OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sistema de protecció tèrmica del transbordador espacial

El Sistema de Protecció Tèrmica (TPS, Thermal Protection System) del Transbordador Espacial era un conjunt de materials dissenyats per protegir la nau de les altes temperatures generades durant la reentrada a l’atmosfera terrestre. Sense aquest sistema, el transbordador s’hauria destruït per temperatures que podien superar els 1.650 °C.

### Components del TPS

El TPS estava format per diferents materials, cadascun amb una funció específica segons la temperatura que havia de suportar:
* Rajoles de Silici Reutilitzables d'Alta Temperatura (HRSI – High-Temperature Reusable Surface Insulation)
** De color negre, cobrien la major part de la part inferior de l’orbiter.
** Estaven fetes de sílice i contenien un 90% d’aire, cosa que les feia molt lleugeres i resistents a la calor.
** Podien suportar fins a 1.260 °C.
* Rajoles de Baixa Temperatura (LRSI – Low-Temperature Reusable Surface Insulation)
** De color blanc, cobrien part del fuselatge superior.
** Resistien fins a 650 °C, però van ser reemplaçades més tard per mantes tèrmiques més eficients.
* Manta Aïllant Avançada (AFRSI – Advanced Flexible Reusable Surface Insulation)
** Una millora de les LRSI, més lleugera i duradora.
* Aïllament Compost Refractari Fibros (FRCI – Fibrous Refractory Composite Insulation)
** Més resistent i lleuger que les HRSI.
* Carboni-Carboni Reforçat (RCC – Reinforced Carbon-Carbon)
** Protegia les zones que suportaven les temperatures més extremes: la vora d’atac de les ales i el morro.
** Resistia temperatures de més de 1.500 °C.

### Com funcionava el TPS?

Durant la reentrada, el transbordador viatjava a 27.000 km/h i experimentava una fricció extrema amb l’atmosfera. El TPS dissipava la calor reflectint-ne una part i absorbint la resta per alliberar-la gradualment.

### Desastres Relacionats amb el TPS

L’accident del Columbia (2003) es va produir perquè un tros d’escuma del tanc extern va colpejar un panell RCC de l’ala esquerra durant el llançament, creant un forat. Durant la reentrada, els gasos calents van penetrar a l’estructura, cosa que va provocar la desintegració de la nau.

### Manteniment del TPS

Cada missió requeria inspeccionar i substituir les rajoles danyades, ja que eren molt fràgils i es podien esquerdar fàcilment. Els astronautes podien revisar l’escut tèrmic en òrbita utilitzant el braç robòtic i càmeres.
El TPS va ser un gran avanç en la reutilització del transbordador, però també una de les seves majors debilitats a causa del seu alt manteniment i vulnerabilitat als danys.

## Referències

* https://historia.nationalgeographic.com.es/a/el-tragico-accidente-de-transbordador-espacial-columbia-_19044
# Gottfried Schmutz

Gottfried Schmutz (Hagenbuch, cantó de Zúric, 26 d'octubre de 1954) és un ciclista suís, que fou professional entre 1977 i 1987. En el seu palmarès destaquen tres campionats nacionals en ruta, el 1978, 1980 i 1985, així com alguna etapa en curses d'una setmana.

## Palmarès

* 1978
** Campió de Suïssa en ruta
* 1979
** 1r al Tour de Berna
* 1980
** Campió de Suïssa en ruta
** 1r a l'A través de Lausana i vencedor de 2 etapes
* 1981
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
* 1985
** Campió de Suïssa en ruta
** 1r al Gran Premi de Lugano
* 1986
** Vencedor d'una etapa a la Tirrena-Adriàtica

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Floyd Mutrux

Floyd Mutrux (nascut el 21 de juny de 1941) és un director de cinema i d'escena, escriptor, productor i guionista estatunidenc.

