OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Humza Yousaf

Humza Yousaf (Glasgow, 7 d'abril de 1985) és un polític escocès d'origen pakistanès i ex primer ministre d'Escòcia. És el primer musulmà i la persona més jove de la història a obtenir el càrrec.
Pertanyent al Partit Nacional Escocès, ha estat Ministre de Justícia des del 26 de juny de 2018 i diputat del Parlament Escocès (MSP) per la circumscripció de Glasgow Pollok des de 2016. Yousaf havia estat MSP prèviament per la regió de Glasgow des del 2011 fins al 2016. Va ser ministre d'Afers Exteriors i Desenvolupament Internacional des de 2012 fins al 2014 i ministre d'Europa i Desenvolupament Internacional des del 2014 fins al 2016. A més, va ser ministre de Transport i les Illes entre 2016 i 2018.
El 15 de febrer del 2023, atesa la dimissió de Nicola Sturgeon com a primera ministra d'Escòcia, va passar a ser considerat un possible successor seu, juntament amb Màiri McAllan, Angus Robertson, Kate Forbes, John Swinney, Neil Gray i Keith Brown, i va assumir el càrrec el 29 de març de 2023, però va dimitir el 29 d'abril de 2024 després de trencar el govern amb el Partit Verd Escocès per l'abandonament del compromís de reduir les emissions de gasos d'efecte hivernacle en un 75% per al 2023, i per la presentació d'una moció de censura per part del Partit Conservador Escocès i el Partit Laborista Escocès.

## Referències

* ↑ Sur, Snigdha; Singh, Mehr. «Humza Yousaf, the Next Leader of Scotland, Makes History» (en anglès). The Juggernaut, 28-03-2023. [Consulta: 29 març 2023].
* ↑ «Informació Personal» (en anglès). Parlament Escocès. [Consulta: 28 juny 2018].
* ↑ Carrell, Severin; Brooks, Libby; Adu, Aletha. «Who will replace Nicola Sturgeon? Scottish leadership runners and riders» (en anglès). The Guardian, 15-02-2023. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «Crisi política a Escòcia: el primer ministre presenta la dimissió». Nació, 29-04-2024. [Consulta: 29 abril 2024].
# Cevena Vivaresa

La Cevena Vivaresa (Cevena Vivaresa, en occità) és un Parçan o comarca d'Occitània situada al Llenguadoc.
Les Cevenes (en occità, Cevenas) és una serralada de muntanyes al sud-est del Massís Central, del qual formen part. S'estenen pel nord del departament francès del Gard, el sud del departament del Losera i es prolonguen en els monts del Vivarès (en francès, monts du Vivarais o monts d'Ardèche), al sud-oest del departament d'Ardecha
Segons la proposta del diari Jornalet de divisió administrativa d'Occitània, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, les Cevenes estarien repartides en tres Parçans o «comarques» d'Occitània, a la regió històrica del Llenguadoc:
* a la subregió del Baix Llenguadoc: la Cevena Llenguadociana
* a la subregió del Gavaldà: la Cevena Gavaldanesa.
* a la subregió del Vivarès: la Cevena Vivaresa.
Oficialment, les comunes de la Cevena Vivaresa estan adscrites administrativament i situades al sud-oest del departament francès d'Ardecha.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
# Leptotila

Leptotila és un gènere d'ocells de la família dels colúmbids (Columbidae), coneguts com a coloms feréstecs.

