà, es conserven diversos retrats d'Ana Maria. L'any 1913 va ser retratada a París per Mariano Andreu que també residia a la capital francesa en aquell moment. El 1915, ja a Barcelona, el seu germà li farà un delicat retrat a llapis en el què destaca la calidesa de les línies i formes i la potència de la seva mirada. I el 1916 el pintor sevillà P. Escalante li dedicaria un oli. Cap al 1919 els Smith es traslladen definitivament a Nova York, això suposarà per l'Ana Maria la fi de la seva carrera artística a mesura que es va anar dedicant a tenir cura de la mare i els germans. Va viure als Estats Units durant gairebé trenta anys fins que, entre 1947 i 1948, la autora torna a Barcelona on va residir fins a la seva mort al 1954.
Al llarg de la seva obra artística va signar les seves il·lustracions com “Ana Maria”. El fet d'utilitzar únicament el nom de pila pot respondre a la clara voluntat de refermar la seva identitat i diferenciar-se del seu germà que signava “Smith” malgrat o, precisament, per compartir un estil similar. Tot i que el fet de renunciar al seu cognom també es podria interpretar com una manca de valoració o autoestima professional.

## Referències

* ↑ «Fons inventariat d'Ismael Smith.». Biblioteca de Catalunya.
* ↑ «Foyer: una desconocida revista de espectáculos en torno a 1910». Emblecat.
* 1 2 3 Les Museus del MAC, dones,artistes i protagonistes, Museu d'Art de Cerdanyola, 2017
# Epalzeorhynchos kalopterus

Epalzeorhynchos kalopterus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total. Dimorfisme sexual inexistent, encara que les femelles adultes són més grosses que els mascles. Presència de dos parells de barbetes. En estat de repòs, li agrada recolzar-se sobre les seues aletes pelvianes.

## Reproducció i longevitat

La seua reproducció en captivitat és desconeguda. Pot viure de 8 a 10 anys.

## Alimentació

En captivitat, cal afegir vegetals a la seua dieta d'aliments vius o artificials. Segons alguns autors, es nodreix també de turbel·laris. És un peix bentònic i, per tant, és al fons on cerca el seu aliment.

## Distribució geogràfica

Es troba als corrents d'aigua de l'est de l'Índia, la meitat sud de la península de Malaca (Tailàndia) i Indonèsia (incloent-hi Borneo, Java i Sumatra).

## Conservació

Les seues principals amenaces són la desforestació, les activitats mineres, la sobrepesca i els entrebancs en les seues migracions.

## Observacions

La primera importació d'aquesta espècie a Occident fou obra de Werner Ladiges el 1935 a Hamburg. En captivitat, cal que tingui un aquari específic (de 500 litres, si és possible, i amb nombroses plantes que li ofereixin amagatalls), ja que els adults són agressius i defensen amb molt de zel el seu territori. A més, la temperatura hauria d'ésser de 24-26ªC, pH de 6,5 a 7,0, TH de 9 a 14º i TAC inferior a 2º.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993: Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Petrovický, Ivan, 2010?. Peces de acuario. Madrid: Tikal. Enciclopedia de la ciencia. ISBN 9788492678303. Pàg. 162.
* ↑ Acuario Adictos (castellà)
* 1 2 Epalzeorhynchos kalopterus - Aquariofilia.es Arxivat 2016-10-09 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ UICN (anglès)

## Enllaços externs

* Epalzeorhynchos kalopterus - The True Flying Fox (anglès)
* Age of Aquariums Arxivat 2016-10-10 a Wayback Machine. (anglès)
* Atlas de peces de agua dulce (castellà)
# Becample capgrís

El becample capgrís (Smithornis sharpei) és una espècie d'ocell de la família dels caliptomènids (Calyptomenidae) que habita zones boscoses de l'Àfrica central, al sud de Camerun, Guinea Equatorial (incloent Bioko), Gabon i est de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «becample capgrís». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ «Smithornis sharpei: BirdLife International» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2016. IUCN, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22698711a93699372.en. ret.
# Armas Toivonen

Armas Toivonen (Halikko, 20 de gener de 1899 - Hèlsinki, 12 de setembre de 1973) va ser un atleta finlandès, especialista en curses de llarga distància, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va guanyar la medalla de bronze en la marató del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaca la medalla d'or en marató al primer Campionat d'Europa d'atletisme, el 1934.

