OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# George Nares

L'almirall Sir George Strong Nares (Llansenseld, comtat de Monmouthshire, 24 d'abril de 1831 - 15 de gener de 1915), fou un oficial naval britànic, explorador de l'Àrtida, Cavaller Comandant de l'Orde del Bany i membre de la Royal Society.
Com que ja tenia experiència en l'Àrtida, el 1875 li van encarregar una expedició de recerca del pol Nord, amb els vaixells HMS Alert i HMS Discovery (aquest manat pel capità Henry Stephenson). En aquesta expedició, Nares aconseguí ser el primer explorador que navegava per les aigües més septentrionals de la Terra, travessant el canal entre Groenlàndia i l'Illa d'Ellesmere —ara anomenat estret de Nares en honor seu— i essent el primer occidental que va arribar al mar de Lincoln. Fins aleshores, hi havia una teoria popular que aquella ruta portava a un suposat mar polar obert, una zona lliure de gel que hauria envoltat el Pol Nord, però Nares només hi va trobar un desert de gel flotant, la banquisa.

## Referències

* The Royal Navy in Polar Exploration from Franklin to Scott, E C Coleman 2006 (Tempus Publishing).
* Sir George Strong Nares Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. biografia en anglès a Pàgina oficial de la família Nares Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine..
# Campionat del món de ciclocròs sub-23 masculí

El Campionat del món de ciclocròs sub-23 masculí és una de les curses ciclistes que formen part dels Campionats del món de ciclocròs. La cursa és organitzada per la Unió Ciclista Internacional i es disputa anualment en un país diferent al final de la temporada de ciclocròs, a la fi de gener. La primera edició data del 1996 i està reservada a ciclistes amb edats de 19 a 22 anys. El guanyador de la prova obté el mallot irisat que ostenta durant l'any següent al campionat en totes les competicions en què pren part.

## Palmarès

| Any | Or | Plata | Bronze |
| 1996 | Miguel Martinez | Patrick Blum | Zdeněk Mlynář |
| 1997 | Sven Nys | Bart Wellens | Christophe Morel |
| 1998 | Sven Nys | Bart Wellens | Petr Dlask |
| 1999 | Bart Wellens | Tom Vannoppen | Timothy Johnson |
| 2000 | Bart Wellens | Tom Vannoppen | Davy Commeyne |
| 2001 | Sven Vanthourenhout | Tomas Trunschka | David Kasek |
| 2002 | Thijs Verhagen | Davy Commeyne | Tomas Trunschka |
| 2003 | Enrico Franzoi | Wesley Van Der Linden | Thijs Verhagen |
| 2004 | Kevin Pauwels | Mariusz Gil | Martin Zlámalík |
| 2005 | Zdeněk Štybar | Radomír Šimůnek jr. | Simon Zahner |
| 2006 | Zdeněk Štybar | Lars Boom | Niels Albert |
| 2007 | Lars Boom | Niels Albert | Romain Villa |
| 2008 | Niels Albert | Aurélien Duval | Cristian Cominelli |
| 2009 | Philipp Walsleben | Christoph Pfingsten | Paweł Szczepaniak |
| 2010 | Arnaud Jouffroy | Tom Meeusen | Marek Konwa |
| 2011 | Lars van der Haar | Mike Teunissen | Karel Hník |
| 2012 | Lars van der Haar | Wietse Bosmans | Michiel van der Heijden |
| 2013 | Mike Teunissen | Wietse Bosmans | Wout Van Aert |
| 2014 | Wout Van Aert | Michael Vanthourenhout | Mathieu van der Poel |
| 2015 | Michael Vanthourenhout | Laurens Sweeck | Stan Godrie |
| 2016 | Eli Iserbyt | Adam Toupalik | Quinten Hermans |
| 2017 | Joris Nieuwenhuis | Felipe Orts | Sieben Wouters |
| 2018 | Eli Iserbyt | Joris Nieuwenhuis | Yan Gras |
| 2019 | Tom Pidcock | Eli Iserbyt | Antoine Benoist |
| 2020 | Ryan Kamp | Kevin Kuhn | Mees Hendrikx |
| 2021 | Pim Ronhaar | Ryan Kamp | Timo Kielich |
| 2022 | Joran Wyseure | Emiel Verstrynge | Thibau Nys |
| 2023 | Thibau Nys | Tibor Del Grosso | Witse Meeussen |
| 2024 | Tibor Del Grosso | Emiel Verstrynge | Jente Michels |
| 2025 | Tibor Del Grosso | Kay De Bruyckere | Jente Michels |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Bèlgica | 13 | 16 | 9 | 38 |
| 2 | Països Baixos | 10 | 5 | 6 | 21 |
| 3 | Txèquia | 2 | 3 | 6 | 11 |
| 4 | França | 2 | 1 | 4 | 7 |
| 5 | Alemanya | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 6 | Itàlia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 7 | Regne Unit | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8 | Suïssa | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 9 | Polònia | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 10 | Espanya | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Notes

