OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Royal Pavilion

El Royal Pavilion (Pavelló Reial) o Brighton Pavilion és una antiga residència reial situada a Brighton, Anglaterra. Inicialment el Royal Pavillon era una granja, però el 1783 el llavors príncep de Gal·les, Jordi, futur rei Jordi IV, el va llogar per utilitzar en les seves primeres visites a Brighton. Més tard el 1787 va encarregar a Henry Holland la creació en el lloc d'una vila neo-clàssica, anomenada Marine Pavillon. El 1802 van decorar-se els interiors a l'estil xinés.
El 1811, Jordi va ser nomenat príncep regent i va encarregar a l'arquitecte John Nash l'ampliació de l'edifici (1815-1822), concebut en un estil arquitectural exòtic, l'exterior és inspirat de l'arquitectura índia. A finals del segle xviii i principis del XIX, a Anglaterra va generalitzar-se l'ús del ferro fos en la construcció dels edificis, i John Nash el va utilitzar en el Royal Pavillon (columnes en forma de palmera, escales amb formes xinesques i cúpules amb armadures metàli·ques).
Jordi IV va regnar entre 1820 i 1830. El seu germà Guillem IV també va utilitzar el Pavilion com a residència reial, però la seva neboda,la reina Victòria el va vendre a la ciutat de Brighton el 1850.
Durant la Gran Guerra va ser habilitat com a hospital militar, especialment pels soldats hindús.
De la decoració interior cal destacar diversos elements i curiositats:
* El gran piano de palissandre fabricat per Mott and Co.
* La Galeria llarga amb mobles de bambú, escales de ferro imitant el bambú i figures d'argila fabricades a la Xina, datades en el període Qing.
* La Sala de banquets, amb làmpades dissenyades per Robert Jones.
* La gran cuina amb una col·lecció de 550 estris de coure.
* Sala de música amb un disseny de Frederick Crace.
* Mobles dissenyats per Thomas Hope.

## Referències

* 1 2 «The Royal Pavillon» (en castellà). [Consulta: agost 2016].
* ↑ Antigüedad del Castillo-Olivares, Mª Dolores. «El desarrollo de la ciudad industrial». A: El Siglo XIX. La Mirada al pasado y la modernidad (en castellà). Madrid: Editorial Universitaria Ramón Areces, 2015, p. 156. ISBN 978-84-9961-195-2.
* ↑ «History of the Royal Pavillon» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-08-09. [Consulta: agost 2016].
# Aigües Càlides

Aigües Càlides (llatí: Aquae Calidae) era una ciutat romana catalana que varen esmentar tant Plini el Vell com Ptolemeu. S'ha identificat amb dues ciutats actuals: o bé és l'origen de Caldes de Malavella a la comarca de la Selva, o bé ho és de Caldes de Montbui al Vallès Oriental.
Si fos el primer cas, Aigües Càlides seria un dels noms amb què era conegut el lloc, ja que també se l'anomenava Aigües Vocònies, tot i que alguns historiadors dubten d'aquest últim. Els fonaments de les importants termes romanes de Caldes de Malavella es van trobar al puig de Sant Grau.
En el segon cas, si fos Caldes de Montbui, es correspondria amb les importants restes d'unes termes romanes que hi ha al centre de la població. S'hi ha trobat una piscina de 13,5 per 6,9 metres feta amb opus signium coberta per una volta. Gràcies als textos gravats en plaques de pedra sabem que s'hi retia un important culte a les aigües medicinals abans i tot de l'arribada dels romans.
* Les termes de Caldes de Malavella.
* Les termes de Caldes de Montbui.

## Referències

* 1 2 3 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 51
* 1 2 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 52; entrada: "Aquis Voconis"
# Brigada de la Mort