## Taxonomia

El gènere Leptotila va ser introduït pel naturalista anglès William Swainson el 1837 amb el colom feréstec de Jamaica (Leptotila jamaicensis) com a espècie tipus. El nom del gènere combina el grec antic «leptos» que significa “delicat” o “esvelt” amb «ptilon» que significa “ploma”.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 11 espècies:
* colom feréstec de Panamà (Leptotila battyi).
* colom feréstec pitgrís (Leptotila cassinii).
* colom feréstec de Tolima (Leptotila conoveri).
* colom feréstec de Jamaica (Leptotila jamaicensis).
* colom feréstec groc (Leptotila megalura).
* colom feréstec de coure (Leptotila ochraceiventris).
* colom feréstec pàl·lid (Leptotila pallida).
* colom feréstec capgrís (Leptotila plumbeiceps).
* colom feréstec frontgrís (Leptotila rufaxilla).
* colom feréstec de Verreaux (Leptotila verreauxi).
* colom feréstec de l'illa de Grenada (Leptotila wellsi).
| Zenaidini | Geotrygon – 9 espècies Leptotila – 11 espècies Leptotrygon – Colom guatlla de Veraguas Zenaida – 7 espècies Zentrygon – 8 espècies |
Cladograma mostrant la posició dels gèneres a la tribu Zenaidini. :

## Referències

* ↑ «Leptotila». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 gener 2025].(català)
* ↑ Swainson, William. On the natural history and classification of birds. v.2:c.2. Londres: John Taylor, 1836, p. 349.
* ↑ Peters, James Lee. Check-list of birds of the world. v.3. Cambridge: Harvard University Press, 1937, p. 122 [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 222. ISBN 978-1-4081-2501-4 [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Banks, Richard C.; Weckstein, Jason D.; Remsen, J. Jr V.; Johnson, Kevin P. «Classification of a clade of New World doves (Columbidae: Zenaidini)». Zootaxa, 3669, 2, 06-06-2013. DOI: 10.11646/Zootaxa.3669.2.11. ISSN: 1175-5334.
* ↑ Johnson, Kevin P.; Weckstein, Jason D. «The Central American land bridge as an engine of diversification in New World doves: Land-bridge connection promotes speciation in doves» (en anglès). Journal of Biogeography, 38, 6, 6-2011, pàg. 1069–1076. DOI: 10.1111/j.1365-2699.2011.02501.x.
# País de Foix

El País de Foix (en occità País de Fois, en francès Pays de Foix) és un Parçan o comarca d'Occitània situada al Llenguadoc. La seva vila principal és Foix.
Segons la proposta del diari Jornalet de divisió administrativa d'Occitània, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el País de Foix estaria ubicat a la regió del Llenguadoc, subregió del Comtat de Foix.
Altres classificacions proposen que el petit parçan del Seron es consideri un subparçan que s'integri al País de Foix (País de Fois-Seron).
Oficialment, les comunes del País de Foix estan situades al centre del departament francès de l'Arieja.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
# Terra Nostra

Terra Nostra és una editorial de la Catalunya del Nord que començà la seva vida com a revista escolar. Publiquen llibres principalment en català, però també en francès i en bilingüe.

## La revista

La revista escolar que es convertiria en l'editorial fou fundada l'any 1965 per Ramon Gual i Casals a Prada de Conflent. Es presentava en forma de quaderns monogràfics sense periodicitat fixa i abastava una temàtica molt variada: tradicions, cançó popular tradicional, àlbums fotogràfics comentats sobre localitats de Catalunya del Nord sota el denominador comú de …fa temps. Fonamentalment centrada a la Catalunya del Nord, no descurava la temàtica global catalana. Sovint contenia texts francesos contraposats als texts en català per a facilitar-ne la comprensió. D'aquesta revista se n'han publicat 100 números, des del 1965 fins al 2001, culminant amb la revista número 100: Bibliografia de Catalunya Nord (1502-1999), de Dolors Serra i Kiel. Aquesta última fou reeditada el 2002 sota el títol Bibliografia de Catalunya Nord (1502-1999). Llibres en català impresos a Catalunya Nord; llibres d'autors nord-catalans publicats en altres llocs, per Terra Nostra en col·laboració amb l'editorial Galerada, de Cabrera de Mar, Catalunya del Sud.

