OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat Individual de Raspall de 2007

El XXII Campionat Individual és l'edició del 2007 del Campionat Individual de raspall per a pilotaires professionals, organitzada per les empreses El Zurdo, Frediesport i la Federació de Pilota Valenciana.
Hi participaren 10 jugadors que es classificaven al llarg de 3 rondes eliminatòries per a arribar a una final a una partida. En les dues primeres fases, però, els dos millors derrotats podien entrar a la següent ronda en una partida de repesca.
Per tal d'esperonar la competitivitat dels raspallers i animar les apostes, les partides comencaven amb igualtat a 5, jugant-se fins a 25.
El premi fou de 1.500 € per al campió, i 500 € per al subcampió.

## Pilotaires

* Armando de Bicorp
* Coeter II de Simat de la Valldigna
* David del Genovés
* Juan del Genovés
* Juan Carlos de Bicorp
* Malonda IV d'Oliva
* Salva de Simat de la Valldigna
* Sariero
* Tur de Piles
* Waldo d'Oliva

## Resultats
### 1a fase

| Data | Trinquet | Roig | Blau | Resultat |
| 27/11/07 | Oliva | Armando | David | 25-05 |
| 29/11/07 | Bellreguard | Tur | Salva | 05-25 |
| 02/12/07 | Gata de Gorgos | Sariero | Coeter II | 15-25 |
| 04/12/07 | Oliva | Malonda IV | Juan Carlos | 25-10 |
| 06/12/07 | Bellreguard | Juan | Waldo | malaltia |
| 06/12/07 | Bellreguard | Tur | Sariero | 25-10 |

#### Notes a la 1a fase

* La partida entre Juan i Waldo se suspén per malaltia del primer. En el seu lloc es juga la partida eliminatòria entre els dos millors derrotats de la 1a fase, Tur i Sariero.

### 2a fase

| Data | Trinquet | Roig | Blau | Resultat |
| 09/12/07 | Bellreguard | Armando | Salva | 25-15 |
| 11/12/07 | Oliva | Coeter II | Malonda IV | 20-25 |
| 13/12/07 | Bellreguard | Waldo | Tur | lesió |

#### Notes a la 2a fase

* Tur, degut a una lesió, no pot disputar la seua partida contra Waldo, i així, aquest passa les semifinals sense haver jugat ni una partida.
* Coeter II passa a les semifinals per ser el millor derrotat de la 2a fase (20 punts ell, per 15 de Salva i cap de Tur).

### Fase final

| Semifinals | Semifinals | | | Final | Final |
| 16/12/07, Bellreguard | 16/12/07, Bellreguard | 16/12/07, Bellreguard | 16/12/07, Bellreguard | 16/12/07, Bellreguard | 16/12/07, Bellreguard |
| Armando | 25 | |
| Malonda IV | 05 | |
| | | | | 06/01/08, Bellreguard | 06/01/08, Bellreguard |
| | | | | Armando | 15 |
| | | | | Waldo | 25 |
| 18/12/07, Oliva | 18/12/07, Oliva | | |
| Waldo | 25 | | |
| Coeter II | 10 | | | |

#### Notes a la fase final

La partida final, prevista per al dissabte 22 de desembre a les 18.30h al Trinquet de Bellreguard, s'ajorna fins al 6 de gener de 2008 per la pluja que ha causat goteres.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Pilotavalenciana.es Arxivat 2007-12-22 a Wayback Machine.
# Dragostea din tei

"Dragostea din tei" (en català "Amor sota el til·ler") és una cançó en romanès corresponent al disc DiscO-Zone del gènere eurodance composta pel grup de música pop O-Zone.

