OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guerra de Kurukshetra

La guerra de Kurukshetra, també anomenada Guerra del Mahabharata, és un conflicte armat descrit en l'èpica índia Mahabharata. El conflicte va sorgir d'una lluita de successió dinàstica entre dos grups de cosins, el Kauraves i Pandaves, pel tron de Hastinapura en un regne indi anomenat Kuru. Va implicar un número dels regnes antics que van participar com aliats dels grups rivals.
La ubicació dels combats és descrita com el Kurukshetra a l'estat modern de Haryana. Malgrat referir-se només a un període de a aquests divuit dies, la narrativa forma més d'un quart del llibre, suggerint la seva importància relativa dins de l'èpica, la qual en general s'estén per dècades de guerres familiars. La narrativa descriu batalles individuals i morts de diversos herois d'ambdós costats, formacions militars, diplomàcia de guerra, reunions i discussions entre els personatges i les armes que van utilitzar. Els capítols (parvas) tractant la guerra (capítols sis a deu) són considerats entre el més vells de tot el Mahabharata.
La historicitat de la guerra queda subjecta a discussions erudites. S'han fet alguns intents
per assignar una data històrica a la guerra de Kurukshetra. La tradició popular considera que la guerra marca la transició al quart període del Kaliyuga (l'època del vici o del dimoni) i així la data el 3102 aC.

## Referències

* ↑ Insoll, Timothy. Case Studies in Archaeology and World Religion: The Proceedings of the Cambridge Conference. Archaeopress, p. 166.

## Fonts

* Basham, A. L.. The Wonder that was India: A Survey of the Culture of the Indian Sub-Continent Before the Coming of the Muslims. ACLS Humanities E-Book, 1954. ISBN 978-1597405997.
* Hiltebeitel, Alf. «Mahabaratha». A: MacMillan Encyclopedia of Religion. MacMillan, 2005.
* Parpola, Asko. The Roots of Hinduism. The Early Aryans and the Indus Civilization. Oxford University Press, 2015.
* Singh, Upinder. History of Ancient and Early Medieval India: From the Stone Age to the 12th Century. Longman, 2009. ISBN 978-8131716779.
* Singh, Bal Ram [2016-03-04]. Còpia arxivada. First. Dartmouth: Center for Indic Studies, University of Massachusetts and D.K. Printworld, New Delhi, 2010. ISBN 8124605602 [Consulta: 10 gener 2017]. Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Witzel, Michael «Còpia arxivada». EJVS, 1, 4, 1995. Arxivat de l'original el 11 de juny 2007 [Consulta: 10 gener 2017]. Arxivat 20 de febrer 2012 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Kurukshetra (town) Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.
* Dating the Kurukshetra War
* Kurukshetra War: Is it real or just a myth? Arxivat 2016-11-03 a Wayback Machine.
# Elisa Ruiz Fernández

Elisa Ruiz Fernández (San Fernando, Cadis, 4 d'octubre de 1939 - Madrid, 20 d'abril de 1995) és una directora artística i figurinista espanyola que ha treballat principalment al món del cinema.
El 1962 es va graduar a l'Escola Superior de Belles Arts de Madrid. Cap el 1960 es va dedicar a la pintura i el dibuix, després d'obtenir una beca de la fundació Juan March al 1966, de manera que va fer exposicions a Madrid, Valladolid, Nova York i Segòvia. Va obtenir alguns premis i algunes obres seves es troben al Museu Municipal de Madrid, al Museu Nacional del Teatre i al Museu Frederic Marès de Barcelona.
El 1963, però, fou contractada per treballar amb Orson Welles a Campanades a mitjanit i com a ajudant de decoració de José Antonio de la Guerra, i des d'aleshores va treballar al cinema i al teatre com a figurinista, cap del departament artístic, i encarregada de decorats i vestuari. El 1972 va obtenir el Premio Nacional de Teatro pel seu treball al Macbeth d'Eugen Ionescu, dirigit per José María Morera. També ha fet decorats per a Televisió Espanyola per a Estudio 1 i la sèrie de televisió Cervantes (1981) i treballà amb Francisco Nieva. El 1975 va obtenir també la Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics als millors decorats i el 1986 fou nominada als Premis Goya pel seu treball en vestuari a Dragon Rapide. Va morir a Madrid el 20 d'abril de 1995 després d'una llarga malaltia.

