OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Florencio Montojo y Trillo

Florencio Montojo y Trillo (Ferrol, La Corunya, 1824 - Madrid, 1896) va ser un militar, marí i polític espanyol.
Tercer fill de José Montojo i Albizu i Teresa Trillo. Es va casar amb Matilde Alonso, amb qui va tenir quatre fills.

## Historial

Va ingressar en l'Armada i l'any de 1843 va ser ascendit a guàrdia marina de primera classe, assistint en aquest rengle als bloquejos d'Alacant, illa de Tabarca i Cartagena. Després d'haver realitzat diversos viatges a Amèrica, va ascendir a tinent de navili, en 1849.
En 1859, ja com capità de fragata, se li va donar el comandament de la Consuelo, posant-se a la disposició de l'ambaixador d'Espanya a Roma; poc després se'l va nomenar cap d'una divisió de guardacostes en l'oceà Atlàntic i algun temps després fou nomenat capità de la divisió de guardacostes de San Juan de Puerto Rico.
En 1869 en ser ascendit a capità de navili de primera classe, se li va donar el comandament de la Fragata blindada Tetuán. En 1870, se li va donar el comandament de la fragata d'hèlix de primera classe Villa de Madrid, que era el vaixell almirall de l'esquadra del Mediterrani.
Va ser nomenat comandant general del departament de Cadis i després i successivament dels Arsenals de la Carraca, l'Havana i Ferrol. Va passar també per la comandància general de la posta de l'Havana i de l'esquadra de les Antilles. Va ser nomenat president de la Junta per a la redacció de les bases del cos de subalterns de l'Armada i era així mateix vocal de la Junta Consultiva de l'Armada.
L'any de 1879, va ascendir a contralmirall. En 1886 fou nomenat capità general del departament de Cadis i en 1891 on va participar en l'avaluació del submarí Peral. Va ser escollit senador per la província de Càceres. i ministre de Marina, any que també va ascendir a vicealmirall. En deixar el ministeri se li va destinar a la capitania general del departament de Cadis.
Va morir poc després, en 1896, en Madrid.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat

## Enllaços externs

* Biografia a todoavante.es
# Coton FC de Ouidah

El Coton Football Club és un club de futbol beninès de la ciutat de Ouidah.
El club va ser fundat el 1999 com a Taneka FC a Natitingou, i esdevingué Coton FC quan fou adquirit per Coton Sport Benin, un consorci propietat de la Cotton Development Company (SODECO).

## Palmarès

* Lliga beninesa de futbol:
** 2022 , 2023, 2024

## Referències

* ↑ «Coton FC - Coton Sport». Coton Sport Bénin.
* ↑ ; Bovi Diogo, Julio«Benin - List of Champions». RSSSF. Arxivat de l'original el 7 novembre 2015. [Consulta: 2 abril 2015].
# Alessandro La Marmora

Alessandro La Marmora, (Torí, 27 de març de 1799 - Crimea, 7 de juny de 1855) va ser un general italià. És un gran personatge de la Unificació italiana, fundador del cos dels bersaglieri.

## Biografia

Alessandro La Marmora és descendent d'una família noble, els Ferrero della Marmora. Vuitè de tretze, és fill del marquès Celestino Ferrero della Marmora, capità del regiment d'Ivrea, i de la comtessa Raffaella Argentero de Bersezio.
Bon estudiant, particularment en les disciplines científiques (idea un nou tipus de fusell de carregament automàtic), estudia a les valls de Biella nous mètodes de defenses de les fronteres, després d'haver estat promocionat militarment per part del rei Carles Fèlix I de Sardenya.
En el transcurs d'aquest període, viatja a França, Anglaterra, Baviera, Saxònia, Suïssa i el Tirol per tal d'estudiar les armes, les organitzacions i les institucions dels diferents exèrcits.
L'any 1831, formula una primera proposició per a la formació de tropes lleugeres sota la denominació de bersaglieri.
El projecte veurà la llum cinc anys més tard: l'any 1835, La Marmora presenta al rei Carles Albert I de Sardenya la seva proposició per a la creació d'una companyia de bersaglieri.