## L'editorial

De la revista sorgí una casa editorial, amb publicacions de caràcter més científic, com la Bibliografia rossellonesa de Renat Noëll, la Flora catalana de Joan Pau Bouchard, i el fonamental Atlas de Catalunya Nord de Joan Becat i Rajaut. També ha editat les obres d'Edmond Brazès, discs de cançó popular catalana tradicional i moderna, alguna obra d'Eliana Thibaut i Comalada, i publica anualment un calendari. A partir del 2001 a vegades publica en coedició amb l'editorial Galerada, de Cabrera de Mar.

## Publicacions

* Bacat i Rajaut, Joan. «Atlas de Catalunya Nord». Terra Nostra, 1977.

## Referències

* ↑ Fitxa de Terra Nostra a la Casa dels Països Catalans, Catalunya Nord (pàgina en francès) [consulta: 3 maig 2015]
* ↑ Fitxa de l'obra a la pàgina de l'editorial Arxivat 2015-07-25 a Wayback Machine. [consulta: 3 maig 2015]
* ↑ Fitxa del llibre al Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya [consulta: 3 maig 2015]
* ↑ «Arxius, publicacions i museus etnològics». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juliol 2013].
* ↑ Altres obres Arxivat 2015-02-11 a Wayback Machine., secció de la pàgina de l'editorial Galerada [consulta: 3 maig 2015]
# Línia 54 d'autobusos de Barcelona

La línia 54 d'autobusos de Barcelona va ser creada al 1944 però era completament diferent a l'actual 54, l'última modificació sent en el 2021. Aquesta línia connecta el barri de La Maternitat i Sant Ramon amb l'Estació del Nord.
La flota sol ser MAN Lion's City 12G i Solaris Urbano 12m. A vegades es circula amb Toyota-caetano h2 city gold o MAN NL 273 F.

## Recorregut

Les vies principals per les que passa són: Cardenal Reig - Riera Blanca - Av. Madrid - c/ Berlin - c/ Paris - c/ Muntaner - Gran via de Les Corts Catalanes - c/ Casp - c/ Alí Bei a l'anada i a la tornada: Passeig Sant Joan - Gran via de Les Corts Catalanes - c/ Aribau - c/ Còrsega - c/ Londres - c/ Marquès de Sentmenat - c/ Vallespir - Av. Madrid - Arizala - Trav. Les Corts.
* 1 2 «TMB 54 bus Horari de ruta i parades (Actualitzat)». [Consulta: 31 desembre 2024].
* 1 2 «Línia 54 bus - Estació del Nord / Cardenal Reig». [Consulta: 31 desembre 2024].
* ↑ «54 Estació del Nord - Cardenal Reig». [Consulta: 31 desembre 2024].
# Estor

Un estor o cortineta transparent és una mena de cortina de tela fina que permet, en el cas dels estor i certs tipus de cortinetes transparents, el pas de la llum de forma somorta, existint també uns altres tipus de cortinetes transparents que no impedeixen totalment veure-hi a través d'elles. Es confeccionen amb teixits translúcids o transparents segons el cas, sent els més habituals els de fil i els de lli.
Les cortinetes transparents es posen sovint combinades amb cortines utilitzant aquestes últimes quan cal total intimitat o absència de llum i les cortinetes transparents en la resta de situacions.
Els estors normalment es pleguen (o bé s'enrotllen) en sentit vertical, actuats mitjançant uns cordons que pengen d'un costat, en canvi les cortinetes transparents poden col·locar-se al davant de les finestres o collades a elles mitjançant els següents sistemes:
* Riell. S'enganxen a diversos rodaments que corren sobre un rail. El primer d'ells es mou en tirar d'un cordó arrossegant en el seu moviment a la resta.
* Barra rodona. La cortineta transparent s'uneix a unes volanderes que actuen inserides en una barra sobre la qual corren. Es mouen amb la mà o mitjançant una vareta rígida que va cosida a la tela.
* Vareta de finestra. S'uneixen a una vareta que va fixada directament a una finestra.
També hi ha altres sistemes de cortinetes transparents fixes que cobreixen totalment o parcialment les finestres i les galeries decoratives de fusta que oculten els mecanismes de la cortina.

