OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Popular Polonès-Wyzwolenie

El Partit Popular Polonès-Wyzwolenie (polonès Polskie Stronnictwo Ludowe "Wyzwolenie") fou un partit polític polonès fundat el 1915 de la unió de diversos partits agraris de l'antic Regne de Polònia. En comparació amb el seu homòleg, Partit Popular Polonès-Piast era considerat d'esquerres, i sovint actuà com a aliat del Partit Socialista Polonès. El terme Wyzwolenie vol dir en polonès Alliberament. Entre els seus principals dirigents hi hagué Gabriel Narutowicz, Stanisław Thugutt, Tomasz Nocznicki i Maksymilian Malinowski.
El PSL-W d'antuvi donà suport el cop d'estat de maig de 1926 de Józef Piłsudski i el Sanacja, però aviat se'n distancià i es presentà a les eleccions parlamentàries poloneses de 1930 com a part de la coalició Centrolew. El 1931, juntament amb el Partit Popular Polonès-Piast (Polskie Stronnictwo Ludowa Piast), i el Partit Camperol (Stronnictwo Chłopskie, SCH) va fundar el Partit Popular.

## Resultats electorals
### Sejm

| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 1919 | 839,914 | 15.05 (#2) | 59 / 394 | Nou |
| 1922 | 963,385 | 10.99 (#4) | 49 / 444 | 10 |
| 1928 | 834,710 | 7.27 (#5) | 40 / 444 | 9 |
| 1930 | Dins de Centrolew | Dins de Centrolew | 15 / 444 | 25 |

### Senat

| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 1922 | 529,675 | 9.43 (#4) | 8 / 111 | Nou |
| 1928 | 391,918 | 6.13 (#6) | 7 / 111 | 1 |
| 1930 | Dins la coalició Centrolew, que va obtenir 13 senadors en total. | Dins la coalició Centrolew, que va obtenir 13 senadors en total. | Dins la coalició Centrolew, que va obtenir 13 senadors en total. | Dins la coalició Centrolew, que va obtenir 13 senadors en total. |
# Església parroquial de Santa Susanna (Maresme)

Santa Susanna és l'església parroquial del municipi Santa Susanna (el Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Aureli Croiset va ser un artista de mitjans del segle XX que va treballar sota la influència de Josep Maria Sert. La seva obra no és gaire coneguda. Alguns dels seus treballs són: el disseny de la Creu de l'Ordre Militar de Combatents d'Europa i els murals del palau nacional de Santo Domingo i el de l'ambaixada espanyola a París.
L'església parroquial de Santa Susanna és un edifici senzill construït durant la postguerra amb l'esforç de tots els veïns, fins i tot amb el seu treball personal i gratuït.
Les pintures murals de l'església de Santa Susanna estan situades a les parets que delimiten el presbiteri. La temàtica de les pintures és el martiri i l'ascensió de Santa Susanna, patrona de la població. Els murals estan pintats amb oli sobre tela, amb tonalitats fosques, en què dominen els colors terrosos i el pa d'or. Es tracta d'un estil monumentalista, que representa personatges toscs en un ambient tenebrós.
Al mur dret del presbiteri hi ha representada Santa Susanna a punt de ser assassinada per Macedoni per no haver acceptat casar-se l'emperador Dioclecià. Es veu una clara diferència entre els personatges "bons" la santa i l'àngel i els personatges "dolents": Macedoni i botxins. En un extrem del llenç apareix representat el campanar de l'església. A l'extrem inferior de la tela hi ha la signatura de l'artista i l'any: Croiset 1960.
Al costat esquerre del presbiteri trobem l'ascensió al cel de la santa acompanyada per un grup d'àngels músics.
La tercera escena, situada darrere l'altar, representa l'al·legoria del triomf de l'Eucaristia. A la part superior de la composició, centrada en el llenç, s'hi representa una gran custòdia amb el cos de Crist transformat en el pa eucarístic.
Al sostre hi ha representats els Quatre Evangelistes, els noms dels quals apareixen en llatí: IOANNES, LUCAS, MATTHEUS i MARCUS.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Església parroquial de Santa Susanna». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Creu de terme del Niceta

La Creu de terme del Niceta és una creu de terme de Santa Coloma de Queralt, situada gairebé tocant a la masia del Niceta i al peu del camí ral de Cervera, a l'encreuament dels camins de Santa Coloma, Rauric i Montargull. Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La base consta de dos nivells: l'inferior és circular i el superior és octogonal. El fust de pedra, octavat, pertany a la construcció original. El capitell està molt desgastat i no permet reconèixer les figures. Al seu damunt hi ha una creu de ferro.

