OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Botella

«Botella» té aquests significats:
* Botella (envàs) o Botella (recipient), bot petit
* Edifici Botella, edifici residencial modernista de Xàtiva
* Barranc de Botella, curs fluvial al Pallars Sobirà
* Biografies:
** Alfred Botella i Vicent (1951), polític i sindicalista valencià
** Alvaro Botella i Pérez (Alacant 187?-Mende Lozère, 1939), polític alacantí republicà i socialista, que fou president de la Diputació d'Alacant, governador
** Ana Botella Gómez (1957), política valenciana
** Ana María Botella Serrano (1954), política espanyola, esposa del president del Govern espanyol José María Aznar
** Federico de Botella y de Hornos (Alacant, 1822 - 1899), enginyer de mines i cartògraf valencià
** Jaume Botella Mayor (La Vila Joiosa, 1931 - 1995), polític valencià, darrer alcalde del franquisme de La Vila Joiosa i diputat
** Joan Botella Corral (Barcelona, 1951), politòleg i professor universitari català, catedràtic universitari de ciència política i president de la Plataforma Europea d'Autoritats Reguladores
** Juan Botella Ruiz-Castillo (Madrid, 1961), director artístic i dissenyador de producció de cinema espanyol
** Joan Botella Asensi (1884-1942), polític valencià
** Jordi Botella Miró (1948), escriptor i mestre valencià
** José Botella Almodóvar (1953), futbolista alacantí
** José Botella Andrés (Elx, 1837 - València, 1889), polític valencià, diputat a les Corts durant el regnat d'Isabel II i la restauració borbònica
** José Botella Llusiá (Madrid, 1912 - Toledo, 2002), investigador i metge espanyol especialitzat en ginecologia i obstetrícia
** José Manuel Botella Crespo (Madrid, 1949 - Torrevieja, 2021), polític madrileny, diputat a les Corts Valencianes
** María Dolores Botella Arbona (Carcaixent, 1945), política valenciana, alcaldessa de Carcaixent i diputada a les Corts Valencianes en les legislatures VII i VIII
** Onofre d'Alentorn i de Botella, 82è president de la Generalitat de Catalunya (1608-1611)
** Pepe Botella, malnom de Joseph Bonaparte (1768-1844), germà gran de l'emperador Napoleó Bonaparte
** Salvador Botella Rodrigo (1929-2006), ciclista valencià.
# David Azcano

David Azcano (Madrid, 28 d'abril de 1971) és un director de fotografia espanyol. Va començar en el món del cinema treballant a curtmetratges del 1992 al 2000, i després va començar a treballar a sèries de televisió com Compañeros (2000) i Matrimonio con hijos. Debutà en llargmetratges amb Sud Express el 2005. El 2007 pel seu treball a Ladrones fou nominat a la millor fotografia a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2007. i pel seu treball a Concursante va guanyar la Bisnaga de Plata a la millor fotografia al Festival de Màlaga.
El 2014 va guanyar el premi a la millor fotografia al Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc per ärtico. Pel fa al seu treball a televisió, va rebre el premi al a millor fotografia als Premis Iris 2014 pel seu treball a Isabel i als XXI Premis Iris va obtenir el premi Antonio Mercero pel seu treball a La víctima número 8.

## Filmografia (parcial)
### Cinema

* Sud Express (2005)
* Ladrones (2007)
* Concursante (2007)
* Gente de mala calidad (2008)
* Los años desnudos: Clasificada S (2008)
* La herencia Valdemar (2010)
* 23-F: La película (2011)
* ärtico (2014)
* Las ovejas no pierden el tren (2014)
* El tiempo de los monstruos (2015)
* Despido procedente (2017)

### Televisió

* Compañeros (2000)
* Isabel (2011)
* Carlos, rey emperador (2015)
* Buscando el norte (2016)
* Vergüenza (2017)
* La víctima número 8 (2018)
* Matadero (2019)
* La casa de papel (2019)

## Referències

* ↑ David Azcano a catalanfilms.cat
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2007». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2018-04-21. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ 'Bajo las estrellas', de Félix Viscarret, gana la Biznaga de Oro en Málaga, Diario de Córdoba, 17 de març de 2007
* ↑ conquista el Cinespaña, cineuropa.org, 13 d'octubre de 2014
* ↑ La Academia de Televisión anuncia los #PremiosIris del Jurado 2019, academiatv.es
# Gert Fredriksson

Gert Fredriksson (Nyköping, Suècia 1919 - íd. 2006) fou un piragüista suec que destacà entre el 1948 i el 1960, guanyador de vuit medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 21 de novembre de 1919 a la ciutat de Nyköping, població situada al comtat de Södermanland.
Morí el 5 de juliol de 2006 a la seva residència de Nyköping.

