OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Stoitxo Stòev

Stoitxo Stòev (En búlgar Стойчо Стоев; Ràzgrad, 15 d'agost de 1962) és un exjugador i entrenador de futbol búlgar.
El 23 de juliol de 2013, Stòev va substituir a Ivaylo Petev com a entrenador del PFC Ludogorets Razgrad, vigent campió de la Lliga búlgara de futbol, després que l'equip perdés el primer partit de lliga contra el Lyubimets per 1-0.
L'entrenador de Razgrad va aconseguir revalidar el títol de lliga la temporada 2013-14, fet que va significar la tercera lliga del Ludogorets, a més a més de ser el tercer títol consecutiu, fet que no havia assolit cap equip búlgar que no fos de la capital, Sofia.
A més a més de l'èxit en el campionat domèstic, Stòev també es va proclamar campió de la Copa de Bulgària, després que el seu equip aconseguís vèncer la final de la competició contra el Botev Plovdiv per 1-0, i va aconseguir arribar fins a vuitens de final de la Lliga Europa de la UEFA, convertint-se en el millor resultat obtingut per l'equip de Razgrad en una competició europea de tota la seva història. El Ludogorets va ser eliminat pel València, que va superar a l'equip búlgar per un global de 4-0 (0-3 a Bulgària i 1-0 a València).
El 31 de juliol de 2014, després d'aconseguir només una victòria en els primers 5 partits oficials de la temporada 2014-15, Stoitxo Stòev va ser destituït com a entrenador del Ludogorets Razgrad. El seu substitut fou Gueorgui Dermendjiev, que fins llavors era el director del planter de l'equip de Razgrad.

## Palmarès
### Com a jugador

Amb el PFC Lokomotiv Sofia:
* Copa de Bulgària (1): 1982

### Com a entrenador

Amb el PFC Ludogorets Razgrad:
* Lliga de Bulgària (1): 2013-14
* Copa de Bulgària (1): 2014
* Entrenador de l'any de la Lliga búlgara de futbol

## Referències

* ↑ http://asia.eurosport.com/football/european-football/2013/bulgarian-champions-ludogorets-appoint-stoev-as-coach_sto3854263/story.shtml
* ↑ Невиждано постижение! Лудогорец ликува! Три сезона в елита - три титли! (видео) (Sportal.bg, May 7, 2014) (en búlgar)
* ↑ «'Hat-trick' para el Ludogorets» (en castellà). uefa.com, 07-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-08-10. [Consulta: 3 agost 2014].
* ↑ «Ludogorets secure double, fans pelt players with seats and stones». uefa.com. [Consulta: 16 maig 2014].
* ↑ «El Valencia no falla» (en castellà). uefa.com, 20-03-2014. [Consulta: 3 agost 2014].
* ↑ http://www.sportal.bg/news.php?news=501250

## Enllaços externs

* Perfil del jugador a LevskiSofia.info (anglès)
# Salt amb esquís als Jocs Olímpics d'hivern de 1984

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1984 celebrats a la ciutat de Sarajevo (Iugoslàvia) es disputaren dues proves de salt amb esquís en categoria masculina.
El salt normal es realitzà el dia 12 de febrer sobre un trampolí de 70 metres i el salt llarg es feu el dia 18 de febrer de 1984 sobre un trampolí de 90 metres a les instal·lacions d'Igman, Malo Polje. Hi participaren un total de 65 saltadors de 17 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Salt amb esquís 70 m. | Jens Weißflog | Matti Nykänen | Jari Puikkonen |
| Salt amb esquís 90 m. | Matti Nykänen | Jens Weißflog | Pavel Ploc |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Finlàndia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 2 | RDA | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Txecoslovàquia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |
# Anglesos

Els anglesos són un grup humà procedent d'Anglaterra. El seu origen es remunta a l'alta edat mitjana amb la invasió de diferents pobles germànics, com els angles, els saxons o els jutes, coneguts conjuntament com a anglosaxons, i més tard danelaws o normands, emigrants del nord d'Europa. Des del 1707, amb l'Acta d'Unió Anglaterra forma part del Regne Unit, per la qual cosa la majoria d'anglesos tenen la nacionalitat britànica.
Al llarg de la història el Regne Unit ha rebut diverses onades migratòries, per la qual cosa la majoria d'anglesos tenen ancestres de diferents països, particularment aquells de la Commonwealth. Així mateix la cultura anglesa ha influenciat molts dels territoris de l'antic Imperi Britànic.

