OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Stefan Steinweg

Stefan Steinweg (Dortmund, 24 de febrer de 1969) va ser un ciclista alemany especialista en pista. Va obtenir una medalla d'or als Jocs Olímpics de Barcelona, i dos primers llocs al Campionat del món de persecució per equips i al de Campionats del món de Madison.

## Palmarès en pista

* 1986
** Campió del món júnior en Puntuació
* 1989
** Campió d'Alemanya en Madison (amb Erik Weispfennig)
* 1991
** Campió del món de Persecució per equips (amb Michael Glöckner, Jens Lehmann i Andreas Walzer)
* 1992
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Barcelona en Persecució per equips (amb Guido Fulst, Jens Lehmann, Andreas Walzer i Michael Glöckner)
** Campió d'Alemanya en Persecució per equips (amb Michael Bock, Jan Norden i Guido Fulst)
* 1993
** Campió d'Alemanya en Persecució per equips (amb Lars Teutenberg, Erik Weispfennig i Guido Fulst)
* 1998
** Campió d'Alemanya en Madison (amb Erik Weispfennig)
* 2000
** Campió del món de Madison (amb Erik Weispfennig)

### Resultats a la Copa del Món

* 1997
** 1r a Atenes, en Persecució
* 1998
** 1r a Victòria, en Persecució
* 1999
** 1r a Cali, en Persecució
* 2000
** 1r a Ciutat de Mèxic, en Persecució
* 2001
** 1r a Cali, en Persecució
** 1r a Cali, en Madison

## Palmarès en ruta

* 1992
** 1r a la Volta a Turquia

## Referències

* ↑ «Stefan Steinweg» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Stefan Steinweg» (en anglès). olympedia. [Consulta: 5 gener 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Gran quaresma

La gran quaresma (grec: Μεγάλη Τεσσαρακοστή, Megali Tessarakostí) o gran dejuni (grec: Μεγάλη Νηστεία, Megali Nistia) és el període de dejuni més important de l'any eclesiàstic de nombroses denominacions del cristianisme oriental. El seu propòsit és preparar els cristians per a la Pasqua, la festa més important de l'any eclesiàstic.
La gran quaresma té els mateixos orígens que la quaresma del cristianisme occidental i hi té molts punts en comú. Hi ha diferències pel que fa a la cronologia de la quaresma, a banda del còmput de la data de Pasqua i les pràctiques associades, tant en la litúrgia pública com en els actes de fe privats.
Habitualment, la Pasqua oriental cau després de l'occidental, amb una diferència de fins a cinc setmanes. De tant en tant, cauen el mateix dia. La gran quaresma dura quaranta dies, igual que la quaresma occidental, però a diferència del que passa a Occident, els diumenges estan inclosos en el recompte i Setmana Santa no.
La gran quaresma comença oficialment el Dilluns Net, set setmanes abans de Pasqua (el dimecres de cendra no es commemora en el cristianisme oriental), i dura 40 dies seguits. Acaba amb la Litúrgia Presantificada del divendres de la sisena setmana. L'endemà és Dissabte de Llàtzer, el dia abans de Diumenge de Rams. Així doncs, quan coincideixen les dates de Pasqua, Dilluns Net és dos dies abans de dimecres de cendra.
El dejuni continua tot al llarg de la setmana següent (Setmana Santa) i no s'acaba fins després de la vetlla pasqual, ben d'hora al matí de Pasqua (Diumenge de Pasqua).

## Referències

* 1 2 3 Bertran i Luengo, J.; Carrera i Escudé, M.; Palomar i Abadia, S.; Roma i Riu, J.; Soler i Amigó, J. «De Quaresma a Pasqua». Tradicionari. Enciclopèdia de la cultura popular de Catalunya. Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sargantana serrana

La sargantana serrana (Iberolacerta monticola) és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família Lacertidae, endèmica del nord-est de la península Ibèrica.

## Descripció

Sargantana de talla mitjana, aspecte robust i cap relativament aixafat, amb el dors de color marró o verd brillant amb reticulat en negre, ventre blanc, azulat o verdós groguenc, amb punts negres. Ocels axials blaus.

## Distribució

Endemisme ibèric, es localitza en la Serralada Cantàbrica, serra de Queixa, serra d'Invernadeiro i serra do Courel a Ourense, zones baixes de La Corunya, Lugo i serra da Estrela, (Portugal) des del nivell del mar a Galícia fins a quasi els 2.000 metres a Portugal, encara que el seu rang altitudinal preferent està entre els 600 i 2.000 metres.