## Carrera esportiva

Va participar, als 28 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit), on aconseguí guanyar la medalla d'or en les proves de K-1 1000 m. i K-1 10000 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) tornà a guanyar la prova del K-1 1000 m., si bé únicament fou segon en el K-1 10000 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia) tornà a guanyar la medalla d'or en la prova de K-1 1000 m. i el K-1 10000 metres, sent aquesta l'última vegada que es va disputar aquesta última prova en uns Jocs Olímpics. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de K-2 1000 metres i la medalla de bronze en el K-1 1000 metres, a més de no aconseguí classificar-se per a la final de la prova masculina del K-1 4x500 m. relleus.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 11 medalles en el Campionat del Món de piragüisme, entre elles set medalles d'or, dues medalles de plata i dues medalles de bronze. Així mateix fou 32 vegades campió del seu país de piragüisme (1 vegada del K-1 500 m., 16 vegades del K-1 1000 m. i 15 vegades del K-1 10000 metres).
# Bulb (desambiguació)

«Bulb» té aquests significats:
* Biografies:
** Bulb (senador), senador roma
** Gai Atili Bulb, magistrat romà
* Anatomia vegetal: bulb, òrgan, generalment subterrani, format per fulles carnoses i una tija molt curta i del que surten les arrels de determinades plantes
* Anatomia animal:
** Bulb copulador, òrgans copuladors de l'aranya mascle, situats en l'últim segment dels pedipalps
** Bulb olfactori, estructura del prosencèfal de vertebrats implicada en la percepció d'olors
** Bulb raquidi, estructura del romboencèfal, una vesícula primitiva del sistema nerviós central, situada per sobre de la medul·la espinal i que és pràcticament la continuació d'aquesta
* Miscel·lània:
** Bulb de proa, protuberància a la proa del vaixell que exerceix la seva finalitat submergida dins l'aigua, evitant que es formi l'ona de proa
** Bulb galàctic, grup central d'estrelles que es troba en la majoria de les galàxies espirals
** Mode bulb, forma de controlar manualment les velocitats lentes, obrint i tancant l'obturador d'una càmera fotogràfica
** International Bulb Society, societat internacional dedicada a informar el públic sobre la ciència, el cultiu, la conservació i la botànica de les plantes bulboses fundada el 1933
# Àntim IV de Constantinoble

Àntim IV de Constantinoble (en grec Άνθιμος Δ') va ser Patriarca de Constantinoble des de l'any 1840 al 1841 i del 1848 al 1852.
Nascut a Constantinoble, va ser metropolità d'Iconi (1825-1835), de Larissa (1835-1837) i de Nicomèdia (1837-1840). La seva elecció com a patriarca l'any 1840 va tenir l'oposició de la Sublim Porta, i el sultà Abdülmecit va destituir-lo. Va marxar exiliat a les Illes dels Prínceps.
L'any 1848 va tornar a ser elegit, i va haver de negociar amb l'Església Ortodoxa de Grècia que s'havia declarat autocèfala, tema que va resoldre amb uns acords secrets. L'any 1850 va publicar un decret on considerava legal l'autocefàlia de l'Església Grega. L'any 1852 va abdicar per segona vegada del tron patriarcal i es va retirar de nou a les Illes dels Prínceps, fins a la seva mort el 1878.

## Referències

* ↑ «Ἄνθιμος Δ´» (en grec). Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 16 agost 2023].
# Julia (pel·lícula de 1977)

Julia és una pel·lícula estatunidenca dirigida l'any 1977 per Fred Zinnemann. Va rebre 3 Oscars: al millor actor secundari (Jason Robards), actriu secundària (Vanessa Redgrave), i guió adaptat (Alvin Sargent); també 4 Premis BAFTA al millor guió, fotografia, actriu, i pel·lícula. Ha estat doblada al català.