## Història

Segons Roman Ramon, originàriament es deia Creu del Carlà i està datada del segle xiii, quan aquest càrrec a Santa Coloma era ocupat per la família Requesens. Ramon també apunta que les representacions del capitell corresponien a sants de les parròquies veïnes: santa Coloma, sant Jaume, sant Vicenç i sant Magí.
Va ser enderrocada el 1932 (22 d'abril segons una font, 21 de maig segons una altra), i restaurada l'any 1947. Podria ser del segle xiv o XV. La documentació més antiga trobada és de 1718, sobre pregàries per pluja i de les processons, a les cinc creus de Terme de Santa Coloma de Queralt, que es feren.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de terme del Niceta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].
* ↑ «Creu de terme del Niceta - Santa Coloma de Queralt». Patrimoni Arquitectònic de la Conca de Barberà. Consell Comarcal de la Conca de Barberà.
* 1 2 3 Ramon, Roman «Les dugues primeres creus termals abatudes i destruïdes prop de la vila. Una dos vegades.». Revista La Segarra, n. 58, 6-1984, pàg. 12.
* ↑ Amorós, Damià «El desaparegut museu de Santa Coloma de Queralt a través de l’inventari de 1958. Un patrimoni a recuperar». Butlletí de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, n.30, 2016, pàg. 106.
# Stanley Elkin

Stanley Elkin (Brooklyn, 11 de maig de 1930 - Saint Louis, 31 de maig de 1995) fou un escriptor estatunidenc de novel·les, contes i assaigs. Tot i assolir un gran reconeixement de la crítica fins a situar-lo entre els escriptors contemporanis més importants del seu país, mai no gaudí d'èxit de públic. Les seves històries giren al voltant del consumisme, la cultura popular i les relacions entre home i dona.

## Obra seleccionada
### Novel·la

* Boswell: A Modern Comedy (1964)
* The Dick Gibson Show (1971)
* The Franchiser (1976)
* George Mills (1982)
* The Magic Kingdom (1985)
* The MacGuffin (1991)
* Mrs. Ted Bliss (1995)

### Altres

* The Living End (col·lecció de relats) (1979)
* Van Gogh's Room at Arles (col·lecció de relats) (1991)
* Pieces of soap (assaigs) (1992)

## Premis

* 1995 - National Book Critics Circle Award per Mrs. Ted Bliss.
* 1994 - Finalista de PEN Faulkner Award per Van Gogh's Room at Arles.
* 1991 – Finalista del National Book Award for Fiction per The MacGuffin.
* 1982 - National Book Critics Circle Award per George Mills.

## Referències

* ↑ «Buffalo Library» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-02-15. [Consulta: 13 desembre 2014].
* ↑ «Dictionary of Midwestern Literatur» (en anglès). [Consulta: 14 desembre 2014].
# Santa Susanna (Riner)

Santa Susanna és una de les cinc entitats de població del municipi de Riner, a la comarca catalana del Solsonès. Situada a uns 620 m. d'altitud a la carena que fa de partió d'aigües entre el Cardener i el riu Negre, cal considerar que el seu poblament és íntegrament dispers.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| Any | Nucli urbà | Nucli urbà | Nucli urbà | Poblament dispers | Poblament dispers | Poblament dispers | Total |
| Any | Homes | Dones | Total | Homes | Dones | Total | Total |
| 2000 | 0 | 0 | 0 | 22 | 19 | 41 | 41 |
| 2001 | 0 | 0 | 0 | 22 | 18 | 40 | 40 |
| 2002 | 0 | 0 | 0 | 21 | 16 | 37 | 37 |
| 2003 | 0 | 0 | 0 | 21 | 16 | 37 | 37 |
| 2004 | 0 | 0 | 0 | 21 | 16 | 37 | 37 |
| 2005 | 0 | 0 | 0 | 21 | 16 | 37 | 37 |
| 2006 | 0 | 0 | 0 | 22 | 19 | 41 | 41 |
| 2007 | 0 | 0 | 0 | 22 | 19 | 41 | 41 |
| 2008 | 0 | 0 | 0 | 25 | 19 | 44 | 44 |
| Font: INE ||||||||