La Brigada de la Mort, més coneguda com la Brigada de la Muerte o Columna de la Muerte fou una unitat de les milícies confederals que pertanyia a la segona columna que dirigia Antonio Ortiz durant la Guerra Civil espanyola. El cap de la Brigada de la Mort, que estava formada per uns quaranta milicians vinculats a la FAI, era Pasqual Fresquet. La Brigada de la Mort disposà d'unes txeques a Casp, al carrer Rosario núm 12.
Va actuar a setze municipis de les comarques del Priorat, la Terra Alta, la Ribera d'Ebre, el Baix Camp i a diversos municipis d'Aragó entre juliol i setembre de 1936 i es desplaçaven amb un òmnibus negre amb calaveres pintades. Perseguien i executaven suposats feixistes, carlistes, catòlics o pagesos que s'oposaven a les col·lectivitzacions. El seu objectiu era implantar poble a poble el comunisme llibertari. Van ser responsables de més de 200 assassinats, 27 dels quals ho foren a Falset en una sola nit.
La brutalitat amb què operava la Brigada de la Mort comporta que el representant de la CNT catalana al pleno de regionales de la CNT del 16 de setembre de 1936 declari: Cataluña aclara que en Barcelona hay el acuerdo de destituir a Ortiz y al mismo tiempo celebrar una reunión entre los Comites Regionales de Aragón y Cataluña; añade que se nombró en Barcelona una comisión para averiguar las fechorías que comete la Brigada de la Muerte, que dirige Ortiz, y que esta Comisión informará en dicha reunión.
El 2008, el periodista Toni Orensanz publicà un llibre, L'òmnibus de la mort: parada Falset sobre la columna i els 27 assassinats que cometeren en una nit a Falset, poble natal del periodista.

## Bibliografia

* Solé i Sabaté, JM i Villarroya Joan, La repressió a la rereguarda de Catalunya (1936 - 1939), Barcelona, Publicacions de l'Abadia de Montserrat.
* Ledesma JL, Los días de llamas de la revolución, Saragossa, Diputación de Zaragoza, 2003.
* Orensanz T, La Brigada de la Muerte, Barcelona, Sàpiens, núm 70, pàg 32.
* Orensanz T, L'òmnibus de la mort: parada Falset, Barcelona, Ara Llibres, 2008.

## Enllaços externs

* Pascual Fresquet i el terror de la Brigada de la Mort
* Tras la Brigada de la Muerte (castellà)
* 222- l 'omnibus de la mort a l'En guàrdia! de Catalunya Ràdio [vist el 1 febrer 2025]
# Agaçac (Alta Garona)

Agassac (en occità Agaçac) és un municipi occità de la Gascunya, del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. L'1 de gener del 2022 tenia 117 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations de référence 2022» (en francès). INSEE, 19-12-2024. [Consulta: 1r febrer 2025].
# Entre Dues Gaves

Entre Dues Gaves, (en occità: Enter Dus Gaves) és un parçan o comarca d'Occitània situada a la Gascunya.
Segons la proposta de divisió administrativa d'Occitània del diari Jornalet, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el parçan d'Entre Dues Gaves estaria ubicada a la regió de la Gascunya, subregió del Bearn.
Oficialment, les comunes d'Entre Dues Gaves estan adscrites administrativament i situades al nord del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió administrativa de Nova Aquitània.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «País» (en occità). Jornalet. [Consulta: 15 gener 2025].
# Grants Pass

Grants Pass és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 23.003 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grants Pass tenia 23.003 habitants, 9.376 habitatges, i 5.925 famílies. La densitat de població era de 1.171 habitants per km².
Dels 9.376 habitatges en un 31,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,5% hi vivien parelles casades, en un 14,5% dones solteres, i en un 36,8% no eren unitats familiars. En el 31,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 19,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.197$ i la renda mediana per família de 36.284$. Els homes tenien una renda mediana de 31.128$ mentre que les dones 23.579$. La renda per capita de la població era de 16.234$. Aproximadament el 12,2% de les famílies i el 34,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grants Pass». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grants Pass». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Carl Stål

Carl Stål (Castell de Karlberg i Estocolm, 21 de març de 1833 - Estocolm, 13 de juny de 1878) va ser un entomòleg suec.
Era el fill de l'arquitecte i enginyer Carl Stål. Va graduar per la Universitat d'Uppsala en medicina i filosofia el 1857. Per problemes de salut es va dedicar a l'entomologia i va doctorar el 1859 a la Universitat de Jena. Va començar com a assistent de l'entomòlog Carl Henrik Boheman (1796-1868) al departament de zoologia del Museu Suec d'Història Natural d'Estocolm. El 1867 en va esdevenir curator i va obtenir el títol de catedràtic. Va viatjar a tot Europa i va estudiar la col·lecció de Johann Christian Fabricius (1745-1808) a Kiel. El 1869 va ser elegit com membre de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències.
Stål es va especialitzar en hemípters i ortòpters dels quals va publicar molts tàxons a la revista Nova Acta Regiæ Societatis Scientiarum Upsaliensis i altres publicacions internacionals.