## Vegeu també

* Persiana
* Finestra
* Finestró

## Referències

* ↑ Teixits de les cortinetes (castellà)
* ↑ Sistemes de fixació de cortinetes Arxivat 2008-09-23 a Wayback Machine. (castellà)
# Casa Rovira (Piera)

La Casa Rovira és un habitatge modernista al municipi de Piera (Anoia) catalogat en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa envoltada per un jardí tancat amb una barana de ferro i pilars de maó. S'estructura en tres cossos, un de central de planta i pis i dos de laterals de planta baixa. La façana principal del cos central presenta característiques modernistes. Les obertures, tres a cada planta, s'ornamenten amb ceràmica a les llindes. L'acabament de façana és de forma ondulada essent el centre més alt amb un rellotge de sol. Destaquen els terrats damunt dels cossos laterals amb barana de terracota. A l'interior és notable sobretot el menjador modernista i el celler amb volta de rajola, les pintures dels sostres i altres elements decoratius.
En l'interior destaca el conjunt de mobles del menjador. Un bufet-trinxant amb taulell de marbre de color, miralls de lluna bisellada, calaixos i prestatges i un cos d'armari alt d'una porta amb prestatges a l'interior que acull un rellotge. Taula quadrada d'1,4 x 1,4 m, extensible fins a 1,4 x 3,14 m i dotze cadires de respatller molt alt i teixit de canya. Tot està fet de fusta de melis envernissada. També hi ha un llum metàl·lic amb elements repujats i un llum central que es completava amb una pantalla semiesfèrics de vidre decorat i tres braços en forma de llàntia.

## Història

La construcció va ser encarregada per Pere Rovira Casanovas i les obres es van realitzar entre els anys 1902 i 1905. L'any 1902 es construeix la bodega, els cups, local de premses, local pels útils de llaurar i les quadres. El contractista d'obres era en Joan Canals. L'any 1904 es van iniciar les obres de la resta de l'edifici, de la tanca i del jardí, acabant el maig de 1905.
En el frontó de la façana hi ha un rellotge de sol circular esgrafiat amb la data 1955, any de la restauració.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Rovira». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Mahanaga

Mahanaga fou rei de Ruhuna vers la meitat del segle III aC. Era germà del rei Devanampiya Tissa de Sinhala. Mahanaga fou nomenat rei subordinat tot i l'oposició constant del ministre Anula que aspirava a governar el regne de Sinhala en nom del fill menor del rei Devanampiya Tissa. Anula va intentar enverinar a Mahanaga i el jove fill del rei Devanampiya Tissa, que vivia amb el seu oncle, va menjar accidentalment la fruita enverinada i va morir. Mahanaga per temor a ser acusat, es va dirigir al sud encara sense cultius, i es va crear un regne a Ruhuna amb capital a Magama, conservant la religió budista i estenent l'agricultura. Va construir els temples (vihares) de Mahanaga i de Uddakandhara i un embassament anomenat Tissa Wewa del sud. A la seva mort el va succeir el seu fill Yatalakatissa.

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Gabriel Cairo Valdivia

Gabriel Cairo Valdivia (San Martín, Mendoza, 1969), conegut popularment com a Gaby Cairo, és un ex jugador argentí d'hoquei sobre patins, actualment entrenador del HC Sentmenat. Instal·lat a Catalunya, va aconseguir els seus més grans èxits esportius defensant la samarreta del FC Barcelona i de la selecció del seu país.

