OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marta Gastini

Marta Gastini (Alessandria, 2 d'octubre de 1989) és una actriu italiana, més coneguda per haver interpretat a Giulia Farnese en la sèrie Borgia.
El 2008 es va convertir en portaveu de "Christian Blind Mission". El 2011 va aparèixer en la pel·lícula El ritu, on va interpretar a Rosaria. Aquest mateix any es va unir a l'elenc principal de la sèrie francesa Borgia, on va interpretar a Giulia Farnese, l'amant del papa Alejandro VI (John Domen) fins al final de la sèrie en 2014. El 2012 va interpretar a Mina Harker en la pel·lícula Dracula 3D.

## Referències

* ↑ «Giulia Farnese, la bellissima che sedusse Papa Borgia». Arxivat de l'original el 2017-10-03. [Consulta: 19 agost 2019].

## Enllaços externs

* Marta Gastini - Zimbio
# Maria de Cosme de Mèdici

Maria de Cosme de Mèdici, Maria di Cosimo de' Medici (italià) o Maria de Mèdici (Florència, Ducat de Florència, 3 d'abril de 1540 - íd. 19 de novembre de 1557) fou una princesa italiana membre de la dinastia Mèdici.
Era la filla gran del duc Cosme I de Mèdici i Elionor de Toledo. Fou neta per línia paterna de Giovanni dalle Bande Nere i Maria Salviati, i per línia materna de Pedro Álvarez de Toledo y Zúñiga i de la marquesa de Villafranca Juana Osorio y Pimentel. Fou germana, entre d'altres, dels Grans Ducs Francesc I i Ferran I de Mèdici; d'Isabella de Mèdici, casada amb Paolo Giordano I Orsini; i de Lucrècia de Mèdici, casada amb Alfons II d'Este.
Va ser educada juntament amb els seus germans dins de les idees humanistes del Renaixement, destacant especialment en les llengües. Fou concertat el seu matrimoni amb Alfons II d'Este, però la seva mort prematura als 17 anys i ocorreguda el 1557 a Florència, a causa de la malària, comportà que aquest finalment contragués matrimoni amb la seva germana Lucrècia.

## Referències

* 1 2 B.A, Domer J. Huffman, Jr. Direct Ancestors of Domer J. Huffman, Jr: & D.J.’s Odds & Ends (en anglès). Dorrance Publishing, 2016-11-14. ISBN 978-1-4809-2689-9.

## Enllaços externs

* http://genealogy.euweb.cz/italy/medici3.html#C1 (anglès)
* The Tragedies of the Medici Arxivat 2007-12-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Maryline Salvetat

Maryline Salvetat (Castres, 11 d'agost de 1974) és una ciclista francesa que s'especialitzà en el ciclocròs.
Va participar tant en ciclisme de carretera com en ciclocròs i BTT. El 2002, 2004 i 2005 es va convertir en campiona nacional francesa de ciclocròs. L'any 2004, també va guanyar la medalla de plata als Campionats d'Europa i del Món de ciclocròs.
El 2007 es proclamà campiona del món i el 2008 va rebre l'Orde Nacional del Mèrit.

## Palmarès en ruta

* 1991
** Campiona de França júnior en ruta
* 1992
** Campiona de França júnior en ruta
* 1997
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Alta Viena
* 2006
** 1a al Trofeu dels escaladors
* 2007
** Campiona de França en contrarellotge
** 1a al Tour del Charente Marítim i vencedora d'una etapa

## Palmarès en ciclocròs

* 2001-2002
** Campiona de França en ciclocròs
* 2003-2004
** Campiona de França en ciclocròs
* 2004-2005
** Campiona de França en ciclocròs
* 2006-2007
** Campiona del món en ciclocròs
** Campiona de França en ciclocròs
* 2008-2009
** Campiona de França en ciclocròs

## Referències

* ↑ «Maryline Salvetat». [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Décret du 16 mai 2008 portant promotion et nomination» (en francès). [Consulta: 2 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# José Pasqual de Bonanza y Soler de Cornellá

José Pasqual de Bonanza y Soler de Cornellà (Alacant, 21 d'agost de 1834 - Madrid, 22 de maig de 1892) fou un aristòcrata, militar i polític valencià, XVIII baró de Griñó.

## Biografia

Era fill de María Rafaela Soler de Cornellà y Saavedra i de Miguel Mariano Pascual de Bonanza Roca de Togores, alcalde d'Alacant. Assolí el grau de general d'artilleria i era destinat a Cuba quan esclatà la revolució de 1868. Proper al Partit Moderat, fou elegit diputat pel districte de Berga a les eleccions generals espanyoles de 1876 i 1881. Va fer costat a les demandes d'unitat nacional arran la promulgació de la Constitució Espanyola de 1876 i deixà l'escó quan fou destinat a Pinar del Río (Cuba) com a comandant general, càrrec del qual cessà el 1880 per motius de salut.
Abandonà l'escó novament el gener de 1883 quan fou nomenat comandant general de Ceuta, càrrec que deixà l'octubre de 1884 quan fou nomenat comandant de la segona divisió de l'exèrcit a Aragó. Després fou adscrit a les Capitanies Generals de València (1887) i Puerto Rico (1889), alhora que formava part també de la Junta Superior Consultiva de Guerra.

## Referències

* ↑ Llista completa de governadors

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Els Pasqual de Bonanza Arxivat 2010-01-28 a Wayback Machine. a abcgenealogia.com
* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p.568
# André Leducq

André Leducq (Saint-Ouen, 27 de febrer de 1904 - Marsella, 18 de juny de 1980) va ser un ciclista francès, professional del 1926 fins al 1938.
Com a ciclista amateur va guanyar el Campionat del món amateur de 1924, així com dos campionats de França, el 1924 i 1925. Com a professional va guanyar la París-Roubaix de 1928 i el Tour de França de 1930 i 1932, cursa en la qual va guanyar un total de 25 etapes en 9 participacions, una fita tan sols superada per Mark Cavendish, Eddy Merckx i Bernard Hinault. El 1931 va guanyar la París-Tours.

## Palmarès

* 1923
** 1r a la París-Troyes
* 1924
** Campió del món amateur
* 1927
** Vencedor de 3 etapes al Tour de França
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Euskadi
* 1928
** 1r a la París-Roubaix
** 1r a la París-Le Havre
** Vencedor de 4 etapes al Tour de França
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Euskadi
* 1929
** Vencedor de 5 etapes al Tour de França
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Euskadi
* 1930
** 1r al Tour de França i vencedor de dues etapes
** 1r a la París-Caen
* 1931
** 1r a la París-Tours
** 1r a les 24 hores de Beziers
* 1932
** 1r al Tour de França i vencedor de sis etapes
* 1933
** 1r al Critèrium Nacional
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
* 1934
** 1r al Critèrium d'As
* 1935
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1938
** 1r a Boulogne-sur-Mer
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1927. 4t de la classificació general. Vencedor de 3 etapes
* 1928. 2n de la classificació general. Vencedor de 4 etapes
* 1929. 11è de la classificació general. Vencedor de 5 etapes
* 1930. 1r de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1931. 10è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1932. 1r de la classificació general. Vencedor de 6 etapes
* 1933. 31è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1935. 17è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1938. 30è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1935. Abandona

## Referències

* ↑ «LEDUCQ André», 04-12-2024. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Los ciclistas con más victorias de etapa en el Tour de Francia» (en castellà), 03-07-2024. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - André LEDUCQ» (en italià). [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Palmarès d'André Leducq (Fra)», 21-06-2023. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ Supie, Jean François. Leducq, Magne, Speicher, Lapébie: Les grandes heures de l'équipe de France dans les tours de France des années 1930 (en francès). PUBLISHROOM.
* ↑ Augendre, Jacques. Solar. Petites histoires secrètes du Tour... (en francès), 2015, p. 420. ISBN 978-2-263-06987-1. .

## Enllaços externs

* Palmarès d'André Leducq
# Park Soo-bin

Park Soo-bin (coreà: 박수빈) (c. 1989), també anomenada Subin Park, és una emprenedora sud-coreana i activista en favor dels drets de les persones amb discapacitat.

## Biografia

A l'edat de 4 anys, el cotxe en el que viatjava Park Soo-bin i la seva família va ser envestit per un altre vehicle que circulava en sentit contrari i va creuar la línia continua. Tots van resultar ferits, però Soo-bin va ser la pitjor parada, amb un diagnòstic de paraplegia. Tota la seva joventut va lluitar per valdre's per si mateixa i rebre els mínims ajuts possibles.
Va cursar Administració d'empreses a la Universitat Nacional de Seül. Això va suposar sortir de la seva rutina i de la zona de comfort, i haver de visitar llocs als què no sempre hi podia accedir. Temps després, el 2021, va unir-se a Lee Dae-ho per crear l'aplicació "Stair Crusher Club", que mostra un mapa amb comentaris dels usuaris sobre l'accessibilitat dels espais públics (carrers, bars i restaurants, cinemes, accés al transport públic, etc.).

## Reconeixements

Per la seva tasca en favor dels discapacitats, el 2024 va formar part de la llista internacional 100 Women de la BBC, que ressalta les dones més inspiradores i influents de l'any.

## Referències

* 1 2 조선일보. «“계단은 가로막는 벽… 그것을 ‘뿌셔’ 눕히면 나아가는 다리 되죠”» (en coreà), 01-01-2025. Arxivat de l'original el 2025-01-04. [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «Kim Ye-ji, a member of the shooting national team who became a world star after participating in the..» (en anglès). Maeil Business Newspaper, 03-12-2024. [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «BBC 100 Women 2024: Who is on the list this year?» (en anglès britànic). BBC News, 03-12-2024. Arxivat de l'original el 2025-01-01. [Consulta: 10 gener 2025].

## Enllaços externs

* Web de l'Stair Crusher Club (coreà)
# Erich Zander

Erich Zander (Kassel, 11 d'abril de 1905 - Eutin, 15 d'abril de 1991) va ser un jugador d'hoquei sobre herba alemany que va competir durant la dècada de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla de bronze com a membre de l'equip alemany en la competició d'hoquei sobre herba. Vuit anys més tard, als Jocs de Berlín, va guanyar la medalla de plata en la mateixa competició. Fou 33 vegades internacional entre 1927 i 1936.

## Referències

* ↑ «Erich Zander Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ Nationalspieler Herren a bremenhockey.de
# Anna Malagrida

Anna Malagrida (Barcelona, 1970) és una artista catalana que treballa principalment amb la fotografia i el vídeo.
Es va llicenciar en Ciències de la Comunicació a la Universitat Autònoma de Barcelona l'any 1993, tres anys després es va diplomar a l'École Nationale de la Photographie d'Arles.
La seva trajectòria va començar en 1998 amb l'obra La sphère de l'intimi, exposada en Le Printemps de Cahors i Fondation Cartier pour l'Art Contemporain. Des d'aquest moment ha creat diverses exposicions monogràfiques i col·lectives, exposant principalment en l'Espanya i França.
En 1999 crea La bañera, una instal·lació on una dona se submergeix en la banyera, creant exposada a les mirades del públic en un moment íntim, de recolliment personal. Entre el 1999 i el 2000 exposa Teleespectadores, una sèrie de retrats pels quals utilitza com a única font de llum la pantalla d'un televisor, amb aquestes finestres il·luminades els individus representats s'aïllen creant un distanciaments col·lectiu. A l'obra Interiores, exposada entre els anys 2000 i 2002, consta de dues sèries exposades en conjunt, en elles es poden observar escenes íntimes, preses a casa de manera informal. La llum juga una mirada fonamental, incidint en els rostres, marcat la psicologia dels personatges. La Dormeuse (La durmiente) és una instal·lació de grandària variable exposada entre el 2003 i el 2006 s'hi pot observar una metàfora de la privadesa, amb dues videoprojeccions que habiten l'espai creant una simulació de realitat. En el 2005 i l'any posterior crea En la sombra, instal·lació composta per diferents videos filmats en un espai interior, fent que l'espectador simplement es dediqui a la contemplació de la imatge que ens mostra l'artista. Entre 2003 i 2005 exposa Paisajes, en la qual podem observar una clara al·lusió i inspiració en el romanticisme alemany, on els personatges queden minúsculs i llunyans en comparació del paisatge i el seu decorat. En el 2003 crea Barrio chino, primera col·laboració amb Mathieu Pernot. En ella veiem un fresc urbà amb fragments de ciutat reconstruïts, veient la demolició de diversos edificis i els seus diversos significats.
En 2018 va exposar en l'Institut Valencià d'Art Modern, la col·lecció El pes dels cendres.

## Referències

* 1 2 1957-, Gili, Marta,. Anna Malagrida : fotografı́as e instalaciones (1999-2006). Actar, 2006. ISBN 8496540278. OCLC 84655725 [Consulta: 17 novembre 2018].
* ↑ 1957-, Gili, Marta,. Anna Malagrida : fotografı́as e instalaciones (1999-2006). Actar, 2006. ISBN 8496540278. OCLC 84655725 [Consulta: 2 desembre 2018].
* ↑ El pes de les cendres. Institut Valencià d'Art Modern, 2018.
# Dewoitine D.520

Caça monoplaça francès Dewoitine 520, derivat del Dewoitine 500 i del 510, aquest avió, robust i àgil, era un dels millors caces dels anys 1940-1950. Desgraciadament, va sortir tard dels tallers com per equipar a temps les esquadres aèries franceses.

## Història

Alguns anys abans del començament de la Segona Guerra Mundial, l'exèrcit de l'aire francès disposa d'una vions antiquats, tant pel que fa a bombarders com als caces. Els constructors pateixen un retard tecnològic envers els alemanys i les unitats estan formades essencialment per Morane-Saulnier MS-406 i Curtiss H-75 que son notablement inferiors als Messerschmitt 109 de la Luftwaffe.
L'esperança es posa al D.520, un caça dissenyat per Émile Dewoitine que far el seu primer vol l'octubre de 1938, des de la pista de l'aeroport Francazal de Tolouse en mans del pilot de proves Marcel Doret. Després de la posada a punt i algunes millores l'Estat Major encarrega alguns milers d'unitats però ja és massa tard.
En l'actualitat, dels 905 aparells construïts, només en queden 3 al món.

## Especificacions Dewoitine D.520C.1

Dades obtingudes del llibre Le Dewoitine D.520:
* Tripulació: 1 pilot
* Longitud: 8,6 m
* Envergadura: 10,2 m
* Altura: 2,57 m
* Superfície alar: 15,87 m²
* Pes buit/amb càrrega: 2.123 kg/2.785 kg
* Motor: "Hispano-Suiza" 12Y-45 de 12 cilindres en V, amb 930 CV a l'enlairatge
* Velocitat: 534 km/h a 18.040 peus(5.500 m)
* Velocitat d'enlairament: 13.120 peus(4.000 m) en 5 minuts i 49 segons
* Alçada màxima: 10.000 m (33.620 peus)
* Autonomia: 1.250 km
* Armament:
** 1 x canó automàtic de 20 mm "Hispano-Suiza" HS404 amb 60 projectils
** 4 x metralladores MAC 1934 M 39 de 7,5 mm amb 675 projectils cada una

## Referències

* 1 2 3 Besse, François. 100 aviones de leyenda (en castellà). Reditar Libros, S.L., 2006, p. 91. ISBN 9788496449268.
* ↑ Danel and Cuny 1966, pp. 225–226, 247, 256.
# Hans Schnitger

Henri Carel Willem Schnitger, més conegut com a Hans Schnitger (Enschede, 5 d'agost de 1915 - Delden, 1 de març de 2013), va ser un jugador d'hoquei sobre herba neerlandès que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va guanyar la medalla de bronze com a membre de l'equip neerlandès en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Hans Schnitger Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 7 desembre 2018].
# Ludwig Beisiegel

Ludwig Beisiegel (21 de març de 1912 - Múnic, 21 d'octubre de 1999), va ser un jugador d'hoquei sobre herba alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va guanyar la medalla de plata com a membre de l'equip alemany en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Ludwig Beisiegel Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 7 desembre 2018].
# Werner Hamel

Werner Hamel (Berlín, 9 de febrer de 1911 - Hamburg, 25 de juliol de 1987), va ser un jugador d'hoquei sobre herba alemany que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va guanyar la medalla de plata com a membre de l'equip alemany en la competició d'hoquei sobre herba.
En el seu palmarès també destaca la lliga alemanya de 1941 i 1942. Fou dotze vegades internacional.

## Referències

* 1 2 «Werner Hamel Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 27 d’agost 2011. [Consulta: 7 desembre 2018].
# Joseph Galibardy

Joseph Galibardy (anglès: Joe Galibardy) (Calcuta i Chennai, 10 de gener de 1915 - Walthamstow, 17 de maig de 2011) fou un jugador d'hoquei sobre herba indi que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre herba.
Nascut a Calcuta, va estudiar a la Goethals Memorial School. El 1956 emigrà a Anglaterra, on va viure fins a la seva mort, el 2011. En el moment de morir era el darrer supervivent de l'equip indi que havia guanyat la medalla d'or als Jocs de 1936.

## Referències

* 1 2 3 «Joseph Galibardy passes away». fihockey.org. Arxivat de l'original el 2011-05-26. [Consulta: 19 maig 2011].
* ↑ «Olympedia – Joe Galibardy». [Consulta: 17 agost 2021].
* ↑ «FORMER PLAYER JOSEPH GALIBARDY-INDIANMIRROR». [Consulta: 4 juny 2019].
# Torrota de la Roca

El Castell de la Roca, Torrota de la Roca o Torreta de Lacera és un castell d'estil romànic situat al sud del terme de Sant Llorenç Savall, al Vallès Occidental. Les restes d'aquest castell es troben a prop del mas de la Roca. És un monument declarat Bé Cultural d'Interès Nacional i Bé d'Interès Cultural en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es conserva una construcció de planta quadrada d'11,5 metres per costat. L'únic mur que conserva una alçada considerable és l'orientat al nord-est i té uns 3 metres d'alçada. El parament és de pedres de diverses mides, escapçades, i còdols grossos tallats.
Uns metres cap a l'est es troba un torre pertanyent al mateix conjunt. Només es conserven 50 cm d'aquesta possible torre de senyals o de guaita. Fa 2 metres de diàmetre. En un dels extrems hi ha l'arrencada d'un angle recte, possiblement d'una habitació annexa.

## Història

Degut a la privilegiada situació tenia unes excel·lents vistes de la vall d'Horta i del Ripoll. Tal com ha passat en altres edificacions medievals en desús, els seus carreus foren utilitzats per a la construcció de nous masos o arranjament de terrasses pel cultiu. La torre ja apareix documentada l'any 1087, i formava part del complex defensiu del castell de Pera, ja que aquest últim, un dels castells amb més poder de la zona, no tenia visibilitat vers les valls d'Horta i Ripoll.

## Referències

* 1 2 «Castell de la Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
* ↑ Miquel Casals i Suades; Albert Vicens i Llauradó. El vessant desconegut de Sant Llorenç del Munt : la capçalera del Ripoll: Sant Llorenç Savall. 1.. Sant Vicenç de Castellet: Farell, 2004. ISBN 84-95695-28-6.

## Vegeu també

* Castell de Pera
* Castell de Rocamur
* Vall d'Horta
* Llista de monuments de Sant Llorenç Savall

## Enllaços externs

* «Castell de la Roca». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.

## Bibliografia

- Antoni Ferrando Roig. El parc natural de Sant Llorenç del Munt i serra de l'Obac. Història i arqueologia vistes per un excursionista. Unió Excursionista de Sabadell. 1983. Arxivat 2023-01-05 a Wayback Machine.
- Antoni Ferrando Roig. Els castells del rodal del Montcau. Publicacions de l'Abadia de Montserrat. 1992. Arxivat 2023-01-05 a Wayback Machine.
# Còdex de Leningrad

El Còdex de Leningrad (Còdex Leningradensis), datat el 1008, és la més antiga còpia completa existent del text masorètic de la Bíblia Hebrea.
El còdex de Leningrad ha servit de base a la Bíblia Hebrea del 1937 i a la Bíblia Hebraica Stuttgartensia del 1977, que en són una transcripció exacte.

## Història

Segons diu en el seu final, el còdex hauria estat copiat l'any 1008 al Caire a partir de manuscrits d'Aharon ben Moshe ben Asher i venut a la comunitat karaite de Damasc l'any 1489. Malgrat que s'afirma que s'ha fet en el mateix escriptori de Ben Asher, no hi ha cap prova que ben Asher l'hagi vist mai. Fet excepcional per un còdex masorètic, és que el mateix copista, Samuel ben Jacob, escrigues les consonants, les vocals i les notes masorètiques.
Es pense que el Còdex de Leningrad seria el manuscrit més fidel a la tradició de ben Asher, a l'excepció del Còdex Aleppo, escrit de la mà del mateix Ben Asher. El manuscrit porta nombroses alteracions, Moshe Goshen-Gottstein ha suggerit que un text preexistent, que no seguia les regles de ben Asher, hauria estat esmenat per conformar-lo.
El còdex està actualment conservat en la Biblioteca Nacional de Rússia, sota el nom catalogat Firkovich B 19 A. L'últim propietari, el col·leccionista karaite Abraham Firkovich, no va deixar cap referència sobre la procedència del còdex, que va ser transferit a Odessa l'any 1838 i portat més tard a la Biblioteca Nacional de Rússia.

## Referències

* ↑ Daniel D. Stuhlman, Librarian's Lobby. The Leningrad Codex Arxivat 2017-03-26 a Wayback Machine., mars 1998.
# Guy Gabay

Guy Gabay (18 de juliol de 1993) és un ciclista israelià. Professional del 2015 al 2016.

## Palmarès

* 2013
** 1r a la Hets Hatsafon
* 2016
** 1r a la Hets Hatsafon

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Eddie Flintoff

Thomas Edward Flintoff, més conegut com a Eddie Flintoff (Bolton-on-Swale, 1900 - Bradford, 23 de novembre de 1984) va ser un pilot de motociclisme anglès que va destacar en competicions de trial durant la dècada del 1920, sempre com a pilot oficial de Sunbeam. Entre altres èxits destacats, va guanyar l'Scott Trial els anys 1925 i 1926.
Nascut a la granja Scorton de Bolton-on-Swale (North Yorkshire), Eddie Flintoff es va traslladar amb la família a Great Ayton el 1911 i el 1921, a la granja Tyersal Hall de Bradford, a West Yorkshire. En aquella època es va comprar la seva primera Sunbeam i va debutar en competició. El 1925, quan encara competia de forma amateur, va guanyar el prestigiós Scott Trial, cosa que li va suposar obtenir suport de fàbrica de Sunbeam des d'aleshores i, especialment, a partir del 1932. L'any següent va revalidar la seva victòria i el 1927 va col·laborar, juntament amb George Dance i Harold Fearnside, en la victòria de marca de Sunbeam a la prova.
Els anys 1928 i 1929, malgrat no acabar entre els tres millors del Scott Trial va marcar-hi el millor temps, a més d'obtenir-hi el segon lloc absolut el 1929 darrere de Vic Brittain, també pilot de Sunbeam. Flintoff va col·laborar en les cinc victòries de marca de Sunbeam a la prova durant el període 1929-1935. El seu germà, Stanley Flintoff, també va formar part de l'equip oficial els anys 1930 i 1932. Eddie Flintoff va competir i guanyar també a les primeres proves de hillclimb que s'organitzaren a Yorkshire, així com en curses de sand racing i grasstrack. Un cop retirat, col·laborà amb clubs locals en l'organització de curses i esdevingué president del Bradford and District Motor Club i de l'Ilkley Club. El 1946 esdevingué president de la secció de Yorkshire de l'ACU.
Flintoff es va morir a l'hospital el 1984 a causa d'un accident que va patir a la granja Tyersal Hall, on vivia.

## Referències

* 1 2 3 4 Ryan, Michael. «Thomas Edward Flintoff, 1900-1984» (en anglès). marston-sunbeam.org. The Marston Sunbeam Club & Register. Arxivat de l'original el 2018-09-02. [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «Formation of the Club» (en anglès). bradfordtrials.com. [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ (en anglès) Motor Cycling, 25-09-1947.
* ↑ (en anglès) The Classic Motor Cycle, 2-1985, pàg. 28.

## Bibliografia

* Champ, Robert Cordon. Sunbeam Motorcycle (en anglès). Sparkford: G T Foulis & Co Ltd, 1980. ISBN 978-0854292585.
* Champ, Robert Cordon. Illustrated History of Sunbeam Bicycles and Motorcycles (en anglès). Sparkford: G T Foulis & Co Ltd, 1989. ISBN 9780854296880.