## Referències

* ↑ The 2011 England and Wales census informa que a Anglaterra i Gal·les 32.4 milions es consideren només anglesos i 36.89 milions s'identifiquen com a anglesos o combinats amb altres identitats, 57.7% i 67.1% de la població d'Anglaterra i Gal·les.
* ↑ 2010 ACS Ancestry estimates
* ↑ (Origen ètnic) El Cens canadenc de 2006 Arxivat 2013-07-23 a Wayback Machine. dona 1,367,125 que declaren com a "origen ètnic" anglès com a única resposta i 5.202.890 iamb múltiples respostes, un total de 6,570,015.
* ↑ El cens australià de 2011 informa de 7,238,500 persones d'ascendència anglesa.
* ↑ El Cens de Nova Zelanda de 2006 Arxivat 19-2-2008 a Wayback Machine. informa de 44,202 persones (sobre la base de les categories ètniques preassignades) que pertanyen al grup ètnic anglès. El cens de 1996 usa una pregunta diferent Arxivat 2008-02-19 a Wayback Machine. als de 1991 i de 2001, que tenia una tendència dels enquestats a respondre a la pregunta de 1996, sobre la base de l'ascendència (o descens) en lloc de l' 'etnicitat' (o afiliació cultural) 'i va informar de 281,895 persones amb orígens anglesos; Vegeu també les xifres d'europeus neozelandesos.
* ↑ «Online Etymology Dictionary». Etymonline.com. [Consulta: 8 juliol 2011].
* ↑ «Act of Union 1707». parliament.uk. [Consulta: 26 agost 2010].

## Fonts

* Expert Links: English Family History and Genealogy Arxivat 2008-12-10 a Wayback Machine. Useful for tracking down historical inhabitants of England.
* Condor, Susan; Gibson, Stephen; Abell, Jackie «English identity and ethnic diversity in the context of UK constitutional change». Ethnicities, 6, 2, 2006, pàg. 123–158. Arxivat de l'original el 2011-09-21. DOI: 10.1177/1468796806063748 [Consulta: 4 abril 2017]. Arxivat 2011-09-21 a Wayback Machine.
* Kate Fox. Watching the English. Hodder & Stoughton, 2004. ISBN 0-340-81886-7.
* Kumar, Krishan. The Making of English National Identity. Cambridge University Press, 2003. ISBN 0-521-77736-4.
* Kumar, Krishan «Negotiating English identity: Englishness, Britishness and the future of the United Kingdom». Nations and Nationalism, 16, 3, 2010, pàg. 469–487. DOI: 10.1111/j.1469-8129.2010.00442.x.
* Paxman, Jeremy. The English. Penguin Books Ltd, 1999. ISBN 0-14-026723-9.
* Robert J.C. Young. The Idea of English Ethnicity. Blackwell Publishers, 2008. ISBN 1-4051-0129-6.

## Vegeu també

* Història d'Anglaterra
Viccionari
# Partit dels Amants de la Cervesa de Polònia

El Partit dels Amants de la Cervesa de Polònia (polonès: Polska Partia Przyjaciół Piwa, PPPP) fou un partit polític polonès fundat el 1990. Un dels seus líders era l'humorista Janusz Rewiński, juntament amb Krzysztof Piasecki, Bohdan Smoleń i Stanisław Zygmunt. El principal objectiu del partit consistia a promoure el consum de cervesa en detriment del vodka, com a mesura per a prevenir l'alcoholisme. La seva denominació satírica i la desmotivació produïda pels canvis polítics va dur a molts polonesos a votar al PPPP. El caràcter del partit queda bé reflectit en la seva crida al vot al·legant que amb ells en el poder "no serà millor, però almenys sí que serà més divertit".
A les eleccions parlamentàries poloneses de 1991 el PPPP va obtenir 367.106 vots (2,97%) i 16 dels 460 escons al Sejm. Al cap de poc el partit es va escindir entre les faccions de la cervesa "gran" i "petita", a pesar de la declaració de Rewinski que "la cervesa no és rossa ni negra, és saborosa". Finalment el PPPP va desaparèixer i alguns dels seus diputats es van unir a la Unió Democràtica i al Congrés Liberal Democràtic.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 1991 | 367,106 | 3.27 | 16 / 460 | Nou |
| 1993 | 14,382 | 0.10 | 0 / 460 | 16 |

