OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Silveria María Rivas y Ladvenant

Silveria María Rivas y Ladvenant (Madrid, 12 de febrer de 1760–7 de maig de 1781), coneguda pels sobrenoms «La Sirita» i «La Lavenanita», va ser una actriu espanyola.
Nascuda a Madrid el 12 de febrer de 1760, filla única dels actors Manuel Rivas i María Ladvenant. Començà la seva carrera artística l'octubre de 1774 a Madrid, amb la companyia de Manuel Martínez i el sainet El maestro de la música, escrit especialment per ser presentada davant del públic. Després va ascendir fins a assolir posicions més rellevants. Destacà sobretot pels papers de comèdia i cantant tonadilles als sainets de Ramón de la Cruz, el qual va compondre alguns papers per a Rivas. No obstant això, tot i que intentà seguir la carrera artística de la seva mare, que havia sigut una actriu força important, això quedà truncat a causa de la seva mort prematura, als 21 anys, el 7 de maig de 1781. Va ser enterrada a la capella de Nostra Senyora de la Novena de la parròquia de Sant Sebastià de Madrid, de la qual va ser congregant. En l'àmbit personal, s'havia casat amb el còmic Antonio Ortiz de Villalbas.

## Referències

* ↑ Segismundo (en castellà). vol. 8-10. Madrid: CSIC, 1972, p. 188.
* ↑ Vega, José. Don Ramón de la Cruz, el poeta de Madrid (en castellà). Madrid: Talleres tipográficos de Sistemas de Control, 1945, p. 141.
* 1 2 3 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 549.
* ↑ Revista contemporánea (en castellà). Madrid: Tipografía de los hijos de Manuel Ginés Hernández, 1895, p. 579.
* ↑ Coulon, Mireille. «El sainete de costumbres teatrales». A: El teatro menor en España a partir del siglo XVI: actas del coloquio celebrado en Madrid, 20-22 de mayo de 1982 (en castellà). Madrid: Instituto Cervantes i CSIC, 1983, p. 238.
* ↑ Tobar, María Luisa (ed.). Lo que vale una amistad con la espada y con la ciencia y mágico Federico (en castellà). Kassel: Edition Reichenberger, 2000, p. 34.
* 1 2 3 Fernández García, Matías. Parroquía madrileña de San Sebastián. Algunos personajes de su archivo (en castellà). Madrid: Caparrós Editores, 1995, p. 327.
# Exaptació

Exaptació, coopció i preadaptació són termes relacionats que es refereixen a canvis en la funció d'una característica durant l'evolució. Per exemple, un tret pot evolucionar perquè serveix per a una funció particular, però després pot servir per a una altra. Les exaptacions són comunes tant en anatomia com en el comportament. Les plomes dels ocells en són un exemple clàssic: inicialment van evolucionar per a la regulació de la temperatura, però posteriorment es van adaptar per a volar. L'interès en l'exaptació és pels processos i també pels productes de l'evolució: el procés que crea trets complexos i el producte que pot estar imperfectament dissenyat.

## Referències

* ↑ «exaptation» (en anglès). DOI: 10.1093/oi/authority.20110803095803461. [Consulta: 3 setembre 2024].
* ↑ Exaptation: un termine che mancava nella scienza della forma (italià)
* ↑ «Exaptations». [Consulta: 5 febrer 2025].
* ↑ «Preadaptation». Merriam-Webster Online Dictionary. [Consulta: 22 gener 2009].
* ↑ published, Wynne Parry. «Exaptation: How Evolution Uses What's Available» (en anglès), 16-09-2013. [Consulta: 1r setembre 2024].

