OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla de Brandywine

La batalla de Brandywine va ser una de les confrontacions bèl·liques de la Guerra d'Independència dels Estats Units, va tenir lloc l'11 de setembre de 1777 prop de Chadds Ford, Pennsilvània i el riu Brandywine.

## Antecedents

En començar la guerra, 3.000 soldats britànics es veieren atrapats a Boston per 20.000 homes de la milícia continental, fins que després de la batalla de Bunker Hill abandonaren la ciutat.
Els americans van capturar Mont-real i Saint John's i van fracassar en el setge de Quebec i es preparaven per defensar Nova York, que es va rendir després de la batalla de Long Island als britànics comandats el 1776 per William Howe, que volia tallar en dos el territori rebel aïllant Nova Anglaterra i va conquerir els forts que guardaven la badia de Hudson i Newport (Delaware).
Howe va tractar d'apoderar-se de l'estat de Pennsilvània, però s'hi van oposar les tropes del general George Washington, atraient-les sobre el Brandywine a 40 quilòmetres de Filadèlfia.

## Batalla

La batalla va ser una victòria quasi decisiva per les tropes britàniques.

## Conseqüències

Els americans van deixar Filadèlfia, capital del bàndol revolucionari, desprotegida. Finalment, els britànics conquistarien la ciutat el 26 de setembre. George Washington es va veure obligat a passar l'hivern entrenant el seu exèrcit a Valley Forge, a Pennsilvània. Mentrestant, hi va haver una reorganització en el comandament britànic, amb Henry Clinton com a comandant en cap substituint Howe, que havia dimitit. Amb l'entrada de França en la guerra i l'exèrcit més preparat, i Washington va enviar al marquès de la Fayette amb una guàrdia d'avançada, que va parar una emboscada a la batalla de Barren Hill.
Clinton va rebre l'ordre del govern d'abandonar Filadèlfia i defensar Nova York, ara vulnerable a poder naval francès. L'exèrcit de Washington va seguir Clinton en la seva retirada.

## Referències

* ↑ (anglès) Brendan Morrissey i Adam Hook, Monmouth Courthouse 1778: The Last Great Battle in the North
* ↑ Grizzard, Frank E. George Washington: A Biographical Companion (en anglès). ABC-CLIO, 2002, p. 36. ISBN 1576070824.
* ↑ (anglès) Scott P. Waldman, The Battle of Monmouth
# Litto II Alidosi

Litto II Alidosi (o Lippo Alidosi) fou capità del poble d'Imola el 1334, i podestà de Bolonya el 1334. Fou senyor i vicari del Papa a Imola per breu pontifícia del 17 d'octubre de 1346. Va morir passar el 7 de novembre de 1351. La seva segona dona (que després fou repudiada) Cianghella della Tosa, fill de Messer Arrigo della Tosa, fou immortalitzada per Dante Aligheri en el XV cant del paradís com a exemple paradigmàtic de la llicenciositat de les dones florentines. Fou el pare de Roberto Alidosi, i, entre d'altres, del bisbe Carlo Alidosi.
# José Pemartín Sanjuán

José Pemartín Sanjuán (Jerez de la Frontera, Cadis, 29 de febrer de 1888 - Madrid, 6 de febrer de 1954) va ser un polític i escriptor espanyol. Germà del polític Julián Pemartín Sanjuán.

## Biografia

Fill d'una família de cellerers de Jerez, va rebre la seva formació a França, viatjant per diversos llocs d'Europa. Es va comprometre des d'un principi amb la Dictadura de Primo de Rivera, ocupant càrrecs de responsabilitat i arribant a ser designat com a membre de l'Assemblea Nacional Consultiva en 1927. Va donar a conèixer el seu pensament a través d'articles en diaris, conferències, i sobretot, en la seva obra Los valores históricos en la Dictadura española (1928).
Durant la Segona República va ser un dels fundadors de la Unión Monárquica Nacional, i després va passar a militar a Renovación Española. Va ser un dels mentors més destacats de José Antonio Primo de Rivera i col·laborà en la revista de pensament conservador Acción Española. Posteriorment ingressaria a Falange Española.
Es va adherir a l'alçament de juliol de 1936, i fou nomenat cap del Servei Nacional d'Ensenyament Superior i Mitjana del Ministeri d'Educació Nacional (1938), influint en la redacció dels plans d'estudi dels primers anys del franquisme. En 1949 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Obres