## Filmografia

* Dragon Rapide (1986)
* Alícia a l'Espanya de les meravelles (1979)
* El secreto inconfesable de un chico bien (1976)
* Libertad provisional (1976)
* Guapa, rica y... especial (1976)
* Furtivos (1975)
* Furia española (1975)
* La prima Angélica (1974)
* Ana y los lobos (1973)
* Corazón solitario (1973)
* Ceremonia sangrienta (1972)
* Fortunata y Jacinta (pel·lícula) (1970)

## Referències

* ↑ «Elisa Ruiz, figurinista» (en castellà). El País [Madrid], 24-05-1995. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Elisa Ruiz Fernández - Las becas de la March» (en castellà). Fundación Juan March. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Elisa Ruiz Fernández». Xarxa de Museus d'Art de Catalunya. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Elisa Ruiz a imdb
* ↑ La primera directora artística, per Jorge Gorostiza
# Partizanska eskadrila

Partizanska eskadrila és una pel·lícula de guerra i dramàtica iugoslava del 1979 basada en part en fets reals. Fou dirigida per Hajrudin Krvavac, i escrita per Djordje Lebovic i Miljenko Smoje. Els papers principals són interpretats per Bekim Fehmiu, Velimir 'Bata' Zivojinovic i Ljubisa Samardzic.

## Sinopsi

A la primavera de 1942, la força aèria alemanya tenia un domini total, no només als cels de Iugoslàvia, sinó també a gairebé tot Europa. Els partisans a Iugoslàvia en aquell moment tenien avions que, com altres armes, eren pres a l'enemic. La pel·lícula tracta sobre la creació de l'esquadra partidista i les seves primeres batalles.

## Repartiment

* Bekim Fehmiu com el Major Dragan
* Velimir 'Beat' Zivojinovic com a Vuk
* Ljubisa Samardzic com a Zare
* Rados Bajic com a Dalibor
* Radko Polic com a Klauberg
* Branko Plesa com a Von Norden
* Faruk Begolli com el tinent Begovic
* Branko Djuric com a Slaven
* Jordanco Cevrevski com a Zeko
* Zlata Petkovic com a Jelena
* Suada Ahmetasevic com a Milja
* Aljosa Vuckovic com a Boris
* Ljuba Tadic com a comandant partisà
* Peter Carsten com a general alemany
* Dragomir Felba com a Djed
* Demeter Bitenc com a coronel alemany
* Vojin Kajganic com a Valdman
* Rudi Alvadj com a sergent alemany
* Zdenko Jelcic com a Orlovic
* Dragan Jovicic com a Zlatko Kovacic
* Miodrag Brezo com a partisà
* Zdravko Biogradlija com a comandant alemany
* Zarko Mijatovic com a partisà
* Ramiz Sekic com a aviador
* Marinko Sebez com a Tomislav Uzelac
* Zlatko Martincevic com a comandant partisà
* Ljupko Zulj com a pilot alemany
* Srdjan Ilic com a pilot (sense acreditar)
* Miodrag Krivokapic com a Milà (sense acreditar)

## Premis

* Festival de Cinema de Pula (Silver Arena)
| Any | Categoria | Nominat(s) | Resultat |
| 1979 |
| 1979 | Millor Director | Hajrudin Krvavac | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Партизанска ескадрила». filmovi.com. [Consulta: 28. 8. 2013.].
* ↑ «Partizanska eskadrila». Arxivat de l'original el 2020-10-24. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ «Spomenik Database | Partisan Air Squadron Memorial at Medeno Polje» (en anglès). [Consulta: 4 abril 2021].

## Enllaços externs

* Partizanska eskadrila a YouTube
# Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana

El Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana, fundat el 1996 per iniciativa de la Generalitat Valenciana, és organisme públic de caràcter autonòmic que té la funció de vertebrar l'oferta expositiva a la Comunitat Valenciana. El consorci és format per les diputacions provincials d'Alacant, Castelló i València i els ajuntaments de les tres capitals de província.

## Centres gestionats

Entre els centres que gestiona, s'inclou el Museu de Belles Arts, el Centre del Carme, les Drassanes, el Museu de la Ciutat o l'Almodí; a Castelló el Museu de Belles Arts i l'Espai d'Art Contemporani; i a Alacant el Museu de Belles Arts Gravina, la Llonja del Peix, el Centre Cultural Les Cigarrerres o el Museu d'Art Contemporani d'Alacant (MACA).