## Bibliografia

* Buss, David M., Martie G. Haselton, Todd K. Shackelford, et al. (1998) "Adaptations, Exaptations, and Spandrels," American Psychologist, 53 (May):533–548. http://www.sscnet.ucla.edu/comm/haselton/webdocs/spandrels.html
* Darwin, Charles (1859) The Origin of Species, London, ch. 6, section "Modes of Transition." http://www.infidels.org/library/historical/charles_darwin/origin_of_species/Chapter6.html.
* Ehrlich, Paul, and Marcus Feldman (2003) "Genes and Culture: What Creates Our Behavioral Phenome?," Current Anthropology, 44 (February):87–107. Included are comments and a reply.
* Gould, Stephen Jay, and Elizabeth S. Vrba (1982), "Exaptation — a missing term in the science of form," Paleobiology 8 (1): 4–15.
* Gould, Stephen Jay (1991) "Exaptation: A Crucial tool for Evolutionary Psychology," Journal of Social Issues 47(3): 43–65.
* Jacob, Francois (1977) "Evolution and Tinkering," Science 196 (June 10): 1161–1166. PubMed link
* MacDonald, Geoff, and Mark R. Leary (2005) "Why Does Social Exclusion Hurt? The Relationship between Social and Physical Pain," Psychological Bulletin 131 (2): 202–223.
* Mayr, Ernst (1982) The Growth of Biological Thought: Diversity, Evolution, and Inheritance, Harvard University Press, ISBN 0-674-36445-7.
* "Preadaptation." Merriam-Webster Online Dictionary. 2009. Merriam-Webster Online. 22 January 2009 <http://www.merriam-webster.com/dictionary/preadaptation>

## Vegeu també

* Adaptació biològica
* Biologia evolutiva del desenvolupament
* Selecció natural

## Enllaços externs

* http://wiki.cotch.net/index.php/Citations_of_cooption Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine., which points to additional webpages.
# María Paz García Vera

María Paz García Vera (Madrid, 1964) és una psicòloga espanyola, catedràtica de Psicologia Clínica de la Universitat Complutense de Madrid (UCM).
Nascuda el 1964 a Madrid, es va doctorar amb la lectura el 1996 a la UCM d'Hipertensión esencial. Validez de los valores clínicos de presión arterial y valoración de un programa de intervención conductual, una tesi dirigida per Francisco Javier Labrador Encinas. A més de la seva trajectòria investigadora, la seva activitat com a psicòloga també ha tractat el camp de l'atenció psicològica a les víctimes de violència i de catàstrofes.
Entre 2018 i 2019 va ser subdelegada del Govern d'Espanya a la Comunitat Autònoma de Madrid. Va ser nomenada delegada del Govern a la Comunitat de Madrid l'abril de 2019, en substitució de José Manuel Rodríguez Uribes. Al febrer de 2020, després de les eleccions generals de novembre de 2019, José Manuel Franco Pardo va substituir a García Vera en el càrrec.

## Referències

* 1 2 3 «María Paz García Vera sustituye a Rodríguez Uribes como delegada del Gobierno en Madrid». ABC, 12-04-2019.
* ↑ «María Paz García Vera, nueva delegada del Gobierno en Madrid». La Vanguardia, 12-04-2019.
# Richard Witschge

Richard Witschge (Amsterdam, 20 de setembre de 1969) és un exfutbolista neerlandès que despuntà a la dècada dels 1990 com a defensa i migcampista.
Inicià la seva trajectòria professional l'any 1986 a les files de l'Ajax Amsterdam on guanyà diferents títols a nivell nacional i destacà futbolísticament, fet que li valé per l'any 1991 fitxar pel FC Barcelona de la mà del tècnic Johan Cruyff, passant a formar part del Dream Team, tot guanyant entre d'altres títols la Copa d'Europa de 1992. Posteriorment milità a les files del FC Girondins de Bordeaux francès, el Blackburn Rovers anglès on guanyà la Lliga anglesa, novament a l'Ajax Amsterdam neerlandès, al Deportivo Alavés basc i a l'Oita Trinita japonès, retirant-se del futbol l'any 2004.
Amb la selecció de futbol dels Països Baixos fou internacional en 31 ocasions, integrant el combinat que disputà el Mundial de 1990.