## Biografia

Després d'iniciar-se al seu país en l'esport de l'estic sobre rodes, va emigrar a Itàlia el 1987 on va jugar amb el Seregno.
L'any 1989 arriba a Catalunya i juga una temporada al CE Noia i tres al Reus Deportiu.
Finalment el 1993 va fitxar pel Futbol Club Barcelona on va aconseguir un total de 5 Copes d'Europa, 5 Supercopes d'Europa, 8 Lligues i 4 Copes del Rei entre altres títols, després de defensar la samarreta blau-grana durant un total d'onze temporades.
Amb la selecció nacional de l'Argentina ha estat Campió Olímpic el 1992 i dues vegades Campió del Món (1995 i 1999).
Gaby Cairo ha estat un exemple d'integració a Catalunya aconseguit expressar-se perfectament en català als pocs anys d'establir-se al Principat.
Després de la seva retirada en acabar la temporada 2003-2004 va incorporar-se com a directiu de les seccions esportives no professionals del Barça. La temporada 2011-2012 va ocupar el càrrec d'entrenador del primer equip de l'entitat.
La temporada 2013-2014 va ser entrenador del primer equip de l'Hoquei Club Sentmenat, club que milita a la 1a Catalana.

## Referències

* ↑ «El Barça presenta Gaby Cairo com a nou entrenador d'hoquei patins». Diari ARA, 08-07-2011.

## Enllaços externs

* Gabriel Cairo Valdivia - Lloc web oficial
# Carlos Eduardo Ferrari

Carlos Eduardo Ferrari, més conegut com a Cacà, és un futbolista brasiler, nascut el 19 de febrer de 1979. Ocupa la posició de davanter.
Al llarg de la seua dilatada carrera, ha militat en equips brasilers (Bangú, Miressol), escocesos (Rangers FC) o anglesos (Birmingham City). Va militar en diversos clubs de la competició espanyola: Albacete, Salamanca, Alacant CF i els dos equips grancanaris, UD Las Palmas i Universidad de Las Palmas CF. També va militar a Portugal, Tunis, Grècia, Paraguai i Hong Kong (marcant 13 gols en 17 partits amb el South China).
El 2009 retorna al seu país per jugar amb l'Olaria.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Leonardo Gaciba da Silva

Leonardo Gaciba da Silva (nascut el 26 de juny de 1971), és un exàrbitre de futbol brasiler.
Nascut a Pelotas, Rio Grande do Sul, Gaciba va arbitrar el seu primer partit el 1993 entre el Guarany Futebol Clube i el Grêmio Atlético Farroupilha. El 2005, Gaciba va entrar a formar part de la llista d'àrbitres de la FIFA. Va arbitrar molts partits en torneigs de la CONMEBOL i va representar el Brasil a la Copa Libertadores 2008. Va anunciar la seva retirada l'octubre de 2010 per dedicar-se a comentarista esportiu.

## Referències

* ↑ Eduardo Cecconi «Gaciba abandona a arbitragem e torna-se comentarista de rádio». GloboEsporte.com, 29-10-2010.
* ↑ «Leonardo Gaciba é o novo comentarista do SporTV». Globo.com, 20-05-2011.

## Enllaços externs

* Leonardo Gaciba a ceroacero
* Leonardo Gaciba da Silva a meutimenarede
# Sandra Minguez Corral

Sandra Minguez Corral (Landete, Conca, 7 d'octubre de 1986) és una matemàtica, professora i política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la IX legislatura.
En 2008 es llicencià en matemàtiques i màster en rendiment, abandó i fracàs escolar. Des de 2009 és professora de matemàtiques funcionària i ha participat en programes de prevenció del fracàs escolar.
Ha estat participant activa del Moviment 15-M i després ingressà a Podem, del que n'és consellera estatal, responsable d'educació i secretària d'organització de la Comunitat Valenciana. Fou escollida diputada per València a les eleccions a les Corts Valencianes de 2015.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 setembre 2015].
* ↑ Sandra Mínguez: 'A mí esto no me gusta, estaría mejor en mi casa', El Mundo, 15 de maig de 2015
* ↑ Sandra Mínguez, una valenciana en el núcleo duro de Podemos, valenciaplaza.com, 11 de juny de 2014
# José María Revuelta Prieto

