OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Avellana de la Selva

S'anomena avellana de la Selva a l'avellana conreada a la comarca de la Selva.
La varietat més utilitzada és la negreta, però se n'utilitzen de més antigues com són el garrofí, el grifoll, el pinyolenc i de més noves d'origen italià. Se solen consumir crues, torrades, fregides o salades, o bé com a ingredient de pastissos, gelats, salses...
A causa de la crisi de la fil·loxera, es va començar a cultivar a les explotacions agràries de la comarca de la Selva al segle xix, concretament a les zones de secà de les terres altes de Sant Climent, Costa de Sant Martí Sacalm, etc. A mitjan segle xx passa a terres més fèrtils, la producció s'intensifica tot transformant terres a regadiu i es produeix la substitució generalitzada de les varietats utilitzades per la varietat negreta.
Es conrea principalment al municipi de Brunyola i Sant Martí Sapresa, on anualment se celebra la fira de l'avellana des del 1995. Però també hi ha camps als municipis de la Cellera de Ter, Amer, les Planes, Sant Julià del Llor i Bonmatí, Vilobí d'Onyar, Santa Coloma de Farners, Sils i Vidreres. La collita es fa a l'agost i al setembre.

## Referències

* ↑ Contreras, Jesús; Juanjo Cáceres, Elena Espeitx. Els Productes de la terra. Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, 2003. ISBN 84-393-6213-7.
* ↑ «Fira de l'avellana». Associació de Turisme la Selva. [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ «Avellana de la Selva». Gastroteca.cat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2015].
# Font cibernètica de Can Fabra

La font cibernètica de Can Fabra es troba a la plaça homònima del barri de Sant Andreu de Palomar de Barcelona, entre els carrers del Segre i de Sant Adrià del Besòs.

## Història i descripció

El 1989, l'antic Vapor del Rec va ser adquirit per l'Ajuntament de Barcelona, que enderrocà totes les naus menys la principal.
La font, obra de l'arquitecte Ramon Llopart i Ricart, va ser inaugurada el 29 d'abril del 1995 juntament amb la plaça i un aparcament soterrat.
Està dotada de sortidors parabòlics i verticals i polvorització amb jocs d'aigua. La incorporació de la música a l'espectacle d'aigua i llums en moviment representa una mostra dels avenços tecnològics d'un espai recuperat del passat. Un programa informàtic tradueix les notes musicals en raigs d'aigua d'intensitat i direccions diverses, que posteriorment són corregides per un coreògraf.

## Referències

* ↑ «Parcel·la cadastral 2475731DF3827E». Punt d'Informació Urbanística de Barcelona. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «CAN FABRA, FÀBRICA DEL REC». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 Julián, Inmaculada. «Font cibernètica de Can Fabra». Art Públic. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «RAMON LLOPART I RICART: Defunció». La Vanguardia, 06-12-2021. Arxivat de l'original el 25-07-2022.
# Miquel Francés i Domènec

Miquel Francés i Domènec (Fontanars dels Alforins, ?) és un productor audiovisual i professor universitari valencià, president de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació entre el 2023 i el 2025.
Llicenciat en Història Contemporània, doctor i professor titular en Comunicació Audiovisual per la Universitat de València (UV), Miquel Francés ha estat el responsable del Taller d'Audiovisuals d'aquesta universitat des d'on ha estat estretament vinculat a nombrosos documentals de divulgació científica i cultural. També és director del Màster Universitari en Continguts i Formats Audiovisuals de la UV. També va estar mestre d'educació primària i secundària i fundador del Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià (1974-1990), organisme de la Generalitat Valenciana encarregat del desplegament de la Llei d'ús i ensenyament del valencià.
Francés accedeix a la presidència del Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació l'abril de 2023 després de l'etapa de Mar Iglesias com a presidenta interina. Aconsegueix el suport dels partits que sustenten el govern de la Generalitat Valenciana (PSPV, Compromís i Unides Podem) així de Ciutadans, a l'oposició, front a altres candidats. Al poc de temps es produeix un canvi de govern que suposarà la substitució de la Corporació per un nou ens, la Corporació Audiovisual de la Comunitat Valenciana, i un nou consell executiu al començament de l'any 2025. Abans però va assumir les funcions de la direcció general d'À Punt Mèdia després de la dimissió d'Alfred Costa el novembre de 2024.