## El cos dels bersagliers

L'any següent les companyies d'infanteria anomenades Bersaglieri són creades amb l'objectiu de dur a terme accions ràpides i eficaces.
El 18 de juny de 1836 el rei crea un cos de bersaglieri a l'exèrcit reial.
Durant la convalescència per a les ferides que ha rebut a la batalla de Goito l'any 1848, La Marmora escriu les instruccions provisionals per als bersaglieri i un tractat de tir.
A Gènova l'any 1852, coneix Rosa Raccatagliata amb qui es casa dos anys més tard.
A la tardor de 1854 una epidèmia de còlera esclata a la capital lígur i Alessandro assisteix els malalts als hospitals; escriu un opuscle sobre la malaltia titulat Cholera Morbus.
Malgrat el seu dèbil estat, el 22 de març de 1855, encoratjat pel seu germà Alfonso La Marmora, més jove que ell cinc anys, el general Alessandro La Marmora pren el comandament de la segona divisió del cos de Crimea que serà la seva última expedició.
Mor de còlera el 7 de juny de 1855 a Crimea després d'haver desembarcat al cap dels seus homes a Balaklava. La seva dona romangué molt de temps a Crimea; descansen des de 1911 a la basílica de San Sebastiano a Biella.
La seva ciutat natal l'ha honorat amb un monument.

## Referències

* ↑ «Scheda Biografica Alessandro La Marmora». [Consulta: 11 novembre 2019].
* 1 2 «Alessandro La Marmora». [Consulta: 11 novembre 2019].
# Jaume Barceló i Bugueda

Jaume Barceló i Bugueda (1944) és un científic valencià. Llicenciat en física per la Universitat de València el 1967, s'especialitzà en mètodes numèrics i tècniques d'optimització. El 1974 es doctorà amb la tesi sobre el teorema de partició de Benders i els algorismes d'enumeració implícita. De 1974 a 1979 treballà com a enginyer de sistemes a diverses empreses. Des del 1986 és catedràtic d'estadística i investigació operativa de la Universitat Politècnica de Catalunya. Ha impartit cursos a diverses universitats estrangeres, com la facultat de matemàtiques de la Universitat de Linköping (Suècia). De 1998 a 2007 fou director científic de l'empresa TSS-Transport Simulation Systems, comercialitzadora del programari de simulació de trànsit Aimsun.
El 1996 va rebre la medalla Narcís Monturiol al mèrit científic de la Generalitat de Catalunya per la seva tasca de recerca en models d'optimització per a problemes de transport i la seva contribució al desenvolupament de models de simulació de trànsit i de programari per a la construcció i anàlisi d'aquests models i les seves aplicacions a la solució de problemes urbans i interurbans. El 2001 va rebre la menció honorífica al Premi Ciutat de Barcelona a la Innovació Tecnològica.

## Obres

* A Survey of Some Mathematical Programming Models in Transportation (1997)
* Métodos duales y algoritmos híbridos para problemas de "set partitioning" (1990)
* Experiencias computacionales con procedimientos de identificación de restricciones para algunos tipos de programas enteros (1985)
* Un algoritmo de subgradiente y un filtro adicional para la resolución del subproblema entero en la partición de Benders (1981)

## Referències

* ↑ Jaume Barceló al directori de l'UPC
* ↑ Medalles Narcís Monturiol Arxivat 2015-04-13 a Wayback Machine. al web de la Generalitat de Catalunya
* ↑ Jaume Barceló Bugueda Arxivat 2016-04-04 a Wayback Machine. a inlab.fib de la UPC

## Enllaços externs

* Currículum Arxivat 2013-12-02 a Wayback Machine.
«Obra de Jaume Barceló i Bugueda» a Dialnet.
# Dèborah Font i Jiménez

Dèborah Font i Jiménez (El Vendrell, 6 de setembre de 1985) és una esportista catalana que va competir en natació adaptada per una discapacitat visual. Guanyà set medalles en els Jocs Paralímpics d'estiu entre els anys 2000 i 2012.