* Los valores históricos en la Dictadura española (Madrid, Junta de propaganda patriótica y ciudadana, 1929).
* Qué es "lo nuevo" : consideraciones sobre el momento español presente. (Sevilla : Cultura Española, 1937)
* Introducción a una filosofía de lo temporal; doce lecciones sobre espacio,tiempo,causalidad. Conferencias destinadas al curso para estudiantes universitarios abierto en Madrid (Sevilla, Imp.Álvarez y Zambrano, 1937).
* Los orígenes del Movimiento. (Burgos: Hijos de Santiago Rodríguez, 1938)
* Algunas enseñanzas de la crisis mundial : vitalidad de las formas políticas, conferencia pronunciada el día 6 de junio de 1945. (Madrid : Sucesores de Rivadeneyra, 1945)

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Biografia Arxivat 2016-01-13 a Wayback Machine. al web de la Fundació Francisco Franco
* ↑ Medalla 14 Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine. de la RACMYP
# Batalla de Fort Beauséjour

La Batalla de Fort Beauséjour va ser la primera gran ofensiva britànica durant la Guerra Franco-Índia (la guerra dels Set Anys a Amèrica del Nord). Va tenir lloc entre el març i el 16 de juny de 1755 i va acabar amb victòria anglesa.

## Batalla

El juny de 1755, el tinent coronel Robert Monckton, comandant una flota de 31 vaixells de transport i tres vaixells de guerra que transportaven 270 regulars britànics i 2.000 milicians, va entrar a la badia de Cumberland. Els vaixells van ancorar a la desembocadura del Riu Missaguash i les tropes van desembarcar sense oposició. Des d'allí, van marxar al proper fort britànic Fort Lawrence per descansar. L'ofensiva va començar el 3 de juny amb un avanç acurat i metòdic cap a la fortificació francesa de Beauséjour. Quan les tropes estaven prou a prop, Monckton va ordenar bombardejar el fort amb morters.
Encara que el comandant del Fort Beauséjour va desafiar als anglesos durant dues setmanes, els francesos tenien poc a fer contra un exèrcit tan nombrós com el que els atacava. El 16 de juny el foc de morter va acabar destruint les defenses franceses i malferint a molts soldats. Els francesos van capitular el 16 de juny.
L'endemà, els francesos van abandonar el fort cedint la frontera amb Acàdia, de manera que els anglesos pràcticament controlaven ara Nova Escòcia.

## Conseqüències

La campanya de 1755 no va resultar ser una victòria estratègica decisiva i ni tan sols va arribar a amenaçar la supremacia francesa a Nova França, sobretot per la desastrosa derrota de Edward Braddock a la batalla de Monongahela. No obstant això, l'impacte que tingué sobre els acadians fou molt gran. Els acadians s'havien declarat neutrals durant la guerra, però durant aquesta batalla alguns es van veure embolicats en el combat del costat francès. Això va generar molts dubtes sobre la seva neutralitat i finalment va comportar una ferotge repressió per part dels anglesos, que els van deportar de les seves terres. Molts d'aquests acadis es van traslladar a Louisiana, sorgint així el poble cajun.

## Bibliografia

* Will H. Lowdermilk, "History of Cumberland" , Clearfield Co, October 1997, Paperback, ISBN 0-8063-7983-9. Full Text Online
# José Vigil de Quiñones de León

José Vigil de Quiñones de León (Toral de los Guzmanes, 2 de febrer de 1788 – Madrid, 25 de gener de 1853) va ser un polític espanyol, marquès de Montevirgen i ministre durant la minoria d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Fou president de la Comissió del Clergat en 1821 i un any després, en 1822, oficial vuitè de la Secretaria d'Hisenda, ascendint, en 1823, a oficial primer del Despatx d'Hisenda i cessant en finalitzar el Trienni liberal. Amb la mort de Ferran VII d'Espanya és, en 1834, Procurador, designant-se'l, a l'any següent, per ocupar el càrrec de director general de Rendes Provincials, i en 1837, director general del tresor, càrrec en el qual cessa un any després. Procurador per Lleó entre 1834 i 1836, després fou vicepresident del Congrés i va ocupar la cartera d'Hisenda des de setembre a novembre de 1838. Va ser Diputat a les Corts per Lleó en aquest mateix any i, més tard, en 1847, senador vitalici.

