OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andrés Lewin

Andrés Lewin, el seu nom complet seria Andrés Demian Lewin Pérez (Buenos Aires, 8 de juny de 1978-Madrid, 5 de gener de 2016) va ser un cantautor independent argentí, radicat a Madrid des de 1988. Es va llicenciar en psicologia a la Universitat Complutense de Madrid, i va estudiar realització de cinema a l'Institut Puerta Bonita.
Va néixer a Buenos Aires el 1978. Deu anys després es va traslladar a San Cristóbal de los Ángeles (Madrid), ciutat on va residir des de llavors. Al començament de l'any 2000 va començar la seva carrera musical en el circuit de petits locals. El 2003 va editar el seu primer disc per al segell Sustanzia Records, titulat Agencia de viajes. Gravat entre abril i juliol de 2003 als estudis Serendipity de Madrid, va comptar amb la producció de Gonzalo Lasheras i Tito Dávila. L'amor i desamor, o la complexitat de les relacions personals des d'una òptica homosexual, són les constants de les seves cançons, encara que el resultat final sigui un disc més proper al pop que a la música de cantautor. Les cançons més conegudes de l'enregistrament són «Despeinado» i «Javi y Pablo».
Andrés Lewin va morir a Madrid el 5 de gener de 2016, deixa un disc pòstum que va ser editat el gener de 2016: La tristeza de la Vía Láctea. Mesos abans havia demanat que li diguessin pel seu segon nom Demian.
Malgrat les seves reticències a ser considerat cantautor, Lewin afirmava ser «un compositor que canta les seves cançons». Compromès amb la causa de les minories sexuals, va revelar públicament la seva homosexualitat.

## Discografia

* Objetos perdidos (maqueta) (2002)
* Agencia de viajes (2003)
* Animales y aeropuertos (2008)
* La tristeza de la Vía Láctea (2016)

## Referències

* ↑ Cancioneros.com - Fallece el cantautor Andrés Lewin
* ↑ Jóvenes cantautores - Valladolid web musical
* ↑ Sardá Frouchtmann, Juan «Crítica musical». La luna de Metrópoli, 2004. Arxivat de l'original el 2011-03-10 [Consulta: 5 abril 2016].
* ↑ «Muere el cantautor Andrés Demian-Lewin, la voz que vino del espacio», El País, 7 de gener de 2016.
* ↑ Sancho, Xavi «Orgullo de cantautor». El País de las Tentaciones, 2004. Arxivat de l'original el 2011-03-10 [Consulta: 5 abril 2016].
# CGTN-E

CGTN-Español és un canal de televisió xinès que emet durant 24 hores en castellà. Forma part de la cadena CGTN.
Va ser llançat el 2004 com un canal en castellà i francès, que el 2007 es desdoblà com CCTV-E, juntament amb el canal en francès CCTV-F.
La seva programació inclou notícies, esports, negocis, etc., a més de curiositats sobre la Xina i altres parts d'Àsia, així com telenovel·les xineses i documentals de viatges a l'interior d'aquest país, juntament amb recorreguts culturals i artístics. El canal mostra també cursos d'aprenentatge de la llengua xinesa.
A Espanya el canal pot ser vist per operadors de televisió per satèl·lit com Telefònica.
A Xile, CCTV-E pot ser vist a través del servei de televisió digital pagat D-box de la companyia de TV per cable VTR al canal 552.

## Referències

* ↑ «La introducción del canal CCTV-E». CCTV-Español, 30-09-2007. [Consulta: 19 juny 2017].
* ↑ Tudoroiu, Theodor; Kuteleva, Anna. China in the Global South: Impact and Perceptions (en anglès). Springer Nature, 2022-04-23. ISBN 978-981-19-1344-0.
* ↑ Televisión Central de China. «中央电视台西语、法语国际频道将于十月一日开播» (en cn). China Central Television, 27-09-2007. [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ «Peruanos se lucen en la televisión estatal de China», 30-12-2007. Arxivat de l'original el 2008-03-13. [Consulta: 23 juliol 2022].

## Enllaços externs

* CCTV-Espanyol Pàgina oficial amb notícies actualitzades.
# Çökertme kebabı

El çökertme kebabı és un tipus de kebab consumit a Anatòlia, especialment associat amb la zona de Bodrum, al sud-oest de Turquia.
Es prepara amb tires marinades de vedella, servides amb patates fregides, iogurt amb all, salsa de tomàquet i acompanyades de tomàquets fregits i pebrots verds.
És una especialitat particular del districte de Bodrum i, en general, de la província de Muğla. Es podria haver originat al poble de Çökertme, del qual hauria pres el nom.