## Repartiment

* Jane Fonda: Lillian Hellman
* Vanessa Redgrave: Julia
* Jason Robards: Dashiell Hammett
* Maximilian Schell: Johann
* Hal Holbrook: Alan Campbell
* Rosemary Murphy: Dorothy Parker
* Meryl Streep: Anne Marie
* Dora Doll: Woman Passenger
* Elisabeth Mortensen: La jove viatgera
* John Glover: Sammy
* Lisa Pelikan: Julia (jove)
* Cathleen Nesbitt: L'àvia

## Nominacions

* César a la millor pel·lícula estrangera

## Referències

* ↑ «Julia». The New York Times.
* ↑ esadir.cat. Julia. esadir.cat.
# Cadena d'escaneig

La cadena d'escaneig és una tècnica utilitzada en el disseny per a proves. L'objectiu és facilitar les proves proporcionant una manera senzilla d'establir i observar cada biestable en un IC. L'estructura bàsica de l'exploració inclou el següent conjunt de senyals per controlar i observar el mecanisme d'escaneig.
* Scan_in i scan_out defineixen l'entrada i la sortida d'una cadena d'escaneig. En un mode d'escaneig complet, normalment cada entrada només condueix una cadena i també n'observa una.
* Un pin d'activació d'escaneig és un senyal especial que s'afegeix a un disseny. Quan s'afirma aquest senyal, cada flip-flop del disseny es connecta a un registre de desplaçament llarg.
* Senyal de rellotge que s'utilitza per controlar tots els FF de la cadena durant la fase de canvi i la fase de captura. Es pot introduir un patró arbitrari a la cadena de xancletes i es pot llegir l'estat de cada xancleta.
En un disseny d'escaneig complet, la generació automàtica de patrons de prova (ATPG) és especialment senzilla. No cal cap generació de patrons seqüencials; les proves combinatòries, que són molt més fàcils de generar, seran suficients. Si teniu una prova combinatòria, es pot aplicar fàcilment.
* Afirma el mode d'escaneig i configura les entrades desitjades.
* Desactiva el mode d'escaneig i aplica un rellotge. Ara els resultats de la prova es capturen a les xancletes objectiu.
* Torneu a afirmar el mode d'exploració i comproveu si la prova combinatòria ha passat.
En un xip que no té un disseny d'escaneig complet, és a dir, el xip té circuits seqüencials, com ara elements de memòria que no formen part de la cadena d'exploració, cal la generació de patrons seqüencials. La generació de patrons de prova per a circuits seqüencials cerca una seqüència de vectors per detectar una falla particular a través de l'espai de totes les seqüències vectorials possibles.
Fins i tot una simple falla enganxada requereix una seqüència de vectors per a la detecció en un circuit seqüencial. A més, a causa de la presència d'elements de memòria, la controlabilitat i observabilitat dels senyals interns en un circuit seqüencial són en general molt més difícils que les d'un circuit lògic combinacional. Aquests factors fan que la complexitat de l'ATPG seqüencial sigui molt superior a la de l'ATPG combinacional.
Hi ha moltes variants:
* Exploració parcial : només algunes de les xancletes estan connectades en cadenes.
* Múltiples cadenes d'escaneig : es construeixen dues o més cadenes d'escaneig en paral·lel, per reduir el temps de càrrega i observació.
* Compressió de prova: l'entrada a la cadena d'escaneig la proporciona la lògica integrada.

## Referències

* ↑ anysilicon. «Introduction to Chip Scan Chain Testing» (en anglès americà), 20-05-2014. [Consulta: 23 febrer 2024].
* ↑ «Scan Chain - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). [Consulta: 23 febrer 2024].
* ↑ «Scan Test» (en anglès americà). [Consulta: 23 febrer 2024].
* ↑ «An Introduction to Scan Test for Test Engineers» (en anglès). [Consulta: 23 febrer 2024].
# Cabanillas

«Cabanillas» té aquests significats:
* Toponímia:
** Cabanillas (Navarra), municipi de Navarra, a la comarca de Tudela, dins la merindad de Tudela
** Cabanillas del Campo, municipi de la província de Guadalajara a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa
** Cabanillas de la Sierra, municipi de la Comunitat de Madrid
* Biografies:
** Núria Cabanillas Provencio (Vilafranca del Penedès, 1980), gimnasta
** Pío Cabanillas, diversos personatges
** Ramón Cabanillas Enríquez (Cambados, Pontevedra, 1876)
# Premi Goncourt des Lycéens

El Premi Goncourt des Lycéens és un premi literari organitzat per l'Fnac i el Ministeri d'Educació francès, el jurat del qual es compon anualment d'uns 2.000 estudiants de secundària francesos, que disposen de dos mesos per llegir i estudiar els llibres d'una selecció de novel·les presentades al Premi Goncourt.
El Premi va ser creat el 1988 per la Fnac, juntament amb el rectorat de Rennes i amb l'acord de l'Académie Goncourt, i s'atorga en aquesta ciutat a principis de novembre, pocs dies després de fer-se públic el veredicte del Premi Goncourt.