## Carrera

Va començar el seu treball a Hollywood com a escriptor no acreditat per Two-Lane Blacktop (1971). La seva carrera va continuar amb The Christian Licorice Store (1971; escriptor/productor), Dusty and Sweets McGee (1971; escriptor, productor i director) i Freebie and the Bean (1974; història i productor executiu). Va escriure i dirigir Aloha, Bobby i Rose (1975) i Els cavallers de Hollywood (1980). Mutrux també va dirigir Rock and roll per sempre! (1978). El seu treball posterior inclou Dick Tracy (1990; productor executiu), American Me (1992; escriptor/productor executiu), Blood In Blood Out (1993; guió), Aquella és la meva noia (1994; escriptor/director) i Mulholland Falls (1996; història).
Mutrux va coescriure les produccions de teatre musical Million Dollar Quartet (2010), Baby It's You! (2009). i Heartbreak Hotel, que es va inaugurar al Broadway Playhouse de Chicago el 30 de juny de 2018 i va tancar el 9 de setembre de 2018. Ell i el coescriptor Colin Escott van ser nominats per al Premi Tony per Million Dollar Quartet.
En els últims vint-i-cinc anys, Mutrux ha escrit i venut més de cinquanta guions.

## Vida personal

Mutrux va estudiar a Nova York mentre treballava a Second City, Chicago, i més tard va assistir a la Universitat de Colúmbia.
Es va casar amb Penny Long, amb qui va tenir un fill, Ashley, però després es van divorciar. Ara està casat amb Brigitte Mutrux.

## Referències

* 1 2 «Who's Nominated?». Tony Awards. IBM Corp.. Arxivat de l'original el 11 de maig 2008. [Consulta: 13 juny 2010].
* ↑ Gans, Andrew."Foster and Stanley Will Join Original Chicago Quartet for Broadway's Million Dollar Quartet" Playbill.com, January 21, 2010
* ↑ Fick, David. "Million Dollar Quartet Opens Tonight". Musical Cyberspace, April 11, 2010
* ↑ Jones, Kenneth. "Producers of Baby It's You! Eyeing Broadhurst Theatre and Beth Leavel" Arxivat March 21, 2011, a Wayback Machine.. Playbill. January 14, 2011.
* ↑ Jones, Kenneth. "Shirelles Musical Baby It's You! Takes More Steps Toward Broadway" playbill.com, October 20, 2010.
* ↑ Reidel, Michael. "Musical's a Shirelles thing". The New York Post. January 13, 2011.
* ↑ "Mutrux's Baby, It's You Musical to Play Broadhurst in Spring with Leavel in Talks to Star?". Broadway.com, January 14, 2011.
* ↑ «'Heartbreak Hotel' Set to Close Sept. 9». [Consulta: 11 maig 2019].
* 1 2 BWW News Desk. «BABY IT'S YOU Set to Open 4/27 at Broadhurst Starring Beth Leavel». BroadwayWorld.com. [Consulta: 6 novembre 2014].
* ↑ «Floyd Mutrux». IMDb. [Consulta: 6 novembre 2014].
# Lluís d'Aragó

Lluís d'Aragó (Nàpols, 6 d'octubre 1474 – Roma, 21 de gener de 1518) va ser un cardenal italià.

## Biografia

Fill d'Enric d'Aragó i de Políxena de Ventimiglia (dels marquesos de Geraci Siculo) i, per tant, net del rei de Nàpols Ferran d'Aragó, es va convertir en marquès de Gerace amb només quatre anys després de la mort del seu pare Enric, deguda a una intoxicació per bolets a Terranova de Sibari el 21 de novembre de 1478). El 1492 es va casar amb Battistina Cibo (Roma 1477 - Gènova 1523), neta del Papa Innocenci VIII.

### La carrera eclesiàstica

Pocs mesos després del casament de Lluís d'Aragó i Battistina Cibo, el 25 de juliol de 1492 va morir Innocenci VIII i va ser elegit Papa, prenent el nom d'Alexandre VI, el cardenal Roderic Borja, emparentat amb els Aragó. El casament de Lluís d'Aragó i Battistina Cybo va ser anul·lat i Lluís va rebre ordres de començar la carrera eclesiàstica. Lluís d'Aragó va ser nomenat cardenal in pectore en el consistori del maig de 1494 i publicat el 19 de febrer de 1496. En el mateix any va rebre el càrrec de cardenal diaca de Santa Maria in Cosmedin. Al mateix temps va cedir el feu de Gerace en favor del seu germà Carles d'Aragó (1479-1501).
El 1498 va ser nomenat administrador de la diòcesi de Lecce i quatre anys més tard, el 1502, va tenir el mateix càrrec a la diòcesi d'Aversa. Entre el 1506 i el 1513 va ser abat comandatari de Sant Martí del Canigó, i el 1515 va ser durant un breu període administrador de la diòcesi de Cerreto Sannita-Telese-Santa Agata de Goti.
Va morir a l'edat de 45 anys i va ser enterrat a Santa Maria sopra Minerva.