## Clubs

* 1986-1991: Ajax Amsterdam
* 1991-1993: FC Barcelona
* 1993-1996: Girondins de Bordeus
* 1994-1995: Blackburn Rovers (cedit pel Girondins)
* 1996-2003: Ajax Amsterdam
* 2001-2002: Deportivo Alavés (cedit per l'Ajax)
* 2003-2004: Oita Trinita

## Palmarès
### Tornejos nacionals

* 2 Lliga neerlandesa: 1990 i 1998.
* 3 Copa neerlandesa: 1987, 1998 i 1999
* 2 Lliga espanyola: 1992 i 1993
* 1 Supercopa d'Espanya: 1992
* 1 Lliga anglesa: 1995

### Torneigs internacionals

* 1 Copa d'Europa: 1992
* 1 Supercopa d'Europa: 1992
* 1 Copa Intertoto: 1995

## Referències

* ↑ «Richard Witschge». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ Noguer, Ignasi. «El 10 impacient». L’Esportiu de Catalunya, 01-11-2014. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ «Richard Witschge, un dels molts que va fer el canvi Ajax-Barça». TV3 -Telenotícies. CCMA. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ Villepreux, Olivier «Witschge, enfant gâté et gâché de la balle – Le Néerlandais trouve à Bordeaux un standing qu'il avait cru atteindre trop tôt». , 02-04-1996.
* ↑ Farrell, Ian «Richard Witschge» (en anglès). When Saturday Comes, 189, 11-2002 [Consulta: 5 octubre 2018].
* ↑ Besa, Ramón «Un '10' en toda regla» (en castellà). El País, 17-08-2001 [Consulta: 23 octubre 2018].
* ↑ «La 'influencia' de Johan Cruyff en el Alavés» (en castellà). Sport, 30-10-2020. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ Belam, Martin «The six oddest tie-breaking rules in World Cup history» (en anglès). The Guardian, 27-06-2018. ISSN: 0261-3077.
# Diana Sacayán

Diana Sacayán (San Miguel de Tucumán, 31 de desembre de 1975 - Flores, 11 d'octubre de 2015) va ser reconeguda com una de les principals activistes del moviment de drets humans i de la lluita pel reconeixement i la inclusió social del col·lectiu travesti a Argentina. Va ser assassinada l'11 d'octubre de 2015. El 18 de juny de 2018 el Tribunal Oral Criminal Nro. 4 de la Ciutat de Buenos Aires va condemnar el seu assassí en una sentència històrica. Per primera vegada la justícia argentina va qualificar l'assassinat d'una travesti com un crim d'odi a la identitat de gènere, prevista en l'incís 4 de l'article 80 del Codi Penal de l'Argentina.
Sacayán va ser una abanderada de la lluita per l'accés al treball i l'economia social de les persones travestis i trans. Gran part de la seva militància va estar vinculada amb aconseguir aquest objectiu.

## Referències

* ↑ «Fallo histórico: condenaron a perpetua al asesino de Diana Sacayán bajo la figura de “travesticidio” - Infocielo» (en castellà). [Consulta: 14 març 2019].
* ↑ Judicial, CIJ - Centro de Información. «Caso Diana Sacayán: condenaron al acusado a prisión perpetua por homicidio agravado por violencia de género y odio a la identidad de género». Centro de Información Judicial. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ «CODIGO PENAL DE LA NACION ARGENTINA». servicios.infoleg.gob.ar. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ «Diana Sacayán: un día de Justicia y furia travesti en Tribunales - Agencia Presentes» (en castellà). , 18-06-2018 [Consulta: 20 juny 2018].
* ↑ «FUNDAMENTOS del veredicto dictado el 18 de junio de 2018, por el TRIBUNAL ORAL en lo CRIMINAL y CORRECCIONAL No 4, de CABA.». Poder Judicial de la Nación TRIBUNAL ORAL EN LO CRIMINAL Y CORRECCIONAL NRO. 4 DE LA CAPITAL FEDERAL, 10-07-2018 [Consulta: 14 març 2019].
# Abgeschminkt!