## Vegeu també

* Kebab

## Referènies

* ↑ «Çökertme kebabı tarifi - Kadın» (en turc). www.haber8.com.
* ↑ «Binnur's Turkish Cookbook: Çökertme Kebab» (en anglès). www.turkishcookbook.com. Arxivat de l'original el 2016-11-02. [Consulta: 23 març 2018].
* ↑ Mynet «Çökertme Kebabı» (en turc). Mynet Yemek.
* ↑ «Adnan Şahin - Hem doğası hem de yemekleri mis kokulu Ege’nin 5 yıldızlı lezzet şehri: Muğla - #TG» (en turc). .
# Tyto balearica

Tyto balearica és una òliba gegant extinta, que va viure a l'Europa occidental durant el Miocè superior, Pliocè i el Plistocè. Pesava uns 3 kg i feia més de 150 cm d'envergadura.

## Descobriment

Aquesta espècie va ser descrita el 1980. En un primer moment es va pensar que era endèmica de les Gimnèsies, i que podria tractar-se d'un cas de gegantisme insular. Més tard se'n van trobar restes a la península Ibèrica i al sud de França, així com a Sardenya, Còrsega i la península Itàlica.

## Història evolutiva

Es tracta d'una espècie relacionada amb l'òliba actual (Tyto alba). Probablement es va diferenciar com a espècie a la península Ibèrica o a les illes de la Mediterrània occidental. Es coneix una espècie d'òliba anterior a T. balearica, del Miocè mitjà, denominada Tyto sanctialbani, de la mida d'una òliba actual. Aquesta espècie va ser reemplaçada, durant el Miocè superior, per T. balearica.
Durant gran part de la seva història com a espècie, va ser l'únic rapinyaire nocturn present en la seva àrea de distribució, fet que indicaria que va ocupar un nínxol ecològic amb notable eficiència. Tanmateix, sembla que la major part de les seves poblacions desaparegueren cap finals del Pliocè. En aquest moment va produir l'evolució cap a un clima més humit al sud-oest d'Europa. Aquest canvi afavoriria l'expansió dels ecosistemes forestals, en detriment dels espais oberts que havien predominat durant l'etapa anterior. És possible que T. balearica resistís aquests canvis refugiant-se a les zones costaneres i a les illes però, tot i així, no va poder evitar l'extinció. Els darrers registres d'aquesta espècie corresponen al Plistocè mitjà de Còrsega.

## Referències

* ↑ Mourer-Chauvire, C.; Alcover, J. A.; Moya, S.; Pons J. (1980) "Une nouvelle forme insulaire d'Effraie geanteTyto balearica N. sp., (Aves, Strigiformes), du Plio-Pleistocene des Baleares" a Geobios, 13, p. 803–808, 810–811.
* ↑ Mourer-Chauviré, C.; Sanchez Marco, A. (1988) "Présence de Tyto balearica (Aves, Strigiformes) dans des gisements continentaux du Pliocène de France et d'Espagne" a Geobios, 21, p. 639–644.
* ↑ Mlíkovský, J. (2000) "First record of Tyto balearica (Aves: Strigidae) from the Pleistocene of Sardinia" a Buteo, 11, p. 103-106. Consultable a http://www.tkv.cz/pdf/buteo/2000_11.pdf#page=106
* ↑ Sánchez Marco, A. (2002) "Aves fósiles de la península ibérica" a Quercus, 191, p. 27-41. Consultable a http://www.avesfosiles.com/PDFs/Ref_51.pdf
# L'alliberament

L'alliberament (títol original en anglès, The Deliverance) és una pel·lícula de thriller de terror sobrenatural estatunidenc del 2024 dirigida per Lee Daniels i escrita per David Coggeshall i Elijah Bynum. Inspirat en el cas inquietant Ammons, és protagonitzat per Andra Day amb Rob Morgan, Caleb McLaughlin, Aunjanue Ellis-Taylor, Tasha Smith, Omar Epps, Mo'Nique i Glenn Close. El film s va estrenar en cinemes selectes el 16 d'agost de 2024 i va començar a reproduir-se a Netflix el 30 d'agost d'aquell mateix any. S'ha subtitulat al català.

