OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esseda

Esseda (derivat de la paraula celta Ess, carruatge) era el nom d'un carro utilitzat a la guerra pels britons, gals, belgues i possiblement pels germànics.
Estava construït de tal manera que resultava extremadament sorollós, segurament per espantar els enemics, diu Juli Cèsar. Els conductors d'aquests carros eren anomenats essedarii pels romans, i eren molt hàbils en la conducció. El carro estava obert pel davant, i permetia que el conductor pogués desplaçar-se pel iugus (llança o timó) per atacar l'enemic. Cèsar explica que el sistema de combat que utilitzaven era semblant al dels grecs clàssics, amb un conductor i un soldat armat.
El carruatge va ser adoptat per comoditat i luxe entre els romans, primer com a peça extravagant i criticada per alguns autors com ara Ciceró, i en temps de Sèneca era ja un vehicle corrent. Els generals i fins i tot els emperadors l'usaven com a carro de viatge. Mentre el císium era conduït només per un cavall l'esseda ho era sempre per dos. Era semblant al covinus, però no estava cobert.

## Referències

* ↑ "Essedum" o "esseda".(anglès)
* ↑ Smith, William (ed.). «Essedum». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 19 febrer 2023].
# Francesc Sala Oliveras

Francesc Sala Oliveras (Manresa, 19 de maig de 1958) és un ciclista català, ja retirat, que fou professional entre 1980 i 1985. Va competir en carretera, ciclocròs i ciclisme de muntanya. En el seu palmarès destaquen sis campionats d'Espanya, quatre de ciclocròs i dos en camp a través.
El 1987 va ser guardonat amb la Medalla de la ciutat de Manresa al mèrit esportiu en categoria d'Argent.

## Palmarès en ruta

* 1978
** 1r a la Volta a Lleida
** Vencedor d'una etapa al Cinturó a Mallorca

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1980. 58è de la classificació general
* 1982. 30è de la classificació general

## Palmarès en ciclocròs

* 1982
** Campió d'Espanya de ciclocròs
* 1985
** Campió d'Espanya de ciclocròs
* 1987
** Campió d'Espanya de ciclocròs
* 1988
** Campió d'Espanya de ciclocròs

## Palmarès ciclisme de muntanya

* 1989
** Campió d'Espanya en Camp a través
* 1991
** Campió d'Espanya en Camp a través

## Referències

* ↑ «Francesc Sala Oliveras | enciclopedia.cat». [Consulta: 3 febrer 2025].
* ↑ «Manresa turismo». [Consulta: 3 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa 2 a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a enciclopedia.cat
# Marco Barbo

Marco Barbo (Venècia, 1420 - Roma, 11 de març de 1491) fou un cardenal i patriarca catòlic italià.

## Biografia

Provenint d'una de les principals famílies venecianes, Marco era el fill gran del patrici Paolo Barbo i la filla del comte Lascaris de Ventimiglia. Segons altres, era fill de Marino di Marco i Filippa della Riva. També era parent del papa Pau II.
Va ser creat cardenal pel papa Pau II el 18 de setembre de 1467, tot i que sembla que el papa hauria volgut que fos cardenal ja al primer consistori de 1464. Va rebre el títol de Sant Marc, deixat vacant pel mateix papa.
L'any 1470 fou ascendit a patriarca d'Aquileia, on tanmateix no residí, donada la seva impossibilitat per abandonar la cúria. Va governar el Patriarcat a través del vicari Angelo Fasolo, bisbe de Feltre. L'any següent se li va oferir la diòcesi de Verona, però va preferir declinar l'oferta.
Després de la mort de Pau II, el 1471, Marco va encarregar el monument funerari a Mino da Fiesole.
Està enterrat a la basílica de San Marco Evangelista al Campidoglio de Roma.