* ↑ Arnaud Jouffroy, inicialment tercer en la cursa, va ser declarat guanyador després de la desqualificació per dopatge dels germans polonesos Paweł i Kacper Szczepaniak.

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a cyclebase.nl
* Web de l'UCI
# Bia

«Bia» té aquests significats:
* Bia (planta), Gènere de plantes de la família de les euforbiàcies
* Riu Bia, riu de Rússia
* Bia (filla d'Estix), filla del tità Pal·lant i de l'Estix
# La Besòla

La Besòla (en francès La Bezole) és un municipi del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània. L'1 de gener del 2022 tenia 47 habitants.

## Referències

* ↑ De Palmas, J.-P.; Lavaud, C. «Population de référence au 1er janvier 2022 : 6 080 731 habitants en Occitanie» (en francès), 19 desembre 2024. [Consulta: 1 febrer 2025].
# Araceli Peris Jarque

Araceli Peris Jarque (Alcora, 23 d'agost de 1971) és una advocada i política valenciana, senadora per Castelló en la IX i X legislatures

## Biografia

Llicenciada en dret per la UNED, exerceix d'advocada des de 1998. Militant del Partit Popular, després de les eleccions municipals espanyoles de 1999 fou nomenada regidora de benestar social de l'ajuntament d'Alcora, on serà cap del grup municipal popular després de les eleccions municipals de 2003 i regidora d'indústria i turisme després de les de 2011.
A les eleccions generals espanyoles de 2008 i 2011 fou escollida senadora per la província de Castelló. Ha estat portaveu de la Comissió de Treball i Seguretat Social del Senat. En 2014 fou encarregada d'instruir el procediment intern obert dins del Partit Popular contra l'alcaldessa de Novelda, Milagrosa Martínez Navarro, quan fou processada pel cas Gürtel.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat, X Legislatura
* ↑ La abogada Araceli Peris dirigirá todo el procedimiento, información.es, 21 de març de 2014

## Enllaços externs

* Araceli Peris al web del PP
# Enrique Peñalosa Londoño

Enrique Peñalosa Londoño (Washington DC, 30 de setembre de 1954) és un economista i polític colombià, alcalde de Bogotà des de 1998 fins 2001 i re-elegit el 2015 pel període 2016–2019. També ha treballat com a periodista i assessor política urbanistica i de transport. El 2009, Peñalosa va ser elegit President del Consell d'administració de l'Institut pel Transport i Política de Desenvolupament (ITDP), una organització no lucrativa amb seu a Nova York. Peñalosa va dimitir del Consell del ITDP per la seva re-elecció de 2015.
El 2016, els mitjans de comunicació colombians van fer públic que va inventar un PhD i Màster en "governació i administració pública", inclosos en els seus llibres, currículum i diversos perfils públics.

## Referències

* ↑ redacció «L'alcalde electe de Bogotà promet millorar la gestió». El Punt Avui, 27-10-2015 [Consulta: 2 juliol 2017].
* ↑ «Former Bogotá mayor re-elected after 14 years, defeating Colombia's left», 26-10-2015. [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «El doctorado de Peñalosa que apareció y luego desapareció», 07-04-2016. [Consulta: 7 abril 2016].

## Enllaços externs

* Enrique Peñalosa and Susan Ives. «The Politics of Happiness Arxivat 2007-10-23 a Wayback Machine.». [Consulta: 30 octubre 2007].
* Montgomery, Charles. «The Mayor Who Wowed the World Urban Forum». [Consulta: 30 octubre 2007].
* Sylvester, Kevin «Kevin Sylvester's Conversation with Enrique Penalosa, Former Mayor of Bogotá». [Consulta: 27 gener 2008].
# Aileen Cannon

Aileen Mercedes Cannon (Cali, Colòmbia, 1981) és una advocada i jurista estatunidenca. Jutge de districte dels EUA, exerceix al Tribunal del Districte Sud de Florida d'ençà de la seva nominació pel president Donald Trump, i confirmació ulterior pel Senat dels Estats Units, el 2020.