## Obres

* Hemiptera Fabriciana (1868-69)
* Enumeratio Hemipterorum (5 volums, 1870-76)
* Observations orthoptérologiques (1875–78).

## Referències

* ↑ «Carl Stål». A: Nordisk familjebok (en suec). Estocolm: Christian Emanuel Gernandt, 1918, p. 555.
* ↑ Reuter, Odo «Obituary, Carl Stål». The Entomologist's Monthly Magazine, 15, 1878, pàg. 94-96 [Consulta: 10 febrer 2015].
# Josep Maria Franquès Martí

Josep Maria Franquès Martí (Constantí, 9 de maig de 1958 - c. 30 de setembre de 2023) va ser un polític català. Va ser regidor de Constantí des del 2007 i del 2013 al 2015 va ser alcalde del municipi, tal com preveia el pacte entre Convergència i Unió, Esquerra Republicana i Iniciativa per Catalunya. Des de 2016 va formar part de l'Assemblea Comarcal del Tarragonès del Partit Demòcrata Europeu Català al qual es va associar des de la seva fundació el 2016.
Va cursar estudis d'enginyeria tècnica a l'Antiga Universitat Laboral i la seva trajectòria professional va estar vinculada al complex petroquímic de Tarragona.
Va traspassar el cap de setmana del 30 de setembre del 2023, a seixanta-cinc anys. Com a commemoració, l'ajuntament va decretar dol al municipi.

## Referències

* ↑ «Entrevista al regidor de Constantí Josep Maria Franquès». TAC 12 (Xip TV), 12-05-2015. Arxivat de l'original el 8 de novembre 2016. [Consulta: 7 novembre 2016].
* ↑ «El convergent Josep M. Franquès ja és nou alcalde de Constantí». TAC 12 (Xip TV), 12-05-2015. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2016. [Consulta: 12 novembre 2016].
* ↑ «Cruset encapçalarà la regional del nou PDC, on el Penedès s'independitza, i Frederic Adan, del Tarragonès». Tarragona21, 21-09-2016.
* ↑ «Dol a Constantí per la mort de l’excalcalde Josep Maria Franquès». El Punt Avui, 03-10-2023. [Consulta: 3 octubre 2023].
# Francesc Xavier de Cabanes i d'Escofet

Francesc Xavier de Cabanes i d'Escofet (Solsona, 1781 - Madrid, 1834) va ser un militar, historiador i empresari català, germà de Josep Marià de Cabanes i d'Escofet.

## Biografia

La seva família procedia d'una nissaga de l'aristocràcia francesa. Va ser fill de Marià de Cabanes, natural de Solsona, i de Josepa Escofet, natural de Barcelona.
Com a militar va patricipar en l'expedició de Menorca (1801) on va ser fet presoner, en la guerra de Portugal (1807) i la guerra del Francès (1808-1814). En aquesta darrera, estant sota les ordres del general Lacy, va ser qui va proposar-li de fortificar el Pla de Busa per a convertir-lo en una plaça militar de primer ordre. El 1833 va ser ascendit al grau de Mariscal. A la capella de la Mare de Déu del Claustre s'hi guarden les medalles militars que li van ser atorgades en el decurs de la guerra del Francès i que foren donades per les seves nebodes Mercè i Pilar de Bassols i de Cabanes.
Com a historiador va centrar la seva obra fonamentalment en l'estudi i anàlisi de la guerra del Francès, essent la seva obra més remarcable la Historia de las operaciones del ejército de Cataluña en la Guerra de la usurpación, o sea de la Independencia (1815). El 1816 va ser nomenat membre de l'Acadèmia de Bones Lletres.
En la seva faceta d'empresari destaca la seva participació com un dels tres socis fundadors de la companyia Diligencias Generales, fundada a Barcelona el 16 de juny de 1818 que va ser qui va establir el primer servei de diligències a Espanya (la línia regular de diligències de Barcelona a Madrid. També va realitzar proves de transport fluvial al Tajo entre Aranjuez i Lisboa i va publicar la primera Guia General de Correos, Postas y Caminos del Reino de España, con un mapa itinerante de la Península, editada a Madrid el 1830.