## Referències

* 1 2 Mika Rissanen. «Scouting for the parliament» (en anglès). Down Beer Street. Souvenir Press. [Consulta: 26 setembre 2018].
* "Rozmowy - Janusz Rewiński - Lepiej nie będzie, ale weselej" (Entrevista a Janusz Rewiński - no serà millor, però sí més divertit) Arxivat 2007-10-06 a Wayback Machine., (polonès)
* Bachman, Ronald D. (1992) Chapter 4 - Government and Politics "Poland - Beer-Lovers' Party" Library of Congress Country Studies, Call Number DK4040. P57 1994
# Salt amb esquís als Jocs Olímpics d'hivern de 1994

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 celebrats a la ciutat de Lillehammer (Noruega) es disputaren tres proves de salt amb esquís en categoria masculina.
El salt llarg es realitzà el dia 20 de febrer sobre un trampolí de 120 metres, el salt normal es feu el dia 25 de febrer sobre un trampolí de 90 metres i la prova per equips el dia 22 de febrer de 1994 a les instal·lacions de Lysgårdsbakkene. Hi participaren un total de 68 saltadors de 19 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Salt amb esquís 90 m. | Espen Bredesen | Lasse Ottesen | Dieter Thoma |
| Salt amb esquís 120 m. | Jens Weissflog | Espen Bredesen | Andreas Goldberger |
| Prova per equips | AlemanyaHansjörg Jäkle Christof Duffner Dieter Thoma Jens Weissflog | JapóJinya Nishikata Takanobu Okabe Noriaki Kasai Masahiko Harada | ÀustriaHeinz Kuttin Christian Moser Stefan Horngacher Andreas Goldberger |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Alemanya | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 2 | Noruega | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 3 | Japó | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | Àustria | 0 | 0 | 2 | 2 |
| Total | Total | 3 | 3 | 3 | 9 |
# Partit Popular Democristià de Suïssa

El Partit Popular Democristià de Suïssa (en alemany:Christlich Demokratische Volkspartei, en francès:Parti Démocrate-Chrétien Suisse, en italià:Partito Popolare Democratico Svizzero, en romanx:Partida Cristiandemocratica Svizra) és un partit polític suís democristià fundat en 1848 com a Partit Catòlic Conservador.
Va néixer per a representar els interessos dels cantons de majoria catòlica en una Suïssa de majoria protestant. El 1919 va adoptar el nom de Partit Catòlic Conservador de Suïssa (Katholische-Konservative Partei der Schweiz) i va ocupar dos dels set escons al gabinet. Ajudat pel clima polític de la postguerra, el partit va tenir el seu apogeu en la dècada de 1950: Va estar representat per la delegació parlamentària més gran a l'Assemblea Nacional, i des de 1954-1958 va ocupar la part tres dels set escons al gabinet. No obstant això, el partit va haver de renunciar a la tercera plaça a favor de la Zauberformel, que va ser presentada al gabinet el 1959. El 1957 va canviar el seu nom pel de Partit Popular Conservador Cristiàsocial (Konservative-Christlichsoziale Volkspartei). En 1970 va adoptar el seu nom actual.
És membre de la coalició de govern federal, a les eleccions federals suïsses de 2003 va obtenir el 14,4% dels vots aconseguint 28 diputats al Consell Nacional de Suïssa, que van augmentar a 31 a les eleccions de 2007. És un partit polític de centredreta.

## Presidents

* 1986-1992 Eva Segmüller, St. Gallen
* 1992-1994 Carlo Schmid, Appenzell Inner-Rhoden
* 1994-1997 Anton Cottier, Friburg
* 1997-2001 Adalbert Durrer, Obwalden
* 2001-2004 Philipp Stähelin, Turgòvia
* 2004-2006 Doris Leuthard, Aargau
* 2006- Christophe Darbellay, Valais

## Enllaços externs

* CVP Arxivat 2006-02-01 a Wayback Machine. (alemany) (francès)
# Cal Sastre (Sant Hilari Sacalm)