## Biografia

Aileen Mercedes Cannon nasqué l'any 1981 a la ciutat colombiana de Cali. Sa mare, ciutadana cubana, havia fugit el règim de Fidel Castro. Aileen va estudiar a Ransom Everglades School, una escola secundària privada a Miami, Florida.
Després de graduar-se a la Universitat de Duke el 2003 amb una llicenciatura en arts, Cannon va treballar com a paralegal a la Divisió de Drets Civils del Departament de Justícia dels Estats Units entre 2003 i 2005. Després va entrar a la Facultat de Dret de la Universitat de Michigan, on va ser editora d'articles per al Journal of Law Reform de la universitat. S'hi va graduar el 2007 amb un Juris Doctor magna cum laude i va ser membre de l'Ordre del Coif.

## Referències

* ↑ «Cinco cosas que debes saber sobre la jueza de la Florida que desestimó el caso de los documentos clasificados de Trump» (en castellà). [Consulta: 23/*09/2024].
# Maribel Acién Sánchez

Maribel Acién Sánchez (Alacant, segle XX) és ginecòloga a l'Hospital Universitari de Sant Joan d'Alacant, investigadora a la Universitat Miguel Hernández i directiva de la Societat Europea de Reproducció Humana i Embriologia, on s'atenen i programen les intervencions de pacients amb problemes de fertilitat i la millora de les condicions de cara als tractaments reproductius per a mares solteres i dones amb parella femenina segons la iniciativa aprovada per la Conselleria de Sanitat.
Treballa en un projecte premiat pel MIT (Institut de Tecnologia de Massachusetts) que es centra en la patent d’una pròtesi de vagina per a dones que naixen sense tindre'n. Els seus companys i companyes en destaquen la senzillesa i empatia, però, sobretot, l’incansable ritme de treball en llargues jornades de fins a 36 hores. En el temps lliure li agrada gaudir d’escapades a la natura amb els seus fills.
El 2017 va ser nomenada ‘diputada sènior’ de la Societat Europea de Reproducció Humana i Embriologia (Eshre) durant el Congrés anual de la societat, celebrat a Ginebra (Suïssa), i en el qual solen donar-se cita entre 8.000 i 10.000 persones assistents. El mandat té una duració de dos anys, extensibles a decisió pròpia per altres dos, i compta entre les seues funcions la participació en l'organització de les activitats del grup, com ara el desenvolupament de guies de pràctica clínica, reunions, cursos precongrés, sessions del congrés anual, etc.
Aquest càrrec de diputada sènior suposa que la doctora Acién estarà al capdavant dels 1.140 membres del Grup d'Interés en Cirurgia Reproductiva, un dels 13 grups d'interés de la Eshre, la qual cosa la converteix en un referent a nivell europeu en aquesta àrea. Cada grup està dirigit per un comité executiu compost per una persona coordinadora, dos càrrecs de diputació sènior, un càrrec de diputació júnior i la persona coordinadora anterior. Les diputacions sèniors es trien de manera individual i alterna pels membres del grup.
El 2019, Maribel Acién va rebre el premi Il·licitans a l'Onda –que atorga l'emissora radiofònica Onda Cero a Elx– en la categoria “Innovació”, pel desenvolupament d'una pròtesi vaginal, al costat de l'investigador Miguel Sánchez, que pot millorar la qualitat de vida de moltes dones, així com a homes que desitgen canviar de sexe. Li va entregar el premi la vicerectora de Relacions Institucionals de la UMH, María Teresa Pérez Vázquez, en l'acte que va tindre lloc l'1 de desembre de 2019 en la Sala d'actes de l'edifici Rectorat i Consell Social del campus d'Elx.