### Alacant

* Museu de Belles Arts d'Alacant (MUBAG)
* Castell de Santa Bàrbara
* Llonja del Peix d'Alacant
* Museu d'Art Contemporani d'Alacant (MACA)
* Centre Cultural Les Cigarreres

### Castelló

* Museu de Belles Arts de Castelló
* Espai d'Art Contemporani de Castelló (EACC)

### València

* Centre del Carme
* Museu Belles Arts de València
* Reials Drassanes de València
* Fundació Chirivella Soriano

## Referències

* 1 2 «Presentació» (en va-va). [Consulta: 5 juny 2021].
* ↑ «El Consorcio de Museos cambiará el modelo de gestión» (en castellà), 08-05-2016. [Consulta: 5 juny 2021].
# Lavandula multifida

Lavandula multifida és una espècie de planta del gènere de l'espígol originària del sud de la conca del Mediterrani, incloent parts de la península Ibèrica, Sicília i les Illes Canàries.
Les seves tiges són grises i llanoses; les fulles són doblement pinnades. Les flors són de color blau fosc o viola i sorgeixen d'una tija llarga.
Es cultiva com a condiment i com a planta ornamental. Entre els seus cultivars s'inclou l'anomenat Spanish Eyes.

## Referències

* ↑ Lemke, Cal. «Lavandula multifida 'Spanish Eyes'». Cal's Plant of the Week. University of Oklahoma Department of Botany & Microbiology, octubre 2006. Arxivat de l'original el 2008-02-25. [Consulta: 26 agost 2009].

## Enllaços externs

* Mediterranean Plants Identification and Distribution Arxivat 2012-02-20 a Wayback Machine. from the University of Reading.
* University of Oklahoma Department of Botany & Microbiology. Arxivat 2008-02-25 a Wayback Machine.
# Moorbek

«Moorbek» té aquests significats:
** Moorbek (Großenkneten): un nucli de Großenkneten a la Baixa Saxònia (Alemanya)
** Moerbeek: un municipi de la província d'Holanda Septentrional (Països Baixos)
** Moerbeke: municipi de Flandes Oriental (Bèlgica)
** Moerbeke (Geraardsbergen): nucli del municipi de Geraardsbergen de Flandes Oriental (Bèlgica)
** Morbecque o Moerbeke (neerlandès), municipi al Flandes francès
* Biografies: Willem van Moerbeke: un clergue i traductor flamenc del segle XIII
# Nòdul de recombinació

Els nòduls de recombinació són una part del complex sinaptonèmic. És el lloc on es produeix l'encreuament (crossing-over) dels cromosomes homòlegs. Aquest procés té lloc en l'etapa del Paquitè, durant la Profase I de la Meiosi I. Constitueix una estructura proteica que conté els enzims necessaris per a l'intercanvi de gens (informació genètica) entre les cromàtides dels dos cromosomes homòlegs. Enzims com: endonucleases, ADN polimerasa, ADN ligasa i d'altres imprescindibles perquè esdevingui l'encreuament. Aquests enzims fragmenten la doble hèlix d'ADN, després aquests fragments són intercanviats i es fusiona de nou la nova doble hèlix amb l'ajuda dels enzims.

## Referències

* ↑ «Meiosi». Meiosi, pàg. 41.
* ↑ Biologia, Oxford Education. Bloc II: Fisiologia cel·lular. Pág 194.
# BC Alytus

El BC Alytus o simplement Alytus és un històric club de bàsquet de la ciutat d'Alytus a Lituània.
Va ser fundat l'any 2005, com a successor del BC Alita, i va participar durant unes temporades a la Lietuvos Krepšinio Lyga (Lliga Lituana de bàsquet) i a la Lliga de bàsquet bàltic. El 2011 BC Alytus va canviar el seu nom a BC Savanoris, jugant a la RKL de tercer nivell, i després es va convertir en BC Dzūkija, es va establir a Alytus.

## Referències

* ↑ «Varnelis: "Alytus" negalės rasti 350 tūkst. litų stojamajam mokesčiui"». basketnews.lt.
# Cardenal bru

El cardenal bru (Cardinalis sinuatus) és un ocell passeriforme nord-americà de grandària mitjana. És principalment una espècie resident de Mèxic, però es troba també en el sud dels Estats Units, en els estats d'Arizona, Nou Mèxic, i Texas.