## Producció

El gener de 2022, es va informar que Lee Daniels dirigiria i Andra Day, Octavia Spencer, Glenn Close, Rob Morgan, Caleb McLaughlin i Aunjanue Ellis-Taylor protagonitzarien la pel·lícula. L'abril de 2022, Mo'Nique, que va treballar per última vegada amb Daniels a la pel·lícula Precious de 2009, va substituir Octavia Spencer en el paper. També aquell mes, Tasha Smith va ser elegida. Omar Epps, Demi Singleton, Miss Lawrence i Anthony B. Jenkins completen el repartiment.
La pel·lícula es va rodar a mitjans 2022 a Pittsburgh.

## Referències

* ↑ «L'alliberament». ésAdir. [Consulta: 24 gener 2025].
* ↑ Bradshaw, Peter. «The Deliverance review – Lee Daniels exorcism horror brings strong cast to real-life story». The Guardian, 16-08-2024. [Consulta: 16 agost 2024].
* ↑ «The Deliverance». Goita què fan, ara!. [Consulta: 1r setembre 2023].
* ↑ Fleming, Mike Jr. «Lee Daniels-Directed Exorcism Thriller With Andra Day, Octavia Spencer, Glenn Close, Rob Morgan, Caleb McLaughlin, Aunjanue Ellis, Tasha Smith Scares Up $65M+ Netflix Deal After Head-Spinning 7-Bidder Battle», 24-01-2022.
* ↑ Rubin, Rebecca. «Netflix Wins Bidding War for Lee Daniels' Exorcism Thriller Starring Andra Day, Octavia Spencer and Glenn Close», 24-01-2022.
* ↑ «Mo'Nique & Lee Daniels Patch 'Precious' Feud; She'll Replace Octavia Spencer In Netflix Thriller 'Demon House'». , 01-04-2022.
* ↑ Grobar, Matt. «Lee Daniels Crashes Mo'Nique's April Fools' Day Event, Apologizes To 'Precious' Star After Longtime Feud: "I Am So Sorry For Hurting You In Any Way That I Did"», 02-04-2022.
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «Tasha Smith Reteams With Lee Daniels On His Untitled Horror Netflix Pic», 15-04-2022.
* ↑ Vlessing, Etan. «Omar Epps, Demi Singleton, Miss Lawrence, Anthony B. Jenkins Join Lee Daniels' 'The Deliverance' for Netflix». The Hollywood Reporter, 14-07-2022.
* ↑ Grobar, Matt. «'The Deliverance': Omar Epps, Demi Singleton, Miss Lawrence & Anthony B. Jenkins Join Lee Daniels' Exorcism Film For Netflix», 14-07-2022.
* ↑ Abramovitch, Seth. «Mo'Nique Makes Peace (Mostly)». The Hollywood Reporter, 08-03-2023. [Consulta: 16 agost 2024].
# Partido Republicano Radical Demócrata de Cataluña

El Partido Republicano Radical Demócrata de Cataluña, fundat el 1934 a Barcelona, es va dedicar a defensar els interessos del proletariat republicà. Els seus líders van incloure Pere Figueras, Gaspar Establés i José Llagostera. El 1936 es va transformar en el Partido Republicano Demócrata de Cataluña.

## Referències

* ↑ Molas, Isidre (ed.): Diccionari dels Partits Polítics de Catalunya. Segle XX. Enciclopèdia Catalana, S.A. Barcelona, març del 2000. ISBN 84-412-0466-7, plana 218.
* ↑ «Partido Republicano Radical Demócrata de Cataluña | enciclopedia.cat». [Consulta: 26 gener 2025].
# Francesc Xavier Despujol i Alemany-Descatllar

Francesc Xavier Despujol i d’Alemany-Descatllar (Barcelona, 1732 —1809), baró de Montclar, primer marquès de Palmerola, va ser un destacat intel·lectual i polític de Barcelona. Va estudiar filosofia i dret, i va ser catedràtic i rector. Durant la Guerra Gran va defensar Barcelona i va ser president de la Junta de Defensa. Els seus fills el van succeir en els seus títols nobiliaris. El seu epistolari és valuós per entendre la societat barcelonina del seu temps.