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ «Santa Susanna». Pobles Abandonats, Fundació Privada de Centres d’Estudis de Parla Catalana Institut Ramon Muntaner. [Consulta: 1r novembre 2024].
# Demà comença tot

Demà comença tot (originalment en francès, Demain tout commence) és una pel·lícula francesa de comèdia dramàtica del 2016, que és una nova versió de la pel·lícula mexicana No se aceptan devoluciones. És dirigida per Hugo Gélin i protagonitzada per Omar Sy. El rodatge principal va començar el 21 de setembre de 2015 al sud de França abans de traslladar-se a Londres, i estava programat per concloure el 10 de desembre de 2015. A Rotten Tomatoes, la pel·lícula té un índex d'aprovació del 38%. El 2017 es va estrenar el doblatge en català als cinemes.

## Repartiment

En Samuel viu la vida sense responsabilitats en un poble del sud de França, fins al dia que una de les seves ex-parelles li deixa als braços la seva filla de pocs mesos. Incapaç de tenir cura d'un nadó i decidit a retornar-li la criatura a la seva mare, se'n va a Londres per trobar de trobar-la sense èxit.

## Repartiment

* Omar Sy com a Samuel
* Gloria Colston com a Gloria
* Clémence Poésy com a Kristin Stuart
* Antoine Bertrand com a Bernie
* Ashley Walters com a Lowell
* Clémentine Célarié com a Samantha
* Ruben Alves amb un paper menor

## Referències

* 1 2 «Hugo Gélin and Ruben Alves talk about "Two is a family"». [Consulta: 13 febrer 2019].
* ↑ «'Two Is a Family' ('Demain tout commence'): Film Review». The Hollywood Reporter, 29-12-2016. [Consulta: 13 febrer 2019].
* ↑ «Omar Sy dévoile les premières images de son prochain film». Le Figaro, 06-10-2016.
* ↑ «SND boards Omar Sy-starrer 'Two Is A Family'». Screendaily, 11-09-2015.
* ↑ «Hugo Gélin almost finished shooting Two Is a Family». Cineuropa, 19-11-2015.
* ↑ «Two is a Family». Rotten Tomatoes.
* ↑ «Demà comença tot». ésAdir. [Consulta: 6 gener 2022].
# Alexander Stuart

Alexander Stuart és un novel·lista i guionista de Los Angeles d'origen britànic. Els llibres de Stuart inclouen The War Zone, Tribes, Life On Mars (que va inspirar el documental de televisió britànic, The End of America), Five And A Half Times Three' (escrit amb Ann Totterdell, sobre la mort per càncer del seu fill de cinc anys i mig, Joe Buffalo Stuart), i els llibres per a nens, Joe, Jo-Jo And The Monkey Masks i Henry And The Sea (escrit amb Joe Buffalo Stuart). Els llibres de Stuart han estat traduïts a vuit idiomes i publicats als Estats Units, Gran Bretanya, Europa i Israel.
La seva novel·la més controvertida, The War Zone, sobre una família destrossada per l'abús sexual, es va convertir en una pel·lícula per l’actor/director nominat als Oscar Tim Roth el 1999. En el moment de la publicació inicial del llibre el 1989, va ser desposseït del Premi Whitbread a la millor novel·la aenmig de la controvèrsia sobre la seva representació de l'incest, i un jutge que la descriu com a "repel·lent" i amenaça amb renunciar al tribunal si Stuart va rebre el premi.
Una influència important en la vida i l'obra de Stuart, especialment The War Zone, va ser la pèrdua del seu primer fill el 1989.
A més de guionitzar la pel·lícula de Roth The War Zone, Stuart també va ser productor executiu de la pel·lícula de Nicolas Roeg Els genis prefereixen les rosses, basada en l'obra de Terry Johnson, que va reunir uns ficticis Marilyn Monroe, Albert Einstein, Joe DiMaggio i el senador Joe McCarthy en una sola nit a Nova York.
Abans de traslladar-se als Estats Units, Stuart va viure a Londres i Brighton, Anglaterra. Durant la dècada de 1990, es va traslladar a Miami Beach, on va ensenyar guió a la Universitat de Miami. El 1997, el Miami Art Museum li va encarregar la creació d'una obra d'art, Filmloop/Fragments, per acompanyar una instal·lació d'escultura de l'artista polonesa Magdalena Abakanowicz. Actualment viu a Los Angeles, amb la seva dona i els seus dos fills. El 22 de setembre de 2006, Stuart va jurar com a ciutadà estatunidenc.