Abgeschminkt! és una pel·lícula alemanya dirigida per Katja von Garnier, estrenada el 1993.

## Sinopsi

La dibuixant Frenzy viu a Munic i està passant per una crisi creativa. Els seus esbossos són més aviat pessimistes, per això demana al seu redactor en cap que faci reportatges més optimistes, sinó perdrà la feina. La millor amiga de Frenzy, Maischa, s'enfronta al seu xicot Klaus, amb qui anava a una reunió el cap de setmana. En canvi, vol passar el cap de setmana sortint i divertint-se. Tots dos van a una exposició on la Maisha mira amb tendresa el maco René. Frenzy descobreix més coses sobre René gràcies a un amic. Així, l'endemà, es fa un acord entre les dues dones. Frenzy ha de portar Mark, un amic de René, present a l'exposició.
Tot i que Frenzy considera que això és una pèrdua de temps i porta a Mark enfadat sota la seva ala, el dia que passa amb ell a Munic resulta molt agradable i divertit. Mentrestant, la Maisha sopa amb René, va a casa seva i dorm amb ell. Quan Frenzy torna a casa a la nit i troba Maisha ja a la seva banyera, aquesta explica la desastrosa trobada sexual amb René. Frenzy i Mark es retroben els dies següents i s'enamoren. La relació es converteix en un repte per a ells, ja que en Mark viu i treballa en un altre lloc i poques vegades ve a Munic. Maisha trenca amb el seu xicot i intenta acceptar-se amb ella mateixa a la seva vida.“

## Repartiment

* Katja Riemann : Frenzy
* Nina Kronjäger : Maischa
* Gedeon Burkhard : René
* Max Tidof : Mark
* Daniela Lunkewitz : Susa
* Peter Sattmann : Schwarz
* Jophi Ries : el gerenta del bar

## Premis

* Premi Ernst-Lubitsch 1994
* Bayerischer Filmpreis 1994 : primera direcció (Katja von Garnier), vestuari (Birgit Aichele), millor protagonista femenina (Katja Riemann)
* Student Academy Awards 1994 : millor pel·lícula estrangera
* Festival Internacional de Curtmetratges d'Uppsala 1994 : millor pel·lícula

## Referències

* ↑ «Zahlen auf Chartsurfer.de». Arxivat de l'original el 2018-10-18. [Consulta: 8 gener 2024]., abgerufen am 18. Oktober 2018.
* ↑ Starter-Filmpreis – Preisträgerinnen und Preisträger, abgerufen am 23. Januar 2011
* ↑ Männer hin oder her. In: Der Spiegel 26/1993, 28. Juni 1993 (online)

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Vermell, blanc i sang blava

Vermell, blanc i sang blava (títol original en anglès, Red, White & Royal Blue) és una pel·lícula de comèdia romàntica estatunidenca del 2023 dirigida per Matthew Lopez, en el seu debut com a director de llargmetratges, i coescrita amb el guió de Ted Malawer. Basada en la novel·la homònima del 2019 de Casey McQuiston, la pel·lícula és protagonitzada per Taylor Zakhar Perez i Nicholas Galitzine i representa l'enamorament entre el fill de la presidenta dels Estats Units i el príncep britànic, respectivament. Uma Thurman, Stephen Fry, Sarah Shahi, Rachel Hilson i Ellie Bamber també apareixen en papers secundaris. S'ha subtitulat al català.
El 2019, Amazon Studios va anunciar el desenvolupament de la pel·lícula amb Greg Berlanti com a productor. Lopez va ser anunciat com a director i coguionista amb Malawer el 2021. Els anuncis de càsting van començar el juny de 2022 amb Zakhar Perez, Galitzine i Thurman anunciats per interpretar els seus respectius papers. La major part del repartiment restant es va anunciar el mes següent. El rodatge principal va tenir lloc a Anglaterra entre juny i agost de 2022.
Vermell, blanc i sang blava es va estrenar a l'BFI IMAX de Londres el 22 de juliol de 2023 i es va estrenar a Amazon Prime Video l'11 d'agost del mateix any.