## Referències

* 1 2 «Què haguera passat si Einstein haguera nascut dona?», 14-01-2021. [Consulta: 15 juliol 2023].
* 1 2 3 «Maribel Acién, nueva representante en la sociedad europea de reproducción» (en castellà). [Consulta: 15 juliol 2023].
* ↑ «07.05.2019 | Maribel Acién», 07-05-2019. [Consulta: 15 juliol 2023].
* ↑ «Servicio de Comunicación, Marketing y Atención al Estudiantado » La profesora Maribel Acién recibe el premio “Ilicitanos en la Onda”». [Consulta: 15 juliol 2023].
# Joaquín Colomer Sala

Joaquín Colomer Sala (Madrid, 1924 - València, 2011) fou un metge i polític valencià d'origen madrileny. Fou Catedràtic de Pediatria de la Universitat de València de la que fou rector (1979-1984) i Conseller de Sanitat (1985-1995) de la Generalitat presidida pel socialista Joan Lerma.
Llicenciat en medicina el 1948, va aconseguir la Càtedra de Pediatria de la Universitat de València el 1970. Des de març de 1977 i fins a gener de 1978 va ser el responsable de la Direcció General de Salut Pública del Consell del País Valencià. El 1985 és nomenat Conseller de Sanitat i Consum al govern de Joan Lerma, càrrec que deixà el 1995. La seua tapa com a conseller va coincidir amb la transferència de les competències sanitàries a la Generalitat (1988) i es consoliden les bases de l'actual sistema sanitari valencià. Es va impulsar el nou model d'atenció primària i es va modernitzar la xarxa assistencial amb la construcció d'uns 150 centres de salut. A més, es van reformar bona part dels principals hospitals, com el Clínic de València, Sant Joan d'Alacant, Elx o el General de Castelló.
Joaquin Colomer fou vicerrector de la Universitat de València al Campus d'Alacant entre 1978 i 1979. A continuació, va ser nomenat rector a València. Va presidir de la Conferència de Rectors espanyols entre 1982 i 1984.
Colomer Sala morí el 13 de gener de 2011 a València a l'edat de 86 anys, després d'una llarga malaltia.

## Referències

* ↑ Mor Joaquín Colomer, exconseller de Sanitat, a El País de 14/01/2011 [Consulta:14/01/2011]
* ↑ Mor l'exrector de la Universitat Joaquín Sala, a la web de la Universitat de València de 13/01/2011. [Consulta:13/01/2011]
* ↑ Mor l'ex conseller de Sanitat Joaquín Colomer als 86 anys, a Levante-EMV de 13/01/2011. [Consulta:13/01/2011]
* ↑ Mor Joaquín Colomer, conseller de Sanitat amb Lerma i rector de la UV, a Las Provincias de 13/01/2011. [Consulta:13/01/2011]

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2013-06-18 a Wayback Machine.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Miguel Ángel Millana Sansaturio (Conseller de Sanitat, Treball i Seguretat Social) | Conseller de Sanitat i Consum de la Generalitat Valenciana 1985 - 1995 | Succeït per: Joaquín Farnós Gauchía |
| Precedit per: Manuel Cobo del Rosal | Rector de de la Universitat de València 1979 - 1984 | Succeït per: Ramon Lapiedra Civera |
# Anatoli Gueórguievitx Vituixkin

Anatoli Gueórguievitx Vituixkin (rus: Анато́лий Гео́ргиевич Виту́шкин) (Moscou, 25 de juny de 1931 - Moscou, 9 de maig de 2004) fou un matemàtic rus. L'any 2003 va ser nomenat Doctor Honoris Causa de la Universitat Autònoma de Barcelona.
El 1943 va ingressar a l'Escola Militar de Tula Súvorov, on les matemàtiques es van ensenyar com a part d'una educació més àmplia per a oficials potencials. Poc abans de graduar-se, va perdre la visió a causa d'una explosió, però es va graduar a l'escola militar amb una medalla d'or.Va ingressar a la Universitat Estatal de Moscou el 1949. Es va unir al personal de l'Institut Steklov de Matemàtiques el 1965. Durant molts anys va ser membre de la junta editorial de la revista acadèmica russa Notes matemàtiques. Va morir, a l'edat de 72 anys, a Moscou el 9 de maig de 2004.

