OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pedro de Govantes y Azcárraga

Pedro de Govantes y Azcárraga (Manila, 1853 - Madrid, 1927) fou un advocat i polític espanyol, nomenat el 1898 comte d'Albay.

## Biografia

La seva família tenia interessos econòmics a les Filipines. Quan tornà a Espanya va estudiar dret a la Universitat de Madrid i es vinculà als sectors conservadors de Leopoldo O'Donnell que després formarien el Partit Conservador, dirigit a Castelló per Victorino Fabra Gil, conegut com el cossi. Fou elegit diputat pel districte de Morella a les eleccions generals espanyoles de 1891, 1896, 1898, 1899 i 1901.
Esdevingué un enllaç fonamental per als interessos de la família Fabra i del seu grup polític. Al mateix temps, les seves intervencions parlamentàries van estar centrades especialment en les relacions comercials entre Espanya i les Filipines, davant els interessos intervencionistes dels Estats Units. Va ser col·laborador habitual de les publicacions El Comercio i Revista de Filipinas, així com director i copropietari de La Ilustración de Oriente. L'abril del 1896 va tornar a ser elegit diputat, càrrec que va exercir de manera continuada a les eleccions de 1905, 1907 i 1910.
El 6 d'agost de 1898 el Govern li va concedir el nomenament de Comte d'Albay (una de les províncies en les antigues possessions insulars, al sud de Manila, que té com a capital la ciutat de Legazpi) i en 1900 va ser un dels promotors de la Unió Iberoamericana, projecte de relacions supranacionals econòmiques i culturals amb Portugal i els territoris hispànics. Per les seves gestions en el desenvolupament de les infraestructures viàries a Castelló, la ciutat de Vila-real li va concedir el títol de Fill Adoptiu el maig de 1904.
A partir de 1905 es va vincular al sector maurista i el 14 de juny del mateix any va ser nomenat Sotssecretari ministerial d'Instrucció Pública i Belles Arts amb el ministre Juan de la Cierva y Codorníu. El 2 de gener de 1914, al cessar com a diputat, Pedro Govantes va ser declarat Senador Vitalici del Regne, passant a un segon pla en la política activa. En 1918 es va distanciar del partit d'Antoni Maura, i es va adscriure al ciervismo, pel nom de l'antic ministre murcià que havia estat el seu protector.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.265. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# La vida d'en Carbassó

La vida d'en Carbassó (títol original en francès: Ma vie de Courgette) és una pel·lícula francosuïssa de 2016 dirigida per Claude Barras, basada en la novel·la de 2002 de Gilles Paris Autobiographie d'une Courgette. Els personatges són titelles i està filmada amb sistema stop motion. Va ser estrenada a Suïssa el 19 d'octubre de 2016. Claude Barras havia dirigit altres curtmetratges com ara Le génie de la boîte de raviolis (2006). Ha estat doblada al català.
La pel·lícula va rebre elogis pel seu to emocional i la seva història i va guanyar el premi a la millor pel·lícula d'animació i al millor guió adaptat als Premis César de 2017. Als Premis Oscar de 2016 va ser nominada a la millor pel·lícula d'animació i va ser seleccionada com a candidata suïssa a millor pel·lícula en llengua estrangera, formant part de la llista de finalistes del mes de desembre.

## Argument

En petit Carbassó té una mare alcohòlica que mor accidentalment. Per aquest motiu el porten a un centre d'acollida amb altres nens i nenes en circumstàncies igualment difícils. Allà és ben acollit, després del moment inicial en què ha de demostrar qui és, i els educadors del centre són molt macos i es fan càrrec de les circumstàncies personals de cada nen.