## Trajectòria

L'any 2000, a la ciutat australiana de Sydney, va disputar els seus primers Jocs Paralímpics d'estiu, en els quals va guanyar la seva primera medalla d'or en la prova de 100 metres braça. Quatre anys més tard, als Jocs Paralímpics d'estiu de 2004, disputats a la ciutat grega d'Atenes, va obtenir tres medalles en tres disciplines i tres distàncies diferents: una plata als 100 metres braça, una altra plata als 400 metres lliure i un bronze als 200 metres estils. Als Jocs Paralímpics d'estiu de 2008, disputats a la capital xinesa de Pequín, hi va participar de nou, va assolir la medalla de bronze als 50 metres lliure i es va retirar del món de la competició poc després. No obstant, va decidir tornar a la competició olímpica, es va classificar pels Jocs Paralímpics d'estiu de 2012, disputats a Londres, i va obtenir la medalla de bronze als 400 metres lliure.
A més a més, va guanyar sis medalles d'or al Campionat d'Europa de 2001 i al Campionat del Món de 2003, en proves individuals i de relleus d'estil lliure i braça. Al llarg de la seva trajectòria esportiva va establir cinc nous rècords del món, el darrer dels quals va ser gràcies a la medalla d'or aconseguida a la prova de 400 metres lliure del Campionat del Món de 2006. També va obtenir diverses medalles de plata i de bronze en esdeveniments esportius d'àmbit continental i mundial.

## Palmarès

Representant Espanya :
| Jocs Paralímpics d'estiu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2000 | Sydney, Austràlia | 1 | 100 m. braça SB12 |
| 2000 | Sydney, Austràlia | 3 | 400 m. lliure S12 |
| 2004 | Atenes, Grècia | 2 | 100 m. braça SB12 |
| 2004 | Atenes, Grècia | 2 | 400 m. lliure S12 |
| 2004 | Atenes, Grècia | 3 | 200 m. estils SM12 |
| 2008 | Pequín, RP de la Xina | 3 | 50 m. lliure S12 |
| 2012 | Londres, Anglaterra | 3 | 400 m. lliure S12 |

## Referències

* 1 2 3 4 «Dèborah Font i Jiménez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Biografías» (en castellà). Comitè Paralímpic Espanyol. Arxivat de l'original el 8 març 2017.
* ↑ «Sydney 2000 Paralympic Games» (en anglès). IPC Historical Results Archive. Arxivat de l'original el 2019-08-20. [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ «Athens 2004 Paralympic Games» (en anglès). IPC Historical Results Archive. Arxivat de l'original el 2022-03-09. [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ «Beijing 2008 Paralympic Games» (en anglès). IPC Historical Results Archive. Arxivat de l'original el 2020-10-06. [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ «London 2012 Paralympic Games» (en anglès). IPC Historical Results Archive. Arxivat de l'original el 2020-09-23. [Consulta: 1r octubre 2020].
# Riu Clutha

El Clutha és el segon riu més important de Nova Zelanda (Oceania). Fa 338 de llarg, neix al riu Makarora i desemboca a l'Oceà Pacífic. Pasa per les següents ciutats: Cromwell, Alexandra, Clyde, Roxburgh, Luggate, Millers Flat, Beaumont i Ettrick.

## Referències

* ↑ Igor Alekseevich Shiklomanov. Hydrological Cycle Volume II. EOLSS Publications, 10 juliol 2009, p. 86–. ISBN 978-1-84826-025-2.
# 0 por Movistar Plus+

* El títol d'aquest article és incorrecte a causa de limitacions tècniques. El títol correcte de l'article és #0 por Movistar Plus+.
#0 por Movistar Plus+ (llegeixi's zero) és un canal de televisió espanyol de pagament, propietat de Telefónica, que va començar les seves emissions l'1 de febrer de 2016 en substitució de Canal+ amb temàtica similar a la de Canal+ i emeté en exclusiva en la plataforma Movistar Plus+, fins a la seva desaparició en 31 de juliol de 2023.