## Bibliografia

* Vitushkin, Anatoli G. «On Hilbert's thirteenth problem and related questions». Russian Mathematical Surveys, 51, 1, 2004, pàg. 11–25. DOI: 10.1070/RM2004v059n01ABEH000698.
* Vitushkin, A. G.; Chirka, E.M.; Khenkin, G.M.; Dolbeault, P. Introduction to Complex Analysis. Springer-Verlag, 1 novembre 1997. ISBN 978-3-540-63005-0.
* Vitushkin, A. G. «Uniform approximation of functions by holomorphic functions». Proc. Steklov Inst. Math. (Mathematical Physics and Complex Analysis), 3, 1988, pàg. 301–308.
* Vitushkin, A. G. «Global normalization of a real-analytic surface along a chain». Soviet Math. Dokl., 27, 1983, pàg. 270–273.
* Vitushkin, A. G. «Holomorphic extension of mappings of compact hypersurfaces». Math. USSR Izvestiya, 20, 1983, pàg. 27–33. DOI: 10.1070/IM1983v020n01ABEH001337.
* Vitushkin, Anatoli G. «Uniform approximations by holomorphic functions» (en russian). Journal of Mathematical Sciences. Springer [Nova York], 5, 5, 01-05-1976, pàg. 607–611. DOI: 10.1007/BF01091907.
* Vitushkin, A. G.. Coding of signals with finite spectrum and sound recording problems. 1, 1974, p. 221–226.
* Vitushkin, A. G.; Henkin, G.M. «Linear superpositions of functions». Uspekhi Mat. Nauk, 22, 1(133), 1967, pàg. 77–124. DOI: 10.1070/RM1967v022n01ABEH001204.
* Vitushkin, A. G. «On Hilbert's thirteenth problem» (en russian). Dokl. Akad. Nauk SSSR, 96, 1954, pàg. 701.
* Vitushkin, A. G. «[On certain estimates of variations of sets]» (en russian). Dokl. Akad. Nauk SSSR, 95, 1954, pàg. 433.

## Referències

* ↑ «Doctors Honoris Causa». Universitat Autònoma de Barcelona.
* ↑ «El món dels matemàtics cecs» (PDF). Avisos de la Societat Matemàtica Americana, 49, 10, 11-2002, pàg. 1247 [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ El Consell Editorial «Anatolii Georgievich Vitushkin (obituari)» (en rus). Notes matemàtiques. Notes matemàtiques, 76, 2004, pàg. 305. DOI: 10.1023 / B: MATN.0000043505.88173.dd.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Anatoli Gueórguievitx Vituixkin» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Jacques Dubochet

Jacques Dubochet (Aigle, Vaud, Suïssa, juny de 1942) és un biofísic suís retirat. Antic investigador del Laboratori Europeu de Biologia Molecular de Heidelberg, Alemanya, i professor honorari de biofísica a la Universitat de Lausana a Suïssa.
Va compartir el Premi Nobel de Química amb Joachim Frank i Richard Henderson, en el 2017 «pel desenvolupament de criomicroscopía electrònica per a la determinació d'estructures d'alta resolució de biomolècules en solució, la decantació dels elements químics».

## Referències

* ↑ «The Nobel Prize in Chemistry 2017» (en anglès). [Consulta: 28 maig 2020].
# Agustín Español Viñas

Agustín Español Viñas (Barcelona 1929) era un pintor català.
Graduat a l'Escola Lliure Provincial d'Arts i Oficis i a l'Escola de Belles Arts de Barcelona, les seves primeres obres són de 1945. En un principi interessat per la pintura, i entre la figuració i l'abstracció, acaba derivant en obres molt influenciades per Paul Klee. Cap a la dècada de 1950, va desenvolupar una intensa activitat com a crític. A més, també va esdevenir un representant de l'art d'avantguarda, col·laborant en mitjans de comunicació com Radio España o la revista Imágenes.
L'any 1955 va exposar per primer cop a les Galerías Argos de Barcelona i un any després ja estava exposant a Nova York. Un parell d'anys més tard, es va incorporar al moviment informal dins de la posició espacialista, tot i que també investigà aspectes relatius a la matèria, juntament amb Albert Ràfols Casamada, Carles Planell i Viñals, Joaquim Llucià i Francisco Valbuena. Entre l'any 1958 i els anys seixanta, va experimentar amb formes vaporoses moviments fluctuants. L'any 1961 exhibeix obra en una exposició individual a la Galeria Stadler de París. Progressivament, i tancant la seva etapa més informalista, a les seves obres s'apropa al misticisme de Rothko. Actualment té obres exposades al Museu d'Art Contemporani de Barcelona i al Museo de Arte Contemporáneo de Madrid.