## Referències

* ↑ «Miquel Francés, de Fontanars, nou director general d'À Punt - El Periòdic d'Ontinyent - Noticies a Ontinyent», 21-11-2024. [Consulta: 6 febrer 2025].
* ↑ «Ficha persona». [Consulta: 6 febrer 2025].
* ↑ «Miquel Francés i Domènec. President Consell Rector de la CVMC» (en va-es). [Consulta: 6 febrer 2025].
* ↑ Burguera. «El tripartito y Cs apuestan por Miquel Francés como nuevo presidente de À Punt» (en castellà), 08-03-2023. [Consulta: 6 febrer 2025].
* ↑ «Detalle nota de prensa - Comunica GVA - Generalitat Valenciana». [Consulta: 6 febrer 2025].
* ↑ «Miquel Francés pren les regnes a À Punt: què implica aquest canvi?», 20-11-2024. [Consulta: 6 febrer 2025].
# Abdal

Els abdal (de l'àrab àrab: أبدال, romanized: abdāl, literalment ‘substituts', en singular bàdal, àrab: بدل, romanized: badal) és un terme utilitzat en la metafísica islàmica i el misticisme islàmic, tant sunnita com xiïta, per referir-se a un grup particularment important dels sants de Déu. En la tradició de l'Islam sunnita en particular, el concepte assolit una posició especialment important en els escrits dels místics sunnites i teòlegs, d'on apareix en les obres d'autoritats sunnites tan diverses com Abu Talib al-Makki (m. 956), Ali Hujwiri (m. 1072), Ibn Asakir (m. 1076), Khwaja Abdullah Ansari (m. 1088), Ibn Arabi (m. 1240) i Ibn Khaldun (m. 1406).
A l'Imperi Otomà, entre els ordes de dervixos, els termes abdal o bulada (plural de badil) s'aplicaven als dervixos mateixos.

## Referències

* 1 2 3 La-Shay', Hussein i Negahban, Farzin , "Abdāl", a: Encyclopaedia Islamica, Editors en cap: Wilferd Madelung i, Farhad Daftary.
# Real Casa de la Moneda (Sevilla)

La Reial Casa de la Moneda de Sevilla era el centre neuràlgic on es fonia l'or i l'argent que després era convertit en moneda a l'època de l'Imperi Espanyol.
Als segles de ple apogeu hi treballaven més de 200 treballadors que s'encarregaven d'alimentar els forns i tenir en funcionament la fosa.
Estava situada a l'entrada de la ciutat, entre la Torre del Oro i la Torre de la Plata. Ocupa una superfície irregular, més aviat de forma triangular i fou aixecada al mateix lloc on abans hi havia la seca d'ençà el segle xiii. Va sofrir diverses reformes durant el seu ús com a Reial Fàbrica. En especial una reforma al segle xvi i una altra al segle xviii, quan se li va afegir la gran portada que és l'accés principal, obra de Sebastià Van der Borcht, així com una altra sèrie de reformes de cara a solucionar problemes de filtracions i estructurals derivats del terratrèmol de Lisboa de 1755.
Va deixar de funcionar al segle xix. L'edifici es va aprofitar com a conjunt residencial. Posteriorment es va abandonar i es va anar deteriorant fins a un estat ruïnós. A la fi del segle XX es va decidir la seva restauració i se'n va recuperar l'esplendor.