Cal Sastre és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada a la nova urbanitzaci'o de Cal Sastre, a la sortida del nucli, en direcció a Villavecchia.
Actualment s'hi fa turisme rural i es troba en molt bon estat, i té altres edificacions al voltant.
Consta de dues plantes i té una coberta a doble vessant amb teula àrab.
La porta d'entrada és amb dovelles i arc de mig punt i les finestres tenen totes forma quadrangular amb llinda monolítica.
Al costat de la masia hi ha un pou, amb una gran obertura, realitzat amb pedra i amb parets molt gruixudes. Queda tancat per una reixa de ferro i al costat hi ha una pica de pedra.
A pocs metres de la masia hi ha un parc adptat com a zona de picnic on hi ha la font de Cal Sastre.

## Història

La masia apareix esmentada a la dotació de l'església de Sant Hilari el 1199. L'aspecte actual ve donat per una important reforma efectuada al segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Cal Sastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Luci Licini Cras Escipió

Luci Licini Cras Escipió (en llatí: Lucius Licinius Crassus Scipio) va ser un ciutadà romà del segle i aC.
Era fill de Publi Corneli Escipió Nasica, que va ser pretor l'any 93 aC, i de Licínia, la filla del cònsol i gran orador Luci Licini Cras. Aquest darrer, com que no tenia fills mascles, va adoptar el seu net per testament, de manera que va rebre el nom de l'avi, conservant el cognom del pare.

## Referències

* ↑ Smith, Willaim (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 881.
# Francisca Pérez Barber

Francisca Pérez Barber (Altea, 25 de març de 1957) és una empresària i política valenciana, diputada a les Corts Valencianes entre 1995 i 2003 amb el Partit Popular.
Llicenciada en dret per la Universitat d'Alacant en 1982 i doctora cum laude per la Universitat Miguel Hernández d'Elx, s'ha especialitzat en urbanisme. Inicialment milità en el PSPV-PSOE, partit amb el qual fou escollida regidora d'Altea, però després va ingressar al Partit Popular, amb el qual fou escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995 i 1999. Ha estat presidenta de la Comissió de la Dona de les Corts Valencians (1995-1999) i secretària de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca (1999-2002)

## Referències

* ↑ «Web de Francisca Pérez Barber». Arxivat de l'original el 2015-07-17. [Consulta: 16 juliol 2015].
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-07-17 a Wayback Machine., IV Legislatura
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-07-17 a Wayback Machine., V Legislatura
# Benjamin Silliman

Benjamin Silliman (Trumbull, Connecticut, 8 d'agost de 1779 - New Haven, 24 de novembre de 1864), va ser un dels primers professors nord-americans de ciència. i un dels primers membres de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units. Va realitzar avanços en el camp de l'anàlisi química de minerals. Va estudiar també els corrents voltaics i els meteorits.

## Biografia

Era fill del general Gold Selleck Silliman i Mary Fish, vídua de John Noyes.
Es va educar en la Universitat Yale, on va rebre el títol de Artium Baccalaureus en 1796 i el Artium Magister en 1799. Va estudiar dret amb Simeon Baldwin des de 1798 a 1799 i va ser tutor en Yale des de 1799 fins a 1802. El president Timothy Dwight IV de Yale li va proposar que ensenyés química i història natural i que contractés a nous professors de l'àrea.
Silliman va estudiar química amb el professor James Woodhouse a Filadèlfia, Pennsylvania i va impartir les primeres classes de química a Yale en 1804. En 1805 va viatjar a Edimburg per a estudiar més profundament aquestes matèries.
AL tornar es va interessar a New Haven, Connecticut per la seva genealogia i va analitzar químicament un meteorit caigut prop de Weston, Connecticut, la publicació del qual constituïx el primer testimoniatge científic mai publicat sobre un meteorit caigut als Estats Units.
Va fer classes en New Haven en 1808 i va descobrir els elements constituents de molts minerals. Com a professor emèrit, va fer classes en Yale sobre genealogia fins a 1855. En 1854 es va convertir en el primer a fraccionar petroli per destil·lació.
Silliman es va oposar a l'esclavitud i va donar suport a Abraham Lincoln. Va ser membre de la American association for the advancement of science (Societat nord-americà para l'avanç de la ciència).
Va fundar i va editar el American Journal of Science (a partir del 1818), i va ser un dels primers membres de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units, nomenat pel Congrés dels Estats Units.
Es va casar per primera el 17 de setembre de 1809 amb Harriet Trumbull, filla del governador de Connecticut Jonathan Trumbull, Jr.'. Silliman i la seva esposa van tenir quatre fills. El seu fill Benjamin Silliman Jr., també professor de química en Yale, va escriure un informe que va convèncer els inversors per a protegir a George Bissell en la seva recerca del petroli.
Es va casar per segona vegada en 1851 amb Sarah Isabella Webb, filla de John McClellan. Va morir en New Haven, el 24 de novembre de 1864, a l'edat de 85 anys.
El Silliman College, una de les residències de Yale, pren el seu nom de Benjamin Silliman, així com ho prenen una muntanya de 3 410 metres d'altura en el Sequoia National Park i el mineral Silimanita.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Silliman, Benjamin». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 235. ISBN 8429270043.
* Silliman, per la Universitat Yale Arxivat 2010-06-22 a Wayback Machine.
* Sobre l'abolicionisme
* Ressenya el mount Silliman al Sequoia Park
# Gran forat blau