## Palmarès

* 1988: L'Exposition coloniale, d'Erik Orsenna (Seuil)
* 1989: Un grand pas vers le bon dieu, de Jean Vautrin (Grasset)
* 1990: Le petit prince cannibale, de Françoise Lefèvre (Actes Sud)
* 1991: Les Filles du calvaire, de Pierre Combescot (Grasset9
* 1992: L'île du lézard vert, de Eduardo Manet (Flammarion)
* 1993: Canines, d'Anne Wiazemsky (Gallimard)
* 1994: Belle-mère, de Claude Pujade-Renaud (Actes Sud)
* 1995: Le Testament français, d'Andrei Makine (Mercure de France)
* 1996: Instruments des ténèbres, de Nancy Huston (Actes Sud)
* 1997: Le Maître des paons, de Jean-Pierre Milovanoff (Julliard9
* 1998: Mille six cents ventres, de Luc Lang (Fayard)
* 1999: Première Ligne, de Jean-Marie Laclavetine (Gallimard)
* 2000: Allah n'est pas obligé, d'Ahmadou Kourouma (Seuil)
* 2001: La Joueuse de Go, de Shan Sa (Grasset)
* 2002: La mort du Roi Tsongor, de Laurent Gaudé (Actes Sud)
* 2003: Farrago, de Yann Apperry (Grasset)
* 2004: Un secret, de Philippe Grimbert (Grasset)
* 2005: Magnus, de Sylvie Germain (Albin Michel)
* 2006: Contours du jour qui vient, de Léonora Miano (Plon)
* 2007: Le Rapport de Brodeck, de Philippe Claudel (Stock)
* 2008: Un brillant avenir, de Catherine Cusset (Gallimard)
* 2009: Le club des incorrigibles optimistes, de Jean-Michel Guenassia (Albin Michel)
* 2010: Parle-leur de batailles, de rois et d'éléphants, de Mathias Énard (Actes Sud)
* 2011: Du domaine des murmures, de Carole Martinez (Gallimard)
* 2012: La Vérité sur l'Affaire Harry Quebert, de Joël Dicker (Éditions de Fallois / L'Âge d'Homme)
* 2013: Le Quatrième Mur, de Sorj Chalandon (Grasset)
* 2014: Charlotte, de David Foenkinos (Gallimard)
* 2015: D'après une histoire vrai, de Delphine de Vigan (Lattés)
* 2016: Petit Pays, de Gaël Faye (Grasset)
* 2017: L'Art de perdre, de Alice Zeniter (Flammarion)
* 2018: Frère d'âme, de David Diop (Seuil)
* 2019: Les Chose humaines, de Karine Tuil (Gallimard)
* 2020: Les Impatientes, de Djaili Amadou Amal (Emmanuelle Collas)
* 2021: S'adapter, de Clara Dupond-Monod (Stock)
* 2022: Beyrouth-sur-Sein, de Sabyl Ghoussoub (Stock)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Premi Goncourt des Lycéens Arxivat 2015-11-19 a Wayback Machine.
# Chris Addison

Christopher David Addison (5 de novembre de 1971) és un guionista, comediant, actor, i director anglés. És possiblement més conegut pel seu paper recurrent a Mock the Week. També pel seus espectacles-recitals, dos dels quals van ser adaptats més tard a BBC Radio 4.

## Filmografia

El 2013 va començar dirigint la sitcom Veep d'Armando Iannucci i HBO. Va dirigir 13 episodis.
Addison també va dirigir la comèdia de 2019 The Hustle, protagonitzada per Rebel Wilson i Anne Hathaway, un remake de Dirty Rotten Scoundrels (1988), que alhora era un remake de Bedtime Story (1964).
Addison dirigirà Ralph Fiennes fent de George Frederick Handel en la pel·lícula d'època Hallelujah!