## Bibliografia

* Germano Gualdo, BARBO, Marco, a Dizionario biografico degli italiani, vol. 6, 1964.
* Marco Barbo, a Dizionario biografico dei friulani. Nuovo Liruti online, Istituto Pio Paschini per la storia della Chiesa in Friuli.
* Barbo, Marco, a sapere.it, De Agostini.
* Barbo, Marco, a Treccani.it – Enciclopedie on line, Istituto dell'Enciclopedia Italiana
# Expedició 17

L'Expedició 17 va ser la dissetena estada de llarga durada a l'Estació Espacial Internacional. Els primers dos tripulants, Serguei Vólkov, i Oleg Kononenko van ser llançats el 8 d'abril de 2008, a bord del Soiuz TMA-12. Un cop a bord de l'estació, es van unir amb en Garrett Reisman, que va ser transferit de l'Expedició 16 per unir-se a la tripulació de l'Expedició 17.
Reisman va ser substituït per Gregory Chamitoff, que es va enlairar a bord del Transbordador Espacial Discovery en la missió STS-124 del 31 de maig de 2008. Vólkov i Kononenko van aterrar amb seguretat el 24 d'octubre de 2008, mentre que Chamitoff van romandre a bord de l'estació com a membre de la tripulació de l'Expedició 18.

## Tripulació

| Posició | Primera Part (Abril de 2008 a juny de 2008) | Segona Part (Juny de 2008 a octubre de 2008) |
| Comandant | Sergei Vólkov, RSA Primer vol espacial |
| Enginyer de vol 1 | Oleg Kononenko, RSA Primer vol espacial Comandant del Soiuz TMA-12 |
| Enginyer de vol 2 | Garrett Reisman, NASA Primer vol espacial | Gregory Chamitoff, NASA Primer vol espacial |
* Sergei Vólkov, amb 35 anys, fou la persona més jove en dirigir l'ISS.
* Garrett Reisman va ser el primer resident jueu de l'ISS.
* Gregory Chamitoff va ser el primer tripulant a portar bagels a l'estació; tres bosses de 18 bagels de llavors de sèsam.
* Reisman es va enlairar a l'estació en el STS-123 al març, que va ser durant el vol espacial de l'Expedició 16. Va aterrar amb el STS-124.
* Chamitoff es va enlairar cap a l'estació en el STS-124 del juny, i es va quedar amb l'Expedició 18, sortint de l'estació en el STS-126 al novembre.

### Tripulació de reserva

* Maksim Surayev - Comandant - RSA (per en Vólkov)
* Oleg Skrípotxka - Enginyer de vol - RSA (per en Kononenko)
* Timothy Kopra - Enginyer de vol - NASA (per en Chamitoff)

## Referències

* ↑ NASA. «NASA Announces Three International Space Station Crews». National Aeronautics and Space Administration, 2007. Arxivat de l'original el 26 de maig 2012. [Consulta: 8 novembre 2007].
* ↑ «First Korean astronaut quits space station». The Economic Times, 19-04-2008 [Consulta: 24 juny 2012]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine.
* ↑ Joshua Runyan & Tamar Runyan. «Chasidic Gathering in Florida Sends Off Jewish Astronaut». Chabad-Lubavitch Media Center, 13-03-2008. [Consulta: 30 novembre 2008].
* ↑ CTV.ca Montreal-born astronaut brings bagels into space Arxivat 2008-06-02 a Wayback Machine. Sun. Jun. 1 2008 7:29 PM ET; CTV National News - 1 June 2008 - 11pm TV newscast
* ↑ Block, Irwin (3 June 2008) "Here's proof: Montreal bagels are out of this world" Arxivat 2008-06-04 a Wayback Machine., The Gazette (Montreal), Section A, Page A2

## Enllaços externs

* Fotografies de l'Expedició 17 Arxivat 2013-02-16 a Wayback Machine.
# Venen de dintre de...

Venen de dintre de... (títol original en anglès: Shivers o The Parasite Murders) és una pel·lícula canadenca de David Cronenberg estrenada el 1975. Ha estat doblada al català.