## Referències

* ↑ «Caballero de la Orden de San Juan Francesc Xavier Despujol d'Alemany i Descatllar, I Marqués de Palmerola». Geni. [Consulta: 31 desembre 2024].
* ↑ «Francesc Xavier Despujol i d’Alemany-Descatllar». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 29 desembre 2024].
# Roures dels Ullals

Els Roures dels Ullals (Quercus faginea subsp. faginea) són un parell de roures que es troben a la font de l'Ullal (Alfara de Carles, el Baix Ebre), els quals, segurament, són uns dels més grans del sud de Catalunya.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 3,23 m (I) i 3,31 m (II).
* Perímetre de la base del tronc: 6,76 m (I) i 7,32 m (II).
* Alçada: 22,5 m (I) i 17 m (II).
* Amplada de la capçada: 11 m (I) i 17 m (II).
* Altitud sobre el nivell del mar: 387 m.

## Entorn

Es troben en una mena de petit balcó fèrtil, per sobre una riera. La vegetació és ufanosa i abundant. S'hi observa morella de paret, bosses de pastor, malva, verònica, fonoll, marxívol, heura, arítjol, vidalba, esbarzer, bruc d'hivern, estepa blanca, coronil·la boscana, margalló, aladern, llentiscle, ullastre, presseguer, figuera, avellaner i poll negre.

## Aspecte general

Ambdós estan esplèndids: tot i tindre certes parts afectades per una mena de sequera o necrosi, el vigor que presenten és magnífic. Creixen esvelts i poderosos, i no sembla que tinguin problemes destacables. Atesa la presència abundant de gales, hi ha certa activitat de cinípids. Tots dos roures són pràcticament iguals en dimensions de tronc i en alçada (com si fossin bessons). Hom diu que el creixement tan desproporcionat d'aquests dos roures es deu a la gran fertilitat del sòl on estan situats, el qual era antigament de conreu agrícola. L'hàbitat on es troben, enclavats sobre un ullal de riu (una surgència d'aigua al mateix curs fluvial) i en un contorn rocallós, els dona llur nom.

## Curiositats

A les proximitats dels roures hi ha dos vells forns de ciment i una petita zona d'extracció de pedra calcària, totalment en desús. A més, no gaire lluny, hi ha un pollancre molt gruixut, de gairebé 4 metres de perímetre de tronc, en molt mal estat.

## Accés

Es troben al Parc Natural dels Ports. Des de Tortosa, cal agafar la carretera T-342 en direcció als Reguers i Alfara de Carles. Un cop hem passat pels Reguers, aproximadament un parell de quilòmetres després, veurem a mà esquerra un trencall que indica el Toscar. Ens hi desviem, i uns minuts després tornem a tombar en un trencall a la dreta que indica el restaurant L'Ullal. La pista ens porta al restaurant i, un cop allà, ja veurem els roures. GPS 31T 0277963 4526413.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 82-83.
* ↑ Parcs de Catalunya - Arbres Monumentals Arxivat 2015-09-25 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* Roures dels Ullals I i II | Terres de l'Ebre (català)
* Punt de sortida, El Toscà (2) | Surtdecasa.cat (català)
# Alicia Núñez

Alicia Núñez (Figueres, 1955). Realitza estudis d'arquitectura, disseny, fotografia i il·luminació. Des dels inicis la seva activitat és multidisciplinària (interiorisme, disseny d'exposicions, escenografies, concepció i organització d'esdeveniments, etc.).
En l'actualitat té el seu estudi a Barcelona però realitza projectes per tot Europa. Assumeix obres de tota mena, realitzant el projecte de disseny i controlant l'execució de les obres fins a l'entrega final. El seu equip consta de tècnics i professionals de l'arquitectura per poder assumir obres de qualsevol magnitud, seleccionant i coordinant els industrials necessaris per a la realització del projecte. Entre els seus projectes podem destacar el nou edifici de l,Escola Eina Bosc de la UAB, nombrosos habitatges, locals publics com Otto Zutz Club, Mirablau, bar Zig-Zag pels quals va obtenir un premi FAD, el showroom de l'empresa System Action o el muntatge de l'exposició Suggestions olfactives a la Fundació Miró de Barcelona.
Realitza projectes de jardins publics i privats.
Es assessora paisatgistica de l'Ajuntament de Caldes d'Estrac.
En el cas del disseny industrial podem destacar les escultures Neoplantarium (1981), dissenyades amb Guillem Bonet i que varen ser exposades a La Sala Vinçon de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Plaça de Granados (Sabadell)

La plaça de Granados és una plaça pública neoclàssica de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Porta el nom del compositor i pianista català Enric Granados.