## Descripció

Aquesta espècie es distingeix per tenir un bec curt i robust i una cresta i ales vermelles. S'assembla molt al cardenal vermell i al cardenal emplomallat, que pertanyen al mateix gènere. La longitud per a ambdós sexes és d'uns 21 cm), mentre que el pes típic és de 24 a 43 g.

## Referències

* ↑ «Cardenal bru». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
* ↑ Morlan, Joseph. «Pyrrhuloxia». Morlan. [Consulta: 25 febrer 2011].
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ The Birds of North America – Online. «Pyrrhuloxia». NHPTV. [Consulta: 25 febrer 2011].
# Ana Patricia Botín-Sanz de Sautuola O'Shea

Ana Patricia Botín-Sanz de Sautuola O'Shea (Santander, 4 d'octubre de 1960) és una banquera espanyola, presidenta del Banco Santander, consellera delegada de la filial britànica del Grupo Santander i membre del consell d'administració de Coca-Cola. És la filla del que fóra president del Grupo Santander, Emilio Botín i de Paloma O'Shea (marquesa d'O'Shea).
Graduada en economia al Bryn Mawr College de Filadèlfia. Acabats els estudis, treballà durant set anys a JP Morgan, als Estats Units. El 1988, torna a Espanya i inicia la seva carrera al Grupo Santander. Està casada amb Guillermo Morenés Mariátegui, net del I marquès de Borghetto. Té tres fills: Felipe, Javier i Pablo. Després de la mort del seu pare, el 10 de setembre de 2014 és escollida com a nova presidenta del Banco Santander.

## Referències

* ↑ Publicado por Alonso Cano Romero en "Genealogías de hoy"
* ↑ Barrón, Íñigo de «Ana Botín, nombrada por unanimidad nueva presidenta del Banco Santander» (en castellà). El País [Madrid], 10-09-2014. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* Perfil de Ana Patricia Botín en Santander.com Arxivat 2012-01-13 a Wayback Machine.
* Santander UK, mejor red comercial de Reino Unido
* Santander UK, mejor banco de Reino Unido según Business Moneyfacts Awards
* Ana Patricia Botín, nuevo miembro de la Mayor's Fund for London
* Ana Patricia Botín - Twitter
# Les lleis de la termodinàmica

Les lleis de la termodinàmica (originalment en castellà, Las leyes de la termodinámica) és una pel·lícula de comèdia espanyola del 2018 dirigida i escrita per Mateo Gil. La pel·lícula és una comèdia romàntica, però es presenta parcialment com un documental amb el protagonista "friqui de la física" Manel, que intenta explicar el comportament i les emocions dels personatges utilitzant les lleis. S'ha doblat en català per TV3, que la va emetre per primer cop el 6 de juliol de 2020.

## Repartiment

* Vito Sanz com a Manel
* Berta Vázquez com a Elena
* Chino Darín com a Pablo
* Vicky Luengo com a Eva
* Irene Escolar com a Raquel
* Josep Maria Pou com a professor Amat
* Andrea Ros com a Alba
* Daniel Sánchez Arévalo com a Daniel Sánchez Arévalo
* Alicia Medina com a model d'anunci
* Marta Aguilar com a noia
* José Javier Domínguez com a cambrer
* Txell Aixendri com a infermera
* Carlos Olalla com a psicòleg

## Producció

Les lleis de la termodinàmica va ser produïda per Zeta Cinema, Atresmedia Cine i On Cinema 2017 i va comptar amb la participació de Netflix, Televisió de Catalunya, Atresmedia, l'ICAA i l'ICEC.

## Estrena

Distribuïda per Sony Pictures Entertainment Iberia, es va estrenar en cinemes a Espanya el 20 d'abril de 2018. Es va incorporar el 31 d'agost de 2018 al catàleg de Netflix en determinades regions.

## Referències

* ↑ Lodge, Guy «Miami Film Review: 'The Laws of Thermodynamics'». Penske Business Media, LLC., 18-03-2018.
* ↑ «'The Laws of Thermodynamics' ('Las Leyes de la Termodinamica'): Film Review - Miami Film Festival 2018». The Hollywood Reporter. [Consulta: 12 juliol 2019].
* ↑ Abele, Robert. «Review: Gimmicky Spanish rom-com ‘The Laws of Thermodynamics' never heats up» (en anglès americà). Los Angeles Times, 30-08-2018. [Consulta: 28 agost 2021].
* ↑ «Les lleis de la termodinàmica». ésAdir. [Consulta: 20 agost 2022].
* 1 2 «‘Las leyes de la termodinámica’ – estreno en cines 20 de abril». Audiovisual451, 19-04-2018.
* ↑ «7 películas que no deberías perderte en la Fiesta del Cine». Antena 3, 07-05-2018.
# Majlis

Majlis (àrab: مجلس, majlis, del verb جلس, jalasa, ‘asseure's’, literalment ‘indret on hom s'asseu’) és un mot àrab que designa els parlaments i les grans assemblees al món islàmic. En l'àmbit del sufisme designa igualment l'assemblea on es congreguen els dervixos per a invocar i recordar Déu.