## Argument

Emil Hobbes (Fred Doederlin) fa experiments no gaire ortodoxos amb paràsits per utilitzar en trasplantaments; tanmateix, creu que la humanitat ha esdevingut massa racional i ha perdut el contacte amb la carn i els seus instints, així que els efectes de l'organisme que desenvolupa actualment és una combinació afrodisíaca i de malaltia venerea. Una vegada implantat, causa un desig sexual incontrolable en el pacient. Hobbes Implanta els paràsits en la seva amant, qui promíscuament els estén pertot arreu del modern edifici d'apartaments, a Montreal, on viuen. El metge Roger St. Luc (Paul Hampton), i la seva ajudant, la infermera Forsythe (Lynn Lowry) intenten parar la infecció abans que afecti la població de la ciutat.

## Repartiment

* Paul Hampton: Roger St. Luc
* Joe Silver: Rollo Linsky
* Lynn Lowry: Forstyle
* Allan Migicovski: Nicholas Tudor
* Susan Petrie: Janine Tudor
* Barbara Steele: Betts
* Ronald Mlozdik: Merrick
* Fred Doederlein: Emil Hobbes

## Producció

Tercer dels llargmetratges dirigits per Cronenberg Shivers va ser la primera pel·lícula del director a comptar amb un equip de tècnics professionals. Amb un pressupost aproximat de 200.000 dòlars, per al qual va comptar amb el finançament públic del govern del Canadà, el rodatge es va realitzar en dues setmanes. Durant aquest període l'equip s'allotjava i dormia en les mateixes localitzacions mostrades en la pel·lícula. La producció va estar a càrrec de Ivan Reitman en la primera de les seves col·laboracions mútues.

## Guardons

Va rebre la Medalla Sitges d'Or al millor director al VIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror de Sitges.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Venen de dintre de.... esadir.cat.
* ↑ «Shivers, the parasite murders». The New York Times.
* ↑ Caviaro, Juan Luis. «David Cronenberg: 'Vinieron de dentro de...', los zombies del sexo» (en castellà), 03-03-2010. [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ El primer premio al realizador canadiense David Cronenberg, la Vanguardia, 12 d'octubre de 1975
# Reda (carruatge)

Reda (Reda o Redha) era un carruatge romà de viatge.
Era d'origen gal i fou el carruatge normalment utilitzat pels romans en els seus viatges a través de les vies romanes; era prou gran per portar diverses persones i un notable equipatge. Tenia quatre rodes i era portat generalment per dos cavalls. Un conductor es posava al davant i la resta anava al darrere, protegits del sol o la pluja per una vela.
Es tractava d'un carruatge molt semblant al carpèntum. El poeta Juvenal criticava el soroll que feia el seu pas pels carrers.

## Referències

* ↑ Torre, Jesús Maeso de la. Las lágrimas de Julio César (en castellà). Penguin Random House Grupo Editorial España, 2017-10-11. ISBN 9788490698594.
* ↑ GARCÍA ALONSO, Juan Luis. Continental Celtic Word Formation: The Onomastic Data. Ediciones Universidad de Salamanca, 11 març 2014, p. 73–. ISBN 978-84-9012-383-6.
* ↑ William Smith. A Dictionary of Greek and Roman Antiquities. Little, Brown, 1870, p. 994–.
* ↑ DCVB: Vela.
* ↑ Chufo Lloréns. Et donaré la terra. Penguin Random House Grupo Editorial España, 15 juliol 2010, p. 564–. ISBN 978-84-01-38750-0.
* ↑ Charles Daremberg; Edmond Saglio Dictionnaire des antiquités grecques et romaines: d'après les textes et les monuments. Hachette, 1873, p. 926–.
* ↑ Aulus Persius Flaccus; Decimus Iunius Iuvenalis Traduction des satires de Perse, et de Juvénal. Par le révérend Pere Tarteron, de la compagnie de Jesus. par la Compagnie des Libraires, 1729, p. 112–.
# Shōgo Arai

Shōgo Arai (荒井正吾, Arai Shōgo) és un polític japonés i l'actual governador de la prefectura de Nara des del 2007. També va ser membre de la Cambra de Consellers del Japó des de 2001 a 2007 dins del Partit Liberal Democràtic (PLD). Arai ha estudiat a la Universitat de Tòquio i a la Universitat de Syracusa, a més d'haver treballat per al govern del Japó. Durant el seu mandat, la prefectura de Nara entrà com a membre de la Unió de Governs de Kansai (UGK) el 2015.