## Crítica

La pel·lícula té una valoració del 99% a Rotten Tomatoes, basada en 137 crítiques, amb una valoració mitjana de 8,20/10. El consens crític del lloc diu: «El títol absurd de "La vida d'en Carbassó" i els personatges adorables desmenteixen una història sòbria, les imatges acolorides de la qual delecten els sentits, tot i que s'enfronta a les fosques profunditats emocionals». A Metacritic, la pel·lícula va rebre una puntuació de 85 sobre 100, basada en 28 crítiques, que indica «aclamació universal».

## Referències

* 1 2 «La vida d'en Carbassó». Ésadir.cat. [Consulta: 12 març 2022].
* ↑ «La vida d'en Carbassó». Ritalucafilms.com. [Consulta: 12 març 2022].
* ↑ «Oscars 2017». Oscars.org. [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ Keslassy, Elsa. «Switzerland Sends Claude Barras's 'My Life as a Courgette' to Foreign-Language Oscar Race» (en anglès). Variety.com, 05-08-2016. [Consulta: 5 agost 2016].
* ↑ «My Life as a Zucchini (Ma vie de courgette) (2017)» (en anglès). RottenTomatoes.com. [Consulta: 16 novembre 2020].
* ↑ «My Life as a Zucchini Reviews» (en anglès). Metacritic.com. [Consulta: 24 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Tràiler de l'obra en català a YouTube
* La vida d'en Carbassó a Goita què fan, ara!
# Lysgårdsbakkene

L'Estadi Lysgårdsbakkene o Trampolins Lysgårdsbakkene (en noruec: Lysgårdsbakkene) són dos trampolins usats per a la pràctica del salt amb esquís situats a la ciutat de Lillehammer (Noruega). Construïts el 1993 i ampliats el 2007.
Les instal·lacions foren utilitzades durant els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 realitzats a Lillehammer per a la pràctica del salt amb esquís (salt de 90 metres i de 120 metres) així com de la combinada nòrdica. En aquestes instal·lacions, així mateix, s'hi realitzaren les cerimònies d'obertura i clausura dels Jocs.

## Instal·lacions

Els dos trampolins mesuren 137 i 112 metres respectivament, estan integrats al medi natural i permeten la pràctica del salt durant l'estiu.
L'estadi té una capacitat per a 35.000 espectadors, dels quals 7.500 poden estar asseguts. A més, fins a 25.000 persones poden seguir els esdeveniments des de zones lliures al voltant del lloc. Les estructures auxiliars inclouen una casa d'inici, una torre de jutges, que inclou espai d'oficines per a organitzadors i jutges, un edifici de mitjans i una sala tècnica sota les grades, així com una sala de primers auxilis i lavabos. També compta amb una instal·lació de producció de neu d'alta pressió amb sortides al llarg de l'aproximació i la sortida. El transport fins a la torre de la muntanya és accessible mitjançant un telecadira. Durant els Jocs Olímpics del 1994 el transport fins als llocs era majoritàriament per ferrocarril. Els espectadors van donar l'alta a l'estació de Lillehammer a la línia Dovre i després caminaven fins a l'estadi.
En aquest trampolí s'hi realitza anualment una competició de la Federació Internacional d'Esquí (FIS) que forma part de la Copa del Món de la disciplina. Per la gran tradició nacional d'aquest esport a Noruega té el títol de trampolí nacional juntament amb els trampolí Holmenkollen d'Oslo i el trampolí Granåsen de Trondheim.

## Referències

* 1 2 Brodie, Ian J. Into Norway: Home of Culture (en anglès). Ian J Brodie, 2016-12-02, p. 56. ISBN 978-0-473-37843-1.
* ↑ «Lillehammer Olympic Organizing Committee. "1994 Winter Olympics Report, volume III"» p. 18. digital.la84.org. [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ «Official Report of the XVII Olympic Winter Games, Lillehammer, 1994, v. 2» p. 241-242. digital.la84.org. [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ «Official Report of the XVII Olympic Winter Games, Lillehammer, 1994, v. 3» p. 21. digital.la84.org. [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ «Official Report of the XVII Olympic Winter Games, Lillehammer, 1994, v. 3» p. 43. digital.la84.org. [Consulta: 11 desembre 2021].