## Referències

* ↑ BookRags: Dictionary of Literary Biography on Jane Gardam (p. 2) http://www.bookrags.com/biography/jane-gardam-dlb3/2.html
* ↑ «The War Zone». Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ «Books: A long, hot summer of betrayal». Independent.co.uk, 04-09-1999. Arxivat de l'original el 2016-09-14.
* ↑ Italie, Hillel (August 4, 1989) Alexander Stuart: A dying Son, A difficult book. The Hour.
* ↑ «MOVIE REVIEW : 'INSIGNIFICANCE': A NIGHT OF ICONS» (en anglès americà). Los Angeles Times, 01-08-1985. [Consulta: 1r setembre 2020].
* ↑ «Alexander Stuart | United Agents». www.unitedagents.co.uk. [Consulta: 1r setembre 2020].

## Enllaços externs

* Alexander Stuart's home page
* Entrevista a Time Out New York
# Alice's Adventures in Wonderland (pel·lícula de 1910)

Alice's Adventures in Wonderland és una pel·lícula muda de l'Edison Manufacturing Company protagonitzada per Gladys Hulette en el paper d’Alice. Diferents fonts citen erròniament Edwin S. Porter com a director. Es tracta de la segona versió del clàssic de Lewis Carroll, i es va estrenar el 9 de setembre de 1910.(REF3). Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

La jove Alice està asseguda en un prat al costat de la seva germana que està llegint. Descobreix un Conill Blanc i el segueix fins on seu cau. A dins, cau per un forat profund fins a arribar a una cambra tancada de la que ha de sortir. L’única sortida és una petita porta. Primer pren una beguda que l’encongeix però oblida la clau per sortir sobre la taula i després un pastís que la fa massa gran. Finalment, un ventall l’encongeix de nou i li permet travessar la porta i arribar al país de les meravelles. Aquest està habitat per estranyes criatures de contes de fades. Es troba el gat de Cheshire i després assisteix a un te amb el conill i el barreter boig. Finalment arriba al jardí de la pèrfida Reina de cors on descobreix l’As de cors robant un pastís. L’As és detingut però Alice es nega a testificar en la seva contra. En aquell moment la noia es desperta de nou al prat on la seva germana continua llegint.

## Referències

* ↑ Nichols, Catherine. Alice's Wonderland (en anglès). Race Point Publishing, 2014-11-05, p. 58. ISBN 978-1-62788-501-0.
* ↑ Tibbetts, John C.; Welsh, James M. American Classic Screen Features (en anglès). Scarecrow Press, 2010-09-28, p. 253 nota 3. ISBN 978-0-8108-7679-8.
* ↑ Carroll, Lewis. Alice's Adventures in Wonderland - Second Edition (en anglès). Broadview Press, 2011-03-23, p. 328. ISBN 978-1-77048-068-1.
* ↑ «Alice's Adventures in Wonderland» (en anglès). AFI|Catalog. [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «Alice's Adventures in Wonderland» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 16 gener 2023].