## Referències

* Junta de Andalucía y Universidad de Sevilla. La Casa de la Moneda de Sevilla y Su Entorno: Historia y Morfología. Europa Artes Gráficas S.A.. ISBN 8474056624.
# Anemone coronària

L'anemone coronària, anemone, anemones, castanyola, francesilla i pensaments (Anemone coronaria), és una planta amb flors de la família de les ranunculàcies, originària de la regió mediterrània i d'ús ornamental. El seu cultiu està molt estès per a la seva utilització com a planta ornamental i existeixen un gran nombre de cultivars.

## Morfologia

És una planta herbàcia perenne que creix entre els 20 i el 40 cm d'alçada amb una roseta basal amb unes quantes fulles que tenen els seus folíols molt lobulats. La flor creix a l'extrem d'un llarg peduncle amb unes poques fulles just sota els pètals i té un diàmetre d'uns 3 a 5 cm amb entre 5 i 8 pètals de colors vermells, blaus o blancs.

## Taxonomia

La planta fou descrita per Carl von Linné a Species Plantarum 1:538 el 1753. Anemone, el nom genèric, procedeix de la paraula grega anemos (Aνεμος), que significa vent. Les llavors de la planta són transportades pel vent, d'aquí el nom fet servir per als antics grecs.

## En els mites grecs

Segons Ovidi, en els mites grecs, l'anemone va ser creada per la deessa Afrodita, a partir de la sang d'Adonis, de qui estava enamorada, després de la seva mort provocada per un senglar durant una cacera.

## Referències

* ↑ També s'han recollit les variants lingüístiques anèmona i anèmone, vegeu «Anemone coronaria». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Anemone coronaria». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 18 abril 2022].
* ↑ «Herbarivirtual.uib.es». [Consulta: 8 agost 2021].
# Bisbat de Mende

El bisbat de Mende és una divisió eclesiàstica de França que abraça el departament de Lozère. És sufragània des de 2002 de Montpeller i cobreix el departament del Lozère o Losera. Anteriorment al 2002 era sufragània d'Albí des de 1676 excepte el període post-revolucionari (1801-1823); anteriorment a aquesta data fou sufragània de Bourges. Durant la revolució, fou suprimida el 1801 quedant unida al bisbat de Viviers en una sola diòcesi sufragània de Lió. El 1822 es van separar Viviers i Mende, i el 1823 va quedar restablerta i va passar a ser sufragània un altre cop d'Albí. La catedral de Nostra senyora (basílica menor des del 1874) fou consagrada el 10 d'octubre de 1640 després de la destrucció de la catedral vella el 1579.
La llegenda fa Sant Marcial de Llemotges apòstol dels gabals (al Gavaldà) i li atribueix la designació del primer bisbe al segle i, el seu deixeble Sant Severià. El primer bisbe conegut, però, és Sant Privat de Mende, que va morir a una cova, de malaltia, a l'època de la invasió dels alamans dirigits pel rei Crocus, cosa que fou cap al 260 segons Gregori de Tours, cap al 407 segons Fredegari i cap al 305/310 segon mossèn Duchesne.
El 314 sembla que ja hi havia una església organitzada al Gabalí, ja que una representació en va anar al Concili d'Arle. Més tard foren bisbes Sant Fermí, Sant Hilari del Gavaldà (cap al 535) i Sant Fresald del Gavaldà (segle ix), que es creu que va ser assassinat. Els bisbes portaven el títol de bisbes del Gavaldà fins al 951; fins llavors no residien habitualment a Mende i en aquesta data es van traslladar a aquesta ciutat.
Cal esmentar a Aldebert du Tournel (cap al 1100-1120) que va ser investit comte, un altre Aldebert (1151-1186), Guillem Durand (1285-1296) i el seu nebot Durand el Jove (1296-1328) que va establir els Pariatges amb el rei sobre el Gavaldà, Guillaume de Chanac (uns mesos el 1371 fins a ser nomenat cardenal); Pietro Riario (1473-74), nebot de Sixt IV; Giuliano della Rovere (1478-83) que després fou Papa com a Juli II; i els seus nebots Clemente della Rovere (1483-1504) i Francesco della Rovere (1504-24); el darrer bisbe fou Castellane (1768-92) assassinat a Versalles el 9 de setembre de 1792.
Està regida pel bisbe Benoît Bertrand des del 2019.