## Vegeu també

* Movistar Plus+

## Referències

* ↑ «El 1 de febrero llega el nuevo canal #0 a Movistar+».
* ↑ «El canal #0 desaparece de Movistar Plus+» (en castellà). Mundoplus. [Consulta: 20 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial a Plus.es
# Paul Grice

Paul Grice (13 de març de 1913, Birmingham, Anglaterra - 28 d'agost de 1988, Berkeley, Califòrnia) va ser un filòsof britànic, conegut sobretot per les seves contribucions a la filosofia del llenguatge en l'àmbit de la teoria del significat i de la comunicació. El seu treball, recopilat en la seva obra Studies in the Way of Words, ha tingut una gran importància per a la filosofia i la lingüística, amb implicacions també en l'àmbit de la ciència cognitiva en general. El treball de Grice és una de les fundacions de l'estudi modern de la pragmàtica, es recorda principalment per les seves contribucions a l'estudi del significat del so, del significat lingüístic, i de les interrelacions entre aquests dos fenòmens. Va proporcionar i va desenvolupar una anàlisi de la noció del significat lingüístic en termes de significat del so. Per a explicar com les elocucions no-literals poden ser enteses, ell va postular l'existència d'un principi cooperatiu general en la conversa, a més de certes màximes especials de la conversa derivades del principi cooperatiu. Grice va introduir la noció d'implicatures en comptes de la paraula implicació usada fins a aquesta època, la qual va considerar inadequada dins de la seva proposta lingüística.

## Referències

* Aproximació a la filosofia del llenguatge, per Manuel Pérez Otero
* Lingüística i ensenyament de llengües, per Maria Josep Cuenca
# Mountain Chief

Mountain Chief o Ninastoko (Alberta, 1848-1942) fou un dels més destacats cabdills blackfoot. Des del 1866 fou un reconegut guerrer contra els crow i kutenai, tot enfrontant-se al seu cap Cut Nose. El 1873 restà coix per una ferida crow, però viatjà sovint a Washington per a signar tractats amb els estatunidencs, com el de Sweetgrass Hills del 1866, o el del 1895 pel que cedien el Glacier National Park. Fou l'últim cap hereditari blackfoot.

## Referències

* Biografia (anglès)
# Khustup

El Khustup és una muntanya de la província de Siunik (Armènia), situada 9 km al sud-oest de la ciutat de Kapan. Mesura 3.206 metres d'alçada i és la muntanya més alta de la regió, així com la vint-i-novena més alta del país. La muntanya està formada per pedres volcàniques i roques sedimentàries (porfirits, margues i pedres calcàries). El Khustup està majoritàriament cobert per prats alpins, excepte en la cara nord-est on s'hi troben boscos. L'origen del riu Vachagan, de 5 km de longitud i afluent del riu Voghji, és a la cara nord d'aquesta muntanya.
El 2013 es va planificar la creació de la reserva natural del Khustup, que pretenia protegir gairebé 7.000 hectàrees de la zona de Geghanush, Lerdnadzor, Chakaten i Tsav, fet que es va convertir en una realitat el desembre d'aquell mateix any, amb l'objectiu de conservar les formacions boscoses de més alçada, així com els prats alpins i les estepes presents a la muntanya. El Khustup, tot i no ser una de les muntanyes més altes d'Armènia, és una ascensió popular tant per a armenis com turistes, per la seva relativa facilitat i per la rellevància natural i històrica.
L'heroi nacional i revolucionari armeni Garegin Nzhdeh (1886-1955) va expressar el desig de ser enterrat al Khustup: "Quan em trobeu mort, enterreu-me al cim del Khustup, perquè jo pugui veure clarament Kapan, Gndevaz, Goghtn i Geghvadzor". Primerament enterrat al monestir de Spitakavor l'any 1987, parts del cos de Nzhdeh van ser enterrades a les faldes del Khustup, vora el seu memorial a Kapan, l'any 2005.

## Referències

* 1 2 «Mountains of Armenia» (en anglès). Armenian Geographic.
* 1 2 «Mount Khustup» (en anglès). Ark Armenia.
* ↑ «Mount Khustup» (en anglès). Peakery.
* ↑ «Khustup reserve to be established in Syunik» (en anglès). Armenpress, 07-08-2013.
* ↑ «Strategy and state program of conservation and use of specially protected nature areas of the Republic of Armenia» (en anglès), 2014.
* ↑ «Armenian Mountains:Khustup» (en anglès). Ararat Tour.
* ↑ «Mt. Khustup» (en anglès). Hikers Armenia. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 3 desembre 2016].
* ↑ Holding, Deirdre. Armenia with Nagorno Karabagh (en anglès). Buckinghamshire, Regne Unit: Bradt Travel Guides, 2014. ISBN 9781841625553.
# Ezio Loik

Ezio Loik (26 de setembre de 1919 - 4 de maig de 1949) fou un futbolista italià de la dècada de 1940.
Nascut a Fiume (actual Croàcia) pel que fa a clubs, defensà els colors de Fiumana, AC Milan, Venezia i Torino FC.
Fou 9 cops internacional amb la selecció italiana.
Va morir el 1949 a l'accident aeri de Superga, juntament amb els seus companys del Grande Torino.