## Enllaços externs

* Alice's Adventures in Wonderland al catàleg de l'American Film Institute
* Pel·lícula completa a YouTube
# Amparo Alabau Torres

Amparo Alabau Torres (Alaquàs, 1949 - 1 de gener de 2016), fou una mestra i activadora cultural valenciana.
Va treballar de docent a Alaquàs, essent la directora del col·legi Mare de Déu de l'Olivar d'Alaquàs des de 1989 fins a 2012. Des dels anys 1980 va incorporar el teatre a l'escola, i va fer de formadora del professorat en pedagogia del teatre al Centre d'Estudis de Professorat de Torrent. Va promoure la creació de l’Escola de Teatre Joan Alabau d'Alaquàs. L'any 2002 va convertir-se en la primera Jutgessa de Pau d'Alaquàs, i l'any 2016 va rebre el Premi Castell d’Alaquàs de l'Ajuntament d’Alaquàs a títol pòstum.
L'any 2022 el nom d'Amparo Alabau va donar nom al CEIP Amparo Alabau, en compliment de la llei de Memòria Democràtica i per a la Convivència de la Comunitat Valenciana que obligava a retirar la denominació del que fou ministre d'Aviació franquista Eduardo González Gallarza.

## Referències

* ↑ «Fallece la exjueza de paz de Alaquàs y la maestra que llevó el teatro a la escuela» (en castellà). levante-emv.com, 01-01-2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Hortanoticias, Redacción. «Alaquàs commemora el 9 d’octubre amb la celebració de la IV edició dels seus premis» (en castellà), 07-10-2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Ajuntament d'Alaquàs. Premsa.Presa de possessió d'Amparo Alabau com a Jutgessa de Pau». [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Ajuntament d'Alaquàs. Premsa.Amparo Alabau, renovada Jutgessa de Pau d'Alaquàs». [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Alaquàs, Laura Sena. «Alaquàs culmina el proceso para rebautizar como Amparo Alabau un colegio con nombre franquista» (en castellà), 25-08-2022. [Consulta: 29 agost 2022].
# Capella de Sant Sebastià (Piera)

La capella de Sant Sebastià és una capella al municipi de Piera (Anoia) catalogat en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici religiós de planta rectangular amb coberta a dues aigüe. A l'interior es conserven arcades de guix, imitant l'estil gòtic. Abans d'edificar-hi la capella el carrer tenia el nom de Carrer Baix l'any 1555 el Rdo. M. Marquet va fer-la edificar prop del lloc on s'havia edificat el segon hospital de la vila. La làpida commemorativa que es troba a l'entrada de la capella diu que es va restaurar l'any 1920. A la plaça de la façana hi ha escrit: "Fou restaurada l'any del senyor MCMXX".

## Referències

* ↑ «Capella de Sant Sebastià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Rave japonès

El rave japonès o wasabi és l'arrel picant de la Wasabia japonica, planta molt emprada en la cuina japonesa com a condiment.

## Particularitats

El rave japonès té un gust molt fort i la seva coentor irrita més el nas que no pas la llengua. El seu sabor és molt similar al del rave picant o rusticà.
El rave japonès s'utilitza al Japó generalment en forma de pasta o ratllat. Acostuma a ser menjat amb sushi i sashimi. Sovint es barreja amb salsa de soia.
Hi ha pocs llocs al món adients per al conreu a gran escala del wasabi. Al Japó es cultiva principalment a la península d'Izu (prefectura de Shizuoka), i a les prefectures de Nagano, Shimane, Yamanashi i Iwate.

## Preparació

El rave japonès es ratlla sovint amb un aparell de metall conegut amb el nom d'oroshigane. Tot i així alguns prefereixen una eina més tradicional feta de pell de tauró assecada. També es pot emprar una ratlladora amb dents irregulars.
Les preparacions de wasabi a base de rave japonès es comercialitzen normalment en pots de vidre o en tubs similars als de la pasta de dents. Hi ha també una pols, d'un gust semblant al wasabi, que s'utilitza comercialment per amanir patates fregides, pèsols i altres productes envasats amb gust de wasabi al mercat.

## Wasabi autèntic i "western wasabi"

El wasabi és difícil de cultivar, i això el fa molt car. Atès l'alt cost, un substitut comú n'és un succedani fet de la barreja de rave rusticà, mostassa, i colorant alimentari verd. Fora del Japó, és poc freqüent trobar wasabi autèntic. Sovint els envasos estan etiquetats com a wasabi, però els ingredients no inclouen realment rave japonès. Malgrat que el gust del wasabi i el del rave rusticà és similar, són fàcilment distingibles. Al Japó, el rave rusticà es coneix com a seiyō wasabi (西洋わさび, "western wasabi"). A Europa i Nord-amèrica l'autèntic wasabi es troba únicament en comerços especialitzats i restaurants d'alta gamma.