### La tragèdia de la seva germana Joana

Lluís va ser sospitós d'haver fet assassinar el 1510 la seva germana Joana d'Aragó i els seus tres fills, un tràgic succés que ha inspirat nombroses obres literàries, entre elles un novel·la de Matteo Bandello (Novel·la XXVI, Antonio Bolonya casa amb la duquessa d'Amalfi i tots dos moren) i el drama de John Webster La duquessa d'Amalfi.

## Referències

* ↑ Giurato, p. 130.

## Bibliografia

* Giurato, Simona. La Sicilia di Ferdinando il Cattolico: tradizioni politiche e conflitto tra Quattrocento e Cinquecento (1468-1523) (en italià). Rubbettino Editore, 2003. ISBN 9788849807240 [Consulta: 3 agost 2011].
* Enzo d'Agostino Da Locri a Gerace. Storia di una diocesi della Calabria bizantina dalle origini al 1480, Soveria Marinelli Rubbettino Editor 2005.
* Gaetano Moroni, Diccionari de l'erudició històrica i eclesiàstica, Vol II, p. 269-270. Venècia: Tipografia Emiliana de, 1840
* Ulderico Nistico (ed.), Juan Flores Cropani, De la Calàbria Il·lustrada, Tom III. Soveria Mannelli: Rubbettino, 2001, p. 42
# Parròquia de Vērgale

La Parròquia de Vērgale (en letó: Vērgales pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Pāvilosta, al sud de Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion de Liepaja.

## Pobles, viles i assentaments

* Bebe
* Ploce
* Saraikas muiža
* Saraiķi
* Vērgale (centre parroquial)
* Vērgales estació
* Ziemupe

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
* Palau de Vērgales
# Emil Richli

Emil Richli (Zúric, 24 d'octubre de 1904 - Zúric, 13 de maig de 1934) va ser un ciclista suís que fou professional entre 1928 i 1933. Especialista en pista, va guanyar tres cops el campionat nacional de velocitat. Va participar en els Jocs Olímpics de 1924 en la prova de persecució per equips.
Va morir com a conseqüència de les ferides patides per una caiguda durant la disputa dels campionats nacionals de 1934.

## Palmarès

* 1928
** 1r als Sis dies de Frankfurt (amb Willy Rieger)
* 1929
** 1r als Sis dies de Breslau (amb Willy Rieger)
** 1r als Sis dies de Stuttgart (amb Pietro Linari)
** 1r als Sis dies de Leipzig (amb Karl Göbel)
* 1931
** Campió de Suïssa de Velocitat
** 1r als Sis dies de Chicago (amb Willie Grimm)
* 1932
** Campió de Suïssa de Velocitat
** 1r als Sis dies de Colònia (amb Paul Broccardo)
* 1933
** Campió de Suïssa de Velocitat
** 1r als Sis dies de Stuttgart (amb Jan Pijnenburg)

## Referències

* ↑ «RICHLI Emil». [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ «Olympedia – Emil Richli». [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ «Renn-Club Nebelbach» (en alemany). [Consulta: 5 maig 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Riu Almonte