## Referències

* ↑ "Chris Addison: The thinking man's comic adjusts to fame" The Independent (13 de novembre de 2011). Consultat 13 de novembre de 2011.
* ↑ «Chris Addison on 'Veep', the American cousin of 'The Thick of It'» (en anglès), 17-02-2013. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ Jr, Mike Fleming. «Anne Hathaway, Rebel Wilson Are The ‘Nasty Women’ In MGM’s ‘Dirty Rotten Scoundrels' Remake» (en anglès americà), 19-01-2017. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ Wiseman, Andreas. «Ralph Fiennes & Chris Addison Team Up On Comedy-Drama ‘Hallelujah!’ From ‘Rush’, ‘Yardie’ Producers» (en anglès americà), 27-04-2018. [Consulta: 9 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* "Chris Addison's Civilisation" a BBC Radio 4 (anglès)
# Casament

El casament o noces, és la cerimònia en què dues persones es converteixen en un matrimoni. Habitualment, hom es casa per l'església, mesquita, sinagoga o temple que té potestat d'oficiar un casament; o per l'estat, cas en el qual s'anomena un casament "civil". Els cònjuges tenen en el matrimoni els mateixos drets i deures, s'han de respectar i ajudar mútuament i actuar en interès de la família.
El prometatge és la promesa de casament i la condició de promesos de dues persones, i el temps que dura. Al casament és imprescindible la presència d'un o més agents d'autoritat, religiosa o civil, que oficia el cerimonier i entra els noms dels casats al registre; i dos o més testimonis del casament. És habitual, però no essencial, convidar les famílies dels que es casen.

## El matrimoni en el dret civil català

El casament pot tenir lloc davant d'un jutge, alcalde o funcionari designat o en la forma religiosa legalment prevista. Per a poder casar-se, una persona ha de ser major de 16 anys i viure independentment dels pares, no pot estar lligada amb vincle matrimonial, no poden ser parents en línia recta per consanguinitat fins al tercer grau, o adopció, però el jutge de primera instància pot dispensar d'aquest impediment amb justa causa i a instància de part. No es poden casar els condemnats com a autors o còmplices de la mort dolosa del cònjuge de qualsevol d'ells, però el Ministeri de Justícia pot dispensar d'aquest impediment a instància de part. Tampoc es poden casar els disminuïts psíquics, però si l'instructor estima que algun dels contraents està afectat de deficiències o anomalies psíquiques, obtindrà del Metge del Registre Civil o del seu substitut el dictamen facultatiu oportú que declari l'aptitud per prestar el consentiment.

## Referències

* ↑ «Nòzze - Significato ed etimologia - Vocabolario» (en italià). [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «¿Qué es Boda? » Su Definición y Significado [2021]» (en castellà). [Consulta: 13 abril 2021].
* ↑ «Marriage - Marriage rituals» (en anglès). [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ «Boda - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ «Qui pot contraure matrimoni?». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2021].

## Vegeu també

* Parella
* Anell de casament
* Nuviatge
* Noces
* Divorci
Viccionari
# Miquel Selma

Miquel Selma (segle XVII - Barcelona, 1667) fou un compositor català i mestre de capella.
L'any 1656 essent baixonista de la Capella de Música del Patriarca de València. El mes de juliol del mateix any, després d'unes oposicions, obtingué el càrrec de mestre de capella de Sogorb. De nou superà unes altres oposicions el 1665 per ser mestre de capella de la catedral de Barcelona, havent tingut d'examinadors Marcià Albareda, a qui substituí, i a Joan Cererols.
Es troben vuit composicions de Miquel Selma la Biblioteca de Catalunya, algunes de caràcter litúrgic i altres en llengua romanç. També es conserven obres seves als fons musicals de l'església parroquial de Canet de Mar (CnmSPP).
Altres obres que es conserven són una missa escrita per a 13 veus amb acompanyament instrumental, una Salve Regina per a 8 veus, un Magnificat també per a 8 veus, un Et incarnatus est a 6 veus i altres peces de polifonia.