## Referències

* ↑ «Francesc Xavier de Cabanes i d'Escofet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Llorens i Solé, Antoni. Solsona i el Solsonès en la història de Catalunya. 2 vol. Lleida ; Solsona: Virgili & Pagès : Llibreria Dach, 1986-1987. ISBN 8486387205. 357

## Enllaços externs

* La nissaga dels Cabanes Arxivat 2012-01-21 a Wayback Machine. (castellà)
# Chemsex (pel·lícula)

Chemsex és una pel·lícula documental anglesa del 2015 sobre homes gais que participen en sexe químic a Londres. La pel·lícula va ser dirigida i produïda per William Fairman i Max Gogarty per a Vice Media. Chemsex es va estrenar en cinemes el 4 de desembre de 2015 i en DVD l'11 de gener de 2016.

## Referències

* ↑ «Chemsex review – scary but valuable documentary». , 03-12-2015.
* ↑ «Chemsex review: 'seriously sobering'». , 03-12-2015.
* ↑ «Chemsex: documentary 'shocking but important'». , 04-12-2015.
* ↑ González, Álvaro. «En el documental 'Chemsex': "Mejor coge el VIH cuanto antes y así ya no te tienes que preocupar"» (en castellà), 15-09-2018. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «El documental» (en castellà). paseosconciencia.com. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «Chemsex». Peccadillo Pictures. Arxivat de l'original el 6 March 2016. [Consulta: 1r març 2016].
* ↑ «Addicted to chemsex: 'It's a horror story'». , 22-11-2015.
* ↑ «El mundo secreto de las fiestas chemsex» (en castellà). Vice, 25-08-2017. [Consulta: 20 gener 2025].
# 813 Esquadró Aeri Naval

El 813 Esquadró Aeri Naval (anglès: 813 Naval Air Squadron) va ser un esquadró d'aeronaus del Fleet Air Arm de la Royal Navy durant la Segona Guerra Mundial i el període de postguerra. Inicialment va operar amb Swordfish Mk Is des del portaavions Illustrious i va participar en l'èxit de l'atac a Tàrent el novembre de 1940.
El juliol de 1943, l'esquadró era un component de RAF Gibraltar, però un destacament dels seus Swordfish (reconeixement de torpediners) estava basat a Tafaraoui, Algèria i assignat a la Força Aèria Costanera del Nord-oest d'Àfrica (NACAF) per a l'operació Husky.
A partir d'abril de 1944, l'esquadró, inclòs un destacament de Wildcata i tres caces nocturns Fulmar NF II,es va desplegar en el portaavions d'escorta HMS Campania que operava a l'oceà Àrtic en servei de comboi. El 13 de desembre de 1944 dos dels Swordfish de l'813 van ser els responsables de l'enfonsament del submarí alemany U-365 amb càrregues de profunditat.
Després de la guerra, l'esquadró va ser encarregat com a unitat de caça torpediners, inicialment equipat amb avions Blackburn Firebrand. Entre febrer de 1953 i abril de 1958, l'esquadró estava equipat amb avions d'atac Westland Wyvern propulsats per turbohélice. L'esquadró 813 es va dissoldre per última vegada el 22 d'abril de 1958.

## Referències

* ↑ Richards, D. and H. Saunders, The Royal Air Force 1939-1945 (Volume 2, HMSO, 1953).
* ↑ Bussy, Geoffrey: Fairey Fulmar. Hall Park Books, Warpaint Series. No.41. p. 37-40
* ↑ «Royal Navy Research Archive HMS Campania».
* ↑ Sturtivant, 1994, p.170

## Bibliografia

* Bishop, Chris (ed) The Encyclopedia of 20th Century Air Warfare Amber Books, Ltd. 2004 ISBN 1-904687-26-1
* Sturtivant, Ray The Squadrons of the Fleet Air Arm Air-Britain (Historians) Ltd, 1994, ISBN 0-85130-223-8.
# 1743
## Esdeveniments
### Resta del món

* 23 de març - Londres (Anglaterra): Händel estrena El Messies al Covent Garden.
* 27 de juny - Karlstein am Main (Baviera): Victòria del anglesos i austríacs contra els francesos en la batalla de Dettingen en el curs de la guerra de Successió Austríaca.
* 7 d'agost - Turku (Finlàndia): Fi de la Guerra russosueca de 1741-1743 amb la signatura pels dos països del Tractat d'Åbo amb el qual els russos van obtenir les àrees a l'est del riu Kymijoki i els suecs van accedir a la coronació de Adolf Frederic de Suècia.