L’Almonte és un curs d'aigua de la península Ibèrica, afluent del Tajo per l'esquerra. Discorre per la província espanyola de Càceres, a Extremadura. Apareix al segon volum del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar de Pascual Madoz amb les següents termes:
Neix a les serres de Guadalupe. anomenades les Villuercas, de les quals surten tres gorges; una a la dreta del poble de Navezuelas, una altra entre aquest i el de Roturas, i la tercera tocant a l'últim; aquestes gorges tenen 2 ponts al camí de Retamosa a Roturas, i a curta distància per sota d'ells, es reuneixen i prenen el nom que porta aquest riu: així format corre d'est a oest, incorporant-s'hi els rierols de Berzocana, Garciaz, rierol Mojon, Tozo i Tamuja per l'esquerra, i per la dreta. diverses gorges sense nom i el rierol de Talavan, que neix als carrers d'aquest poble, entrant al Tajo amb força cabal després de 15 llegues de curs, al lloc d'Alconetar; encara que amb molts guals a molts punts, són els seus marges summament escabrosos, per la raó de les quals té 4 ponts situats, el primer en el camí d'Aldeanueva de Centenera a Retamosa, i es diu Puente del Conde, que serveix de límit als partits de Logrosan i Trujillo: el segon al camí ral de Madrid a Badajoz a 1/2 lleg. per baix de Jaraicejo, i 3 1/2 de Trujillo: el tercer al camí d'aquesta carretera a la de Plasència, al costat de la venta de la Barquilla, a 4 lleg. de la primera, i l'últim al lloc anomenat Aijon de Pantoja, al camí de Talavan a Cáceres, térme d'aquesta capital, a 2 1/2 lleg. de distància: aquest pont es troba 50 passos per sobre de la confluència d'aquest riu amb el Tamuja: abraça tots dos corrents, en termes que són més pròpiament dos, i consten cadascun d'un arc i dues finestres als costats; es troba sense ampits, i malgrat la seva regular elevació, es veu cobert d'aigua en les grans crescudes dels rius: se l'anomena El pont de D. Francisco, i va ser construït en temps de Carles I de Castella a expenses del Sr. Francisco de Carvajal y Sande, natural de la vila de Càceres; fins a aquest pont hi ha 22 molins fariners, que prenen el nom dels pobles o llocs per on passa, a saber: molí de Navezuelas, Roturas, Berzocana, Rincón, Risquillo, Puente del Conde, Higueras, Vaquillas, la Ramira, Acedo, Antellano, Góngora, Naharro, Carrera, Ramirillo, Carrascos, Apaña, Severo, Puente de Jaraicejo, Pilitas, Utrera i Monroy; des d'aquell punt al Tajo hi ha dues aceñas i dos canemars o preses de pesca, pertanyents al Sr. duc de Frias: a les tres primeres llegües produeix algunes truites, després anguiles i barbs fins a 10 lliures: encara que a l'estiu es disminueixen notablement les seves aigües, és raríssim l'any que perd el cabal.

## Referències

* ↑ Madoz, Pascual. «Almonte». A: Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. II, 1845, p. 173.
# Casa Mossèn Pere Oliveras

La casa Mossèn Pere Oliveras era un edifici situat al carrer de Sants, 214 de Barcelona, catalogat com bé d'interès documental (categoria D) i enderrocat l'any 2013.

## Història

Va ser construïda el 1864, i el 1923 va ser adquirida per Pere Oliveras Matavera, que l'any següent en va fer reformar la façana.
El 1923 hi va néixer el seu fill Pere Oliveras Lapostolet, un personatge que es va fer popular a Sants als anys 1950 amb el sobrenom del «mossèn dels pobres» gràcies al seu treball amb gent amb risc d'exclusió social. El 19 de desembre del 1956, un decret del bisbe de Barcelona Modrego va crear l'Associació Obra de Formació i Orientació Religioso-Social (OFORS), dedicada al treball social i que hi tenia la seu. OFORS va funcionar fins a l'any 2007, quan amb la mort de mossèn Pere Oliveras Lapostolet l'associació es va dissoldre, passant al control del Secretariat Diocesà de Caritat.
L'any 2013, la casa va ser enderrocada, fet que va produir una protesta veïnal.

## Referències

* ↑ «CONJUNT DELS CARRERS CREU COBERTA I SANTS». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 Pauné, Meritxell M. «Un proyecto memorialístico de Sants reivindica la derribada Casa de Mossèn Pere». La Vanguardia, 25-08-2014.
* 1 2 3 4 «Recuperar les històries de Sants 214». Memòria de Sants. La història de Sants, Hostafrancs i La Bordeta (blog), 20-03-2013.
* ↑ Theros, Xavier «Pequeñas pérdidas de memoria». El País, 23-02-2013. Arxivat de l'original el 28-11-2019.
# Stepnoi (Altai)

Stepnoi (en rus: Степной) és un poble (un possiólok) del krai de l'Altai, a Rússia, que el 2013 tenia un habitant. Pertany al districte de Lóktevski.