## Hàbitat

Lligada a roqués d'alta muntanya, a Galícia arriba al nivell del mar en afloraments rocosos fluvials amb vegetació de ribera.
# Sara García Alonso

Sara García Alonso (Lleó, 1989) és una biòloga molecular i candidata a astronauta espanyola. El novembre de 2022, va ser seleccionada per l'Agència Espacial Europea en qualitat de reserva, i va esdevenir així la primera dona espanyola candidata a astronauta.

## Trajectòria

García va estudiar el grau i el màster de biotecnologia per la Universitat de Lleó. El 2018, es va doctorar cum laude en biologia molecular del càncer i va ser premi extraordinari de fi de carrera. Durant el seu temps com a candidata a doctora, va treballar com a assistent de recerca universitària per al Consell Superior de Recerques Científiques (CSIC) realitzant recerques sobre medicina del càncer.
Des de 2019, treballa com a investigadora postdoctoral en el Centre Nacional de Recerques Oncològiques, on lidera un projecte per a descobrir nous fàrmacs contra el càncer de pulmó i de pàncrees en el laboratori del bioquímic espanyol Mariano Barbacid.
Al novembre de 2022, l'Agència Espacial Europea va seleccionar-la com a reserva per a la nova promoció d'astronautes. Juntament amb Pablo Álvarez Fernández, tots dos van ser seleccionats entre més de 22.000 candidats de tot Europa. Els dos candidats són els primers espanyols seleccionats per l'Agència Espacial Europea des de Pedro Duque, que va ingressar al cos d'astronautes el 1992.

## Referències

* ↑ Rey, Álvaro Sánchez. «Artes marciales y feminismo: así es Sara García, la nueva astronauta española de la ESA» (en castellà). vanitatis.elconfidencial.com, 23-11-2022. [Consulta: 23 novembre 2022].
* 1 2 «Quién es Sara García Alonso, la nueva astronauta de reserva de la ESA que investiga sobre el cáncer» (en castellà). 20bits, 23-11-2022. [Consulta: 23 novembre 2022].
* ↑ Roig, Javier Gregori. «Los españoles Pablo Álvarez y Sara García, primeros astronautas españoles en 30 años» (en castellà). cadena SER, 23-11-2022. [Consulta: 23 novembre 2022].
* ↑ «Sara García Alonso, la investigadora del cáncer seleccionada como astronauta» (en castellà). La Vanguardia, 23-11-2022. [Consulta: 23 novembre 2022].
* ↑ Periódico, El. «Sara García-Alonso, la española seleccionada por la ESA como astronauta suplente» (en castellà). elperiodico, 23-11-2022. [Consulta: 23 novembre 2022].
* ↑ «Pablo Álvarez y Sara García: la Agencia Espacial Europea elige a dos españoles por primera vez en 30 años». www.publico.es. [Consulta: 24 novembre 2022].
# Gerd Dörich

Gerd Dörich (Sindelfingen, Baden-Württemberg, 14 de febrer de 1968) va ser un ciclista alemany, que fou professional entre 1990 i 2005. Va combinar la carretera amb la pista. Va participar en 168 curses de sis dies.

## Palmarès en pista

* 1994
** Campió d'Alemanya de Madison, amb Markus Hess
* 2004
** 1r als Sis dies de Stuttgart, amb Andreas Kappes i Andreas Beikirch
** Campió d'Alemanya de Madison, amb Frank Kowatschitsch

## Palmarès en ruta

* 1998
** Vencedor d'una etapa de la Coca-Cola Trophy

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Navas de Tolosa (entitat de població)