## Referències

* ↑ «Sushi Items – Wasabi». The Sushi FAQ. [Consulta: 6 maig 2012]. (anglès)
* ↑ «Condiments - Wasabi: real vs. fake». The Effingham Daily News. Arxivat de l'original el 21 de juliol 2012. [Consulta: 6 maig 2012]. (anglès)

## Enllaços externs

* Àmplia informació i enllaços sobre el rave japonès. (anglès) i (alemany)
* L'etimologia del mot "wasabi" (japonès)
* Recepta de gelat de rave japonès (castellà)
# Batatais

Batatais és un municipi de l'estat brasiler de São Paulo. L'any 2020 tenia 62.980 habitants. L'assentament esdevingué vila i municipi independent el 14 de març de 1839, quan fou separat de França. Es va convertir en ciutat el 1875. Washington Luís, president del Brasil cap al 1929, va ser l'alcalde de la ciutat el 1899.
La ciutat té una superfície de 850 km². La cota és de 862 m. La ciutat es troba al cinturó de canya de sucre del Brasil.

## Referències

* ↑ IBGE 2020
* ↑ IBGE, history
* ↑ Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística
* ↑ "Harsh Working Conditions in Brazil Show Dark Side of Ethanol Production". Fox News, October 02, 2007
# Bon salvatge

El bon salvatge, noble salvatge, o mite del bon salvatge és un lloc comú o tòpic en la literatura i el pensament europeu de l'edat moderna, que neix amb el contacte amb les poblacions indígenes d’Amèrica.

## El descobriment de l'altre

Des del famós text de Cristòfor Colom que diu haver arribat al paradís terrenal, la imaginació es va desbordar per a atribuir tota mena de bondats ingènues als indígenes (els naturals, com se'ls anomenava en els documents espanyols de l'època). A això, també va contribuir en gran manera Bartolomé de las Casas amb la seva Brevíssima relació de la destrucció de les Índies. El paper de part del clergat, de teòlegs com els de l'escola de Salamanca i dels mateixos reis, pot veure's en la convocatòria de la junta de Burgos i la junta de Valladolid, que discutien sobre la naturalesa i la justificació de la conquesta i l'explotació econòmica d'Amèrica (polèmica dels justs títols o de la guerra als naturals) i el corpus legislatiu de les lleis d'Índies. La llegenda negra va amplificar per tot Europa la visió en positiu d'éssers humans en estat de naturalesa mortificats pels abjectes espanyols, que resumirien tots els vicis i degeneració de l'ésser humà civilitzat.

## Extensió del mite

Les utopies del segle xvi (Erasme de Rotterdam, Elogi de la follia; Thomas More, Utopia) i obres com la de Baltasar Gracián (El criticón) en el segle xvii, duen a la definitiva discussió de l'ésser humà com a dolent per naturalesa (Leviathan de Hobbes) o bo per naturalesa, com va pretendre la Il·lustració (John Locke i sobretot Jean-Jacques Rousseau), que torna a descobrir exemples de bons salvatges en les illes del Pacífic (tropicals i paradisíaques com les Antilles, amb indígenes nus de fàcil tracte i naturalesa pròdiga), que descriuen viatgers com James Cook i es reprodueixen en històries com la d'El motí del Bounty.
També va contribuir a l'extensió de l'ús del concepte la troballa de xiquets salvatges com Víctor d'Aveyron o Kaspar Hauser, que al seu torn van tenir tractament literari i cinematogràfic, per si mateixos o com inspiració. El tema apareix en conjunció amb l'exotisme dels pobles no europeus en El llibre de la jungla o Tarzan.

## Segle xix

El concepte de civilització es va convertir en la bandera de la idea de progrés en la qual tan còmodament se sentia la burgesia capitalista, nova classe dominant, que justifica el domini europeu, paternalista i colonial, sobre els pobles salvatges. L'antropologia i l'etnologia, naixents en el segle xix, haurien d'esforçar-se molt per transformar aquest mite en ciència, a la qual cosa van contribuir en bona part el relativisme cultural i el concepte de l'alteritat.

## Vegeu també

* John Zerzan.

## Referències

* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 27 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.