## Història

Del segle xviii a finals del segle xix, un majlis aix-xura era una assemblea consultiva en diversos estats musulmans. Al segle xviii hi havia el costum de celebrar consultes especials pels afers urgents de certa gravetat. L'Imperi Otomà fou l'estat que va fer aquestes assemblees de manera més freqüent entre la guerra russoturca (1768-1774) i la dissolució dels geníssers el 1826. Altres assembles semblants es van fer a Egipte sota Muhàmmad Alí Paixà i a la Pèrsia dels qajars.
Com a parlaments moderns, n'hi ha, principalment a:
* Adiguèsia i Karatxai-Txerkèssia — Majlis dels txerkessos, entre les tribus adigués costaneres de la regió històrica de Txerkèssia
* Aràbia Saudita — Majlis de l'Aràbia Saudita
* Azerbaidjan — Azərbaycan Respublikasının Milli Məclisi
* Egipte — Majlis aix-Xab (Assemblea del Poble)
* Indonèsia — L'Assemblea Consultiva Popular, anomenada Majelis Permusyawaratan Rakyat
* Iran — Majlis de l'Iran
* Kazakhstan — Majilis
* Kuwait — L'Assemblea Nacional del Kuwait, anomenada Majlis al-Umma
* Maldives — Majlis de les Maldives
* Oman — La cambra baixa s'anomena Majlis aix-Xura i la cambra alta Majlis ad-Dawla
* Pakistan — El parlament del Pakistan s'anomena Majlis aix-Xura
* Turquia — Türkiye Büyük Millet Meclisi
* Turkmenistan — Halk Maslahaty i Majlis
* Uzbekistan — Oliy Majlis
* Crimea (Ucraïna) - Majlis del poble tàtar de Crimea

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Madjlis al-Shūrā".

## Vegeu també

* Xura
# Colibrí dels volcans

El colibrí dels volcans ( Selasphorus flammula), és un colibrí molt petit que nia només a les muntanyes de Costa Rica i Panamà.
Aquesta petita au endèmica habita en àrees obertes amb arbustos, erm, i les vores de boscos nans en altituds de 1850 m dels becs més alts. Mesura tan sols 7,5 cm de llarg. El mascle pesa 2,5 grams i la femella 2,8. El seu bec negre és curt i recte.
El colibrí volcà adult té el dors verd bronze i les vores de la cua vermellós i negre. El color de la gola varia segons la zona, sent grisa-habitat en la serralada de Talamanca; vermell a les muntanyes del Poás-Barva; i de color rosa porpra a la zona d'Irazú-Turrialba. La resta de les parts inferiors són blanques. La femella és similar, però el seu coll és blanc amb taques fosques. Les aus joves s'assemblen a la femella, però tenen franges beix en la part superior del plomatge.

## Referències

* ↑ «Colibrí dels volcans». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4 febrer 2025(català)
* ↑ «Hummingbirds». IOC World Bird List, 01-01-2022. [Consulta: 15 gener 2022].
* ↑ HBW and BirdLife International (2020) Handbook of the Birds of the World and BirdLife International digital checklist of the birds of the world Version 5. Available at: http://datazone.birdlife.org/userfiles/file/Species/Taxonomy/HBW-BirdLife_Checklist_v5_Dec20.zip [.xls zipped 1 MB] retrieved 27 May 2021
* 1 2 Stiles, F.G. and G. M. Kirwan (2020). Volcano Hummingbird (Selasphorus flammula), version 1.0. In Birds of the World (J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D. A. Christie, and E. de Juana, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.volhum1.01 retrieved July 28, 2022.
# Sarcòfag de Bak

El Sarcòfag de Bak és un sarcòfag de fusta policromada que va pertànyer a un home anomenat Bak. (Regne Nou 1539 aC.- 1077 aC.). Va ser donat al Museu Arqueològic Nacional d'Espanya on té el número d'inventari 15208, pel Pachá Bei Daninos el 1866, des del Museu Reial d'Alexandria.