## Millors marques

* 5.000 metres. 14' 58.6" (1929)
* 10.000 metres. 31' 23.4" (1929)
* Marató. 2h 32' 12" (1932)

## Referències

* 1 2 3 «Armas Toivonen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2011-08-12. [Consulta: 30 març 2019].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Andrea Meneghin

Andrea Meneghin (nascut el 20 de febrer de 1974 a Varese, Itàlia) és un exjugador de bàsquet italià. Amb 2.00 m d'alçada, jugava en la posició d'aler.
Fill del mític Dino Meneghin, es va formar al planter del Pallacanestro Varese, debutant el 1990 en l'equip que també va veure brillar el seu pare dues dècades enrere. Va ser en l'històric club varesí en què desenvoluparia la major part de la seva carrera, ja que excepte dues temporades, sempre va jugar allà.
Andrea Meneghin era un escorta de 2 metres, que fins i tot podia jugar de base atès el seu bon maneig de pilota. Va debutar el 1966 amb 16 anys a l'equip Ignis Biella. El 1999 va ser el seu gran any. En companyia d'altres jugadors, com el porto-riqueny Daniel Santiago o els seus compatriotes Giacomo Galanda i Gianmarco Pozzecco, va portar el Pallacanestro Varese a guanyar la LEGA (Lliga italiana), quelcom que no passava des de 1978. A més, per arrodonir l'any, guanyaria amb la selecció italiana l'or a l'Eurobasket 1999, vencent la selecció espanyola a la final.
L'any 2000 va fitxar pel Fortitudo Bolonya, on hi jugaria dos anys. No va tenir massa sort i el 2002 va tornar a Varese, on problemes amb les lesions van fer que es retirés prematurament el 2006. Després de la seva retirada, va exercir d'entrenador assistent al club de tota la seva vida.

## Trajectòria

* 1990-2000 Pallacanestro Varese
* 2000-2002 Fortitudo Bologna
* 2002-2005 Pallacanestro Varese

## Palmarès

* 1 Lliga italiana (1999)
* 1 Supercopa d'Itàlia (1999)
* Medalla d'Or a l'Eurobasket 1999 amb Itàlia (1999)
* Escollit tercer millor jugador d'Europa per La Gazzetta dello Sport el 1999
* Mr. Europa (1999)

## Referències

* ↑ «Andrea Meneghin» (en castellà). FIBA basketball. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Dino Meneghin, frente a su hijo (1990)» (en castellà). feb.es. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Sorribes, Juan Carlos «Dino e hijo». Mundo Deportivo, 11-11-1990.
* ↑ «A la séptima fue la vencida» (en castellà). RTVE.es, 21-09-2009. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «ANDREA MENEGHIN» (en anglès britànic). euroleaguebasketball.net. [Consulta: 9 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a LEGABASKET SERIE A Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine.
# Ankaramita

L'ankaramita és una roca ígnia de color fosc i textura corresponent a una basanita porfirítica rica en fenocristalls de piroxè i olivina. Pot contenir quantitats menors de plagiòclasi i com a minerals accessoris biotita, apatita i òxids de ferro. La seva localitat tipus és Ankaramy, Ampasindava, Madagascar. Va ser descrita per primer cop l'any 1916.

## Referències

* 1 2 Luis Enrique Ortiz Hernández, An arc ankaramite occurrence in central Mexico, Revista Mexicana de Ciencias Geológicas, volumen 17, número 1 2000, p. 34-44 Arxivat 2012-02-27 a Wayback Machine.
# Autariba

«Autariba» té aquests significats:
* Autariba (Alier), municipi al departament de l'Alier (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Autariba (Alta Garona), municipi occità del Llenguadoc, del departament de l'Alta Garona (regió Occitània, França)
* Autariba (Tarn i Garona), municipi al departament de Tarn i Garona (Occitània)
* Cantó d'Autaribacantó francès al districte de Muret (departament de l'Alta Garona, Occitània, França)
* Pinel e Autariba, municipi al departament d'Òlt i Garona (regió de Nova Aquitània, França)