## Enllaços externs

* (anglès) www.norway.com - Lysgårdsbakkene Ski Jump Tower Arxivat 2010-02-06 a Wayback Machine.
# Eoraetia siegerti

Eoraetia siegerti és una espècie extinta de sinàpsid del clade dels teràpsids, possiblement de la família dels tritilodòntids, que visqué en allò que avui en dia és l'Europa central durant el Triàsic superior, fa entre 201,3 i 208,5 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la formació de Trossingen (Alemanya). Es tracta de l'única espècie del gènere Eoraetia. És conegut a partir d'una ulna incompleta. El nom genèric Eoraetia significa ‘rècia de l'alba’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eoraetia siegerti» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 febrer 2025].
* ↑ Elsler, 2018, p. 230.
* ↑ Lucas, S. G.; Luo, Z. «Adelobasileus from the upper Triassic of west Texas: the oldest mammal». Journal of Vertebrate Paleontology, 1994.
* ↑ «Genus: Eoraetia DIETRICH, 1937» (en anglès). [Consulta: 3 febrer 2025].

## Bibliografia

* Elsler, A. «Macroevolution of early tetrapods» (en anglès), 2018.
# Naródnaia

Naródnaia (en rus muntanya del poble) també conegut com a Naroda i Poznurr; en rus: Гора Наро'дная, Гора На'родная, На'рода-Из, és el cim més alt de la serralada dels Urals que de forma arbitrària separa Europa d'Àsia. Té una alçada de 1895 metres i una prominència de 1772 m. Es troba a Tiumén, Komi, Rússia.
El riu Naroda flueix cap al sud-est des del cim fins al riu Obi a Sibèria, i el riu Kos'yu flueix cap al nord-oest del cim fins al riu Pechora a Europa.
La muntanya es va formar en el Proterozoic i Cambrià. Hi ha glaceres a la muntanya i boscos de làrixs i bedolls al peu de la muntanya. La part alta està coberta de tundra.

## Referències

* ↑ «Физико-географическая статистика России». Arxivat de l'original el 2014-05-25. [Consulta: 19 agost 2010].

## Enllaços externs

* «Fotos d'un viatge a Naròdnaia». Arxivat de l'original el 2008-10-22. [Consulta: 19 agost 2010].
# Petrus Comestor

Petrus Comestor (o Pere el Menjador) (Troyes, ... – París, 1180) fou un teòleg medieval francès.

## Biografia

Pere, anomenat Comestor o menjador per la seua fama de «devorador de llibres», fou degà del capítol de Troyes en 1147, i després professor. D'ençà del 1164 fou canceller de la Universitat de París. Es retirà, en fi, al convent agustinià de Sant Víctor a París.

## Obra

La seua obra major és la Historia scholastica, una història del món des del Gènesi fins a l'empresonament de Sant Pau apòstol a Roma. Fou tan famosa que al seu temps se li coneixia com el mestre de les històries per a referir-se a ell. Aquesta expressió l'usen per exemple mestres escolàstics catalans com Francesc Eiximenis. D'aquesta manera, doncs, s'identificava l'autor i l'obra.
Tractà de teologia en altres obres, com Sententiae de Sacramentis (Sentències dels Sagraments) i Tractatus de eucharistia (Tractat sobre l'eucaristia). Es discuteix la seua autoria de les Allegoriae in Vetus et Novum Testamentum (Alegories al Vell i Nou Testament), del Liber Pancrisis (Antologia de llibres) i del Liber de spiritu et anima (Llibre de l'esperit i de l'ànima).