## Referències

* ↑ «Agustín Español Viñas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lourdes Cirlot Valenzuela. La pintura informal en Cataluña, 1951-1970. Barcelona: Anthropos, 1983, p.68.
* ↑ Agustí Español Viñas Arxivat 2017-03-26 a Wayback Machine. al web del MACBA

## Enllaços externs

* Agustín Español i Viñas al Catàlec Col·lectiu de les Universitats de Catalunya
* Pintures d'Agustí Español a arcadja.com
* Agustín Español Viñas a worldcat.org
# Pavelló Joan Ortoll

El Pavelló Joan Ortoll és un pavelló esportiu dedicat a la pràctica de l'hoquei sobre patins i el patinatge de la localitat de Calafell, a la comarca del Baix Penedès. El complex esportiu es va construir a finals dels anys 70, però va ser profundament remodelat l'any 2020. Actualment compta amb una pista principal i dues pistes auxiliars annexes, alhora que en el mateix complex també s'hi troba el teatre-auditori Joan Colet. El Club Patí Calafell utilitza aquestes instal·lacions municipals per realitzar tota la seva activitat esportiva com a local.
El pavelló porta el nom de Joan Ortoll des de 1988, qui fou primer alcalde de Calafell entre 1975 i 1983, el primer amb el retorn de la democràcia. De la seva etapa com a alcalde, va ser la construcció del pavelló, alhora que va ser membre de la Junta del Centre Parroquial, predecessor de l’actual Club Patí Calafell, del qual va ser president i president d’honor. Les obres de remodelació van incloure un homenatge als principals jugadors d’hoquei i patinadors i patinadores de la història de Calafell, inscrivint els seus noms a les façanes exteriors de l’edifici. A part, coincidint amb la celebració de la Copa del Rei d'hoquei sobre patins masculina del 2024, dins del complex s'hi va inaugurar un espai museístic sobre l'hoquei patins i el patinatge a Calafell. El pavelló ha acollit diferents competicions de primer nivell d'hoquei sobre patins com la Copa del Rei del 2023 i el 2024, així com la que se celebrarà al 2025.

## Referències

* ↑ «Calafell reinaugura el pavelló Joan Ortoll amb la Nit dels Campions». Catalunya Diari, 13-02-2020. [Consulta: 27 març 2024].
* ↑ «Una actuació de rehabilitació funcional i ampliació d'ús que posa al dia a l'equipament i el dota d'una nova vida útil». batlleiroig. [Consulta: 27 març 2024].
* ↑ «Calafell remodelarà el pavelló Joan Ortoll i el teatre municipal». La Fura : l'informatiu de l'Alt Penedès, Baix Penedès i Garraf, 05-09-2017. [Consulta: 27 març 2024].
* ↑ «Mor Joan Ortoll, primer alcalde de la democràcia a Calafell». Ajuntament de Calafell. [Consulta: 27 març 2024].
* ↑ «El “nou” pavelló Joan Ortoll ret homenatge als principals jugadors d’hoquei i patinadors i patinadores de la història de Calafell». La Ciutat, 01-10-2019. [Consulta: 27 març 2024].
* ↑ Filella, Ramon. «Calafell estrena el museu OK Experience al pavelló Joan Ortoll». El 3 de vuit, 07-03-2024. [Consulta: 27 març 2024].
* ↑ «Calafell acollirà les dues pròximes edicions de la Copa del Rei d'hoquei patins». Diari Més, 30-10-2023. [Consulta: 27 març 2024].
# Jack van Bebber

Jack van Bebber (Perry, 27 de juliol de 1907 - comtat de Noble, 13 d'abril de 1986) va ser un lluitador estatunidenc, especialista en lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes wèlter del programa de lluita lliure. En el seu palmarès també destaquen tres campionats de l'AAU i tres de l'NCAA.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jack VanBebber». [Consulta: 13 abril 2022].
# Peter Mehringer

Peter Mehringer (comtat de Hodgeman, 15 de juliol de 1910 - Pullman, 27 d'agost de 1987) va ser un lluitador i jugador de futbol americà estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes semipesant del programa de lluita lliure. Tot i que només va perdre dos combats durant la seva carrera, mai va guanyar cap títol nacional. Més que en la lluita, estava interessat en el futbol americà, esport que arribà a jugar professionalment amb els Chicago Cardinals com bloquejador ofensiu.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Peter Mehringer». [Consulta: 15 abril 2022].
* ↑ Pete Mehringer
* ↑ Pete Mehringer Past Stats, Statistics, History, and Awards - databaseFootball.com Arxivat 2011-11-23 a Wayback Machine.
* ↑ «KU's Greatest Grappler - 1932», 15-01-2006. Arxivat de l'original el 2006-01-15. [Consulta: 15 abril 2022].