El gran forat blau és un forat blau de la costa de Belize. És a prop del centre de l'escull Lighthouse, un petit atol situat a 100 quilòmetres de la costa continental i de la ciutat de Belize. El forat és de forma circular, i fa més de 300 metres d'ample i 125 de profunditat. Es va formar com un sistema de coves de pedra calcària durant el darrer període glacial, quan els nivells de la mar eren molt més baixos. Com que el mar va començar a pujar altra vegada, les coves es van inundar, i el sostre es va ensorrar. Hom creu que és el fenomen més gran del món d'aquesta mena; el gran forat blau és part del Sistema de Reserves de la Barrera d'esculls de Belize, i Patrimoni de la Humanitat de les Nacions Unides per a l'Educació, la Ciència i la Cultura (UNESCO).

## Exploració

Aquest clot va ser conegut gràcies a Jacques-Yves Cousteau, que va declarar aquest lloc com un dels deu millors punts de busseig del món. El 1971, Cousteau va portar el seu vaixell, el Calypso, al sot per calcular-ne la profunditat. Les investigacions d'aquesta expedició van confirmar l'origen del sot sobre la base de típiques formacions de pedra calcària càrstica, formades abans de l'elevació del nivell de la mar en almenys quatre etapes, deixant sortints amb profunditats de 21, 49 i 91 metres. Es van recuperar estalactites de coves submergides, cosa que en confirma la formació prèvia sobre el nivell del mar. Algunes d'aquestes estalactites es troben fora de la vertical de 10° i -13°, en una orientació coherent, cosa que indica que també hi ha hagut algun moviment geològic i una inclinació de la plataforma subjacent, seguit per un llarg període en el pla actual.

## Turisme

Aquest lloc és popular entre els bussos recreatius, que són atrets per l'oportunitat de bussejar en aigües cristal·lines i trobar-se amb diverses espècies de peixos, que inclouen els neros gegants, els taurons nodrissa i diversos tipus de taurons com el tauró dels esculls del Carib i el tauró de punta negra. Altres espècies de taurons, com el tauró toro i el tauró cap de martell, s'hi han vist, però no gaire sovint. En general, els viatges de busseig al gran forat blau són excursions d'un dia complet, que inclou submergir-se en el forat blau i dues capbussades en els esculls propers. Coves de formació similar, com la del gran forat blau, són ben conegudes a les costes de Belize, i a la península de Yucatán, on són coneguts com a "cenotes".

## Referències

* 1 2 «Great Blue Hole, Belize» (en anglès). NASA. [Consulta: 12 febrer 2010].
* ↑ «Belize Blue Hole reef» (en anglès). National Geographic Online. [Consulta: 12 febrer 2010].
* ↑ Jacques-Yves Cousteau. Galapagos - Titicaca - The Blue Holes. London: Cassell, 1973.

## Enllaços externs

* El gran forat blau Arxivat 2012-02-06 a Wayback Machine..
* El gran forat blau de Belize.
* Els 7 forats terrestres més impressionants Arxivat 2011-01-02 a Wayback Machine..
# MP 40

La MP 38 i MP 40 (MP fa referència a Maschinenpistole en alemany que significa literalment "Pistola Mecànica") és un subfusell desenvolupat a l'Alemanya nazi. Aquesta arma de foc va ser àmpliament utilitzada durant la Segona Guerra Mundial per tropes com els paracaigudistes, tripulacions dels tancs, i líders d'esquadra.