## Vegeu també

* Llista de bisbes de Mende

## Enllaços externs

* lloc oficial Arxivat 2011-08-25 a Wayback Machine.(francès)
* Fitxa a catholic-hierarchy.org(anglès)
* Descripció de la diòcesi al segle XVIII Arxivat 2006-12-01 a Wayback Machine.(francès) PDF
# Cantó d'Albi-Nord-Oest

El cantó d'Albi-Nord-Oest és un cantó francès del departament del Tarn, a la regió d'Occitània. Està situat al districte d'Albi i té 7 municipis. El cap cantonal és Albi.

## Municipis

* Albi
* Canhac de las Minas
* Castèlnòu de Lèvis
* Mailuòc
* Milhavet
* Vilanòva de Vera
* Senta Crotz

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1992 | Pierre Valax | PS |
| 1992-1998 | Jean Cayre | RPR |
| 1998- | Roland Foissac | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| | | | | | 11.570 | 12.494 |
# Costers del Rosselló Vilatges

Costers del Rosselló Vilatges és un vi negre amb denominació d'origen (en francès Apellation d'Origine Contrôlée AOC) etiquetat sota les denominacions AOC Côtes du Roussillon Villages, AOC Côtes du Roussillon Villages Caramany, AOC Côtes du Roussillon Villages Latour-de-France, AOC Côtes du Roussillon Villages Lesquerde, AOC Côtes du Roussillon Villages Tautavel i AOC Côtes du Roussillon Les Aspres.
Les varietats i les proporcions utilitzades són les mateixes que per la denominació Costers del Rosselló, encara que només pel vi negre, i tenen uns controls de qualitat específics.
L'àrea de la denominació d'origen consta dels 32 municipis que es troben al nord de la denominació Costers del Rosselló:
* Al Rosselló: Baixàs, Baó, Calce, les Cases de Pena, Cornellà de la Ribera, Espirà de l'Aglí, Estagell, Millars, Montner, Òpol i Perellós, Parestortes, Perpinyà, Pesillà de la Ribera, Ribesaltes, Salses, Sant Esteve del Monestir, Talteüll, Vilanova de la Ribera i Vingrau
* A la Fenolleda: Ansinyà, Bellestar, Caramany, Cassanyes, Centernac, l'Esquerda, Lançac, Maurí, Montalbà del Castell, Planeses, Rasigueres, Sant Pau de Fenollet i la Tor de França.
Quatre dels municipis més una comarca tenen el dret a afegir el seu nom a la denominació d'origen: l'Esquerda (Lesquerda), Talteüll (Tautavel), la Tor de França (Latour-de-France), Caramany i els Aspres (Les Aspres).

## Referències

* ↑ Cobbold, David; Durand-Viel, Sebastian. Larousse Wine (en anglès), 2018 [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ Carrera, Esteve. «Nova York tasta els vins del Rosselló - 08 juny 2010». PuntAvui.cat, 28-10-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ Auzias, Dominique; Labourdette, Jean-Paul. LANGUEDOC ROUSSILLON 2018 Petit Futé (en francès). Petit Futé, 2018-01-15. ISBN 979-10-331-7888-0.
# Devanampiya Tissa