## Referències

* ↑ «Red, White & Royal Blue». Goita què fan, ara!. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ Lang, Brent (2021-10-01). «Tony Winner Matthew López to Make Directorial Debut With LGBTQ+ Romance Red, White & Royal Blu (Exclusive)». Variety.
* ↑ «Red, White & Royal Blue». [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ Grobar, Matt. «Taylor Zakhar Perez, Nicholas Galitzine To Topline Amazon Rom-Com Red, White & Royal Blue From Director Matthew López; Clifton Collins Jr., Stephen Fry & Sarah Shahi Also Set», 01-06-2022. [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ Maskell, Emily (15 August 2022). «Red, White & Royal Blue stars confirm filming has wrapped on gay rom-com». Attitude.
* ↑ Franklin, McKinley (July 6, 2023). «'Red, White & Royal Blue' Trailer: Taylor Zakhar Perez and Nicholas Galitzine Heat Up the Palace in Gay Royal Romance». Variety.
# Vint-i-quatre

El vint-i-quatre és un nombre natural que segueix el vint-i-tres i precedeix el vint-i-cinc. S'escriu 24 en xifres àrabs, XXIV en les romanes i 二十四 en les xineses.
Ocurrències del vint-i-quatre:
* És el nombre atòmic del crom.
* És el nombre d'hores d'un dia.
* És el nombre de lletres de l'alfabet grec, tant antic com modern. Per això és el nombre de capítols de l'Odissea i de la Ilíada d'Homer.
* Un tetrahexaèdre té 24 cares
* El nombre de quirats de l'or pur
* El vint-i-quatrè satèl·lit natural de Júpiter és Pasífae.
* En vint-i-quatrè és un llibre de mida igual a la vint-i-quatrena part d'un plec (de 7 a 10 cm).
* Vint-i-quatrena de cort era una comissió de vint-i-quatre ciutadans elegida per a assessorar els síndics i representants del braç reial a les Corts.
| « | Desset, divuit, dinou i un fan vint Vint-i-quatre, vint-i-quatre Vint-i-quatre i sis van trenta Trenta i quatre fa una pela | » |
| — «N°8 Un, dos, tres, quatre, cinc, sis: Cançó tonta |||

## Referències

* ↑ «Observa com s'escriuen els nombres en català» (pdf). Xtec.
* ↑ «Vint-i-quatre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Moreira, Joan; Aragonès i Salvat, Albert. Quan lo pare no té pa...: Recull de cançons i tocades populars de la ciutat de Tortosa, 1908. Publicacions Universitat Rovira I Virgili, 2015, p. 86-87. ISBN 978-84-8424-402-8.
# Barranc dels Molins

El barranc dels Molins és un barranc que es troba al terme municipal d'Ibi, a la comarca valenciana de l'Alcoià. És un paratge d'alt valor mediambiental, que comunica el poble amb la Font Roja mitjançant una sendera.
Està encaixonat entre dues parets verticals, on hi destaca la Penya Almarra. Les aigües i fonts que recull el barranc, dins de la conca del riu Verd, brollen tot l'any, i han permés que hi haja un aprofitament humà en forma dels molins fariners i paperers que li han donat el nom modern (abans era conegut com a barranc de Santa Maria). Actualment, encara s'hi pot observar el Molí de Llapissera i les restes del Molí de la Tía Roseta, el Molí de la Penya i el Molí de Paper. Prop hi ha un rentador, datat de 1903.
A les coves de les parets que tanquen el barranc s'han trobat restes arqueològiques, per la qual cosa ha estat declarat Patrimoni Cultural Valencià.