## Biografia

En Shôgo Arai va néixer el 18 de gener de 1947 a la ciutat de Yao, a la prefectura d'Osaka, tot i que va créixer a la ciutat narenca de Yamato-Kōriyama. L'any 1963 va acabar els seues estudis secundàris a Nara i el març de 1968 es va diplomar a la facultat de dret de la Universitat de Tòquio, entrant al mes següent del mateix any a treballar al Ministeri de Transport. Arai continua treballant en el ministeri fins que l'any 1999 és nomenat Secretari de l'Agència de Seguretat Marítima del Japó, càrrec que abandonarà l'any 2001, quan és elegit membre de la Cambra de Consellers del Japó el 29 de juliol per la circumscripció de Nara i com a candidat del Partit Liberal Democràtic (PLD).
L'any 2007, Arai abandona el seu escó a la Cambra de Consellers per tal de presentar-se a les eleccions a governador de la prefectura de Nara d'aleshores. En guanyar les eleccions, sempre amb el suport del PLD i els demobudistes del Kōmeitō, esdevé governador de Nara, substituint així el veterà Yoshiya Kakimoto, governador des de 1991. En l'actualitat (2020), Arai du al càrrec quatre legislatures, la darrera d'elles renovada el 2019. Respecte a l'ingrés de Nara a la Unió de Governs de Kansai en crear-se aquesta el 2010, Arai va mostrar la seua desconfiança a la participació de Nara a l'organització aduïnt una possible disminució de l'autonomia prefectural i un augment d'impostos per tal de mantindre la Unió. No obstant això, finalment la prefectura de Nara va ingressar a l'UGK el 4 de desembre de 2015, sent el darrer membre d'aquesta en integrar-se. Tot i així, Arai ha donat mostres del seu escepticisme respecte la Unió en nombroses ocasions, com quan a l'abril de 2016 va declarar públicament: "Mai no et faces amic de Kyoto ni de l'Unió de Governs de Kansai".

## Referències

* ↑ https://kunitori-jp.net/governor-nara/
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-01-17. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «Còpia arxivada». 読売新聞, 25-04-2016 [Consulta: 14 desembre 2020]. Arxivat 2016-04-27 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-04-27. [Consulta: 14 desembre 2020].
# Aclistomycter

Aclistomycter és un gènere extint de mamífers artiodàctils de la família dels mericoidodòntids que visqueren a Nord-amèrica durant l'Eocè superior, fa entre 37 i 37,2 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Texas (Estats Units) i Chihuahua (Mèxic). Eren mericoidodòntids de mida petita-mitjana i crani curt. Tenien les fosses antorbitàries grans i profundes. Les dents molars estaven dotades d'una capa gruixuda d'esmalt i de petites depressions a la corona. El nom genèric Aclistomycter significa ‘nas obert’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Aclistomycter» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ Wilson, 1971, p. 40.

## Bibliografia

* Wilson, J. A. «Early Tertiary vertebrate faunas, Vieja Group. Trans-Pecos Texas: Agriochoeridae and Merycoidodontidae» (en anglès). Bulletin of the Texas Memorial Museum, 18, 1971, pàg. 1-83.
# Evaristo Martín Freire

Evaristo Martín Freire (Piedrabuena (Ciudad Real, 29 de juny de 1904 - Madrid, 17 d'agost de 1972) va ser un polític espanyol, president de diputació i governador civil durant el franquisme.