## Història

La cançó va ser escrita i composta per Dan Bălan, i la versió original va ser cantada per Dan Bălan, Arsenie Todiraş i Radu Sârbu. La primera versió va ser llançada el 2003 a Moldàvia, on el grup va viure i va produir cançons aquell any, i a la primavera de 2004 en la major part de països europeus. Va ser escrita i produïda per Dan Bălan (que va escriure la majoria de les cançons del grup), i va ser un dels majors èxits a l'estiu de 2004, així com una de les cançons individuals més venudes de l'any a tot Europa.
La versió d'O-Zone és la més popular a tot Europa amb l'excepció d'Itàlia, on era coneguda només per discogoers. Una altra versió de la cançó va ser realitzada per la banda romanesa Haiducii, que va llançar la cançó a Europa gairebé alhora i va ser la més popular a Itàlia (que va assolir el #1 als gràfics individuals). Els artistes, intèrprets o cantants han acusat la cançó d'Haiducii de plagiar-la sense permís.
La versió de la cançó d'O-Zone va ser llançada l'1 d'agost de 2003, mentre que la versió d'Haiducii va ser llançada el 2 de novembre del mateix any.
"Dragostea din tei" ha inspirat nombrosos vídeos de paròdies distribuïts a través d'Internet, en particular els de Gary Brolsma, amb el vídeo de la popular "Numa Numa Dance". El "Numa Numa Dance" que va aparèixer per primera vegada en la web de flash Newgrounds.com, s'ha tornat tan famós que ha suscitat nombroses paròdies als Estats Units a través dels anys, convertint-se en un fenomen d'internet.
El 2008, la cèlebre cantant Rihanna acompanyant el cantant de rap americà T.I. reprèn "Dragostea din tei" en versió Hip Hop, a "Live your life" cançó que entrà en segona posició de vendes de singles als Estats Units.
El mateix 2008, Estanislau Verdet (àlter ego del músic barceloní Pau Vallvé), va fer una versió de la cançó, cantada íntegrament en romanès, al seu àlbum L'all ho és tot pels anglesos.

## Llista de posicions el 2004

* Alemanya: # 1
* Argentina: # 3
* Austria: # 1
* Bèlgica: # 2
* Brasil: # 1
* Catalunya: # 1
* Colòmbia: # 1
* Dinamarca: # 1
* Equador: # 1
* Espanya: # 1
* Finlàndia: # 2
* França: # 1
* Països Baixos: # 1
* Irlanda: # 1
* Israel: # 1
* Itàlia: # 17 (però # 1 -10 setmanes el Dragostea din tei d'Haiducii)
* Mèxic: # 1
* Moldàvia: # 1
* Noruega: # 1
* Perú: # 1
* Polònia: # 1
* Portugal: # 1
* Regne Unit: # 3
* Romania: # 1
* Rússia: # 1
* Suècia: # 3 però # 1 la versió d'Haiducii.
* Suïssa: # 1
* Veneçuela: # 1

## Enllaços externs

* Videoclip de la cançó
* Videoclip de la versió d'Haiducii
# Andrée Joly

Andrée Joly, també coneguda com a Andrée Brunet o Andrée Brunet-Joly, (París, França 1901 - Boyne City, Estats Units 1993) fou una patinadora sobre gel francesa.

## Biografia

Va néixer el 16 de setembre de 1901 a la ciutat de París.
El 1929 es casà amb Pierre Brunet, el seu company de patinatge, motiu pel qual també és coneguda amb el cognom del seu company. Establerts als Estats Units al final de la seva carrera esportiva morí el 30 de març de 1993 a la seva residència de Boyne City, població situada a l'estat de Michigan.

## Carrera esportiva

Durant la dècada del 1920 Joly aconseguí guanyar de forma consecutiva les edicions del Campionat Nacional de França de patinatge artístic en categoria individual entre els anys 1921 i 1930, i juntament amb la seva parella Pierre Brunet les edicions entre els anys 1924 i 1933.
Juntament amb Pierre Brunet l'any 1924 participaren en els Jocs Olímpics d'hivern de Chamonix (França), aconseguint la medalla de bronze en la final de parelles i el cinquè lloc en categoria individual. En l'edició de 1928 celebrada a Sankt Moritz (Suïssa) aconseguiren la medalla d'or, i novament en l'edició de 1932 realitzada a Lake Placid (Estats Units) tornaren a obtindre la victòria en la disciplina de parelles.
En els Campionat del Món de patinatge artístic l'any 1925 la parella aconseguí la plata i en les edicions de 1926, 1928, 1930 i 1932 amb la medalla d'or. Amb la victòria al Campionat d'Europa de patinatge artístic l'any 1932, aquell any aconseguiren les tres victòries més importants a nivell mundial (Jocs Olímpics, Mundial i Europeu).
L'any 1936 refusaren participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1936 realitzats a Garmisch-Partenkirchen en protesta al règim nazi. El 1936 van esdevenir professionals i l'any 1940 s'establiren als Estats Units, on van esdevenir entrenadors de futurs patinadors com Carol Heiss i Scott Hamilton.

## Referències

* ↑ (anglès) Andrée Brunet i Pierre Brunet
* ↑ (anglès) Andrée Joly & Pierre Brunet Arxivat 2005-12-17 a Wayback Machine.
# Beatrix Loughran

Beatrix Loughran (Mount Vernon, Estats Units, 30 de juny de 1900 - Long Beach 7 de desembre de 1975) fou una patinadora estatunidenca.

## Biografia

Va néixer el 30 de juny de 1900 a la població de Mount Vernon, població situada a l'estat nord-americà de Nova York.
Va morir el 7 de desembre de 1975 a la seva residència de Long Beach.

## Carrera esportiva

Va iniciar la seva carrera esportiva a la dècada del 1920, destacant l'any 1922 amb el segon lloc aconseguit al Campionat dels Estats Units de patinatge artístic sobre gel, posició que aconseguiria repetir l'any següent. En aquest campionat aconseguí els títols de 1925, 1926 i 1926 en individuals i 1930, 1931 i 1932 en parelles.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1924 celebrats a Chamonix (França) aconseguí la medalla de plata en la categoria individual. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1928 celebrats a Sankt Moritz (Suïssa) aconseguí la medalla de bronze en la categoria individual i finalitzà quarta en la prova de parelles. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 celebrats a Lake Placid (Estats Units) aconseguí finalitzar en segona posició de la categoria per parelles al costat de Sherwin Badger. Amb aquesta medalla es convertí en l'única nord-americana en aconseguir fins al moment tres medalles olímpiques en patinatge artístic sobre gel.
Al llarg de la seva carrera aconseguí el títol del Campionat d'Amèrica del Nord de patinatge artístic els anys 1925 i 1927, així com finalitzà en tercera posició del Campionat del Món de l'any 1924.
El 1997 va ser incorporada al Saló de la Fama del Patinatge Artístic dels Estats Units.

## Referències

* 1 2 3 4 «Beatrix Loughran Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com», 17-04-2020. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ «Olympedia – Beatrix Loughran». [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ «Beatrix Loughran - Olympic Facts and Results». [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ «Beatrix Loughran» (en anglès). Oympics. [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ «The United States National Figure Skating Championships». Skating magazine, 5-1925.
* ↑ «The Thirties | U.S. Figure Skating» (en anglès). [Consulta: 31 gener 2022].

## Enllaços externs

* Fotografies de Beatrix Loughran a Getty Images.
# Angelo Menon

Angelo Menon (Verona, Vèneto, 29 d'octubre de 1919 - Montpeller, 13 de desembre de 2013) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1940 i 1953. En el seu palmarès destaca una etapa del Giro d'Itàlia de 1951 i una a la Volta a Catalunya de 1949. El 25 de març de 1955 es nacionalitzà francès.