## Referències

* ↑ José Vigil Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine. al Diccionari d'Història de la Fundació Mapfre
* ↑ José Vigil a xtec.es
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
# Fernando Giudicelli

Fernando Giudicelli (1 de gener de 1906 - 28 de desembre de 1968) fou un futbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1930.

## Referències

* ↑ Fernando Giudicelli a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Fernando Giudicelli Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Marcelo Leme de Arruda: Seleção Brasileira (Brazilian National Team) 1923–1932, RSSSF-Brasil, 28 febrer 2009 (matches 53, 54 and 56)
* ↑ Giudicelli Ferdinando Arxivat 2019-09-25 a Wayback Machine., enciclopediadelcalcio.it (per 15 gener 2012).
* ↑ «Todos os brasileiros - 1930» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Batalla de Fort Ligonier

La Batalla de Fort Ligonier va ser un enfrontament militar de 1758, part de la Guerra Franco-índia.
Després que les forces britàniques fallessin en la presa de Fort Duquesne, els francesos i els seus aliats indis van atacar Fort Ligonier, que encara es trobava en construcció. Els anglesos en un principi van perdre posicions, però més tard la força principal va contraatacar i va expulsar a la coalició franco-indígena després de dues hores de combat.

## Referències

* ↑ James, Alfred Procter, et al. Drums in the forest: Decision at the Forks. University of Pittsburgh Press, 2005. ISBN 9780822958833.
# Batalla de les Mil Illes

La Batalla de les Mil Illes es va lliurar del 16 al 24 d'agost de 1760, a la part superior del riu Sant Llorenç, entre les Mil Illes, al llarg de l'actual frontera entre Estats Units i Canadà, entre tropes britàniques i forces franceses durant diverses fases de la Guerra Franco-Índia.

## Antecedents

Després de la caiguda del Quebec a la batalla de les Planes d'Abraham de 1759, el general Jeffrey Amherst, comandant en cap britànic, es va preparar per llançar un atac de tres fronts per prendre Montreal. Les columnes havien d'avançar al llarg del riu Sant Llorenç des de Quebec cap al nord-est, remuntant el riu Richelieu des del llac Champlain al sud i des d'Oswego al llac Ontario cap a l'oest. Aquesta darrera força, que Amherst va dirigir personalment, comptava amb uns 10.000 homes i 100 canons de setge. Sis mesos després de perdre Quebec, François Gaston de Lévis va reunir una important força a Mont-real els britànics van ser greument derrotats, patint més de 1.000 baixes en menys de dues hores a la batalla de Sainte-Foy. Murray va decidir tornar a la ciutat i Lévis va mantenir el setge però no va poder prendre mai la ciutat doncs els reforços que esperava no van arribar i va arribar pel riu una flota britànica. Lévis va optar llavors per retirar-se i tornar a Mont-real. Els anglesos van acabar amb qualsevol expectativa francesa de recuperar Nova França derrotant a la seva flota a la batalla de Restigouche el mes de juliol.

## La batalla

El combat va tenir lloc a Fort Lévis (al voltant d'una milla riu avall de l'actual Ogdensburg Prescott-International Bridge), Point au Baril (actual Maitland, Ontario) i a les aigües circumdants i les illes. La petita guarnició francesa a Fort Lévis va aguantar l'ofensiva britànica a la badia durant més d'una setmana, enfonsant dos vaixells de guerra britànics i paralitzant un terç de la flota anglesa ancorada a la badia. La seva resistència va retardar l'avanç britànic a l'oest de Montreal.

## Conseqüències

Després de la batalla, la força de Jeffrey Amherst va romandre a Fort Lévis durant quatre dies i després va dirigir-se a Montreal, on es va reunir amb les forces del Quebec i el llac Champlain i encerclant completament Montreal. Les forces britàniques de tres fronts amb un total de 17.000 homes van començar a convergir a la ciutat, cremant pobles al llarg del camí i provocant desercions massives de la milícia canadenca. El 8 de setembre, Montreal va ser rendida pel governador de Nova França, el marquès de Vaudreuil, per evitar més vessament de sang.

