OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Museu Arqueològic de Rodes

El Museu Arqueològic de Rodes, situat a l'illa de Rodes, de l'arxipèlag del Dodecanés, és un museu de Grècia.

## Història

El museu es troba a l'edifici d'època medieval de l'Orde de Cavallers Hospitalaris (de Sant Joan de Jerusalem) que es va construir en el segle xv. El 1914, durant l'ocupació italiana de l'illa, s'organitzà la primera exposició del museu. L'edifici va sofrir bombardeigs durant la Segona Guerra Mundial i va haver de ser rehabilitat després.

## Col·leccions

Aquest museu alberga una col·lecció d'objectes procedents de les excavacions de l'illa que exposar tota la seua història, així com d'algunes altres illes del Dodecanés, com araCàrpatos i Níssiros.
Respecte a les obres escultòriques, destaquen dos curos i un perirranteri de Camiros de l'època arcaica. Del període clàssic, les obres més destacades són una estela del segle V abans de la nostra era —de Critó i la seua mare, Timarista— procedent també de Camiros, i una altra, denominada Estela de Caliarista, del segle iv ae. Del període hel·lenístic sobreïxen dues estàtues d'Afrodita —una, de dimensions petites, és una reelaboració feta en el segle I ae, d'un tipus originari de Doidalses de Bitínia, que representa la dea ajupida, banyant-se— i un cap d'Hèlios. De l'època romana destaca un retrat de Menandre.
Una altra part del museu preserva les troballes procedents de les necròpolis de les antigues Camiros i Ialisos, i que consisteixen en recipients de ceràmica, figuretes i altres objectes petits de períodes compresos entre els segles IX i IV ae. Una de les gerres més singulars, de la fi del segle VI ae, conté la representació d'una escena eròtica durant la celebració d'un banquet.
Entre els objectes més singulars hi ha tres lupes de cristall de roca que han estat datades dels segles VII-VI ae, trobades a Ialisos, que podrien haver-se usat per a treballs d'orfebreria o gravat de segells.
Una altra secció del museu replega alguns objectes de la civilització micènica i un tresor de monedes de Rodes del període hel·lenístic. S'hi exhibeixen també objectes de l'orde medieval de Cavallers Hospitalaris.
Al pati, n'hi ha un lleó amb cap de toro als seus peus, del període hel·lenístic, així com terres de mosaic procedents d'Arkasa, a l'illa de Càrpatos.
* Figureta femenina de terracota de l'època arcaica d'un tipus potser procedent de Xipre o d'Àsia Menor
* Vas en forma de Silé, 600-575 ae
* Estela funerària de Critó i Timarista
* Estàtua d'Afrodita banyant-se
* Mosaic que mostra la lluita entre Bel·lerofont i la Quimera

## Referències

* ↑ Museu Arqueològic de Rodes en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: història i descripció (en grec).
* ↑ Museu Arqueològic de Rodes en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: descripció i gerro de Pintor de Rodes (en grec).
# Nothocercus

Nothocercus és un gènere d'ocells de la família dels tinàmids, habitant d'àrees forestals de la zona neotropical.

## Llistat d'espècies

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per cinc espècies:
* Tinamú de Bonaparte (Nothocercus bonapartei Gray, GR, 1867)
* Tinamú cap-roig (Nothocercus julius Bonaparte, 1854)
* Tinamú encaputxat (Nothocercus nigrocapillus Gray, GR, 1867)

## Referències

* ↑ «Nothocercus Bonaparte, 1856» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «Nothocercus (Nothocercus sp.) - Avibase». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ El gènere Nothocercus a TAXONOMICON Rev. 26-05-2010
* ↑ «Ratites: Ostriches to tinamous – IOC World Bird List». [Consulta: 31 gener 2025].
# Penutià de la costa d'Oregon

El penutià de la Costa d'Oregon és una família de tres llengües petites o grups d'idiomes de la costa d'Oregon que té el suport moderat de la comunitat científica. Encara que gran part de la seva similitud és demostrable a causa del contacte de llengües, lingüistes com Scott DeLancey creuen que poden estar relacionats genealògicament amb molta més antiguitat. Formen part de la proposta hipotètica macro-penutià.

## Llengües de la costa d'Oregon

* Alsea
** Yaquina, parlat a la costa central d'Oregon al voltant de Yaquina Bay i al costat del riu Yaquina (costa central d'Oregon) pels yaquina
** Alsea, parlat a la costa central d'Oregon al voltant d'Alsea Bay i al llarg dels rius Alsea i Yachats pels alsea
* Siuslaw
** Dialecte siuslaw parlat a la costa central d'Oregon al llarg del riu Siuslaw i al voltant del llac Siltcoos
** Dialecte kuitsh parlat a la costa central d'Oregon al llarg de Winchester Bay i dels rius baix Umpqua i Smith.
* Coos
** Possiblement es parlava molts dialectes hanis al llarg de la costa meridional d'Oregon a la rodalia de la badia de Coos i al llarg del riu Coos.
** Possiblement un o dos dialectes miluk es parlaven al llarg de la costa sud d'Oregon al voltant de South Slough de Coos Bay i al llarg del baix riu Coquille.
# Phibalura

Phibalura és un gènere d'ocells de la família dels cotíngids (Cotingidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2020) aquest gènere està format per dues espècies:
* Cotinga cuaforcada oriental (Phibalura flavirostris Vieillot, 1816)
* Cotinga cuaforcada occidental (Phibalura boliviana Chapman, 1930)

## Referències

* ↑ «Phibalura Vieillot, 1816» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «Phibalura (Phibalura sp.) - Avibase». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards – IOC World Bird List». [Consulta: 31 gener 2025].
# Eodicynodon

Eodicynodon és un gènere extint de sinàpsids dicinodonts de la família dels eodicinodòntids (Eodicynodontidae) que visqueren a Àfrica durant el Permià mitjà, fa entre 264,3 i 266,9 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies sud-africanes del Cap Occidental, el Cap Oriental i el Cap Septentrional. És el tàxon germà de Suminia. Així mateix, és el dicinodont més antic i plesiomorf conegut. Era més aviat petit, amb una llargada del crani d'uns 10 cm. Es nodria de matèria vegetal. El nom genèric Eodicynodon significa ‘dues dents de gos de l'alba’ o, menys literalment, ‘Dicynodon de l'alba’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eodicynodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 1 febrer 2025].
* ↑ Kammerer, Angielczyk i Fröbisch, 2014, «Synapsid Diversity and the Rock Record in the Permian-Triassic Beaufort Group (Karoo Supergroup), South Africa» (J. Fröbisch).
* ↑ Kemp, 2005, p. 12.
* ↑ Chinsamy-Turan, 2012, «The Origin and Radiation of Therapsids» (T. S. Kemp).
* ↑ Chinsamy-Turan, 2012, «Therapsid biodiversity patterns and paleoenvironments of the Karoo Basin, South Africa» (M. H. S. Smith, B. S. Rubidge i M. van der Walt).

## Bibliografia

* Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012. ISBN 9780253005335.
* Kammerer, C.; Angielczyk, K. D.; Fröbisch, J. Early Evolutionary History of the Synapsida. Vertebrate Paleobiology and Paleoanthropology (en anglès), 2014. DOI 10.1007/978-94-007-6841-3_7. ISBN 978-94-007-6841-3.
* Kemp, T. S. The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780198507611.
# Jaume Castells Ferrer

Jaume Castells Ferrer (Benissa, 1942) és un agricultor i polític valencià.