Navas de Tolosa —també dita Las Navas de Tolosa o simplement Las Navas—, vulgarment el Hospitalillo és una aldea al terme municipal de la Carolina a la província i diòcesi de Jaén. Las Navas és coneguda per haver sigut l'escenari de la famosa batalla de Las Navas de Tolosa que el dilluns 16 de juliol del 1212 enfrontaren exèrcits de tres reis cristians de la península (Alfons VIII de Castella, Pere el Catòlic, Sanç VII de Navarra) contra els almohades andalusins.
A mitjans del segle xix el Diccionario de Madoz l'esmenta com una aldea a deu llegües de Jaén amb alcalde pedani part del partit judicial i terme jurisdiccional de La Carolina. La població s'estén al voltant d'un turó estenent-se els caserius a les faldes del mateix de sud a nord on es gaudeix d'una vista de diversos pobles del voltant. Constava en la relació de Madoz de 41 cases de regular construcció, cinc carrers, per un dels quals passava la carretera que va de Madrid a Cadis (avui dia l'Autovia del Sud o A-4), i dues places; en una d'elles hi ha l'església parroquial dita de La Purísima Concepcion de la que depenien dos annexos dits de les Ocho Casas i les Seis Casas, ambdós sense església. L'església era a càrrec d'un capellà parroquial designat pel bisbat. Darrere i al sud de l'església hi havia el cementiri.
Seguint la descripció del Diccionario confinava el terme de Las Navas pel nord i est amb el de Santa Elena (Jaén), una llegua pel primer punt i mitja pel segon; al sud amb Vilches i a l'oest amb la Carolina. Al seu interior hi ha algunes fonts, algunes d'aigües ferruginoses, un castell derruït que du el mateix nom de la població, prop del qual hi ha una mina de galena, dues deveses, dites Nava Martina i el Hueco, així com dos ejidos un a l'est i un altre a l'oest a on es gaudia de bones pastures d'herba per a la ramaderia. També hi ha afloraments de pissarra i calç i algunes serres de les que esmenta els noms de Martín-Amigo, el Toscar, los Alcornocales, el Difunto i el Padre Santo, poblats de suros, estepes, llentiscles, aladerns, entre altres plantes. Compren les poblacions de les Ocho Casas, Seis Casas i una venta dita Baeza, igualment d'algunes cases disseminades, moltes d'aquestes derruïdes, que habitaven els colons abans de fer-se les noves poblacions. El terreny és d'inferior qualitat terra rossa i secà, amb molta part de muntanya. Pel que fa als transports hi ha la carretera general que condueix de Madrid a Cadis, un altre camí que mena a Vilches i l'altre a Linares, en bon estat. Rebia, en època de Madoz, el correu de la Carolina. Pel que fa a l'agricultura s'hi produïa blat, ordi, sègol, cigrons, faves, aglans i molt poc oli. S'hi criava ovelles i cabres, hi ha caça major i menor. Hi havia un molí de cub i una fàbrica de plom com a instal·lacions industrials.

## Bibliografia

* Madoz, Pascual. «Navas de Tolosa». A: Diccionario geográfico-estadístico-historico de España y sus posesiones de ultramar, Volum 12. Establecimiento tipográfico de P. Madoz y L. Sagasti, 1849, p. 137 [Consulta: 2 desembre 2016].
# Confederació Hidrogràfica

Les Confederacions hidrogràfiques són entitats de dret públic adscrites al Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient d'Espanya com a organisme autònom depenent de la Secretaria d'Estat de Medi Rural i Aigua, les funcions de la qual es van establir per primera vegada en el Reial decret Llei de la seva constitució en 1926, i que conforme a l'organigrama ministerial espanyol, la Llei d'Organització i Funcionament de l'Administració General de l'Estat (Llei 6/1997, de 14 d'abril) i la Llei d'Aigües de 1985 (amb les modificacions de 1999 i la refundició efectuada en el Reial decret Legislatiu 1/2001), tenen com a missió les tasques de planificació hidrològica, gestió dels recursos del domini públic hidràulic per raó de la conca on es trobin, la concessió de drets d'explotació dels recursos aqüífers, la construcció i planejament d'infraestructures hidràuliques i la gestió mediambiental de la seva zona, amb especial atenció a la preservació dels recursos i a la qualitat de l'aigua.

## Estructura

Segons l'estructura ministerial en 2008, les confederacions existents són:
* Confederació Hidrogràfica del Cantàbric
* Confederació Hidrogràfica del Duero
* Confederació Hidrogràfica de l'Ebre
* Confederació Hidrogràfica del Guadalquivir
* Confederació Hidrogràfica del Guadiana
* Confederació Hidrogràfica del Xúquer
* Confederació Hidrogràfica del Miño-Sil
* Confederació Hidrogràfica del Segura
* Confederació Hidrogràfica del Tajo