Devanampiya Tissa fou rei de Sinhala o Sri Lanka (307 a 267 aC) successor del seu pare Mutasiva.
Al arribar al tron va enviar una ambaixada dirigida pel seu nebot matern Mahaaritha, el braman de la muntanya Hali, el ministre d'Estat Malla, i el comptable Tissa amb valuosos regals (com safirs, lapislàtzuli, rubís, perles de 8 variats, tres carros reials, dirigida a Dhammasoka (Asoka), rei de Dambadiwa o Maghada, pel qual tenia gran admiració. L'ambaixada va sortir de Jambukola (prop de Jaffna) i va arribar a Pataliputra en 14 dies, presentant els presents al rei Dhammasoka, que va concedir honors als quatre membres de la delegació i va enviar diversos regals pel rei singalès (una diadema, una espasa, un para-sol reial, un casc, un got d'or, fusta de sàndal i altres. L'ambaixada va restar a Pataliputra cinc mesos. El rei Dhammasoka havia adoptat el budisme com a religió i la seva ambaixada demanava al rei singalès fer el mateix.
Mahinda, fill de Dhammasoka, fou enviat a Ceilan amb quatre frares (theres), el seu nebot Sumana i un cosí de nom Bhandu, i van predicar el budisme. Quan es va proposar que algunes dones esdevinguessin predicadores, Mahinda va declarar que no estava autoritzat per ordenar femelles i el rei Devanampiya_Tissa va enviar al seu ministre Arittha al rei Dharmasoka demanant que li enviés a la seva filla Sanghamitta amb el propòsit de ordenar a l'esposa del rei i altres dones. Efectivament Sanghamitta va anar al país tot i l'oposició del seu pare el rei.
Devanampiya Tissa va consagrar Anuradhapura i va marcar els límits de la zona consagrada amb una arada daurada). Trenta mil persones es van fer monjos en aquest temps. El germà del rei Mahanaga fou nomenat rei subordinat tot i l'oposició constant del ministre Anula que aspirava a governar el regne en nom del fill menor del rei. Anula va intentar enverinar a Mahanaga i el fill del rei, que vivia amb el seu oncle, va menjar accidentalment la fruita enverinada i va morir. Mahanaga per temor a ser acusat, es va dirigir al sud encara sense cultius, i es va crear un regne a Ruhuna amb capital a Magama (o Mahagama), conservant la religió budista i estenent l'agricultura.
Es va construir un embassament anomenat Tissa Wewa encara emprat avui dia pel cultiu dels camps d'arròs de l'entorn d'Anuradhapura.
Va morir el 267 aC després d'un regnat de 40 anys dedicats principalment a la difusió de la religió budista. El va succeir el seu germà Uttiya

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Dichrostachys

Dichrostachys és un gènere de lleguminoses (família Fabaceae) conformat per espècies que solen tenir un port arbustiu (alguns cops arbres petits), espinosos o no, sense agullons. Conté 15 espècies de distribució tropical al Vell Món i Austràlia, la major part a Madagascar, una espècie introduïda a Amèrica es comporta com a invasiva en les Antilles. El nom taxonòmic és un constructe a partir dels mots grecs dis (dos), chroos (color) i στάχις (espiga), que agregat rememoren el doble color de les inflorescències.
Les fulles són bipinnades amb els folíols que poden ser pocs o nombrosos parells oposats, el raquis té glàndules. Tenen dos tipus de flors (heteromorfes) amb colors diferents reunides en una espiga, amb les flors basals estèrils i les apicals hermafrodites. Flores molt petites, pentàmeres, calze dentat, corol·la de pètals units a la base; en les flors fèrtils 10 estams lliures amb antera glandulósa, i en les flors estèrils són llargs i sense antera (estaminodis). Les espigues florals són axil·lars i poden ser solitàries o en glomèrusl. Els fruits són beines comprimides, allargades, retorçades i enrotllades, poden ser sinuoses. Són assegudes, agrupades en glomèruls. Les llavors no tenen aril, poden ser més o menys aplanades.