## Palmarès

* 1947
** Vencedor d'una etapa al Circuit de Cantal
** Vencedor d'una etapa a la Grenoble-Torí
* 1949
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1950
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Algèria
* 1951
** 1r a Mende
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor de 2 etapes a la Volta al Marroc
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Algèria
* 1952
** 1r a la Luxemburg-Nancy

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1946. Abandona
* 1947. 10è de la classificació general
* 1948. 12è de la classificació general
* 1951. 33è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Angelo Menon, ancien champion cycliste, nous a quittés» (en francès). [Consulta: 28 novembre 2022].
* ↑ «MENON Angelo». [Consulta: 28 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Angelo MENON» (en italià). [Consulta: 28 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Angelo Menon a sitiodeciclismo.net
# La ruta blava

La ruta blava (1964) és un llibre de Josep Maria de Sagarra que narra el seu viatge a la Polinèsia Francesa el 1937, amb la seva esposa Mercè Devesa. Van salpar des de Marsella el 1936, després que Sagarra hagués fugit de la guerra civil espanyola. El llibre, basat en el seu quadern de bord, ofereix una visió desmitificadora de la Polinèsia, en què critica l'actitud dels habitants de les illes, a qui considera mandrosos. Tot i la percepció de desil·lusió, el viatge influirà en altres obres de Sagarra, com L'Equador i els tròpics (1947). La versió castellana va ser publicada el 1942, mentre que la catalana es va publicar pòstumament.

## Referències

* ↑ «La ruta blava». El mar és el camí. [Consulta: 24 abril 2020].
* ↑ «La ruta blava». Edicions 62. [Consulta: 24 abril 2020].

## Vegeu també

* Paradisos oceànics d'Aurora Bertrana

## Enllaços externs

* Documental del viatge de Josep M. de Segarra a la Polinèsia Francesa
* Fragment de La ruta blava
# Adarnases II de Tao

Adarnases II de Tao (o Adarnases I d'Artanudji) fou un príncep georgià de l'Alt Tao o Artanudji del segle ix.
Adarnases Bagrationi era el fill gran d'Aixot, curopalata d'Ibèria, i de la seva esposa, una noble georgiana. A la mort del seu pare, el 29 de gener del 830, no va poder recuperar el tron d'aquest i fou Bagrat, el seu germà petit el que fou escollit per l'emperador romà d'Orient (Ibèria en aquest temps era una monarquia electiva). Tanmateix Bagrat va concedir al seu germà Adarnases part dels dominis hereditaris del seu pare, l'Alt Tao i Klardjètia amb Artanudji (avui Ardanuç, a Turquia) i es va quedar amb el Baix Tao. No se sap gairebé res sobre ell i les fonts que en parlen són les mencions basades en l'obra de Leonti Mroveli, del segle xii.
La data de la seva mort no és pas coneguda, però esta compresa entre 867, data de la mort del seu fill Aixot, i el 881/889, data de la mort del seu segon fills, Sumbat, que va heretar el principat de l'Alt Tao i Klardjètia (anomenat generalment com Artanudji).
De Beril·la, filla de Bagrat, príncep de Xaroètia, morta religiosa sota el nom d'Anastàsia, va deixar:
* Gurguèn III d'Ibèria conegut com a Gurguèn d'Artani, comte d'Artani, duc de l'Alt Tao i príncep de Ibérie;
* Aixot Cecela;
* Sumbat, príncep de Artanudji;
* una filla, esposa d'Abas, sparapet d'Armènia, príncep de Kars, tercer fill de Sembat VIII Bagratuní.

## Referències

* ↑ Toumanoff 1990, p. 129-130

## Bibliografia

* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 129-130.
# Blaise de Montluc

Blaise de Montluc (francès: Blaise de Monluc) (Condòm, 1499 - Estilhac, 26 de juliol de 1577 $^{(Gregorià)}$) fou un militar gascó i escriptor en llengua francesa. Intentà de justificar la repressió que havia dut a terme a la Guiena com a cap de la Lliga Catòlica contra els hugonots mitjançant unes lletres adreçades al rei, que foren la base de les seves Mémoires i que tingueren llur versió definitiva als Commentaires (1592).