## Palmarès
### Venezia

* Coppa Italia: 1940-41

### Torino

* Serie A: 1942-43, 1945-46, 1946-47, 1947-48, 1948-49
* Coppa Italia: 1942-43

## Referències

* ↑ «DREAM TEAM: Asevi s Kantride: Idealna momčad Rijeke». Novi list, 29-08-2011. [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ Statistics at Enciclopedia del Calcio website Arxivat 2012-03-22 a Wayback Machine. (italià)
* ↑ «Nazionale in cifre: Loik, Ezio» (en italian). FIGC. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 30 maig 2015].
* 1 2 3 «Loik, Ezio» (en italian). Enciclopedia del Calcio. Arxivat de l'original el 22 de març 2012. [Consulta: 30 maig 2015].
# Foment Mataroní

Foment Mataroní és una entitat sense ànim de lucre fundada a Mataró (Maresme) el 1904. La seva seu és un edifici que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Entitat

L'entitat ha tingut un paper força important dins la vida cultural de la ciutat des de les darreries del segle xix. El seu actual president és Ramon Salicrú i Puig. Organitza cursos monogràfics de tota mena: danses, informàtica, idiomes per viatjar, fotografia. També organitza exposicions i s'encarrega de Formació Ocupacional subvencionada pel Departament de Treball de la Generalitat de Catalunya, de tal manera que és Centre Tutor del Servei Català de Col·locació de la Generalitat de Catalunya. També disposa d'una Sala de Teatre, on actua sovint el Grup de Teatre el Tramvia.

## Edifici

La seu del foment Maratoní forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'uns edificis amb l'interior totalment reformat, ja que és un cinema. Conserva la façana de l'antic casal, construït al segle xvii, dues gàrgoles i portada dovellada del 1638. La restauració d'aquest casal es va efectuar amb anterioritat a l'elaboració del Catàleg de Patrimoni, que la inclou, limitant la seva protecció a les gàrgoles i la part baixa de la façana.

## Referències

* 1 2 3 «Foment Mataroní». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].

## Enllaços externs

* Web de Foment Mataroní Arxivat 2008-05-13 a Wayback Machine.
# Xemeneia de la Bòbila del Vidiella

La Xemeneia de la Bòbila del Vidiella és una obra de Cambrils (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al que va ser una antiga zona preindustrial de Cambrils, actualment coneguda com a zona de la Bòbila, ubicada a l'entrada pel Raval de Gràcia.
Es conserven també, a la mateixa zona, la xemeneia de la bòvila Rigual, i el Forn del Ferré. Les bòviles no s'han conservat.
Xemeneia de bòvila de secció circular sobre podi de base quadrangular. L'obra està feta de totxo vist, molt similar a la de la bòvila Rigual, encara que en aquest cas la xemeneia s'ha escapçat per la part superior. Actualment mesura uns 10 metres d'alçada.
La part superior del podi incorpora una motllura dentada com a decoració.

## Referències

* 1 2 3 4 «Xemeneia de la Bòbila del Vidiella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# Eó. Estudis sobre la fenomenologia del jo

Eó. Estudis de fenomenologia del jo és un assaig de Carl G. Jung escrit el 1951. El trobem a la part 2 del volum 9 de Les obres completes de C. G. Jung. Aquest és un dels assaigs més importants de Carl G. Jung; tenia llavors 75 anys. El tema central n'és la representació simbòlica de la totalitat psíquica, mitjançant el concepte del jo o el si mateix en la cultura. Per recolzar el seu punt de vista compara l'arquetip del jo i la figura de Jesús de Natzaret. Jung il·lustra la seua tesi amb l'estudi d'un símbol cristià: el del peix (Ichthys), i el seu ús entre els gnòstics així com en el simbolisme alquímic. Els primers capítols de l'obra sobre el tema del jo, l'ombra i sobre la sizígia de l'ànima i de l'ànim, en són una síntesi important, feta per Jung al capvespre de la seua vida, dels conceptes bàsics de la psicologia analítica.
La traducció dels resums detallats de cada capítol està disponible en línia.