## Referències

* ↑ «War and Game, Sainte Foy». Arxivat de l'original el 2012-07-15. [Consulta: 10 maig 2010].
* ↑ Vanasse, Christian. «La bataille de Ristigouche» (en francès). Le Courrier, 21-08-2014. [Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ Fryer, Mary Beacock. Battlefields of Canada (en anglès). Dundurn, 1986, p. 87-100. ISBN 9781459711174.
* ↑ «Capitulation of Montréal, 1760» (en anglès). The Canadian Encyclopedia. Arxivat de l'original el 2009-09-08. [Consulta: 14 setembre 2013].
# Berruga

La berruga és una lesió cutània causada pel virus del papil·loma humà.
Les berrugues són lesions que presenten una forma variable, excrescències i de vegades d'aparença xocant, generalment de forma globular, que poden afectar diferents zones de la pell. La seva extirpació no és fàcil, ja que les berrugues tenen el seu propi sistema d'irrigació sanguínia que causen sagnat abundant quan la seva extracció és per mitjans no clínics, a més poden regenerar amb major virulència. A més, compromet diversos terminals nerviosos pel que la seva extracció o manipulació causa gran dolor.
Les berrugues poden contraure per contacte íntim amb persones afectades pel virus del papil·loma humà radicat a la zona genital i per transmissió consanguínia de portadors asimptomàtics. El desenvolupament de berrugues s'afavoreix quan hi ha errors en el sistema immunitari.
Segons el serotip del virus, la zona afectada és diferent:
* La mà.
* La cara.
* El clatell.
* El peu.
* La zona ano-genital.
* L'aixella, o qualsevol altra part del cos.
Les berrugues plantars, que apareixen en les plantes dels peus, també són anomenades ulls de peix. Les berrugues de la zona anogenital s'anomenen condiloma acuminat. No existeix un tractament específic del virus del papil·loma. Els tractaments es basen en la destrucció local del teixit, però les berrugues poden desaparèixer espontàniament.

## Tècniques de tractament

* Criocirurgia (congelació del teixit) generalment es fa servir nitrogen líquid o diòxid de carboni sòlid (gel sec) (actualment, tot i ser dolorós, continua sent un dels tractaments més efectius i segurs per a l'erradicació de les berrugues).
* Medicacions tòpiques (exemples: duofilm, duoplant).
* Electrodessecació (poc recomanable perquè sent una malaltia benigna, té molt de risc de generar cicatrius poc estètiques).
* Extirpació quirúrgica (actualment en desús pel risc de disseminació viral i alt índex de reproducció). No és tan efectiva.
* Bleomicina intralesional: Aplicació d'aquest antibiòtic antineoplàstic en forma d'injeccions subcutànies a la base de les berrugues vulgars i/o palmoplantars aconseguint la inhibició del seu ADN i prevenint la divisió cel·lular d'aquestes. Alguns estudis li atribueixen percentualment major eficàcia comparativament al tractament de la crioteràpia.
* Làser (tot i que es corre el risc de volatilització de les partícules virals i contagi de les vies respiratòries).

## Referències

* ↑ DERMATOLOGIA, 2

## Enllaços externs

* NLM.nih.gov
* verrugas.8m.com Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine. (informació sobre les berrugues).
* Dermatologia.cat: Berrugues víriques
# Comandament (tecla)

La Tecla Comandament, ⌘, també anomenada tecla Apple, tecla poma, pometa, ordre o command, és una tecla de combinació utilitzada en els ordinadors Macintosh. Aquesta tecla realitza la mateixa funció que tecles com Ctrl en PC. Com a norma general la funció d'aquesta tecla és accedir a tecles de funcions comunes en el sistema operatiu o en agents d'usuari. En el sistema operatiu Macintosh ve a reemplaçar a la famosa tecla Windows que s'utilitza en els teclats dissenyats per a aquest sistema operatiu.
* Teclat IBM/Windows (disposició de teclat espanyola)
* Esc
* F1
* F2
* F3
* F4
* F5
* F6
* F7
* F8
* F9
* F10
* F11
* F12
* ª º   \
* ! 1   |
* " 2   @
* · 3   #
* $ 4   ~
* % 5   €
* & 6   ¬
* / 7
* ( 8
* ) 9
* = 0
* Tab ↹
* Q
* W
* E       €
* R
* T
* Y
* U
* I
* O
* P
* Bloq Maj
* A
* S
* D
* F
* G
* H
* J
* K
* L
* Ñ
* Ç        }
* Retorn ↲
* Maj ⇧
* Z
* X
* C
* V
* B
* N
* M
* _ -
* Maj ⇧
* Ctrl
* Win (Cmd)
* Alt
* Alt (Gr)
* Win (Cmd)
* Menú (Cmp)
* Ctrl
* ImpPnt PetSis
* Bloq Despl
* Pause Inter
* Insert
* Inicio
* Re Pág
* Supr
* Fi
* Av Pág
* Bloq Núm
* 7 Inici
* 8 ↑
* 9 RePág
* 4 ←
* 5
* 6 →
* 1 Fin
* 2 ↓
* 3 AvPág
* Intro
* 0 Ins
* . Supr
# Copa Tagblatt