## Biografia

Blaise de Monluc va néixer entre 1500 i 1502 a Saint-Puy, fill gran de François de Lasseran-Massencômes, senyor de Monluc, que tenia terres a diferents parts del Gasconya, i els seus primera esposa, Françoise de Mondenard, Dame d'Estillac, de qui va heretar la família castell. Es disputen suggeriments que els Lasseran-Massencômes eren una branca cadet de la família Montesquiou més significativa.
El seu germà petit Jean de Monluc (1508–1579) esdevingué diplomàtic i posteriorment bisbe de Valence; malgrat la seva condició clerical, va tenir un fill natural, Jean de Monluc de Balagny (1545–1603), que va ser legitimat el 1563 i es va convertir en mariscal de França el 1594. El segon matrimoni del seu pare va donar lloc a altres cinc germanastres i cinc germanastres, dels quals sobreviuen pocs detalls. Una filla, Anne, es va casar amb François de Gélas i el seu fill petit Charles va succeir més tard al seu oncle Jean com a bisbe de Valence el 1574, mentre que Joachim era un altre soldat el saqueig de la Dordonya el 1537 encara es recordava tres segles després.
Monluc també es va casar dues vegades, la primera vegada amb Antoinette Ysalguier (1505–1562), filla del baró de Clermont. Van tenir tres filles, Françoise, Marguerite i Marie, juntament amb quatre fills, tots ells soldats. Tres dels quatre van morir en servei actiu; el més gran, Marc-Antoine, a Ostia el novembre de 1557, el segon, Pierre-Bertrand (1539–1566), en una expedició a Madeira, mentre que Fabian, el el més jove, va morir en una escaramuza fora de Nogaro el juny de 1573. El seu tercer fill Jean (1548–1581) es va retirar després de ser greument ferit el 1569 i va ser nomenat bisbe de Condom a 1570. El segon matrimoni de Monluc amb Isabeau de Beauville va produir altres tres filles, Charlotte-Catherine, Suzanne i Jeanne.

## Referències

* ↑ William McPeak. «Blaise de Monluc», 01-06-2007. [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ Courteault i 1908, p.312.
* ↑ Hauterive, 1841, p. 173.
* ↑ «Montluc , Jean de (1545?–1603)]». Catàleg general. [Consulta: 21 abril 2022].
* ↑ Joliblois, 1872, p. 5–6.
* ↑ Courteault, 1908, p. 319.
* ↑ Courteault, 1908, p. 497.
* ↑ Courteault, 1908, p. 582.
* ↑ Gaffarel, 1879, p. 273.
* ↑ Courteault, 1908, p. 431.

## Bibliografia

* Courteault, Paul. Blaise de Montluc; Historien (en francès). Bibliothèque Méridionale, 1908.
* Paul Courteault. Pléiade. Un cadet de Gascogne au XVIe siècle: Blaise de Monluc, 1964.
* Jean-Charles Sournia. Fayard. Blaise de Monluc, soldat et écrivan (1500-1577), 1981.
* Charles Oman. Methuen. A History of the Art of War in the Sixteenth Century, 1937.
# Zeger Bernhard van Espen

Zeger Bernard van Espen (Lovaina, 8 de juliol, 1646 – Amersfoort, 2 d'octubre, 1728), també nascut Espenius, va ser un ciutadà neerlandès de dretes i va néixer a Lovaina.
Des de la seva primera formació eclesiàstica, que va rebre a la seva ciutat natal, es va dedicar a especialitzar-se en Dret Canònic, en la qual es va doctorar l'any 1675, havent rebut els ordes sagrats dos anys abans. Havent obtingut la càtedra d'aquesta facultat al Col·legi d'Adrià, de la mateixa població, va arribar a ser un mestre eminent, consultat per molts bisbes i prínceps. Però li va fer molt de mal a la seva reputació que donés molt aviat clares mostres de prendre partit per als homes de Port-Royal, al que degué de contribuir una declarada simpatia per la persona del pare del jansenisme.
Les seves nombroses publicacions anaven totes impregnades de l'esperit de Port-Royal, i foren model de la resistència sistemàtica que oposava el jansenisme a totes les decisions emanades de Roma. Per això el 1704 eren posades totes en general en l'Index Librorum Prohibitorum, condemna que es va repetir el 1734 després de la seva mort. el seu dictamen donat als capitulars d'Utrecht vers el nomenament i consagració del bisbe Steenhovens fou determinant perquè l'autoritat eclesiàstica el privés de la seva càtedra i el suspengués a divinis, al que no seguí cap mostra pública de conformar-se amb les prescripcions eclesiàstiques.