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 695. ISBN 84-930048-0-4.
* Web del Ministeri de Medi Ambient i Medi Rural i Marítim Arxivat 2009-09-19 a Wayback Machine.
* Reial decret Legislatiu 1/2001, de 20 de juliol, pel qual s'aprova el text refós de la Llei d'Aigües Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine.
* Llei 6/1997, de 14 d'abril, d'Organització i Funcionament de l'Administració General de l'Estat
# El consentiment (pel·lícula)

El consentiment (francès: Le Consentement) és una pel·lícula dramàtica biogràfica del 2023 dirigida per Vanessa Filho, a partir d'un guió coescrit per Filho, Vanessa Springora i François Pirot, basada en les memòries homònimies del 2020 de Springora que descriuen l'abús sexual que va patir als 14 anys de l'autor Gabriel Matzneff, que llavors en tenia 49. És protagonitzada per Kim Higelin, Jean-Paul Rouve, Laetitia Casta i Élodie Bouchez. La pel·lícula és una coproducció entre França i Bèlgica. Es va estrenar als cinemes a França a càrrec de Pan Distribution i a Bèlgica per Anga Distribution l'11 d'octubre de 2023. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula va rebre dues nominacions als premis César 2024, a la millor adaptació i a la millor actriu revelació.
El rodatge principal va començar el 16 de maig de 2022 i es va acabar el 30 de juny de 2022.

## Referències

* ↑ «AFM: 'Consent,' France's Buzzy Adaptation of Vanessa Springora's #MeToo Bestseller, Lures Major Distributors Around the World (EXCLUSIVE)». Variety, 04-11-2023.
* ↑ Sanchez, Adam. «Le Consentement : Jean-Paul Rouve incarne Gabriel Matzneff dans l'adaptation du livre de Vanessa Springora» (en francès). GQ France, 17-08-2023.
* ↑ «El consentiment». Goita què fan, ara!. [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «Cesar Awards Nominations: Thomas Cailley's ‘The Animal Kingdom,’ Justine Triet's Oscar-Nominated ‘Anatomy of a Fall’ Lead the Way». Variety, 24-01-2024.
* ↑ «Kim Higelin et Jean-Paul Rouve tournent "Le Consentement"». Le Film français, 20-05-2022. [Consulta: 6 maig 2024].
# Fabian Schaar

Fabian Schaar (Hoyerswerda, Saxònia, 13 de març de 1989) és un ciclista alemany especialista en pista.

## Palmarès

* 2006
** Campió d'Alemanya Júnior en Persecució
** Campió d'Alemanya Júnior en Persecució per equips
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Pau júnior
* 2007
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Pau júnior

### Resultats a la Copa del Món

* 2008-2009
** 3r a Melbourne, en Madison

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Necrologi

Un necrologi és un llibre o registre al qual s'inscriuen els noms dels morts en un monestir o comunitat. El document serveix per a la commemoració dels difunts, segons la tradició catòlica de celebrar el dia de mort com dies natalis, o dia de naixement a la vida eterna. Poden prestar molts serveis als investigadors de la història de les esglésies catalanes.. Inicialment els noms s'inscrivien al marge del martirologi i solien llegir-se durant l'ofici matinal de la prima. A més de la data de la defunció, sovint s'hi troba també l'elogi i les últimes voluntats com les fundacions per a misses per als difunts i altres donacions. Des de la primera meitat del segle xiii esdevenen llibres independents.
La paraula prové del llatí eclesiàstic necrologium, fet del prèfix grec νεκρός, (nekros), mort i el sufix -logium, per analogia amb martirologi.

## Bibliografia

* dels Sants Gros i Pujol, Miquel; Sutherland, Bobbi «El Necrologi de Sant Miquel d'Escornalbou (Nova YorK, Hispanic Society of America, ms. B2715)». Miscel·lània litúrgica catalana, 13, 2005.
* Junyent i Subirà, Eduard «El Necrologi del monestir de Ripoll». Analecta Montserratensia. L'Abadia de Montserrat, 9, 1962, p.217-225.
* de Rubí, Basili. Convent de Caputxins de Sarrià. Necrologi dels frares menors caputxins de la província de Catalunya i Balears 1578-1944, 1945, p. 385.

## Referències

* ↑ Seguí i Trobat, Gabriel. Iniciación a las fuentes de la liturgia romana: Los libros litúrgicos romanos anteriores al concilio de Trento. Barcelona: Centre de Pastoral Litúrgica de Barcelona, 2014, p. 86-87 (Cuadernos Phase, 222). ISBN 978-84-9805-724-9.
* ↑ «Necrologi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ dels Sants i Sutherland, 2005, p. 279.
* ↑ dels Sants i Sutherland, 2005, p. 281.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «necrologi». A: Diccionari etimològic. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (2004, 4a edició), p. 628. ISBN 9788441225169.
# Stéphane Pignol

Stéphane Pignol (Aubagne, 3 de gener de 1977) és un exfutbolista professional francès, que jugava com a defensa.

## Trajectòria esportiva

La carrera de Pignol ha transcorregut a la lliga espanyola, on va començar a destacar a la SD Compostela, amb qui va debutar la temporada 97/98 a la màxima categoria. Després del descens del Compostela a la Segona B, va fitxar per la UD Almeria i el CD Numancia, on a tornar a Primera, tot sent titular amb els sorians. L'estiu del 2005 recala al Real Múrcia, amb qui aconsegueix un nou ascens a la màxima categoria. Tot i ser titular en Segona, Pignola no gaudeix de massa oportunitats a la Primera amb els murcians. El 2008 fitxa pel Reial Saragossa on hi jugà una temporada, fitxant la següent per la UD Las Palmas.

## Referències

* ↑ «Breve enciclopedia numantina» (en castellà). desdeSoria, 29-05-2013. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ «Pignol se incorpora al Zaragoza en un fichaje 'rápido'» (en castellà), 23-08-2008. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ «Pignol: "Me siento muy querido en este club"». Unión Deportiva Las Pa…, 03-10-2012. [Consulta: 10 febrer 2025].Arxivat 13 February 2013 at Archive.is
# Iuri Tiniànov

Iuri Nikolàievitx Tiniànov (rus: Ю́рий Никола́евич Тыня́нов; Rejitsa, 18 d'octubre de 1894 – Moscou, 20 de desembre de 1943) fou un escriptor i filòleg rus. Va ser una autoritat sobre Aleksandr Puixkin i un membre important de l'escola formalista russa.

## Biografia

Mentre assistia a la Universitat de Petrograd, Tiniànov freqüentà el seminari de Puixkin en mans de l'acadèmic literari Semion Venguérov. El 1921 aparegueren els seus primers treballs a la premsa.
Escriptor i historiador, va ser professor d'història de la literatura russa a l'Institut d'Història de l'Art de Leningrad entre 1920 i 1931. El 1927 escrigué el relat breu El sotstinent Susdit, traduït al català el 2015 per Jaume Creus i editat per Adesiara editorial, Martorell. El 1928, juntament amb el lingüista Roman Jakobson, publicà unes tesis que foren un precedent de l'estructuralisme. Tiniànov també escrigué novel·les històriques on aplicà les seves teories. Els seus altres treballs inclouen biografies populars d'Aleksandr Puixkin i Wilhelm Küchelbecker i traduccions destacades de Heinrich Heine i altres autors. Morí a Moscou d'esclerosi múltiple.

## Família

Iuri Tiniànov es va casar el 3 de febrer de 1916 amb Leia Abélevna (Ielena Aleksàndrovna) Zílber (pel seu primer matrimoni Katxanívskaia, germana de Lev Zílber i Veniamín Kaverin); la seva filla és la poetessa i traductora Inna Tiniànova (1916-2004).

## Referències

* ↑ Dyakonova, Xenia «El sotstinent de Tiniànov». Ara, 21-02-2015.
# Tritó alpí

El tritó alpí (Ichthyosaura alpestris, abans Mesotriton alpestris i Triturus alpestris), és un amfibi de l'ordre dels urodels i de la família dels salamàndrids que habita en una àrea relativament gran del centre d'Europa.

## Morfologia

Les femelles d'aquest amfibi solen ser més grans que els mascles i poden mesurar fins a 12 cm de llargada total. És capaç d'una regeneració total dels dits o d'una pota sencera. A vegades es troben exemplars amb 5 dits, fenomen anomenat polidactilisme.
Les femelles solen ser menys acolorides que els mascles i solen tenir marques jaspiades. En canvi, els mascles, tenen els costats blaus i una cresta baixa.
La seva esperança de vida pot arribar als 20 anys, tot i que normalment arriben als 7.

## Distribució i hàbitat

Es poden trobar per una àrea bastant amplia del centre d'Europa, des de l'oest i nord de França, fins al sud de Polònia. Se'n coneix una població al nord de la península Ibèrica, a la serralada Cantàbrica. També n'hi ha una de molt petita a la Sierra de Guadarrama (Madrid).
Se'l pot trobar en diversos tipus d'habitat, sempre prop d'aigües tranquil·les, sobretot en zones boscoses muntanyoses, com boscos de coníferes, boscos de fulla caduca i prats alpins, fins als 2.500 metres d'altitud.

## Reproducció

Les femelles ponen diverses dotzenes d'ous a l'any i són posats d'un en un sobre les plantes submergides a l'aigua. Les larves surten al cap de 15-20 dies amb brànquies i les potes davanteres clarament distingibles. Les potes posteriors apareixen més tard.

## Referències

* ↑ Anfibios y reptiles (en castellà). 2a edició. Madrid: Susaeta, 1991, p. 40-41.
* ↑ «AmphibiaWeb.org» (en anglès). [Consulta: 6 agost 2016].
* ↑ «Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente» (en castellà). Arxivat de l'original el 2012-04-13. [Consulta: 6 agost 2016].
# Gustav Janke

Gustav Janke, (Berlín, 14 d'abril de 1983 - Ídem, 14 de juliol de 1959) fou un ciclista alemany, que es va especialitzar en el ciclisme en pista. Va guanyar una medalla de plata als Campionats del Món.

## Palmarès

* 1913
** Campió d'Alemanya en mig fons
* 1915
** Campió d'Alemanya en mig fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Nevado Copa

El Nevado Copa (possiblement del quítxua qupa, paraula pel mineral turquesa o el color turquesa) és una muntanya de la Cordillera Blanca, als Andes, a la regió d'Ancash del Perú, que s'eleva fins a 6.188 msnm. Es troba al sud-est del Hualcán.
El llac Allicocha es troba al costat sud-oest del Capa, mentre el llac Lejiacocha es troba al sud-oest de la muntanya. El riu Legiamayo neix al Nevado Copa, a la zona del llac Lejiacocha.

## Referències

* ↑ «Nevado Copa». mincetur. Arxivat de l'original el 6 de maig 2014. [Consulta: 6 maig 2014].
* ↑ Peru 1:100 000, Carhuás (19-h). IGN (Instituto Geográfico Nacional - Perú).
* 1 2 3 Alpenvereinskarte 0/3a. Cordillera Blanca Nord (Peru). 1:100 000. Oesterreichischer Alpenverein, 2005. ISBN 3-928777-57-2.
* ↑ Teofilo Laime Ajacopa, Diccionario Bilingüe Iskay simipi yuyayk'ancha, La Paz, 2007
* ↑ escale.minedu.gob.pe - UGEL map of the Asunción Province (Ancash Region)

## Enllaços externs

* "Nevado Copa, Peru" a Peakbagger
# Tritó comú

El tritó comú (Lissotriton vulgaris) és una espècie d'amfibi urodel de la família dels salamàndrids. És un dels amfibis més abundants d'Europa i es distribueix per gairebé tot el continent.

## Morfologia

Els tritons comuns presentes un dimorfisme sexual molt marcat, i són fàcilment distingibles els mascles de les femelles. Els mascles, que són més grans, poden mesurar fins a 10 cm, tenen colors més brillants i una cresta contínua que va des del cap fins a la punta de la cua. La femella és més petita i només a la cua té una petita cresta.

## Distribució i hàbitat

Es distribueix per gairebé tot el continent europeu, excepte la península Ibèrica, el sud d'Itàlia i la meitat sud de França. Es pot trobar des del nivell del mar fins als 2.150 metres d'altitud.
Habita normalment prop de l'aigua estancada, en gran varietat de boscos. És una espècie adaptable, i també es pot trobar en prats, matolls, parcs i jardins, inclús en zones urbanes.

## Reproducció

Utilitza les aigües lentes o estancades per reproduir-se. Les femelles ponen fins a 300 ous, de manera individual o en petits grups, a les algues de dins de l'aigua.

## Amenaces

La principal amenaça per aquesta espècie és la contaminació i l'eutrofització dels seus llocs de reproducció, la tala dels boscos els llocs de cria i la introducció de peixos depredadors.

## Referències

* ↑ Anfibios y reptiles (en castellà). 2a edició. Madrid: Susaeta, 1991, p. 44-45.
* ↑ «AmphibiaWeb.org» (en anglès). [Consulta: 8 agost 2016].