## Bibliografia

* G. Tiraboschi, Storia della Letteratura Italiana, Tomo III, Dalla rovina dell'Impero Occidentale fino all'anno MCLXXXIII, Modena, 1773, pp. 238-239. (italià)
* D. Morali, Un cenno sulle Memorie di Sanminiato, presso Antonio Canesi, San Miniato, 1834, p. 9. (italià)
* J. P. Migne, PL CXCVIII, coll. 1053-1644 e PL CLXXVII, coll. 194-284, Parisiis 1855. (llatí)
* G. Moroni, Dizionario di erudizione storico-ecclesiastica da San Pietro ai nostri giorni, etc., vol. XLV, Venezia, 1862, pp. 155-162. (italià)
* A. Landgraf, Recherches sur les écrits de Pierre le Mangeur, in «Recherches de Théologie Ancienne et Médiévale», 3, 1931. (francès)
* M. Grabmann, Storia del metodo scolastico, (Freiburg 1911), tr. it. Firenze 1980. (italià)
* M. J. Clarck, The Making of the Historia scholastica, 1150-1200 (Studies and Texts, 198), Pontifical Institute of Medieval Studies, 2016 (ISBN 978-0-88844-198-0). (anglès)
# Ludowika Jakobsson

Ludovika Antje Margareta Jakobsson-Eilers (nascuda Eilers, Potsdam, Brandenburg, 25 de juliol de 1884 – Hèlsinki, 1 de novembre de 1968) va ser una patinadora artística sobre gel alemanya de naixement i finlandesa després de casar-se amb Walter Jakobsson, que va competir a la primeria del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en la prova parelles, junt amb el seu marit Walter Jakobsson, del programa de patinatge artístic. Als Jocs d'hivern de 1924, a Chamonix, va guanyar la medalla de plata en la prova per parelles, mentre el 1928 fou cinquena a Sankt Moritz també en la prova per parelles i sempre en companyia de Walter Jakobsson.
Eilers va conèixer Jakobsson el 1907 mentre estudiava enginyeria a Berlín. Van començar a competir junts el 1910 i es van casar el 1911, d'aquí que la International Skating Union compti les medalles que van obtenir plegat entre 1910 i 1911 mig com a alemanys mig com a finlandesos i sols després 1911 sols com a finlandesos. La parella va viure a Berlín fins a 1916, quan es van traslladar a Hèlsinki. Allí, Walter va treballar com a director tècnic amb Konecranes, un fabricant líder de grues, mentre Ludovika va protagonitzar algunes pel·lícules mudes finlandeses.
Durant la seva carrera esportiva va guanyar tres campionats del món, dos campionats nacionals i dos campionats nòrdics, sempre fent parella amb el seu marit Walter Jakobsson. En categoria individual destaca un campionat nacional i una medalla de bronze al campionat del món.

## Palmarès
### Per parelles, amb Walter Jakobsson

| Prova | 1910 | 1911 | 1912 | 1913 | 1914 | 1919 | 1920 | 1921 | 1922 | 1923 | 1924 | 1928 |
| Jocs Olímpics | | | | | | | 1a | | | | 2a | 5a |
| Campionat del Món | 2a | 1a | 2a | 2a | 1a | | | | 2a | 1a | | |
| Campionats nòrdics | | | | | | 1a | | 1a | | | | |
| Campionats de Finlàndia | | 1a | | | | | | 1a | | | | |

### Individual

| Prova | 1911 | 1912 | 1917 |
| Campionat del Món | 3a | 7a | |
| Campionats de Finlàndia | | | 1a |

## Referències

* 1 2 3 4 «Ludovika Jakobsson-Eilers Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 6 agost 2017].
# Cal Palau (Sant Jaume dels Domenys)

Cal Palau és una obra de Sant Jaume dels Domenys (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

S'accedeix a l'edifici mitjançant un baluard amb porta amb llinda de fusta sobre la qual hi ha una bonica barana rematada amb pinacles en forma de pinya.
La façana deixa veure les tres plantes de l'edifici. Els baixos tenen una porta d'arc de mig punt dovellat amb la inscripció 1771. El pis noble presenta uns balcons amb barana de ferro. A sobre hi veiem les golfes amb les típiques finestretes d'arc de mig punt i línia d'impostes molt marcada. A la banda dreta hi ha un petit porxo sostingut per pilastres quadrades. Destaquen els potents contraforts.