La Tagblatt-Pokal (Copa Tagblatt) fou la primera competició futbollística austríaca.

## Història

Fou organitzada pel diari Neues Wiener Tagblatt, del qual n'heretà el nom. És considerat un precursor de l'actual Bundeslliga austríaca. Hi prengueren part clubs vienesos i estava dividida en dues categories. La primera estava composta per cinc clubs (quatre el primer any) i la resta es dividien en dos grups a la segona categoria, existint ascensos i descensos entre ambdues. La competició s'abandonà el 2004.
A finals del 1906 s'intentà organitzar de nou un campionat de lliga a Viena, aquest cop organitzat per la federació (ÖFV), juntament amb la Fußball-Union i el Tagblatt, amb 8 participants, però també fou abandonat.

## Campions

* 1901: Wiener AC
* 1902: Wiener AC
* 1903: Wiener AC
* 1904: torneig abandonat
* 1907: torneig abandonat

## Temporades
### Temporada 1900/01

| Pos. | Club | PJ | PG | PE | PP | Gols | Punts |
| 1. | Wiener AC | 12 | 7 | 2 | 3 | 26-15 | 16 |
| 2. | Vienna Cricket & FC | 12 | 6 | 3 | 3 | 21-17 | 14 |
| 3. | First Vienna FC | 12 | 5 | 3 | 4 | 31-18 | 13 |
| 4. | Wiener FC 1898 | 12 | 1 | 2 | 9 | 6-34 | 4 |

### Temporada 1901/02

| Pos. | Club | PJ | PG | PE | PP | Gols | Punts |
| 1. | Wiener AC | 8 | 6 | 2 | 0 | 19- 2 | 14 |
| 2. | First Vienna FC | 8 | 5 | 2 | 1 | 22- 4 | 12 |
| 3. | Wiener FC 1898 | 8 | 2 | 3 | 3 | 11- 9 | 7 |
| 4. | SK Graphia Wien | 8 | 1 | 2 | 5 | 1-26 | 4 |
| 5. | Hernalser F.u.AC Vorwärts | 8 | 0 | 3 | 5 | 3-15 | 3 |

### Temporada 1902/03

| Pos. | Club | PJ | PG | PE | PP | Gols | Punts |
| 1. | Wiener AC | 8 | 6 | 1 | 1 | 32- 6 | 13 |
| 2. | First Vienna FC | 8 | 5 | 2 | 1 | 19-11 | 12 |
| 3. | Wiener FC 1898 | 8 | 2 | 2 | 4 | 12-23 | 6 |
| 4. | SK Graphia Wien | 8 | 2 | 1 | 5 | 13-25 | 5 |
| 5. | Deutscher SV Wien | 8 | 0 | 0 | 8 | 4-15 | 0 |
# Descomposició de la llum blanca