## Referències

* ↑ "Ibi mantiene su acceso a la Font Roja por el Barranc dels Molins"
* ↑ Barranc dels Molins al Catàleg de Cavitats de la Província d'Alacant
* ↑ "El Barranc dels Molins, Patrimonio Cultural"
* ↑ "El Consell cataloga unas pinturas rupestres del Barranc dels Molins"

## Enllaços externs

* Pàgina de Turisme de la Comunitat valenciana
* "Cerca de 300 personas conocen los encantos del Barranc dels Molins en Ibi"
* Barranc dels Molins
# Merycopotamus

Merycopotamus és un gènere extint de mamífers artiodàctils de la família dels antracotèrids que visqueren a Àsia durant el Miocè mitjà i superior. Se n'han trobat restes fòssils al Pakistan i Tailàndia. Foren els últims antracotèrids a desaparèixer. Tenien un crani molt semblant al dels primers hipopotàmids. El nom genèric Merycopotamus combina els mots grecs μήρυξ (mèrix), que significa ‘remugant’, i ποταμός (potamós), que literalment significa ‘riu’, tot i que en aquest cas es fa servir en al·lusió a Hippopotamus. Merycopotamus o els seus parents propers són uns dels possibles precursors dels hipopotàmids, juntament amb els pècaris.

## Referències

* 1 2 Entrada «Merycopotamus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 abril 2023].
* ↑ Prothero, 2017, p. 159 i 160.
* ↑ Pickford, 2008, p. 39 i 41.
* ↑ Rose, 2006, p. 293.

## Bibliografia

* Pickford, M. «The myth of the hippo-like anthracothere: The eternal problem of homology and convergence» (en anglès). Revista Española de Paleontología, 23, 1, 2008, pàg. 31-90.
* Prothero, D. R. The Princeton Field Guide to Prehistoric Mammals (en anglès). Princeton University Press, 2017. ISBN 978-0-691-15682-8.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Cayuse

«Cayuse» té aquests significats:
* Cayuse (Oregon), lloc designat pel cens (CDP) i comunitat no incorporada al comtat d'Umatilla, Oregon, Estats Units
* Llengua cayuse, llengua aïllada que parlaven els cayuses, un poble amerindi nord-americà a l'estat americà d'Oregon
* Cayuse relatiu als cayuses, tribu índia del grup wailatpua, que parla una llengua aïllada però relacionada amb el grup penutià
# Abraham Van Helsing

El professor Abraham Van Helsing és un personatge de ficció de la novela Dràcula (1897) de Bram Stoker.
És un doctor neerlandès amb interessos molt variats, ja que és doctor en medicina, doctor en filosofia i doctor en lletres. El personatge és conegut com a caçador de vampirs i és l'arxienemic del comte Dràcula.

## Referències

* ↑ Billson, Anne. «Anthony Hopkins' 20 best film performances – ranked!» (en anglès). The Guardian, 08-04-2001. [Consulta: 9 octubre 2021].

## Vegeu també

* Dràcula de Bram Stoker
# Dardara (documental)

Dardara és una pel·lícula documental de 2021 dirigida per Marina Lameiro, que narra la trajectòria del grup musical Berri Txarrak.

## Sinopsi

El 2019, Berri Txarrak va pujar a l'escenari per última vegada. L'última actuació va ser a Pamplona, al pavelló Navarra Arena, i amb un públic de 11.000 espectadors, com a final de la gira «ikusi arte». El tema principal de la pel·lícula és la gira amb aquest concert, però Dardara va més enllà. La producció està organitzada per la directora Marina Lameiro, a partir de les múltiples paraules i reflexions de Gorka Urbizu, i convida a reflexionar sobre tot allò que encaixa en el triangle entre el creador, l'obra i el destinatari. I d'aquestes tres nanses, la que pertany als aficionats porta més pes; de fet, la cineasta se centra en els seguidors de Berri Txarrak i la seva diversitat.

## Referències

* ↑ Arin, Nagore «'Dardararen bat' bihotzean». Berria, 13-03-2021 [Consulta: 29 març 2022].