## Referències

* ↑ Список населённых мест Сибирского края. – Том 1. Округа Юго-Западной Сибири. – Новосибирск: Сибирский Краевой Исполнительный Комитет. Статистический отдел, 1928. – 831 с.
# Riu Berézina

El Berézina (en rus Березина, Berézina; en belarús Бярэзіна, Biarèzina és un riu de Belarús, afluent del Dnièper. El 1812 s'hi desenvolupà la cèlebre batalla que duu el seu nom, en la qual les restes de la Grande Armée napoleònica obtingueren una sagnant victòria sobre les forces russes de Kutúzov que els permeté, si més no, travessar el riu i evitar la captura de Napoleó.
# Léo Weilenmann

Léo Weilenmann (Zúric, 29 de setembre de 1922 - Zúric, 6 de gener de 1999) va ser un ciclista suís que fou professional entre 1945 i 1952. Va combinar el ciclisme en pista amb la ruta. El seu germà Gottfried també fou ciclista professional.

## Palmarès

* 1945
** 1r al Campionat de Zúric
* 1946
** Campió de Suïssa en persecució
* 1948
** 1r al Memorial Max Burgi
** 1r a Lucerna
* 1948
** 1r a Ginebra
* 1951
** 1r a Brugg

### Resultats al Tour de França

* 1947. 52è de la classificació general
* 1951. 60è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1950. 74è de la classificació general
* 1952. Abandona (1a etapa)

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Pedro Murúa Leguizamon

Pedro Murúa Leguizamon (Sant Sebastià, 25 de desembre de 1930 - Sant Sebastià, 3 de novembre de 2019) fou un jugador d'hoquei sobre herba guipuscoà, guanyador d'una medalla olímpica.
Amb 29 anys va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la competició masculina per equips d'hoquei sobre herba en representació de la selecció espanyola. Aquesta fou la seva única participació olímpica. En el seu palmarès també destaca la victòria als Jocs del Mediterrani de 1955.
A nivell de clubs jugà, entre d'altres, al Club de Campo de Madrid.

## Referències

* ↑ «Esquelas y Necrologicas | Donostia - San Sebastián | Pedro Murua Lezama-Leguizamón | diariovasco.com». [Consulta: 5 febrer 2025].
* ↑ ABC. «Pedro María de Murua y Lezama-Leguizamón» (en espanyol europeu), 04-11-2019. [Consulta: 5 febrer 2025].
* 1 2 3 «Olympedia – Pedro Murua». [Consulta: 5 febrer 2025].
# 7a cerimònia dels Lumières

La 7a cerimònia dels Lumières de la Premsa Internacional, aleshores anomenada Lumières de París, va tenir lloc el 25 de febrer de 2002 a à l'hôtel de Crillon, en el marc del Forum des images. Aquest cop no va ser retransmès per televisió.

## Palmarès

* Milor pel·lícula :
** Amélie de Jean-Pierre Jeunet
* Millor director :
** Patrice Chéreau per Intimacy
* Millor guió
** Jean-Pierre Jeunet i Guillaume Laurant per Amélie
* Millor actriu :
** Audrey Tautou pel paper d'Amélie Poulain a Amélie
* Millor actor :
** Michel Bouquet pel paper de Maurice a Comment j'ai tué mon père
* Millor actriu revelació :
** Rachida Brakni pel paper de Noémie / Malika a Chaos
* Millor actor revelació :
** Abdel Halis pel paper de Chad a 17, rue Bleue
* Millor pel·lícula estrangera :
** Billy Elliot de Stephen Daldry

## Referències

* ↑ «Lumiere Awards shine three times on 'Amelie'». Variety. [Consulta: 7 gener 2015].
* ↑ Amélie Poulain sous les Lumières, Allóciné, 15 de gener de 2002

## Vegeu també

* 27a cerimònia dels Premis César

## Enllaços externs

* (francès) Web de l'Académie des Lumière
* 7ns Premis Lumières a AlloCiné
# Patologia experimental

La patologia experimental, també coneguda com a patologia d'investigació, és l'estudi científic dels processos de la malaltia a través de l'examen microscòpic o molecular dels òrgans, teixits, cèl·lules, o líquids corporals dels organismes malalts. Està estretament relacionada, tant històricament com en l'àmbit acadèmic modern, amb el camp mèdic de la patologia.

## Enllaços externs

* Societat Americana per a la Patologia d'Investigació (anglès)
# Pou de la pleta d'Enrerí

Pou de la pleta d'Enrerí és una obra d'Agramunt (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Pou de la Pleta d'Enrerí se situa a l'oest del nucli d'Agramunt, proper a la Pleta d'Enrerí i el camí vell de Balaguer. Es tracta d'un pou de pedra seca de forma cilíndrica amb un brocal de 3 metres d'alt per 2 metres d'ample. La fondària del pou és de més de 5 metres.
L'accés a l'aigua es realitza a través d'una obertura en forma de finestra d'arc rebaixat feta de grans carreus ben escairats oberta a la cara sud de la construcció. El pou conserva també el forrellat però no la politja ni del travesser per captar l'aigua. A la cara interior del pou hi ha un abocador de pedra que servia per vesar-hi l'aigua, després el líquid sortia a través d'una canal inserida a la paret del pou cap a una pila d'aigua de pedra rectangular situada a l'exterior del pou.