La descomposició de la llum blanca en els diferents colors que la componen, data del segle xviii, a causa del físic, astrònom i matemàtic Isaac Newton.
Fins que es va acceptar el treball de Newton, la majoria de científics creien que el blanc era el color fonamental de la llum, i que els altres colors es formaven només mitjançant l'addició d'alguna cosa a la llum blanca. Newton va demostrar que això no era cert en fer passar la llum blanca a través d'un prisma, i després els raigs resultants a través d'un altre prisma. Com que un cop mesclats els diferents colors pel segon prisma, el feix va tornar a ser blanc, Newton va arribar a la conclusió que el primer prisma merament separava els colors presents en la llum (i el segon els combinava). La llum blanca era doncs l'efecte de la combinació dels colors visibles de la llum en la proporció adequada (la mateixa que hi ha a la llum solar).
La llum blanca es descompon en aquests colors principals:
* Roig (el color que pateix la menor desviació)
* Ataronjat.
* Groc.
* Verd.
* Blau.
* Anyil.
* Violat (el color que pateix la major desviació)
Això demostra que la llum blanca està constituïda per la superposició de tots aquests colors. Cada un dels quals pateix una desviació diferent, ja que l'índex de refracció de, per exemple, el vidre és diferent per a cada un dels colors.
Si la llum d'un color específic, provinent de l'espectre de la llum blanca, travessés un prisma, aquesta no es descompondria en altres colors, ja que cada color que compon l'espectre és un color pur o monocromàtic.

## Vegeu també

* Dispersió (física)
* Prisma (òptica)
# Detonació (motor alternatiu)

La detonació és un fenomen que es produeix de manera espontània en el motor de combustió interna alternatiu, especialment de Cicle Otto, en què part de la barreja aire/combustible s'inflama de manera espontània molt abans que el pistó arribi al punt mort superior, especialment abans que el front de flama de l'combustió provocada per la bugia arribi a tot l'espai de la cambra de combustió.

## Condicions per a la detonació

La detonació o "picat" es produeix en situacions en què es compleixin una o diverses de les situacions següents a la vegada:
* Sota règim juntament amb Càrrega motor elevada.
* Encesa del motor massa avançat, amb càrrega elevada.
* Relació de compressió massa elevada.
* Barreja aire/combustible pobre.
* Temperatura elevada.
* Sota octanatge de la gasolina.

## Correcció de la detonació

* Utilitzar un octanatge major en el combustible
* En els motors antics amb possibilitat d'ajust de l'avanç, retardar uns pocs graus el distribuïdor.
* En els motors amb Encesa del motor electrònic, s'instal en certs casos un sensor de picat, que endarrereix momentàniament l'avanç de l'encesa fins que desaparegui el fenomen.

## Referències bibliogràfiques

* Motors endotèrmics - Dante Giacosa - Ed Hoepli
# Retrat de la nena Sardà

Retrat de la nena Sardà és una pintura a l'oli realitzada per Ramon Casas el 1893 i actualment conservada al Museu Nacional d'Art de Catalunya de Barcelona.

## Descripció

En l'obra, es veu la filla d'una família de la burgesia catalana.

## Història

L'obra es va exposar en la retrospectiva que li va dedicar el MNAC a Ramon Casas el 2001.
L'obra és propietat de Fèlix Millet i Jordi Montull, imputats pel cas Millet, però es conserva actualment al Museu Nacional d'Art de Catalunya, ja que va ser embargada pel jutge que investiga el cas, en concepte de la fiança de 24 milions d'euros. L'altra obra d'art que contenia l'embargament és Figura de dona, d'Isidre Nonell.

### Dipòsit judicial

L'obra no pot ser exposada, segons fonts del museu, "ja que es tracta d'un dipòsit judicial, que és molt diferent dels dipòsits que habitualment realitzen els col·leccionistes privats o les administracions públiques". La petició judicial "simplement compromet el museu a custodiar els dos quadres per a la seva perfecta conservació mentre dura el procés judicial, però no l'autoritza ni a exposar-los ni a prestar-los".
La taxació d'aquesta pintura és de 350.000 euros. Actualment, l'obra ja descansa als magatzems del museu a l'espera que el jutge hi dictamini sentència.

## Referències

* ↑ CIRICI, David, Els quadres del senyor Millet 14/03/2012
* ↑ «El MNAC accepta dos quadres embargats a Millet i Montull». Diari Ara [Barcelona], 15-03-2012. ISSN: 2014-010X.
* ↑ Millet posa a disposició del jutge dues pintures de Casas i Nonell
* ↑ El MNAC ja custodia dos quadres embargats a Fèlix Millet Europa Press

## Bibliografia

* Faerna García-Bermejo, José María. Ramon Casas. Barcelona, 1997. Ed. Polígrafa, ISBN 84-343-0843-6.
* Doñate, Mercè; Mendoza, Cristina: Ramon Casas. El pintor del modernismo. MNAC. 2001. ISBN 84-8043-077-X.