## Descripció

Plaça de composició geomètrica caracteritzada pel creuament d'itineraris vianants. La jardineria original, de xiprers retallats a l'alçada aproximada d'una persona que emmarcava els camins, ha estat suprimida. Del mobiliari cal destacar la font de ferro colat, situada al mig de la plaça, reforçant la seva composició en estrella.

## Història

Plaça projectada en el Pla de Reforma i Eixample de 1886, "Pla Pascual". El nom es va posar el 1916.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça de Granados». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 30 desembre 2017].
* 1 2 «Plaça Granados». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Plaça Granados Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Premi de novel·la curta Just Manuel Casero

El Premi de novel·la curta Just Manuel Casero és un premi literari en llengua catalana convocat per la Llibreria 22 de Girona des de 1981 i editat per Columna Edicions, Editorial Empúries i en les darreres edicions per Amsterdam Llibres. Porta el nom del periodista gironí Just Manuel Casero i Madrid.
Al premi hi poden optar obres de novel·la curta, originals i inèdites, escrites en català. Té una dotació de 2.200 euros.

## Guanyadors

* 1981 Rafael Vallbona i Pep Bras amb l'obra Amfetamínic
* 1982 Miquel Fañanàs amb Heu vist Tana?
* 1983 Josep M. Fonalleras amb El rei del Mambo
* 1984 Josep Valls amb El cap sota l'ala
* 1985 Dolors Garcia i Cornellà amb Albert
* 1986 Josep Pujol i Coll amb Cal·ligrafia
* 1987 Sílvia Manzana amb Tendra és la nit
* 1988 Lluís Muntada amb Espirals
* 1989 Desert
* 1990 Astrid Magrans amb Breu
* 1991 Desert.
* 1992 Marc Aguilar amb El carnisser inepte
* 1993 Desert
* 1994 Bel Bosck amb Trucant a les portes del cel
* 1995 Desert
* 1996 Pep Bertran amb Amanida muscaria
* 1997 Albert Figueras amb Les hores fosques
* 1998 Ivan Alonso amb Abecedari de la decepció
* 1999 Lluís Vilarrasa amb L'home de Dover
* 2000 Àngel de Vega amb Rocs
* 2001 Oriol Ràfols amb Uu Aa
* 2002 Josep Pastells amb Pell de cilici
* 2003 Joan-Daniel Bezsonoff amb La guerra dels cornuts
* 2004 Joan Negre amb La funesta ideologia
* 2005 Mònica Batet amb L'habitació grisa
* 2006 Joan Mañas amb Arqueologia de l'amor
* 2007 Pau Planas amb L'apèndix
* 2008 Joan Marés amb A la roda de fira
* 2009 Josep Campmajó i Caparrós amb Olor de violetes
* 2010 Helder Farrés amb Novotsky
* 2011 Muriel Villanueva amb La gatera
* 2012 Mar Bosch amb Darrere les hores càlides
* 2013 Oriol Ponsatí-Murlà amb Totes les estacions de França
* 2014 Antoni Carrasco amb La segona lluna
* 2015 Josep M. Pagès (sota el pseudònim de J. P.) amb Blat
* 2016 Jaume Puig amb El veler magenta
* 2017 Víctor García Tur amb Els romanents
* 2018 Anna Monreal amb Periplaneta americana, publicat amb el títol Tristany
* 2019 Carles Torres amb Els cossos elèctrics
* 2020 Helena Carreras amb Dinou vint
* 2021 Daniel Cid Moragas amb L'espai d'un instant
* 2022 Marta Pascual per La casa dels caps de setmana
* 2023 Mercè Saurina per Fugint dels camps de blat
* 2024 Elisabet Jané, per El present perfecte

## Referències

* ↑ Lliurament dels premis literaris Just Manuel Casero, 3cat24, 31-10-2009. [Consulta: 7 d'abril de 2010]
* ↑ Incrementa la dotació del XXX Premi Casero, Diari de Girona, 24-04-2010. [Consulta: 7 d'abril de 2010]
* ↑ «Web oficial dels Premis Casero». [Consulta: 1r abril 2016].
* ↑ «Daniel Cid Moragas guanya el 41è Premi de Novel·la Curta Just M. Casero amb 'L'espai d'un instant'». CCMA, 30-10-2021. [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ Llort, Lluís. «El present perfecte d'Elisabet Jané, premi Just M. Casero». [Consulta: 24 gener 2025].