## Escrits

Tractatus de censuris ecclesiasticís; Dissertatio canonica de pristinis altarium et ecclesiarum incorporationibus; Diss. can. historica de horis canonicis et singulis earum partibus; De Peculiaritatein religione te simonia circa ingressum religionis; traduïda per ell mateix; Consultationcanonique sur la vice de la propieté des religieux et religieuses; Diss. ca. de dispensationibus, praesertim matrimonialibus; De instituto et officio canonicorum; Repagulum canonicum adversus nimian exemptionem a jurisdictione episcoporum extensione; Tractatus de simonia circa beneficia, administrationem sacra mentorum et celebrationen missarum; item de functionibus ecclesiasticis; Vindiciae canonicae de peculiaritate et simnia; Motif de droit ou de efensé du séminaire de Liege et des MM, ses provisseurs contre l'enteprise et les libelles des jesuites anglais de cette ville; Déclaration sur le formulaire et la Bulle Unigenitus, etc. El principal de tots és Jus ecclesiasticum universum reeditada a Venècia el 1769. Existeixen edicions repetides de les seves obres (Lovaina, 1753 i següents; Venècia, 1769, Colònia, 1777, i Maguncia, 1791).

## Bibliografia

* Du Pac de Bellegarde, Vie de van Espen (1765)
* François Laurent, Van espen (Brussel·les, 1860)
# Blake Baggett

Blake Baggett (Grand Terrace, 31 de gener de 1992) és un antic pilot professional de motocròs nord-americà. Va competir als Campionats AMA entre el 2009 i el 2020 i en va guanyar un títol de motocròs, concretament el de 250cc del 2012.

## Referències

* ↑ «Blake Baggett career statistics» (en anglès). racerxonline.com. [Consulta: 28 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Blake Baggett - Lloc web oficial (anglès)
Campions AMA de motocròs 250$^1$ :
1974 - Smith
1975 - Smith
1976 - Hannah
1977 - Glover
1978 - Glover
1979 - Glover
1980 - Barnett
1981 - Barnett
1982 - Barnett
1983 - O'Mara
1984 - Ward
1985 - Lechien
1986 - Dymond
1987 - Dymond
1988 - Holland
1989 - Kiedrowski
1990 - Cooper
1991 - Kiedrowski
1992 - Emig
1993 - Henry
1994 - Henry
1995 - Lamson
1996 - Lamson
1997 - Carmichael
1998 - Carmichael
1999 - Carmichael
2000 - Pastrana
2001 - Brown
2002 - Stewart
2003 - Langston
2004 - Stewart
2005 - Tedesco
2006 - Villopoto
2007 - Villopoto
2008 - Villopoto
2009 - Dungey
2010 - Canard
2011 - Wilson
2012 - Baggett
2013 - Tomac
2014 - Martin
2015 - Martin
2016 - Webb
2017 - Osborne
2018 - Plessinger
2019 - Cianciarulo
2020 - Ferrandis
2021 - J. Lawrence
2022 - J. Lawrence
2023 - H. Lawrence
2024 - Deegan :
$^1$Del 1974 al 2005 era el Campionat AMA de motocròs 125cc, MX Lites del 2006 al 2008. :
# Otó I de Suàbia

Otó I de Suàbia (954 - † 31 d'octubre del 982 a Lucca) fou duc de Suàbia i duc de Baviera.
Fill de Ludolf i d'Ida, era el net de l'emperador Otó I i d'Edith de Wessex. La seva germana Matilde va ser abadessa d'Essen.

## Biografia

Duc de Suàbia de 973 a 982, fou nomenat duc de Baviera el 976, després que Enric II de Baviera fos desposseït del ducat en resposta a la seva rebel·lió contra l'emperador Otó II. Confident proper del seu oncle l'emperador, fou el seu aliat el 977-978, contra una conspiració (dita "la Guerra dels Tres Enrics") encapçalada per Enric II de Baviera, Enric I de Caríntia i Enric I d'Augsburg. Va acompanyar també a Otó II el 982 en el moment de la campanya d'Itàlia contra l'emirat de Sicília. Va sobreviure a la la batalla de Capo Colonna prop de Crotona el 13 de juliol del 982, així com una emboscada preparada pels àrabs. Decidit a fer una nova campanya després del seu reton al ducat, va morir en ruta el 31 d'octubre de 982 a Lucca. Fou enterrat a Aschaffenburg.
La seva germana Matilde va posseir una preciosa creu, el Crucifix de Matilde, adornada de pedres precioses, que és, actualment, guardada a la catedral d'Essen en la seva memòria. El germà i la germana són representats en aquesta creu.

## Referències

* ↑ Genealogia d'Otó a Medieval Lands
* ↑ Kohn, George Childs. Routledge. Dictionary of Wars. Revised Edition (en anglès), 2013, p. 390. ISBN 9781135954949.
| $_{909}$ | $_{909}$ | $_{911}$ | $_{911}$ | $_{915}$ | $_{915}$ | $_{917}$ | $_{917}$ | $_{926}$ | $_{926}$ | $_{950}$ | $_{950}$ | $_{954}$ | $_{954}$ | $_{973}$ | $_{973}$ | $_{982}$ | $_{982}$ | $_{997}$ | $_{997}$ |
| | Burcard I | Burcard I | — | — | Erchanger | Erchanger | Burcard II | Burcard II | Herman I | Herman I | Ludolf | Ludolf | Burcard III | Burcard III | Otó I | Otó I | Conrad I | Conrad I | |
| $_{997}$ | $_{997}$ | $_{1003}$ | $_{1003}$ | $_{1012}$ | $_{1012}$ | $_{1015}$ | $_{1015}$ | $_{1030}$ | $_{1030}$ | $_{1038}$ | $_{1038}$ | $_{1045}$ | $_{1045}$ | $_{1048}$ | $_{1048}$ | $_{1057}$ | $_{1057}$ | $_{1079}$ | $_{1079}$ |
| | Herman II | Herman II | Herman III | Herman III | Ernest I | Ernest I | Ernest II | Ernest II | Herman IV | Herman IV | Enric III | Enric III | Otó II | Otó II | Otó III | Otó III | Rodolf | Rodolf | |
| $_{1079}$ | $_{1079}$ | $_{1105}$ | $_{1105}$ | $_{1147}$ | $_{1147}$ | $_{1152}$ | $_{1152}$ | $_{1167}$ | $_{1167}$ | $_{1170}$ | $_{1170}$ |
| | Frederic I | Frederic I | Frederic II | Frederic II | Frederic III | Frederic III | Frederic IV | Frederic IV | Frederic V | Frederic V | |
| $_{1170}$ | $_{1170}$ | $_{1191}$ | $_{1191}$ | $_{1196}$ | $_{1196}$ | $_{1208}$ | $_{1208}$ | $_{1212}$ | $_{1212}$ | $_{1216}$ | $_{1216}$ | $_{1235}$ | $_{1235}$ | $_{1254}$ | $_{1254}$ | $_{1268}$ | $_{1268}$ |
| | Frederic VI | Frederic VI | Conrad II | Conrad II | Felip I | Felip I | Otó IV | Otó IV | Frederic VII | Frederic VII | Enric II | Enric II | Conrad IV | Conrad IV | Conrad V | Conrad V | |
| #90cfcf Bucàrdides (blau fosc) — | #afffff Otonians (blau clar) — | #90ee90 Conradians (verd clar) — | #bfcf90 Babenberg (verd fosc) — | #ffff90 Hohenstaufen (groc) |