## Desenvolupament

L'MP 40 és una evolució del seu predecessor, l'MP 38, basat al seu torn en el prototip MP 36. Aquest model va ser desenvolupat independentment per l'empresa d'armament lleuger Erma Werke amb finançament de l'exèrcit alemany.

## Referències

* ↑ Ingram, Mike. The MP40 submachine gun. Zenith Imprint, 2001, p. 92. ISBN 0-7603-1014-9 [Consulta: 4 febrer 2012].
* ↑ Bishop, Chris. The Encyclopedia of Weapons of World War II. Orbis Publishing Ltd, 1998. ISBN 0-7607-1022-8.

## Enllaços externs

* Web dedicada a les armes MP 38, MP 40 i MP 41
Subfusells de la Segona Guerra Mundial
# Moes

Els moes (Dinornithidae) són una família extinta d'ocells paleògnades de l'ordre Dinornithiformes. Eren ocells no voladors que habitaven a Nova Zelanda. Se'n coneixen deu espècies de diferents grandàries, des dels petits Eurayapteryx curtus, de la grandària d'un gall, fins als moes gegants (Dinornis), que feien prop de 3 metres d'altura i pesaven uns 250 kg.

## Història i extinció

Els moes es van extingir al voltant de l'any 1500, poc després que els primers caçadors maoris arribessin a les illes; aleshores la seva població era de 58 000 exemplars. No obstant això, alguns opinen que van existir petits grups de moes fins a la fi del segle xviii o inicis del XIX. De fet, s'explica algun albirament per part de mariners a les ordres de James Cook, i crida l'atenció l'estat de conservació d'algunes plomes d'aquests ocells. Sigui com sigui, abans de l'arribada dels maoris el nombre de moes havia disminuït considerablement en l'últim milió d'anys, causat per tres factors: en primer lloc, els períodes glacials, en els quals gairebé tota l'Illa Sud fou ocupada pel gel; posteriorment, la disminució dels espais coberts de tussock, substituïts per selves i boscos densos a causa de l'augment gradual de la temperatura i la humitat; i, en tercer lloc, l'amenaça de les àguiles d'Haast (Harpagornis moorei), els majors ocells de presa coneguts, avui també extints. Els moes, a diferència d'altres ratites, com l'estruç, l'emú, el casuari o el nyandú, durant l'evolució havien perdut completament les ales, tal com va ocórrer amb els kiwis, que hi estaven emparentats, però llunyanament.
Un moa gegant (Dinornis robustus) aconseguia molt tardanament la maduresa reproductiva: als deu anys. Aquesta demora va facilitar-ne l'extinció, ja que no es va donar una taxa de reposició prou gran davant el ritme amb el qual eren caçats pels maoris. Els moes s'alimentaven de llavors, fruita, herba i fins i tot branques.
En maori el terme moa fa referència tant al singular com al plural.

## Referències

* ↑ Livezey, Bradley C. i Zusi, Richard L. (2007): Higher-order phylogeny of modern birds (Theropoda, Aves: Neornithes) based on comparative anatomy. II. Analysis and discussion. Zoological Journal of the Linnean Society 149 (1), 1–95.
* ↑ Bunce, M.; Worthy, T. H.; Phillips, M. J.; Holdaway, R. N.; Willerslev, E.; Haile, J.; Shapiro, B.; Scofield, R. P.; Drummond, A. «The evolutionary history of the extinct ratite moa and New Zealand Neogene paleogeography». Proceedings of the National Academy of Sciences, 106, 49, 2009, pàg. 20646. DOI: 10.1073/pnas.0906660106.
* ↑ Perry, George L.W.; Wheeler, Andrew B.; Wood, Jamie R.; Wilmshurst, Janet M. «A high-precision chronology for the rapid extinction of New Zealand moa (Aves, Dinornithiformes)». Quaternary Science Reviews, 01-12-2014. DOI: 10.1016/j.quascirev.2014.09.025.

## Enllaços externs

* Moa Central (anglès)
Viccionari