## Enllaços externs

* Web del Premi Just Manuel Casero
# Quint Pedi (pintor)

Quint Pedi (en llatí Quintus Pedius) va ser un pintor romà de la darrera part del segle i aC. És la primera persona sorda que es menciona a la història.
Era net de Quint Pedi, cònsol l'any 43 aC, i besnebot de Juli Cèsar. Com que era sord de naixement, el seu parent, l'orador Messala li va ensenyar pintura, després d'haver aconseguit el permís d'August. Va arribar a una considerable excel·lència en aquest art, però va morir quan encara era jove.
Plini el Vell en parla a la seva Història Natural.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/172?rgn=full+text;view=image;q1=PediusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 164. ]
# Esporga de la vinya

L'esporga de la vinya és una pràctica imprescindible en la viticultura que consisteix a reduir mitjançant l'esporgada la part vegetativa de la vinya amb la finalitat de limitar-ne el creixement natural i de millorar el rendiment i la qualitat del raïm. L'esporga es fa amb tisores --incloent-hi les tisores pneumàtiques-- i, tradicionalment, amb el podall.

## Objectius de l'esporgada

En estat natural, la vinya europea és una liana enfiladissa les branques de la qual, anomenades «tòries» o «sarments», si no s'esporguen, poden arribar a fer fins a 30 m de llargada. Només prosperen els borrons situats als dos extrems de la planta, perquè reben més saba, i els borrons més a prop del tronc no broten. La producció de fruit no està en relació amb un creixement frondós, ja que, si la vinya produeix molt raïm, els grans tenen una mida reduïda i maduren amb dificultat, per la qual cosa resulten de qualitat deficient. L'objectiu de l'esporgada és reduir el nombre i la llargada dels sarments perquè la planta faci menys raïm, però més gros i de més qualitat. L'esporga allarga la vida de la vinya i assegura la collita de l'any següent. També permet adaptar la mida de la planta a l'espai on es cultiva per facilitar les feines agrícoles (llaurada, tractaments fitosanitaris, verema, etc.).

### Esporga de formació

Quan la vinya és jove i acabada de plantar ("mallol"), les primeres esporgues en determinen la forma i el tipus de creixement. Les esporgues de formació s'acostumen a fer durant els tres o quatre primers anys i sempre es fan a l'hivern o a la primavera. Bàsicament, hi ha dues formes de conduir la vinya: en vas (lliure) o emparrades (amb pals i filats). Les formes en vas es poden reconduir posteriorment a la forma emparrada; per exemple, en la forma proposada per Jules Guyot.

### Esporgues de fructificació

Una vegada la vinya ha adquirit la forma definitiva, les esporgues de fructificació serveixen per mantenir aquesta forma i per controlar-ne el creixement.
* Esporga d'hivern, es fa cada hivern després de la caiguda de la fulla i abans no torni a brotar. Serveix per eliminar els sarments de la temporada anterior i retallar la fusta de dos anys o més per afavorir la regeneració de la planta. No s'ha d'esporgar amb temperatures extremadament baixes, perquè això afavoreix malalties com l'eutipiosi.
* Esporga en verd, complementa l'esporga d'hivern i millora la qualitat del raïm. Es fa a finals de primavera. Consisteix a eliminar alguns borrons i els pàmpols.

## Referències

* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques - Llengua catalana». [Consulta: 25 gener 2025].

## Bibliografia

* Luis Hidalgo, Poda de la vid, Ediciones Mundi-Prensa, 2002, ISBN 84-8476-093-6 [parcialmente en línea en Books Google]

## Enllaços externs

* La poda de la vid, per Gustavo Aliquó, INTA, Mendoza, Argentina.
* Vídeos sobre l'esporga de la vinya
* L'esporg en vas i l'esporga Guyot, en capítol 1 de Vinopedia.tv: La poda Arxivat 2011-04-14 a Wayback Machine.
* Vídeo sobre l'esporga en vas Arxivat 2011-04-25 a Wayback Machine.