## Naixements
### Resta del món

* 19 de febrer - Lucca (Itàlia): Luigi Boccherini, violoncel·lista i compositor italià (m. 1805).
* 13 d'abril - Thomas Jefferson, president dels Estats Units (m. 1826).
* 3 de juny - Bolonya: Lucia Galeazzi Galvani, científica italiana (m. 1790).
* 20 de juny. Kibworth Harcourt, Leicestershire: Anna Laetitia Barbauld, assagista anglesa, poeta i crítica literària (m.1825).
* 19 d'agost - Vaucouleurs: Marie-Jeanne Du Barry, cortesana francesa, amant de Lluís XV (m. 1793).
* 26 d'agost - Antoine Lavoisier, químic francés (m. 1794).
* 17 de setembre - Ribemont, França: Nicolas de Condorcet, Marie-Jean-Antoine Nicolas de Caritat, marquès de Condorcet, matemàtic, filòsof i polític (m. 1794).
* 29 de desembre - La Haia: Maria Margaretha la Fargue, pintora neerlandesa del segle xviii (m. 1813).

## Necrològiques
### Països Catalans

* 2 de maig - Sant Boi de Llobregat: Rafael Casanova i Comes, advocat i polític austriacista, darrer conseller en Cap de Barcelona (1713-1714) (n. 1660 ?).
* 4 de setembre - illa fluvial Reinnach (el Rin, Breisach, Alsàcia, Alemanya): Pere Joan Barceló i Anguera, conegut com a Carrasclet, militar català, mort lluitant amb Àustria contra França en la guerra de Successió austríaca.

### Resta del món

* 5 de maig, Sant Petersburg: Dorothea Maria Graff, pintora naturalista alemanya (n. 1678).
* 2 de juliol - Spencer Compton, primer ministre britànic (n. 1673).

## Referències

* ↑ «Battle of Dettingen | 1743» (en anglès). [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ Dictionnaire des compositeurs.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-559-8.
* ↑ Diccionario Akal de historia del siglo XIX. Tres Cantos: Akal, 2007. ISBN 84-460-1848-9.
* ↑ Focaccia, Miriam. «Galeazzi Galvani Lucia». Scienza a due voci. Universitat de Bolonya. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ «Anna Laetitia Barbauld (1743-1825) - Find a Grave...» (en anglès). [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ Cuesta Davignon, Liliane. «Madame du Barry y las artes» (en castellà). Museu Nacional de Ceràmica i Arts Sumptuàries “González Martí”. Gobierno de España. [Consulta: juny 2023].
* ↑ «Maria Margaretha la Fargue». Biografisch Portaal van Nederland. [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ «Rafael Casanova i Comes | enciclopèdia.cat». [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ de Beer, Astrid. «Graff, Dorothea Maria Henriette (1678-1743)» (en neerlandès). Digital Women's Lexicon of the Netherlands. Huygens Instituut, 13-01-2014. [Consulta: març 2023].
* ↑ «Spencer Compton, earl of Wilmington | English noble» (en anglès). [Consulta: 13 juliol 2020].
# Turcman

El turcman (türkmençe, түркменче, تۆرکمنچه, AFI:; o bé türkmen dili, түркмен дили, تۆرکمن ديلی, AFI:) és una llengua turquesa que inclou més de sis milions de parlants, especialment al Turkmenistan, on és llengua oficial, l'Afganistan, l'Iraq, l'Iran i d'altres estats veïns. Del turcman primitiu derivà, a mitjan segle xv, el txagatai. Durant el domini soviètic la seva literatura fou molt influïda per la cultura russa, en detriment de la turcoislàmica.
Actualment el turcman s'escriu en un alfabet turcman basat en el llatí. Abans del segle xx s'escrivia amb l'alfabet àrab, però des del 1928, la República Socialista Soviètica del Turkmenistan adoptà l'alfabet llatí. El 1940, durant l'època ciril·litzadora a la Unió Soviètica, es dissenyà un nou alfabet basat en el ciríl·lic. Des de l'independència del Turkmenistan, l'any 1991, s'ha tornat a l'alfabet llatí.
Exemple de turcman amb la seva traducció al català:
"Tomsuna hemme adama ir tÿriar"
"Tothom es lleva tard a l'estiu"
Els turcmans són també el poble que viu al Turkmenistan i al nord de l'Iran.
La part oriental del govern de la Càspia fou anomenada també regió dels turcmans.