## Espècies

* Dichrostachys akataensis Villiers
* Dichrostachys arborescens (Benth.) Villiers
* Dichrostachys bernieriana Baill.
* Dichrostachys cinerea (L.) Wight i Arn.
* Dichrostachys dehiscens Balf. f.
* Dichrostachys dumetaria Villiers
* Dichrostachys kirkii Benth.
* Dichrostachys paucifoliolata (Scott-Elliot) Drake
* Dichrostachys richardiana Baill.
* Dichrostachys santapaui Sebast. i Ramam.
* Dichrostachys scottiana (Drake) Villiers
* Dichrostachys spicata (F. Muell.) Domin
* Dichrostachys tenuifolia Benth.
* Dichrostachys unijuga Baker
* Dichrostachys venosa Villiers

## Notes

* 1 2 Cheek, Michael. «Dichrostachys cinerea (L.) Wight & Arn.». PlantZAfrica. SANBI, 01-09-2009. [Consulta: 16 novembre 2015].
# Eisenia foetida

Eisenia fetida és una espècie de cuc de terra de color vermell que es fa servir en vermicompostatge. Són natius d'Europa encara que també es coneixen sota el nom de cuc de terra roig de Califòrnia. Quan se'ls agafa bruscament emeten una pudor fètida, d'on prové el seu nom científic específic (fetida). Probablement és una adaptació biològica contra els depredadors. Se'n venen molts per a la vermicultura, per la facilitat amb què converteixen la matèria orgànica en compost. També són un esquer per a pescar. Eisenia fetida està estretament relacionat amb Eisenia andrei, també dit E. foetida andrei.

## Referències

* ↑ Valero Santiago, A; Huguet Casals, J, Sanosa Valls, J, Malet Casajuana, A, García Calderón, PA «Angioedema, rhinitis and asthma provoked by fishing bait (Eisenia foetida).». Allergologia et immunopathologia, 17, 6, 1989 Nov-Dec, pàg. 331–5. PMID: 2483971.
# Fontsòrbas

Fontsòrbas (occità) o Fonsorbes (francès) és un municipi de França al departament de l'Alta Garona, a la regió Occitània. Està situat a 13 km al nord-oest de Muret.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Gotavernissa

Gotavernissa (francès Goutevernisse) és un municipi francès del department de l'Alta Garona, a la regió Occitània.
Municipi situat a 52 km al sud de Tolosa i a 34 km al sud de Muret, a la zona de Volvestre.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Nevada City

Nevada City és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 3.001 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nevada City tenia 3.001 habitants, 1.313 habitatges, i 740 famílies. La densitat de població era de 549,1 habitants/km².
Dels 1.313 habitatges en un 25,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,1% hi vivien parelles casades, en un 13,3% dones solteres, i en un 43,6% no eren unitats familiars. En el 35% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 32,2% de 45 a 60 i un 14,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.667 $ i la renda mediana per família de 46.149 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.070 $ mentre que les dones 29.183 $. La renda per capita de la població era de 22.399 $. Entorn de l'1,7% de les famílies i el 7,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Vila del llibre

Entre la ciutat de Nevada i la ciutat veïna de Grass Valley, amb una població combinada d'unes 16.000 persones, hi ha 23 llibreters. Disset d'ells tenen botigues i els altres sis venen des dels seus garatges o des d'Internet, entre ells John Hardy, antic advocat de San Francisco, Califòrnia.
Nevada City és, de fet, oficialment una vila del llibre. El terme prové d'una idea europea de revifar pobles concentrant llibreters allà mateix. Aquesta idea va ser somiada per un anglès anomenat Richard Booth el 1961 a Hay-on-Wye, a Gal·les, quan va heretar un castell i el va convertir en una botiga de llibres usats. Després va comprar la resta d'edificis a la ciutat i els va convertir en llibreries. Avui, el llogarret té més de 30 llibreries, que atrauen mig milió de visitants cada any.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nevada City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nevada City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Here's a real page-turner / Nevada City and Grass Valley's story? More bookstores than anywhere else» (en anglès). [Consulta: 8 gener 2020].
# L'Avereit de Comenge

L'Avereit de Comenge (francès Lavelanet-de-Comminges) és un municipi occità del Volvestre, al Llenguadoc, situat en el departament de l'Alta Garona, a la regió Occitània.
Municipi situat a 50 km al sud de Tolosa i a 32 km al sud de Muret, a la zona del Volvestre.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana