OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Demòcrata (Polònia)

Partit Demòcrata (polonès Stronnictwo Demokratyczne, SD) fou un partit polític polonès d'ideologia centrista fundat el 15 d'abril de 1939. Els seus líders històrics eren Mieczysław Michałowicz i Mikołaj Kwaśniewski.
El 1940 es va dividir en dues faccions. Una va formar part del govern polonès a l'exili de Londres i l'altra va col·laborar amb el Partit Obrer Polonès (PPR) quan reorganitzà el Consell d'Estat Nacional (Krajowa Rada Narodowa) i formà un Govern Provisional d'Unitat Nacional a Polònia.
La facció de Londres deixà d'existir el 1945, i la de l'interior va formar un partit satèl·lit del Partit Obrer Unificat Polonès, tot i mantenir el seu programa no comunista. Va mantenir un determinat nombre d'escons al Sejm des de 1947 fins a 1985. El 1982 formà amb el POUP i el Partit Popular Unit el Moviment Patriòtic pel Renaixement Nacional.
Després de les eleccions de 1989 va trencar els seus lligams amb el POUP i va col·laborar amb el nou govern dirigit per Solidarność. Poc després la majoria va abandonar el partit i formà part d'altres com la Unió de la Llibertat. Tot i que encara existeix, té una base social molt petita i no té representació parlamentària.

## Resultats electorals
### Sejm

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Pos. |
| 1947 | Wincenty Rzymowski | Dins del Bloc Democràtic | Dins del Bloc Democràtic | 41 / 444 | - | = 4t |
| 1952 | Wacław Barcikowski | Dins del FJN | Dins del FJN | 25 / 425 | 25 | 1r |
| 1957 | Stanisław Kulczyński | Dins del FJN | Dins del FJN | 39 / 459 | 14 | = 3r |
| 1961 | Stanisław Kulczyński | Dins del FJN | Dins del FJN | 39 / 460 | = | = 3r |
| 1965 | Stanisław Kulczyński | Dins del FJN | Dins del FJN | 39 / 460 | = | = 3r |
| 1969 | Stanisław Kulczyński | Dins del FJN | Dins del FJN | 39 / 460 | = | = 3r |
| 1972 | Zygmunt Moskwa | Dins del FJN | Dins del FJN | 39 / 460 | = | = 3r |
| 1976 | Andrzej Benesz | Dins del FJN | Dins del FJN | 37 / 460 | 2 | = 3r |
| 1980 | Tadeusz Witold Młyńczak | Dins del FJN | Dins del FJN | 37 / 460 | = | = 3r |
| 1985 | Tadeusz Witold Młyńczak | Dins del PRON | Dins del PRON | 35 / 460 | 2 | = 3r |
| 1989 | Jerzy Jóźwiak | 3,961,124 (Circum.) | N/A | 27 / 460 | 12 | 4t |
| 1989 | Jerzy Jóźwiak | 24,814,903 (Llista) | 48.50 | 27 / 460 | 12 | 4t |
| 1991 | Aleksander Mackiew | 159,017 | 1.4 | 1 / 460 | 26 | 14è |

## Caps del partit

* 1939–1940 – Mieczysław Michałowicz
* 1940–1942 – Stanisław Więckowski
* 1942–1944 – Jerzy Makowiecki
* 1944–1949 – Wincenty Rzymowski
* 1949–1956 – Wacław Barcikowski
* 1956–1969 – Stanisław Kulczyński
* 1969–1973 – Zygmunt Moskwa
* 1973–1976 – Andrzej Benesz
* 1976–1981 – Tadeusz Witold Młyńczak
* 1981–1985 – Edward Kowalczyk
* 1985–1989 – Tadeusz Witold Młyńczak
* 1989–1990 – Jerzy Jóźwiak
* 1990–1991 – Aleksander Mackiewicz
* 1991–1993 – Zbigniew Adamczyk
* 1993–1998 – Jan Janowski
* 1998–2002 – Jan Klimek
* 2002–2006 – Andrzej Arendarski
* 2006–2009 – Krzysztof Góralczyk (p.o.)
* 2009 – Paweł Piskorski

## Enllaços externs

* Web oficial
# Luci Domici Ahenobarb (pretor)

Luci Domici Ahenobarb (en llatí: Lucius Domitius Ahenobarbus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Domícia i era de la família dels Ahenobarbs.
Va ser pretor romà l'any 80 aC. El 79 aC va ser nomenat procònsol de Quint Sertori i Quint Cecili Metel Pius el va cridar perquè l'ajudés en la lluita contra Sertori. Va ser derrotat i mort per Hirtuleu, qüestor de Sertori, prop del riu Anas.

## Referències

* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Quint Sertori. 16
# El preu de l'ambició

El preu de l'ambició (títol original: Rambling Rose) és una pel·lícula del 1991 ambientada a l'època de la Gran Depressió, dirigida per Martha Coolidge i protagonitzada per Laura Dern, Diane Ladd i Robert Duvall. Ladd i Dern en la vida real són mare i filla, i les dues van ser nominades a l'Oscar per les seves respectives actuacions en aquesta pel·lícula. Calder Willingham va escriure la novel·la original el 1972 i més tard va escriure el guió cinematogràfic per a la pel·lícula.
Ha estat doblada al català.

## Argument

La pel·lícula descriu les lluites de Rosa (Dern) per quedar-se amb la família Hillyer i així evitar els perills de la prostitució. Rosa entre a viure amb la família Hillyer com a criada domèstica, i en resulta el caos. Rosa té una llarga història d'abusos sexuals i confon el sexe promiscu amb l'amor. S'enamora de Mr. Hillyer (Duvall) que resisteix citant l'exemple de la Batalla de les Termòpiles que va dir "que no passaria. " Mentrestant, Mrs. Hillyer, que està treballant en la seva tesi doctoral, i és una feminista destacada, es converteix en la protectora més gran de Rosa. Quan Rosa cau malalta, és Mrs. Hillyer que protegeix els seus interessos: Mr. Hillyer i una trama de metges desaprensiva maquinen "fixar" els problemes de Rosa per sempre.

## Repartiment

* Laura Dern : Rose
* Diane Ladd : Mare (Mrs. Hillyer)
* Robert Duvall : Pare (Mr. Hillyer)
* Lukas Haas : Buddy
* John Heard : Willcox Hillyer

## Al voltant de la pel·lícula

La directora Marta Coolidge havia gestat durant cinc anys el projecte de portar al cinema la història d'aquests personatges d'aquesta petita població als Estats Units de 1935. Per reflectir amb fidelitat l'ambient d'aquella època es va valdre de John Vallone, al disseny de producció, nominat als Oscar per la seva tasca a Star Trek: La pel·lícula i que també havia treballat amb el productor i director Renny Harlin a Die Hard 2.
El rodatge va començar el setembre de 1990 a Wilmington (Carolina del Nord), amb una durada de set setmanes.

## Premis i nominacions

* 5 premis i 14 nominacions

### Premis

1992
* Oscar a la millor actriu secundària per Diane Ladd

### Nominacions

* Oscar a la millor actriu per Laura Dern
* Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Laura Dern
* Globus d'Or a la millor actriu secundària per Diane Ladd

## Referències

* ↑ «Walk of Fame star for Dern family» (en anglès). BBC News, 02-11-2010.
* ↑ Olsen, Mark. «Laura Dern wins her first Oscar as best supporting actress in 'Marriage Story'» (en anglès), 10-02-2020. [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ Archives, L. A. Times. «Obituaries : Calder Willingham; Writer of Novels and Screenplays» (en anglès), 22-02-1995. [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ esadir.cat. El preu de l'ambició. esadir.cat.
* ↑ «Rambling Rose». The New York Times.
* 1 2 Luna (coord.), Alicia. Cines Renoir. 10 años de películas. 1986-1996 (en castellà), 1996. ISBN 84-605-5313-2.
* ↑ «Rambling Rose, premis i nominacions». ImdB.
# Codi ATC A08

El codi ATC A08, descrit com Preparats contra l'obesitat, excl. productes dietètics, és una subgrup terapèutic de l'Anatomical, Therapeutic, Chemical Classification System (ATC). La classificació ATC és un sistema de codis alfanumèric desenvolupat per l'Organització Mundial de la Salut (OMS) per als fàrmacs i altres productes sanitaris. El subgrup A08 és part del grup anatòmic A Sistema digestiu i metabolisme.
Els codis per a ús veterinari (codis ATCvet) poden han estat creats afegint la lletra Q davant dels codis ATC humans: QA08...
Les adaptacions estatals de la classificació ATC poden incloure codis addicionals no presents en aquesta llista, que segueix la versió de l'OMS.

## A08A Preparats contra l'obesitat, exclosos els productes dietètics

    A08A A Productes contra l'obesitat d'acció central
    A08A B Productes contra l'obesitat d'acció perifèrica

## Referències

* ↑ «ATC/DDD Index 2016: code A08». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
* ↑ «ATCvet Index 2016: code QA08». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
# Albert McCaffrey

Albert McCaffrey (Albion Township, 11 d'abril de 1894 - Toronto, 15 d'abril de 1955) va ser un jugador d'hoquei sobre gel canadenc que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Jugà set temporades a la National Hockey League, amb els Toronto St. Pats, Toronto Maple Leafs, Pittsburgh Pirates i Montreal Canadiens. El 1930 guanyà la Stanley Cup amb els Montreal Canadiens.
Abans de jugar com a professional havia jugat vuit temporades a lliga de l'Ontario Hockey Association, quatre d'elles amb els Toronto Granites, amb qui guanyà dues Allan Cups, el 1922 i 1923. El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre gel.

## Referències

* ↑ «Bert McCaffery Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2014. [Consulta: 15 febrer 2018].
# Marc Salvi Otó (pretor)

Marc Salvi Otó (en llatí Marcus Salvius Otho) va ser un militar romà. Era l'avi de l'emperador Otó. Descendia d'una família noble de la ciutat de Ferentínum a Etrúria. El seu pare, Salvi va ser un cavaller romà, però la mare era d'origen baix, potser fins i tot una lliberta.
Per influència de l'emperadriu Lívia Drusil·la, a casa de la qual es va criar, va ser nomenat senador romà i va arribar segurament a pretor a finals del segle i aC.

## Referències

* ↑ Suetonius,. Lives of the Caesars. OUP Oxford, 9 octubre 2008, p. 241–. ISBN 978-0-19-953756-3.
# Material Girls

Material Girls és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Martha Coolidge, estrenada el 2006.

## Argument

Les germanes Marchetta són hereves d'una marca de cosmètiques. En una festa en el seu honor el seu pare és acusat d'haver creat una crema que produeix urticària. Havent perdut tota la seva fortuna les germanes Tanzie i Ava es llancen a una investigació per intentar disculpar el seu pare i recuperar la seva societat.

## Repartiment

* Hilary Duff: Tanzie Marchetta
* Haylie Duff: Ava Marchetta
* Anjelica Huston: Fabiella
* Brent Spiner: Tommy Katzenbach
* Lukas Haas: Henry Baines
* Joanne Baró: Gretchen
* Marcus Coloma: Rick
* Maria Conchita Alonso: Inez
* Ty Hodges: Étienne
* Phillip Casnoff: Victor Marchetta
# Edward Brongersma

Edward Brongersma (Haarlem, 31 d'agost de 1911 – Overveen, 22 d'abril de 1998) va ser un jurista i polític neerlandès. Va ser membre de la Cambra Alta del parlament neerlandès pel Partit del Treball de 1946 a 1950 i de 1963 a 1977. Al final de la seva vida va defensar l'eutanàsia i el dret al suïcidi.

## Biografia

Fill d'un metge, Edward Brongersma va estudiar dret a la Universitat d'Amsterdam, del 1931 al 1935. El 1933 prepara la seva tesi sobre dret constitucional portuguès i sobre el corporativisme d'António de Oliveira Salazar. El 1940 es gradua cum laude com a doctor en dret a la Universitat Catòlica de Nimega amb la tesi The making of corporative state.
Després de la Segona Guerra Mundial comença a exercir com a jurista i polític. Del 1940 al 1950 fa d'advocat a Amsterdam. El 1946 entra al Senat com a membre del Partit del Treball (primer període del 1946 al 1950, seguit més tard d'un segon període, del 1963 al 1977). Del 1946 al 1950 ocupa un càrrec consistorial a la vila d'Heemstede.
Aquestes dues carreres són interrompudes de manera brusca quan el 1950 és condemnat a deu mesos de presó acusat, en virtut de l'article 248 bis del codi penal neerlandès, d'haver mantingut relacions sexuals amb un jove de 16 anys, en una època en què l'edat de consentiment per a les relacions homosexuals començava als 21 anys. El 1977 es retira com a senador. El 1979 es crea la Fundació Edward Brongersma amb la finalitat de conservar les seves obres i posar-les a disposició dels investigadors.
A l'abril del 1998, sumit en una profunda depressió, decideix posar fi a la seva vida amb l'ajut del seu metge. Després de la seva mort, la policia va requisar la seva col·lecció d'imatges de pornografia infantil, i el restant de la seva biblioteca i dels seus arxius van ser traslladats a l'Institut Internacional d'Història Social d'Utrecht el 2003.

## Referències

* ↑ Cohen-Almagor, Raphael. Euthanasia in the Netherlands: the policy and practice of mercy killing (en angles). Springer, 2004, p.164. ISBN 1402022506.
* 1 2 3 Aldrich, Robert; Wotherspoon, Garry. Who's Who in Contemporary Gay and Lesbian History: From World War II to the Present Day (en anglès). Routledge, 2000, p.58. ISBN 041522974X.
* ↑ «Edward Brongersma» (en neerlandès). parlement & politiek. parlement.com. [Consulta: 19 juny 2012].
* 1 2 Kaylor, Michael Matthew. Secreted Desires: The Major Uranians: Hopkins, Pater and Wilde (en anglès). Michael Matthew Kaylor, 2006, p.159. ISBN 8021041269.
* ↑ Cohen-Almagor, Raphael. Euthanasia in the Netherlands: the policy and practice of mercy killing. Nova York: Springer-Verlag, 2004, p. 165. (en anglès)
* ↑ Child porn charges laid on Toronto nudist Arxivat 2013-09-28 a Wayback Machine., Toronto Sun, 3 d'octubre de 2010
# Elliðaey

Elliðaey (o Ellirey) és una illa que es troba en la part més nord-oriental de Vestmannaeyjar (Illes Westman), un arxipèlag que consta de 15 a 18 illes (i altres roques més petites) al sud d'Islàndia. Contràriament al que afirma una llegenda urbana recent, no pertany a la cantant islandesa Björk (al 2000, hi va haver un debat en el Parlament Islandès de donar de franc a la cantant una illa anomenada Elliðaey a Breiðafjörður), sinó que pertany a l'Associació de Caça d'Elliðaey. L'illa té una extensió de 110 acres i és la tercera illa més gran de l'arxipèlag en extensió. A l'illa no hi ha gaire flora i fauna excepte dels frarets, que hi abunden. L'únic edifici és un allotjament de l'Associació de Caça d'Elliðaey. La població permanent a l'illa és de zero habitants.

## Referències

* ↑ «Vestmannaeyjar (Westman Islands)». A: Nuttall, Mark. Encyclopedia of the Arctic. Routledge, 2012, p. 2126. ISBN 9781136786808.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-11-07. [Consulta: 8 desembre 2020].
* ↑ Casimiro, Steve. «Elliðaey Island, Iceland». Adventure Journal. Adventure Journal LLC, 09-07-2013. Arxivat de l'original el 2 febrer 2015. [Consulta: 22 gener 2015].
* ↑ «Find out who lives in the only house on this remote island». Earth Porm. Arxivat de l'original el 16 de maig 2017. [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ «The Truth Behind Iceland’s Most Secluded House». Spot Cool Stuff Travel, 23-10-2012. [Consulta: 6 agost 2016].
# Enric Steegman i Garcia

Enric Steegman i Garcia (Puigcerdà, 1941) és un arquitecte català.
El 1965 es va llicenciar a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona, i es va doctorar al mateix centre el 1982. Ha treballat com a professor de disseny a la mateixa escola i a l'Escola Eina durant diverses dècades, especialitzant-se en producció i interiorisme.

## Obres rellevants

* 2003 - Hotel Sant Cugat. Sant Cugat del Vallès.
* 2004 - Museu Nacional d'Art de Catalunya, amb Gae Aulenti.
* 2001 - Habitatges a Port Calafat. L'Ametlla de Mar.
* 1997 - Edifici consultes externes de l'Hospital Clínic de Barcelona.

## Publicacions

* Las medidas en arquitectura. Barcelona: COAC, 1983 (Reedicio G.G., 2007).
* Lluís Nadal. Habitatge col·lectiu 1959-2006. Barcelona: UPC/ETSAB, 2007.
* Transformacions a l'eixample i nucli antic. Barcelona: UPC/ETSAB, 1988.
* Las medidas de la vivienda. Barcelona: COAC, 1986

## Referències

* ↑ Tim Marshall. Transforming Barcelona. Routledge, 31 agost 2004, p. 68–. ISBN 9780415288408 [Consulta: 27 juny 2011].
* ↑ «Biografia al web de l'Escola Eina». Arxivat de l'original el 2011-09-06. [Consulta: 27 juny 2011]. PDF
* ↑ Jenaro Taléns; Darío Villanueva. Critical practices in post-Franco Spain. U of Minnesota Press, 1994, p. 51–. ISBN 9780816624744 [Consulta: 27 juny 2011].
# Eugen Fink

Eugen Fink (Constança, 1905 - Friburg de Brisgòvia, 1975) va ser un filòsof alemany. El seu pare va ser un alt funcionari. Va ser assistent de Husserl.
Se situa en una posició intermèdia, que fa de pont entre Edmund Husserl i Martin Heidegger. La seva aproximació al problema de l'ésser és com la d'una manifestació del moviment còsmic, en el qual l'ésser humà mateix és part. Als problemes filosòfics, Fink els va anomenar preqüestions, cosa que conduiria a una veritable filosofia mitjançant una "pràctica ontològica".

## Obres

* Vom Wesen des Enthusiasmus, Freiburg, 1947
* Nachdenkliches zur ontologischen Frühgeschichte von Raum - Zeit -Bewegung, Den Haag, 1957
* Alles und Nichts, Den Haag, 1959
* Spiel als Weltsymbol, Stuttgart, 1960
* Nietzsches Philosophie, Stuttgart, 1960
* Metaphysik und Tod, Stuttgart, 1969
* Heraklit. Seminar mit Martin Heidegger, Frankfurt/Main 1970, Heráclito, Ariel, Barcelona, 1986
* Erziehungswissenschaft und Lebenslehre, Freiburg, 1970
* Sein und Mensch. Vom Wesen der ontologischen Erfahrung, Freiburg, 1977
* Grundfragen der systematischen Pädagogik, Freiburg, 1978
* Grundphänomene des menschlichen Daseins, Freiburg, 1979
* Grundfragen der antiken Philosophie, Würzburg, 1985
* Welt und Endlichkeit, Würzburg, 1990
* Hegel, Frankfurt, 2006

## Referències

* ↑ Sepp, Hans Rainer. «Eugen Fink (1905–1975)». A: Klassiker der Soziologie der Künste. Springer, 2016, p. 119-121. ISBN 978-90-481-2471-8 [Consulta: 25 novembre 2010].
* ↑ Ansell-Pearson, Keith; Schrift, Alan D. The New Century: Bergsonism, Phenomenology and Responses to Modern Science. Routledge, 3 setembre 2014, p. 169. ISBN 978-1-317-54693-1.
# Europe-Action

Europe-Action fou un moviment nacionalista blanc d'ultradreta i euro-nacionalista, així com una revista amb el mateix nom, fundat per Dominique Venner el 1963 i actiu fins a 1966. Distanciant-se de les idees feixistes prèvies a la Segona Guerra Mundial, com l'anti-intel·lectualisme, l'anti parlamentarisme i el Nacionalisme clàssic, Europe-Action promovia un nacionalisme pan-europeu, basat en la idea d'Occident i de la 'gent blanca' i dels darwinisme social, escortat per racisme científic, etiquetat com a "realitat biològica". Aquestes teories, juntament amb l'estratègia política de Venner, va influir a Alain de Benoist i són considerades una influència per la posterior creació de GRECE i de Nouvelle Droite el 1968.

## Membres destacats

* Dominique Venner — fundador d'Europe-Action
* Alain de Benoist — director del Nouvelle Droite
* Jean Mabire — membre fundador del Mouvement Normand i de Terre et Peuple
* François d'Orcival — membre del comitè d'editorial a Valeurs Actuelles
* François Duprat — membre fundador del Front Nacional
* Maurice Rollet — membre fundador de l'associació escorta Europe-Jeunesse
* Pierre Bousquet — fundant membre del Front Nacional
* Alain Lefebvre
* Jean-Claude Rivière

## Referències

* ↑ Bar-On, Tamir The European Legacy, 6, 3, 2001, pàg. 339. DOI: 10.1080/10848770120051349. ISSN: 1084-8770.
* ↑ Simmons, Harvey G. The French National Front: The Extremist Challenge To Democracy (en anglès). Routledge, 2018-03-05, p. 69 (note 10). ISBN 9780429976179.

## Bibliografia

* Algazy, Joseph. La tentation néo-fasciste en France: de 1944 à 1965 (en francès). Fayard, 1984. ISBN 978-2213014265.
* Camus, Jean-Yves; Lebourg, Nicolas. Far-Right Politics in Europe (en anglès). Harvard University Press, 2017. ISBN 9780674971530.
* D'Appollonia, Ariane Chebel. L'extrême-droite en France: De Maurras à Le Pen (en francès). Editions Complexe, 1998. ISBN 978-2870277645.
* Fysh, Peter; Wolfreys, Jim. The Politics of Racism in France. Springer, 2003. ISBN 978-0230288331.
* Milza, Pierre. Fascisme français. Passé et présent. Flammaration, 1987. ISBN 978-2080812360.
* Shields, James G. The Extreme Right in France: From Pétain to Le Pen. Routledge, 2007. ISBN 978-0415372008.
* Taguieff, Pierre-André; Tarnero, Jacques; Badinter, Robert. Vous avez dit fascismes ? (en francès). Arthaud-Montalba, 1983. ISBN 9782402119221.
* Taguieff, Pierre-André «Origines et métamorphoses de la Nouvelle Droite». Vingtième Siècle. Revue d'histoire, 40, 1993, pàg. 5–6. DOI: 10.2307/3770354. ISSN: 0294-1759. JSTOR: 3770354.
* Taguieff, Pierre André. Sur la Nouvelle Droite: jalons d'une analyse critique (en francès). Descartes et Cie, 1994. ISBN 9782910301026.
# Faustina Menor

Annia Galèria Faustina Menor (en llatí Annia Galeria Faustina Minor) o Faustina Menor, era la filla d'Ànnia Galèria Faustina i d'Antoní Pius.
En vida de l'emperador Hadrià va ser promesa a Luci Ver, un fill d'Luci Aureli Cèsar però quan el seu pare, Antoní Pius, va ser emperador, l'any 131, es va trencar el compromís, a conseqüència de l'extrema joventut de Luci Ver, i es va prometre a Marc Aureli. El matrimoni no es va celebrar fins al 145 o 146. Va morir en un poble sota les muntanyes del Taure, l'any 175, quan acompanyava l'emperador a Síria, mentre visitava l'Est per restablir la tranquil·litat després de la rebel·lió d'Avidi Cassi, del qual es va dir que estava enamorat d'ella per les seves intrigues.
Les fonts romanes han preservat diversos fets de la vida de Faustina, però el que se'n coneix no li és molt favorable. Dió Cassi i la Història Augusta l'acusen d'enverinar i executar diverses persones. També ha estat acusada d'haver instigat la revolta d'Avidi Cassi contra el seu marit. La Història Augusta parla de continuats adulteris amb mariners, gladiadors i homes de la noblesa romana. Tot i això, Faustina i Marc Aureli sembla que havien estat molt propers i es van estimar amb afecte. Marc Aureli es va afligir molt, i la va omplir d'honors després de la seva mort. La va enterrar al Mausoleu d'Hadrià a Roma. Va ser deïficada, es va col·locar una estàtua seva al Temple de Venus i es va dedicar un temple en el seu honor. El nom d'Halala, el poblet on va morir Faustina, va ser canviat per Faustinòpolis. L'emperador va fer obrir escoles per a noies orfes anomenades Puellae Faustinianae o "Nenes de Faustina".
Va tenir tretze fills i filles. Els més coneguts són:
* Annia Galèria Aurèlia Faustina (147 - després de 175)
* Ànnia Aurèlia Galèria Lucil·la (148 - 182)
* Fadil·la (159 - 192)
* Annia Cornifícia Faustina Menor (160 - després del 211)
* Luci Aureli Còmmode (161 - 192)
* Anni Ver (cèsar) (163 - 170)
* Víbia Aurèlia Sabina (170 - abans del 217)

## Referències

* 1 2 Birley, Anthony. Marcus Aurelius: a biography. Londres: Routledge, Taylor & Francis Group,, 2000, p. 90-91, 185, 189. ISBN 9780415171250.
* ↑ Historia Augusta 10.2 i 26.4-9
* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 441.
# Bagrat IV d'Imerècia

Bagrat IV fou rei d'Imerècia del 1589 al 1590 per uns mesos. Nascut el 1565, era fill del príncep Teimuraz i net d'Alexandre II d'Imerècia. Mamia Dadiani de Mingrèlia el va posar al tron el 1589 però va ser enderrocat el 1590.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.