## Història

És una de les masies típiques de la zona. Correspon a la casa del propietari del mas de Cal Palau.
La casa, tal com es veu avui, data de 1771.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Palau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Cal Palau». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Dimaksian

Els Dimaksian (en armeni Դիմաքսյաններ, Dimaksianner) van ser una família de nakharark (nobles) d'Armènia que va posseir terres al Taik, Shirak i alguns districtes de l'Airarat. Els prínceps Dimaksean apareixen dividits en dues línies, una que regnava a Bukha, un cantó de l'Airarat, al sud del Tayk (Dimaksian de Bukha). L'altr en una part de Siracene, igualment a l'Airarat i que s'anomenaven Dimaksian de Siracene.
L'origen d'aquesta casa és, segons Moisès de Khoren, no dinàstic, cosa que està en consonància amb la seva tendència, però el conte que explica del seu origen ve del temps del rei Artaxes I d'Armènia (190/189 aC al 159 aC). Moisès parla d'Asxadar Dimaksian, que pel seu nom es podria pensar en alguna connexió entre aquesta casa i Asxadar, el rei d'Alània (Ossètia) i sogre de Tiridates el Gran (Tiridates III d'Armènia, fill de Tiridates II, que va ser rei del 287 al 297 a Armènia Occidental sota protectorat romà, i rei de tota Armènia del 297 al 298 també sota protecció romana. Recorden sobre això que la descendència de reis alans també va ser tradicionalment reclamada pels Aravekhian, que igualment es van establir a l'Airarat, potser als voltants dels Dimaksian. Per a la resta, aquesta casa s'esmenta a Faust de Bizanci, Llàtzer de Pharpi, Eliseu i Sebeos.
Parla també de Mushe i Hemaiak Dimaksian que van viure cap a l'any 450. Hemaiak va ser martiritzat per la seva fe el 451; tot seguit apareixen Tathoukm Hemaiak i Gazrik Dimaksian que governaven junts potser el 451, al temps de la revolta nacional armènia, on Vardan II Mamikonian es va aixecar contra el rei Yezdegerd II. No tornen a aparèixer els d'aquesta nissaga fins al 483 amb Ordi Dimaksian. Sargis Dimaksian era cap de família el 598. Van desaparèixer al segle vii i ja no tornen a sortir a les fonts.

## Referències

* ↑ Adontz, Nicholas. Armenia in the period of Justinian : the political conditions based on the naxarar system. Lisboa: Calouste Gulbenkian Foundation, 1970, p. 329.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071. Paris: Payot, 1947 (reimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 pàgs
* Ctril Toumanoff, "Introduction to christian Caucasian history: II: States and Dynasties of the Formative Period", Traditio, Vol. 17 (1961), Published by: Fordham University .
# Megafonia

La megafonia o sistema de reforç de so és un sistema electromecànic dissenyat per poder amplificar el so el més fidelment possible, en aquells casos en què la distància a la font original o el volum natural d'emissió impedeixen sentir el so correctament.
Altres raons per les quals cal aquest reforç és, primer, l'acústica de l'ambient circumdant que depenent de la forma i els materials dels que està fet pot anar en detriment de la propagació correcte del so (P.E.: locals amb forta reverberació…), i segon, per la quantitat de persones que s'enfrontin a l'emissor, ja que el cos té la propietat d'absorbir el so pel seu alt contingut de líquids.
Els sistemes de megafonia bàsicament consten d'un micròfon (que capta el so produït per la font), que està connectat a un amplificador de senyal (generalment denominat "etapa de potència"), que al seu torn està connectat a un altaveu o sistema d'altaveus.