José María Revuelta Prieto (Zamora, 19 d'octubre de 1916 - Madrid, 15 d'octubre de 2006) va ser un polític i alt funcionari espanyol.
Llicenciat en Dret, va ingressar per oposició en el Cos d'Advocats de l'Estat el 1945. Va exercir com a tal successivament en Salamanca i Alacant. La seva carrera política el va portar a ocupar el Govern Civil de Còrdova entre 1949 i 1955. Va ser director general de Radiotelevisió espanyola entre 1957 i 1962, coincidint amb els primers anys d'emissió de Televisió espanyola i la seva transformació d'un luxe residual a fenomen sociològic al país.
El 1966 va entrar a formar part del Consell d'Estat. A més va ser procurador de Corts entre 1958 i 1967.
Va ser president de la Reial Federació Espanyola d'Atletisme entre el 14 de gener i el 26 de juliol de 1957.

## Referències

* ↑ «Esquela» (en castellà). Diari ABC, 20-10-2006.
* ↑ «Fallece José María Revuelta Prieto». Real Federación Española de Atletismo, 2006. Arxivat de l'original el 2010-03-24. [Consulta: 15 juliol 2012].
# Natalio Rivas Santiago

Natalio Rivas Santiago (Albuñol, Granada, 8 de març de 1865 – Madrid, 16 de gener de 1958), fou un advocat, polític i escriptor espanyol.

## Biografia

Fill de Francisco Rivas González, registrador de la propiedad d'Albuñol, i de María Teresa Santiago Gómez.
Després de llicenciar-se en Dret en la Universitat de Granada (1885) va exercir de jutge municipal a Albuñol (1890). Va ser president de la Diputació de Granada (1893); regidor i tinent d'alcalde a l'Ajuntament de Madrid (1900); sotssecretari de la Presidència (1906) amb Segismundo Moret; director general de Comerç al govern de José Canalejas de 1910; sotssecretari d'Instrucció Pública amb el ministre Julio Burell y Cuéllar (1913) i més tard amb Santiago Alba el 1918 i ministre d'Instrucció Pública i Belles arts entre el 21 de desembre de 1919 i el 5 de maig de 1920 al govern que va presidir Manuel Allendesalazar.
Membre del Partit Liberal, va ser diputat pel districte d'Órgiva (Granada) a totes les legislatures entre 1901 i 1923. Durant la Segona República Espanyola tornarà a obtenir l'escó per Granada en les eleccions de 1936, i amb la dictadura del general Franco va ser designat procurador en Corts pel cap de l'Estat el 1949, 1952 i 1955.

## Obra

La seva obra literària està composta entre altres pels següents títols:
* La Escuela de Tauromaquia de Sevilla y otras curiosidades taurinas (1939)
* Anécdotas y narraciones de antaño (1943),
* Anecdotario histórico contemporáneo (1944-1950),
* Luis López Ballesteros, gran ministro de Fernando VII (1945).
* Toreros del Romanticismo: (Anecdotario taurino) (1947).
* Estampas del sigio XIX (1947),
* Miscelánea de episodios históricos (1950)

## Distincions

Fou escollit acadèmic de la Història el 1940, i el seu discurs d'entrada va versar sobre el guerriller de la Guerra del francès Juan Fernández Cañas, conegut per "el tío Caridad o "El Alcalde de Otívar".

## Referències

* ↑ «Centenario de don Natalio Rivas». ABC, 07-03-1965, pàg. 68.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Bibliografia

* Viñes Millet, Cristina. Figuras granadinas. Granada: Sierra Nevada 95: El Legado Andalusí, 1995, p. 362-365.
Càrrecs públics :
| Precedit per: José del Prado Palacio | Ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts 1919-1920 | Succeït per: Luis Espada Guntín |
| Premis i fites |||
| Precedit per: Abelardo Merino Álvarez | Reial Acadèmia de la Història. Medalla 6 1940 - 1958 | Succeït per: José López de Toro |