# Setge i presa de Santiago de Cuba

El setge i presa de Santiago de Cuba va ser l'última operació principal de la guerra hispano-nord-americana a l'illa de Cuba i es va dur a terme entre el 3 i el 16 de juliol de 1898. Aquesta acció també comprèn la batalla naval de Santiago de Cuba.

## Setge de Santiago de Cuba

Després de la presa de San Juan i del Caney, els americans completaren el setge de Santiago de Cuba. A aquest efecte, les forces cubanes de González Clavell construïen trinxeres, en què s'instal·laven els americans, i Calixto García completava el setge de la ciutat. Tot i aquestes mesures, Shafter estava preocupat per les enormes baixes sofertes en els combats de Las Guàsimas, Caney i San Juan, i havia demanat el 3 de juliol a Sampson que forcés l'entrada del port de Santiago.
| « | "La meva present posició --deia-- m'ha costat mil homes i no estic disposat a perdran més. Si vostè força la seva entrada a la badia, podem prendre la ciutat sense més pèrdues de vides". | » |
Aquest mateix dia 3, Total, governador militar de Santiago, intimat per Shafter, es va negar a rendir-se, i el general espanyol Escario, procedent de Manzanillo, va entrar a la ciutat de Santiago de Cuba amb 3.000 homes. Shafter ja pensava retirar-se a una nova línia entre el riu San Juan i Siboney per esperar reforços, quan una circumstància inesperada va canviar el curs dels esdeveniments a favor seu: l'ordre enviada pel Governador de Cuba, capità general Blanco a l'almirall Cervera que sortís del port de Santiago amb la seva esquadra, sigui com sigui i a la major brevetat.

## Combat naval de Santiago de Cuba

L'esquadra espanyola es componia de tres creuers cuirassats d'unes 7.000 tones cadascun: l'Infanta María Teresa (vaixell insígnia), el Almirante Oquendo i el Bizcaya; d'un altre creuer cuirassat, d'inferior armament, el Cristobal Colón, i dels petits destroyers, el Furor i el Plutón, mentre que l'esquadra americana bloquejadora del port comptava amb tres cuirassats de primera, l'Iowa, l'Oregon i l'Indiana; un creuer cuirassat, el Brooklyn; un cuirassat de segona, el Texas, i dos iots armats, Gloucester i el Vixen. L'esquadra espanyola va sortir de Santiago de Cuba el diumenge 3 de juliol, a les 9 i 35 minuts del matí. Dels seus vaixells, el primer a abandonar el canal va ser el Maria Teresa, que va obrir foc immediatament sobre el cuirassat americà més proper. El Iowa, el Brooklyn i el Oregon van llançar llavors una pedregada d'obusos sobre el Maria Teresa, que, convertit en un incendi flotant, va posar proa a la costa fins a encallar, no sense arriar abans la bandera espanyola. El Oquendo va rebre, com el Maria Teresa, el foc concentrat dels cinc cuirassats americans, i va venir a encallar com a mitja milla del vaixell insígnia. Els destroyers Furor i Plutón foren destruïts poc després de sortir de la boca del port. El Vizcaya va navegar prop de 20 milles nàutiques, però, perseguit pels cuirassats americans i gairebé destrossat, va posar proa a la costa, on va encallar molt a prop de la platja d'Aserradero. El Colón es va poder allunyar més cap a l'est, però no va aconseguir escapar a la persecució del Oregon i del Brooklyn, que el van obligar a encallar a prop de la desembocadura del riu Turquino, per ser enfonsat pel seu propi capità. 350 morts, 160 ferits i 1.670 presoners, a més de 28.600 tones de vaixells, 112 canons, 20 metralladores i 29 tubs llença-torpedes tingueren de pèrdua els espanyols, mentre els americans només un mort i un ferit i danys materials de minsa quantia en el Texas, el Iowa, l'Indiana i l'Oregón.