## Sistema professional

Un sistema de tipus professional consta de micròfons elegits segons el tipus de freqüències i timbres (veu humana, instruments de corda o percussió, etc.) dels emissors. Connectats a les entrades (en anglès "inputs") d'una consola o taula mescladora (en anglès: "mixer"). També es connecten (en diferents entrades i sortides) processadors de so com compressors, equalitzadors, efectes, etc. La sortida principal de la consola es connecta a un divisor de freqüències (en anglès crossover) que envia senyals complementaris a les diferents etapes de potència. A aquestes últimes van connectats els altaveus: Per a freqüències sub-greus (en anglès subwoofer) generalment són de 18 a 15 "de diàmetre, per greus i mitjans (en anglès woofer) de 15 a 10 ", i per aguts poden ser botzines amb drivers d'1" o 2", o bé tweeters de menys d'1").
Quan es tracta d'un escenari es parla de "un (o més) sistema (es) per costat" en referència a un joc de subwoofer+woofer+botzina col·locats generalment en columnes a cada costat de l'escenari.
Idealment, un sistema de megafonia ha de ser dissenyat, instal·lat i manejat per un enginyer de so.

## Vegeu també

* Megàfon
* PA (electroacústica)

## Nota

Viccionari
# Partícula en un anell

En mecànica quàntica, el cas d'una partícula en un anell unidimensional és similar a la partícula d'una caixa. L'equació de Schrödinger per a una partícula lliure que està restringida a un anell (tècnicament, l'espai de configuració del qual és el cercle $S^{1}$) és
$-{\frac {\hbar ^{2}}{2m}}\nabla ^{2}\psi =E\psi$

## Funció d'ona

Utilitzant coordenades polars a l'anell unidimensional de radi R, la funció d'ona depèn només de la coordenada angular i, per tant,
$\nabla ^{2}={\frac {1}{R^{2}}}{\frac {\partial ^{2}}{\partial \theta ^{2}}}$
Requerir que la funció d'ona sigui periòdica $\ \theta$ amb un punt $2\pi$ (a partir de la demanda que les funcions d'ona siguin funcions d'un sol valor al cercle) i que es normalitzin porta a les condicions
$\int _{0}^{2\pi }\left|\psi (\theta )\right|^{2}\,d\theta =1\$
i
$\ \psi (\theta )=\ \psi (\theta +2\pi )$
En aquestes condicions, la solució de l'equació de Schrödinger ve donada per
$\psi _{\pm }(\theta )={\frac {1}{\sqrt {2\pi }}}\,e^{\pm i{\frac {R}{\hbar }}{\sqrt {2mE}}\theta }$

## Aplicació

En química orgànica, els compostos aromàtics contenen anells atòmics, com els anells de benzè (l'estructura de Kekulé) formats per cinc o sis àtoms, normalment de carboni. També ho fa la superfície de "buckyballs" (buckminsterfullerene). Aquest anell es comporta com una guia d'ones circular, amb els electrons de valència orbitant en ambdues direccions. Per omplir tots els nivells d'energia fins a n cal $2\times (2n+1)=4n+2$ electrons, ja que els electrons tenen, a més, dues possibles orientacions dels seus girs. Això dona una estabilitat excepcional ("aromàtica"), i es coneix com la regla de Hückel.
A més en l'espectroscòpia rotacional, aquest model es pot utilitzar com a aproximació dels nivells d'energia rotacional.

## Referències

* ↑ «Solving particle in a ring problem» (en anglès). https://physics.stackexchange.com.+[Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Particle on a Ring» (en anglès). https://chem.libretexts.org,+02-10-2013.+[Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Particle on a ring» (en anglès). https://web.iitd.ac.in/.+[Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ Castanho, Miguel A. R. B. «Teaching Molecular Applications of the Particle-in-a-Ring Model Using Azulene» (en anglès). Journal of Chemical Education, 79, 9, 9-2002, pàg. 1092. DOI: 10.1021/ed079p1092. ISSN: 0021-9584.