## Referències

* 1 2 «Pou de la pleta d'Enrerí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 27 agost 2021].
# Sant Joan de Montornès de Segarra

Sant Joan és una església a Montornès de Segarra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església parroquial de Sant Joan és dalt del turó, en un lloc proper a les restes de l'antic castell de Montornès.

## Arquitectura

L'edifici és de planta rectangular i d'una sola nau coberta, en dos trams amb volta de canó amb llunetes i un tram amb volta de creueria, i teulada a doble vessant. La façana principal es veu retallada per la incorporació posterior de l'edifici de la rectoria, al costat esquerre i el campanar, al costat dret; limitant així, de veure'l completament. Es va construir a partir de carreus de mida mitjana relligats amb morter i disposats en filades. L'estructura ha estat modificada al llarg del temps amb la incorporació de noves estructures decoratives, tal com es pot veure a la porta d'accés. Aquesta portalada ve superposada mitjançant una motllura de pedra picada amb arc rebaixat i coronat per un timpà. Dins del timpà ens apareix una fornícula sense cap sant a dins. El campanar és de secció quadrada, amb quatre ulls d'arc de mig punt adovellat i teulada a quatre vessants. La porta d'accés és d'arc de mig punt adovellada.
Al voltant de la plaça de l'església, podem trobar algunes peces que presenten un treball escultòric i que contribueixen a la decoració de la plaça. Concretament són dos. La primera, és una pica baptismal que actualment fa funció de torreta per les flors. Aquesta està realitzada amb pedra saulonenca, i que conserva tots els seus elements, basament, fust i vas; presenta una decoració motllurada. La segona peça és encastada en el mur dret que ens condueix fins a la porta d'accés de l'església. És una estela discoïdal que conserva l'estructura: orla i peduncle. Dintre l'orla ens apareix el relleu d'una creu amb els braços units amb l'orla.

## Història

La primera referència segura de Sant Joan de Montornès es troba en les antigues relacions de parròquies del bisbat de Vic del final del segle xi i principi del segle xii. La vinculació amb la diòcesi de Vic es va mantenir fins al segle xvi, en què s'integrà al nou bisbat de Solsona.
Al segle xviii es construeix un nou temple aprofitant unes dependències de l'antic castell del segle xiii i xiv; aquestes correspondrien a la capçalera de l'església actual. Al segle xx s'hi van fer alguns afegits, com ara la torre, construïda cap al 1900.
Està documentada des de final del segle ix, va ser cedida per Alfons el Cast als Templers (1181) i després (1317) va passar als Hospitalers, que la conserven fins a la desamortització.

## Referències

* ↑ Bach i Riu, Antoni; Puigferrat i Oliva, Carles. «Sant Joan de Montornès de Segarra». A: Catalunya Romànica. Barcelona: Grup Enciclopèdia.
* 1 2 3 4 5 «Sant Joan de Montornès de Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Bibliografia

* Binefa, Josep. «Goigs a llaor de S. Joan Baptista, titular i patró de la parròquia de Montornés». Goigs i devocions populars.
# Daniel Schnider

Daniel Schnider (Hasle, Districte d'Entlebuch, 20 de novembre de 1973) va ser un ciclista suís, professional del 1996 al 2006.
En el seu palmarès destaca un campionat nacional en ruta.

## Palmarès en ruta

* 1997
** 1r a la Melbourne to Warrnambool Classic
* 2000
** 1r al A través de Lausana i vencedor d'una etapa
* 2001
** Vencedor d'una etapa al Circuit des Mines
* 2003
** Campió de Suïssa en ruta

## Palmarès en pista

* 2001
** 1r als Sis dies de Zuric (amb Scott McGrory i Matthew Gilmore)

### Resultats al Tour de França

* 2001. 66è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2000. 91è de la classificació general
* 2004. 45è de la classificació general
* 2005. 76è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2002. 68è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it