## Capitulació de Santiago de Cuba

Després de la destrucció de l'esquadra de Cervera, la situació de Santiago de Cuba era molt difícil. L'aigua era dolenta i molt escassa, el menjar poc abundant (amb prou feines pa d'arròs i arròs bullit), la moral de les trops espanyoles estava més decaiguda i les defenses, si s'exceptuaven les de la Socapa i Punta Gorda, eren molt febles. Tot i això, Shafter, vell, malalt i cansat, no gozaba a llençar les seves tropes al assalt i volia que l'almirall Sampson amb la seva esquadra forcés l'entrada de la badia. Des del dia 4 va començar l'èxode dels súbdits americans, els homes inermes, les dones i els nens de Caney, episodi que es coneix amb el nom emigració de Caney. El dia 8 es va efectuar un bescanvi de presoners. Els dies 10 i 11, la ciutat de Santiago i les seves defenses van ser bombardejades per mar i terra, bombardeig que va causar més aviat un efecte moral. El dia 12 va arribar el cap de l'exèrcit americà que anava rumb a Puerto Rico, major Nelson Miles, que va deixar Shafter grans reforços en tropes i material de guerra. Els dies 13, 14 i 15 es va suspendre el bombardeig, mentre que Toral consultava al capità general Blanco i aquest a Madrid sobre la rendició. El dia 16 es va rendir la ciutat de Santiago de Cuba amb totes les forces espanyoles de la província, a les tropes americanes. El dia 17 va entrar a Santiago de Cuba Shafter, que va mantenir als seus llocs les autoritats espanyoles i va prohibir l'entrada a la ciutat de l'exèrcit cubà. La justa indignació dels soldats cubans a la incomprensible arbitrarietat del cap americà va ser immensa i només es van contenir aquells gràcies a la serenitat de Calixto García. Aquest va escriure a Shafter una carta on li exposava les seves queixes per l'actitud amb l'exèrcit cubà.

## L'armistici

La pèrdua pels espanyols de les seves dues esquadres, la del Pacífic i la de l'Atlàntic, la invasió de Puerto Rico per les tropes americanes a les ordres del general major Miles, i la rendició de Santiago de Cuba, van fer que Espanya demanés amb urgència i per conducte del Govern francès, la suspensió de les hostilitats. Pel protocol d'armistici subscrit a Washington el 12 d'agost de 1898 pel secretari d'Estat nord-americà i l'ambaixador de la República francesa als Estats Units, a nom d'Espanya, aquesta es comprometia a:
* 1er. Renunciar a tota pretensió de sobirania i tot dret sobre Cuba, i comprometre's a la immediata evacuació de l'Illa.
* 2n. Evacuar immediatament a Puerto Rico i altres possessions espanyoles a les Índies occidentals, així com cedir, a les illes dels Lladres (avui Illes Mariannes), una illa que els Estats Units designarien.
* 3r. Consentir a l'ocupació de Manila pels nord-americans, fins a la conclusió d'un tractat de pau en què es determinés el control de les Filipines.
La notícia de l'armistici no va arribar a temps a Manila: aquesta bombardejada per l'esquadra de Dewey i atacada per les forces americanes de terra, es va rendir incondicionalment. A Cuba sí, ja que les forces cubanes, tan bon punt van rebre l'avís del delegat Tomás Estrada Palma, van observar la suspensió d'hostilitats. Blanco va renunciar i va abandonar l'Illa, no sense lliurar abans el comandament al general Jiménez Castellanos. I després ja va venir el Tractat de París (1898).

## Referències

* ↑ Escario va ser hostilitzat, en sortir de Manzanillo amb 4.000 homes, pel general cubà Rios, que només disposava de 1.000 i després, en tot el seu trajecte, per Estrada, Mariano Lora i altres caps insurrectes, i va poder entrar a Santiago, precisament perquè Shafter va impedir que Calixto García enviés Rabí amb 2.000 soldats a combatre'l.
* ↑ Hi havia un altre cuirassat, el New York (vaixell insígnia de l'almirall Sampson); dos iots més, el Hist i el Resolute, i un torpediner, l'Ericcson, però no van prendre part en la fase inicial de l'acció naval, per trobar-se allunyats de la boca del port.
* ↑ L'almirall Cervera, que fou fet presoner pel tinent coronel cubà Candelario Cebreco, i lliurat, per la seva expressa petició, als americans, en va rebre tota classe d'honors en premi a l'heroisme que havia demostrat,
* ↑ Shafter tenía 63 anys, pesaba 325 lliures, era gotós i muntava a cavall amb dificultat

## Bibliografia

* Diversos: Historia de la nación cubana. Tom VI.
* José Antonio Medel, La guerra hispanoamericana.
* Enrique Piñeyro, Como acabó la dominación española en Cuba.
* Cosme de la Torriente, La cooperación de Calixto García a las fuerzas armadas de los Estados Unidos, en 1898.