## Vegeu també

* Turcmans de l'Iraq
* Transcàspia

## Referències

* ↑ Abazov, Rafis. Historical Dictionary of Turkmenistan. Scarecrow Press, 2005, p. 159. ISBN 978-0-8108-5362-1 [Consulta: 25 octubre 2017].
* ↑ «Turkmen language». Encyclopædia Britannica [Consulta: 25 octubre 2017].
* ↑ «Turcman». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Clark, Larry. «The Turkmen language». A: Turkmen Reference Grammar. Otto Harrassowitz Verlag, 1998, p. 12–16. ISBN 978-3-447-04019-8 [Consulta: 25 octubre 2017].
* ↑ Salakoski, Tapio; Ginter, Filip; Pyysalo, Sampo; Pahikkala, Tapio. «Computer analysis of the Turkmen language morphology». A: Advances in Natural Language Processing: 5th International Conference, FinTAL 2006 Turku, Finland, August 23-25, 2006. Springer Science & Business Media Proceedings, 10 d'agost de 2006, p. 186–190. ISBN 978-3-540-37334-6 [Consulta: 25 octubre 2017].
# Michigan

Michigan és un estat dels Estats Units d'Amèrica. El seu nom prové del Llac Michigan, el qual prové al seu torn de la paraula Chippewa meicigama, que vol dir "aigua gran". Rodejat de quatre dels Grans Llacs, Michigan és l'estat continental dels Estats Units amb més costa i més embarcacions recreatives que cap altre estat de la unió.
Michigan és principalment conegut perquè és el lloc on va néixer la indústria de l'automòbil. Però cal saber que avui en dia és una destinació turística de primer ordre.
Michigan també és molt coneguda per les seves ciutats, Detroit en primer lloc.

## Geografia

Michigan, únicament entre els estats dels EUA, consisteix en dues penínsules, la Península Superior (en anglès Upper Peninsula o UP) i la Península Inferior (Lower Peninsula). Les penínsules són separades per l'estret de Mackinac (pronunciat /ˈmækɨnɔː/), un cos d'aigua que uneix els llacs de Michigan i Huron; al punt més estret, fa vuit kilòmetres d'ample, i és creuat pel Pont de Mackinac.
Els llacs Superior i Huron-Michigan (habitualment considerats dos llacs separats, però geogràficament una sola unitat) són els dos llacs d'aigua dolça més grans del món. Aquests llacs, amb el Llac Erie i el Llac Ontario formen els Grans Llacs d'Amèrica del Nord, i tots excepte Llac Ontario limiten amb el territori de Michigan. A més de limitar amb aquests Grans Llacs, l'estat de Michigan té 64.980 llacs interiors.

### Península Superior

La Península Superior és en gran part rural; té un 17% del territori de Michigan, però solament 3% de la població. La ciutat més gran de la península és Marquette, que té una població de menys de 20 mil persones. Indústries importants de la Península Superior inclouen la mineria, la fustera, i el turisme. Durant el segle xix, la mineria, sobretot del ferro i el coure, era la indústria més important de la península superior, però durant el segle xx va ser reemplaçat per altres.

### Península Inferior

La majoria de la població de Michigan habita la península Inferior. Totes les ciutats més grans de Michigan són aquí. Les indústries importants de la península Inferior inclouen la manufactura (particularment dels automòbils) i l'agricultura. La forma de la península Inferior s'assembla a una manyopla. Per això els habitants d'allà tradicionalment indiquen el seu lloc d'origen assenyalant-lo en el palmell de la mà dreta com si fos un mapa.

## Vegeu també

* Bandera de Michigan
* Llista de peixos de Michigan

## Referències

* ↑ «Michigan».