## Enllaços externs

* Entrevista a Gorka Urbizu i Marina Lameiro per a Dardara
# Elise Eskilsdotter

Elise Eskilsdotter (Elise Eskildsdatter) (f. c. 1483) va ser una noble i una pirata noruega.
Elise era la filla d'Eskild Ågesen i Elisabeth Jakobsdatter Hegle. El seu pare era cavaller d'Escània. Prop del 1420, es va casar amb el noble noruec Olav Nilsson (c. 1400-1455) que era membre de la família noble Skanke.
Olav Nilsson va ser membre del Riksråd de Noruega. Va ser nomenat cavaller pel rei Eric de Pomerània el 1430. El 1438, va ser nomenat capità de Bergenhus. Al voltant del 1440, es va convertir en senyor feudal de Ryfylke, Rogaland (Noruega). Va ser un terratinent ric amb propietats tant a Noruega com a Dinamarca. Més tard, Olav va servir al rei Cristià I de Dinamarca com a corsari durant la Guerra Danesa-Hanseática (1426-1435). Després del Tractat de Vordingborg al juliol de 1435, el rei Cristià va fer la pau amb la Lliga Hanseática. No obstant això, Olav va continuar atacant vaixells mercants alemanys contra els desitjos del rei. Com a conseqüència, el 1453 el rei va destituir a Olav. El 1455, Olav Nilsson va ser assassinat a l'Abadia de Munkeliv juntament amb el seu fill Nils, el seu germà Peder Nilsson Skanke, així com Leif Thor Olafsson, bisbe de Bergen.
Després de la seva mort, Elise Eskilsdotter i els seus fills van liderar una guerra oberta contra el comerç dels mercaders alemanys de Bergen. El seu fill major, Olav, va morir en un naufragi el 1465, però el fill més jove Axel va continuar el negoci. Igual que molts altres membres de la noblesa noruega, també es va oposar al govern danès sobre Noruega. El 1468, el rei Cristià I de Dinamarca va confiscar el seu feu perquè ja no confiava en la seva lleialtat. Elise va morir al voltant de 1483.

## Referències

* ↑ Terje Bratberg. «Elise Eskildsdatter, Ridderfrue». Norsk biografisk leksikon. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ Jon Gunnar Arntzen. «Skanke». Store norske leksikon. [Consulta: 1r novembre 2017].
* ↑ Geir Thorsnæs. «Ryfylke». tore norske leksikon. [Consulta: 1r novembre 2017].
* ↑ Erik Opsahl. «Olav Nilsson, Ridder». Norsk biografisk leksikon. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ John Arve Riise. «Herr Olav Nilsson – Ridder af Talgø». Skanke-Foreningen I Norge. Arxivat de l'original el 17 de juny 2016. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ «Leif Thor Olafsson, Bishop of Bjørgvin (Bergen)». Hierarchia Catholica, Volume 2. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ «The Hanseatic League». Das Hansebüro. [Consulta: 1r novembre 2017].
* ↑ Cato Guhnfeldt. «Fæle fruer til sjøs». Aftenposten, 19-01-2014. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ Terje Bratberg. «Elise Eskildsdatter». Store norske leksikon. [Consulta: 25 maig 2016].

## Vegeu també

* Dones pirates

## Bibliografia

* Carlquist, Gunnar. Svensk uppslagsbok. Bd 20. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB, 1937.
* Hetland, Ingebrigt. Pirater og sjørøvere i norske farvann. Pantagruel Forlag AS, 2008. ISBN 9788279003236.
* Nicolle, David. Forces of the Hanseatic League: 13th - 15th Centuries'. Osprey Publishing, 2014. ISBN 9781782007791.
* Øye, Ingvild. Bergen and the German Hans. Bergen: Bryggens Museum, 1994. ISBN 9788290289527.
* Stanton, Charles D. Medieval Maritime Warfare. Pen and Sword Books, 2015. ISBN 9781473856431.