## Descripció

Sarcòfag antropomorf tocat amb perruca tripartita. Està fet de fusta policromada, amb fons groc sobre el que s'han pintat la decoració i les inscripcions en negre. A la tapadora està dibuixada la deessa Isis amb les ales esteses que fa pas a una inscripció amb la fórmula d'ofrenes i el nom del difunt. Cinc línies d'inscripció perpendiculars a aquesta, separades entre si per figures de divinitats, esmenten els quatre fills d'Horus, Anubis, Nut, Geb i Shu. Als peus apareix novament la deessa Isis.
Està situat a la sala 35 del museu destinada al «Més enllà» i a la nova vida del difunt amb el seu retrobament amb Osiris. Al taüt les escenes estan extretes del Llibre dels Morts, també es conserva la mòmia amb quatre cartonatges policromats que cobrien el seu cos.

## Característiques

* Forma: Sarcòfag antropomorf masculí.
* Tècnica: Talla, pintura i inscripcons.
* Estil: Egipci.
* Material: Fusta policromada.
* Inscripcions: Text Funerari: L'Osiris Bak. Una línia d'inscripció vertical i cinc horitzontals. Conservació del text: complet

## Vegeu també

* Sarcòfag de Taremetchenbastet

## Referències

* 1 2 «Ficha completa. Ataud de Bak» (en castellà). Museu Arqueològic Nacional d'Espanya. [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ Pons Mellado, Esther. «Salas expositivas del Antiguo Egipto, Nubia y Oriente Próximo. Un proyecto museográfico para un museo del siglo XXI» (PDF) (en castellà) p. 522. MAN. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 2 gener 2015].

## Enllaços externs

* MAN. Egipto i Oriente Próximo
* Sarcófago de Bak. Imàgenes
# Casa del Comte de Fonollar (Gignàs)

La casa del Comte de Fonollar és un edifici situat als carrers d'Avinyó i d'en Gignàs, al barri Gòtic de Barcelona. Com que no està catalogat, li correspon la categoria D (bé d'interès documental), atorgada per defecte a tots els edificis del districte de Ciutat Vella.

## Història

El 1861, uns anys després de la urbanització del carrer de Milans, Josep Maria Despujol i Ferrer de Sant Jordi, comte de Fonollar i marquès de Palmerola, va demanar permís per a reedificar la seva casa dels carrers dels Escudellers (actualment Avinyó) i d'en Gignàs, segons el projecte del mestre d'obres Felip Ubach.

### Casa El Agüelo

A la dècada del 1960 s'hi va instal·lar la taverna Casa El Agüelo, punt de trobada de la joventut progressista que en aquell temps omplia les nits barcelonines. Malauradament, el procés de gentrificació del barri va motivar que el 2013 tanqués i fos substituïda per un restaurant i cocteleria enfocat al turisme. Posteriorment, alguns elements de la decoració i el mobiliari van ser instal·lats al bar de tapes Blai 9 al Poble-Sec.

## Descripció

Es tracta d'un edifici a tres vents sobre una parcel·la irregular, i consta de planta baixa i quatre pisos. Els baixos tenen obertures d'arc escarser i un especejament de carreus de pedra de Montjuïc; els pisos un estucat d'encoixinat horitzontal, i les obertures són totes balcons amb brancals i llindes de pedra motllurada i baranes de ferro forjat amb motius decoratius. El portal principal dona al carrer d'Avinyó i està coronat per un escut heràldic molt deteriorat.

## Vegeu també

* Castell de Palmerola
* Castell de Montclar
* Palau Palmerola
* Casa Vilalba

## Referències

* ↑ «Fitxa 0 de Ciutat Vella». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «José-Oriol de Despujol y Ferrer de SantJordi». geneanet. Maria Pilar de Olivar i Vivó.
* ↑ «Josep Maria Despujol i Ferrer de Sant Jordi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Jose Maria Despujol. Gignàs i Escudellers. Construir casa». Q127 Foment 1129 bis C. AMCB, 01-02-1861.
* ↑ «CASA EL AGÜELO. Taverna. Avinyó 37. (1960's-2013)». Barcelofília (blog). Miquel Barcelonauta, 13-12-2014.