## Trajectòria

Nasqué en una família d'alcaldes i grans propietaris agrícoles i ramaders. Es va llicenciar en farmàcia a la Universitat Central de Madrid el 1919, doctorant-se al mateix centre el 1926. A la seva tornada a Ciudad Real, va adquirir una farmàcia que era el centre de la vida política de la ciutat.
El 1931 començà a militar al Partit Agrari, que després formaria part de la CEDA. El cop d'estat del 18 de juliol de 1936 el va sorprendre de vacances a Portugal, i les seves propietats a Ciudad Real foren expropiades per les autoritats republicanes. Aleshores es va allistar voluntari a l'exèrcit de Francisco Franco i en acabar la guerra civil espanyola havia assolit el grau de capità. Es fa afiliar a FE de las JONS i de febrer de 1940 a juliol de 1941 en fou cap provincial a Ciudad Real. El gener de 1943 fou nomenat president de la Diputació de Ciudad Real i procurador en Corts el 1946. Va mantenir ambdós càrrecs fins a desembre de 1951. Deixà el càrrec quan fou nomenat governador civil de la província de Las Palmas. Durant el seu mandat va tenir enfrontaments amb les autoritats dels cabildos. El 1954 deixà el càrrec quan fou nomenat governador civil de la província d'Alacant. Durant el seu mandat va mantenir males relacions amb l'oligarquia alacantina. Va ocupar el càrrec fins 1958, quan fou nomenat governador civil de la província de La Corunya. Durant els vuit anys que es va mantenir en aquest càrrec va promoure la concentració parcel·lària i va instal·lar a La Corunya la refineria de Petronor (actual Repsol). Deixà el càrrec el 1966, quan l'aleshores ministre d'informació Manuel Fraga Iribarne el va nomenar Secretari General de la Junta d'Informació i Turisme i Educació Popular. En febrer de 1972, ja substituït Fraga per Alfredo Sánchez Bella, va presentar la seva dimissió. Va morir a Madrid el 17 d'agost de 1972.

## Referències

* ↑ Esquela al diari ABC
* ↑ González Madrid, D. (2006): "Evaristo Martín Freire (1904-1972). Semblanza de un 'poncio' manchego" Arxivat 2010-05-24 a Wayback Machine.
* ↑ Evaristo Martín Freire a l'Índex Històric del Congrés dels Diputats
* ↑ Un gobernador civil de rompe y rasga, La Voz de Galicia. 4 d'octubre de 2003
* ↑ DECRETOS de 20 de julio de 1954 por los que se nombran Gobernadores Civiles de las provincias de Alicante, Las Palmas y Valladolid a don Evaristo Martín Freire, don Santiago Guillén Moreno y don Jesús Aramburu Olarán, respectivamente.
# Urtinoteri

Els urtinoteris (Urtinotherium) són un gènere extint de mamífers perissodàctils de la família dels xifodòntids que visqueren a l'Àsia oriental durant l'Eocè, fa entre 33,9 i 47,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Mongòlia i la Xina. Eren una mica més petits que indricoterins de l'Oligocè com els paracerateris. A diferència d'aquests últims, encara conservaven la segona i tercera dents incisives inferiors, les canines inferiors i les primeres premolars inferiors. Presentaven un diastema entre les canines i les dents postcanines. El nom genèric Urtinotherium significa ‘bèstia d'Urtin’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Urtinotherium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ Prothero, 2013, p. 87.

## Bibliografia

* Prothero, D. R. Rhinoceros Giants: The Paleobiology of Indricotheres (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00826-8.
# Eugenio Dal Corso

Eugenio Dal Corso (Lugo di Valpantena, 16 de maig de 1939 - Negrar di Valpolicella, 20 d'octubre de 2024) va ser un cardenal i bisbe catòlic italià, bisbe emèrit de Benguela des del 2018.