## Notes i referències

* ↑ Aïon, Études sur la phénoménologie du Soi. Albin Michel, 1983, p. 334 (Bibliothèque jungienne). ISBN 978-2-226-01642-3.
* ↑ Jung, C. G. (1969). Aion: Recherches sur la Phénoménologie du Soi, collected Works of C. G. Jung, Volume 9 (Partie 2) Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. en Association internationale de psychologie analytique.
* ↑ «Collected Works of C.G. Jung, Volume 9 (Part 2): Aion: Researches into the Phenomenology of the Self». Princeton University Press. [Consulta: 19 gener 2014].
* ↑ «Abstracts: Vol 9.2 : Aïon - Recherche sur la phénoménologie du soi» (en francés). International Association for Analytic Psychology. [Consulta: 4 agost 2016].

## Vegeu també

* Carl G. Jung
# Fonts del poble de Beget

Les fonts del poble de Beget són unes construccions del municipi de Camprodon (Ripollès) incloses a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El poble de Beget conserva dues boniques fonts construïdes als segles xviii i xix. La primera és situada a l'entrada del poble, disposa d'un petit teulat de llosa a dos vessants i a la part frontal s'hi pot veure una llinda de 90 cm amb la següent inscripció: 17 IHS 59, i un rosetó a sobre.
Passat el pont medieval que uneix el sector presidit per l'església de Sant Cristòfol i el sector anomenat comercial es troba l'altra font, bastida al segle xix i amb la següent inscripció en una llinda de 114 cm: 1893 / SIENDO ALCALDE / JAIME PUJOLAR.

## Referències

* 1 2 «Fonts del poble de Beget». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Antonio Sánchez de Neyra y Castro

Antonio Sánchez de Neyra y Castro (Brihuega, 16 de març de 1884 - Madrid, valor desconegut), conegut com a Antonio Neyra, fou un futbolista hispano-cubà de la dècada de 1900.

## Trajectòria

Com a futbolista destacà com a golejador i hàbil regatejador. Començà a jugar a l'Sky Foot-Ball. El 1902 formà part de la primera junta del Reial Madrid, com a vocal, on també fou jugador. L'any 1903 arribà a la final del Campionat d'Espanya, essent derrotat per 3-2 davant l'Athletic Club de Bilbao.
L'any 1903 fundà el Club Español de Madrid, essent-ne capità de l'equip. Més tard jugà al Club Vizcaya amb qui jugà la final de Copa de 1907, i retornà al Reial Madrid, on guanyà la Copa de l'any 1908. Retornà a l'Español de Madrid i acabà la seva carrera la temporada 1910-11, arribant, novament a la final de Copa.
A més del futbol, practicà altres esports com la pilota, el ciclisme, la natació, la gimnàstica o l'atletisme.

## Palmarès

* Copa espanyola:
** 1908
* Campionat Regional Centre:
** 1904, 1908, 1909

## Referències

* ↑ «Fitxa del jugador». periquito.cat. [Consulta: 17 gener 2024].
* 1 2 «Fusión en 1901». Diari El Cardo. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «Los 100 años del Real Madrid, uno a uno: 1902». Diari El Mundo. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «La primera junta directiva del Madrid Foot-ball Club». Mundo Deportivo, 27-12-1992. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «El primer Real Madrid vs. Barcelona - Nombres propios». ESPN. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ Luis Arnáiz; Bernardo Salazar, Félix Martialay. 100 Finales de Copa "Historia del Campeonato de España". Interviú, RTVE i RFEF.
* ↑ «La triste decisión de los Giralt». El Mundo. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Historia de la Copa de 1904». CIHEFE - Cuadernos de Fútbol. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «Fútbol y atletismo: una conexión evidente». Real Federación Española de Atletismo . Arxivat de l'original el 2020-11-29. [Consulta: 9 febrer 2018].