## Referències

* 1 2 3 «Miquel Selma». Gran Enciclopèdia de la Música. [Consulta: 9 abril 2023].
* 1 2 PAVÍA i SIMÓ, Josep. «Selma [Celma] Insa, Miquel [Miguel de Antonio Celma Pelayre]», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 9, p. 917-918.
* ↑ Obres de Selma a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya
* ↑ «Miquel Selma». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 abril 2023].
# Recuerdos de la Alhambra

* Recuerdos de la Alhambra (4:00)
* Interpretada per Carlo Alberto Boni
Recuerdos de la Alhambra és una peça de guitarra clàssica que va compondre el 1896, a Granada, el guitarrista i compositor valencià Francesc Tàrrega. Aquesta peça es caracteritza per l'ús de la tècnica de tremolo, sovint tocada per guitarristes experimentats.
Recuerdos de la Alhambra, (originalment Improvisación ¡A Granada! Cantiga árabe) comparteix títol amb la traducció a la llengua castellana, l'any 1832, del llibre de Washington Irving, Contes de l'Alhambra, escrit durant l'estada de quatre anys de l'autor a Espanya.

## Notes d'interpretació

La peça mostra la dificultat de la tècnica de guitarra del tremolo, amb els dits anular, índex i mig, mentre que alhora es polsen consecutivament unes notes de melodia, de manera tan ràpida que el resultat és una il·lusió d'una nota sostinguda molt de temps. El polze exerceix de "comptador" de la melodia en el baix entre atacs melòdics. Molta gent que coneix aquesta obra pensa que es toca a duo, per l'esforç que suposa, però qualsevol estudiant o aficionat a la guitarra sap que ha de ser tocada només amb una sola mà.
La primera secció de la peça és escrita en to menor, la segona està en to major però ambdues parts comparteixen la mateixa tònica. Això dona a la peça un caràcter melancòlic a l'inici, que a la segona part es torna evocador.

## Ús a bandes sonores

Recuerdos de la Alhambra ha estat utilitzat tant com a introducció com música incidental diverses vegades, incloent la banda sonora de René Clément a Jocs prohibits (interpretat per Narciso Yepes), a Étude (The Killing Fields), de Mike Oldfield, i a les pel·lícules Entre copes i Margaret.
Interpretat i arranjat per Jonathon Coudrille, va ser utilitzat com música d'introducció per a la sèrie televisiva britànica Out of Town i una versió interpretada per Pepe Romero va ser utilitzada com a música incidental a The Sopranos, a l'episodi "Luxury Lounge." Gideon Coe,de la BBC Radio, al programa 6Music, utilitza aquesta tonada com a fons musical a mig de cada programa diari.

## Altres arranjaments

Nana Mouskouri va interpretar una versió vocal d'aquesta peça i Sarah Brightman va fer-ne una readaptació per al seu àlbum Classics. Chris Freeman i John Shaw van fer una versió instrumental de Recuerdos de la Alhambra al seu àlbum, Chris Freeman i John Shaw (maig 1981). Julian Bream ha enregistrat aquesta peça, apareix en el seu àlbum The Ultimate Guitar Collection. El violista italià Marco Misciagna ha arranjat i publicat aquesta peça per a viola sol, i l'ha interpretat sovint en concert.

## Referències

* 1 2 Tàrrega, Francesc. Improvisación ¡A Granada! Cantiga árabe (en castellà). Manuscrit, 1899.
* ↑ Chavarría, Maricel «La partitura original de 'Recuerdos de la Alhambra' sale a subasta». La Vanguardia, 08-07-2011.
* ↑ Library of Guitar Classics, AMSCO Publications, 1998
* ↑ Gideon Coe, BBC Radio 6Music
* ↑ «Viola Virtuosa II Tárrega, De Falla, Sagreras Vier Solo Transkriptionen aus Spanien».

## Vegeu també

* Capricho árabe

## Enllaços externs

* Free sheet music, Recuerdos de la Alhambra a Cantorion.org
# Cingles de Marcén

Els cingles de Marcén són una renglera de cims que s'estén tot al llarg d’un serrat al massís de Penyagolosa (País Valencià). Amb 1623 metres representa el segon cim amb major altura del massís després del mateix Penyagolosa. Administrativament es situa entre els termes municipals de Vistabella del Maestrat (Alt Maestrat) i Vilafermosa (Alt Millars).
Els cingles dibuixen un penya-segat en el vessant sud als peus del qual es troba el Mas de Marcén que li dona nom al paratge. Al vessant nord es troba el naixement del riu Carbo i per l'oest segueix per la serra de la Batalla.

## Referències

* ↑ Blogger, Cabreta. «SAMARUCS DE MUNTANYA: Tardor a Penyagolosa», dimecres, 24 d’octubre 2012. [Consulta: 9 abril 2023].