## Biografia

Va néixer el 16 de maig de 1939 a Lugo di Valpantena, a la província i diòcesi de Verona. Va acabar els seus estudis a l'Institut Don Calàbria i al final va decidir convertir-se en missioner. Va ser ordenat prevere el 7 de juliol de 1963. Després de l'ordenació va ser enviat a Roma, on va completar els seus estudis en teologia dogmàtica, dedicant-se també a la vida pastoral a la parròquia de Madonna di Campagna (Verona) i després a Nàpols. Va començar la seva vida missionera el 1975, primer a Laferrere (Argentina), on va romandre onze anys, després a Luanda (Angola).
El 15 de desembre de 1995 va ser nomenat bisbe coadjutor de Saurimo. Va rebre la consagració episcopal el 3 de març de 1996, de mans de Félix del Blanco Prieto, arquebisbe titular de Vannida i nunci apostòlic a Angola i pronunci apostòlica a São Tomé i Príncipe, assistit pels co-consagradors Andrea Veggio, bisbe titular de Velia i auxiliar de Verona, i Pedro Marcos Ribeiro da Costa, bisbe de Saurimo. El 15 de gener de 1997 va passar a encapçalar la diòcesi, després que monsenyor Ribeiro da Costa presentés la seva renúncia al complir els setanta-cinc anys,
El 18 de febrer de 2008, el papa Benet XVI el va nomenar bisbe de Benguela, després d'acceptar la renúncia de monsenyor Oscar Lino Lopes Fernandes Braga. Va romandre al capdavant de la diòcesi durant deu anys, fins al 26 de març del 2018, quan va presentar una renúncia per límits d'edat.
El 22 de juliol de 2018, l'administrador apostòlic de la diòcesi de Menongue, monsenyor Pio Hipunyati, el va nomenar capellà del centre pastoral Santa Josefina Bakhita de Caiundo, una comunitat de la província de Kuando Kubango, al sud d'Angola, acollint la seva sol·licitud per dur a terme el servei missioner i l'evangelització. L'1 de setembre de 2019 el papa Francesc va anunciar el seu nomenament com cardenal al consistori de el 5 d'octubre. Va rebre el títol de Sant'Anastasia, del qual va prendre possessió oficialment el 17 de novembre de 2019.

## Referències

* ↑ «Muere el cardenal Eugenio Dal Corso a los 85 años».
* ↑ «Conmoción del Papa Francisco por la muerte de cardenal que sirvió en Latinoamérica y África» (en castellà). [Consulta: 23 octubre 2024].
# Farmàcia Santmartí

L'antiga Farmàcia Santmartí, actualment Farmàcia Ferreres, és una farmàcia de Tortosa (Baix Ebre) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici se situa a la banda est de la plaça d'Agustí Querol, al sector que es conserva porxat. La farmàcia es troba a la planta baixa, i els quatre pisos superiors són d'habitatges. La botiga és una peça de 6m x 6m aproximadament, separada només de la rebotiga per una arcada d'arc escarser sostinguda per dues columnes salomòniques de jaspi. Aquesta té una planta irregular i s'utilitza com a magatzem.
El mobiliari que conté és nou, i el sostre és de bigues de fusta entrecreuades fent quadres. La botiga conserva els relleus en estuc de la part alta dels murs, a manera de garlandes i rocalla d'inspiració barroca, força naturalista, i l'enteixinat de fusta del sostre, en forma de quadres emmarcant motius vegetals tallats, sostingut per una cornisa sobre permòdols.
El mobiliari consta de dues vitrines, dos bancs i cadires. Són de fusta, amb ornaments vegetals i caps d'animals tallats com a decoració. Només han estat modificats el banc i la vitrina de la banda dreta, composts aprofitant la fusta d'un antic doble banc per seure que hi havia en principi enmig de la botiga.
La resta, excepte la façana, feta nova, conserva l'aparença i l'estructura originals.
Quant als pisos, tots s'obren mitjançant balcons excepte el primer, que ho fa amb una tribuna. L'arrebossat és pintat, remarcant amb pilastres l'emmarcament de les finestres. Hi ha també relleus i esgrafiats decoratius, amb formes vegetals.

## Història

El mobiliari prové de la primitiva farmàcia, oberta en un lloc diferent l'any 1922. La ubicació posterior data del 1933, any en què es va compondre l'estructura de la botiga. Es va restaurar el 1985.
El propietari conserva, alguns a la botiga i altres amagats, eines i instruments antics de farmàcia (morters, etc.), que segons ell tenen més de 400 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Farmàcia Santmartí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Fasnia

Fasnia és un municipi de l'illa de Tenerife, a les illes Canàries. Està situat al sud-est de l'illa, limita amb la comarca d'Agache (en el municipi de Güímar) pel barranc d'Herques.

## Personatges il·lustres

* Emiliano Díaz Castro diputat del PSOE a les eleccions de 1936.