## Biografia

Fill d'una família de camperols, als 23 anys es va establir a València. De jove va militar a les HOAC i a les Joventuts Rurals d'Acció Catòlica. El 1968 va ingressar en el grup polític valencià PROLESA (Promociones y Lecturas SA) i col·laborà a Cuadernos para el Diálogo, i el 1971 es va afiliar a la coordinadora del Metall de València de Comissions Obreres. El 1974 va ingressar a la secció valenciana del PSOE (després PSPV-PSOE i a la UGT, de la que el 1976 en fou membre del comitè federal. Endemés, el 1975 fou escollit membre de la Comissió Executiva Nacional del PSOE.
A les primeres eleccions municipals democràtiques fou escollit regidor de l'ajuntament de Benissa (Marina Alta) de 1979 a 1987, ocupant-ne l'alcaldia durant el període 1986-1987 i tinent d'alcalde el 1999-2003. Alhora, ha estat diputat per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 1977, 1979, 1982, 1986, 1989 i 1993, i al Congrés dels Diputats ha estat membre de la comissió d'agricultura, ramaderia i pesca. De 1999 a 2003 tornà a ser regidor d'urbanisme del PSPV a l'ajuntament de Benissa i tinent d'alcalde i el 1999 membre de la corporació de la Diputació d'Alacant pel districte de Dènia.

## Referències

* ↑ Martínez de Sas, María Teresa; Pagès i Blanch, Pelai. «Castells Ferrer, Jaume». A: Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2000, p. 365. ISBN 848415243X [Consulta: 3 gener 2015].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ El País, 30-1-2002
* ↑ Membres de la Corporació el 1999

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes i y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.143. ISBN 9788495484802.
# Javier Benjumea Puigcerver

Javier Benjumea Puigcerver (Sevilla, 14 de gener de 1915 - 31 de desembre de 2001), primer marquès de Puebla de Cazalla, fou un empresari espanyol fundador del grup Abengoa.

## Biografia

El seu pare, Javier Benjumea Burín, va morir en 1929, deixant als seus cinc fills: Teresa, Mercedes, María Victoria, Elena i Javier a càrrec de la seva vídua Rosalía Puigcerver, una dona forta i austera, que els va tirar endavant.
Oncles seus van ser Rafael Benjumea y Burín, primer comte de Guadalhorce i ministre en els anys vint i Joaquín Benjumea Burín, primer comte de Benjumea, ministre de Franco i governador del Banc d'Espanya.
Javier Benjumea va estudiar amb els jesuïtes i va cursar Enginyeria a l'Escola d'Enginyers de l'ICAI (Universitat Pontifícia de Comillas) en Madrid.
Va fundar l'empresa d'enginyeria Abengoa en 1941.
En 1944 va contreure matrimoni amb Julia Llorente Zuazola, i van tenir tretze fills: Blanca, Elena, Felipe, Inés, Javier, Julia, Maria Carmen, Mara Jesús, María Teresa, Mercedes i Rocío. D'ells els dos homes van dirigir Abengoa conjuntament fins a l'any 2007, i Felipe, contínua des de llavors en solitari en aquest lloc.
Va ser nomenat Fill Predilecte d'Andalusia en 1990 i Marquès de Puebla de Cazalla pel rei Joan Carles I en 1994. Va ser President d'Honor d'Abengoa fins a la seva mort.

## Enllaços externs

* Publicacions Arxivat 2010-01-06 a Wayback Machine.
* Sevillanos ilustres Arxivat 2015-08-28 a Wayback Machine.
# Jean Bureau

Jean Bureau (mort el 5 juliol de 1463) fou un militar francès.
Bureau va néixer a la Xampanya, però més tard es va mudar a París, on va treballar per al govern anglès durant l'ocupació. El 1439 Carles VII va fer a Bureau mestre de l'artilleria del seu exèrcit.
Va ser l'artífex principal de l'artilleria francesa sota Carles VII durant els anys finals de la Guerra dels Cent Anys. En el seu treball com a mestre de l'artilleria del rei de França, Jean Bureau va ser assistit pel seu germà Gaspard Bureau (1393-1469).
Va servir a Normandia en els setges de Pontoise i Harfleur, i la captura de Bayeux, i el 1453 va dirigir l'exèrcit francès en el que es considera l'última batalla de la Guerra dels Cent Anys, la batalla de Castillon en la que va derrotar i donar mort al Comte de Shrewsbury, Sir John Talbot.
Jean va ser fet Senyor de Montglat, i després Alcalde de Bordeus. Va ser nomenat cavaller el 1461. Va morir a París el 5 de juliol de 1463.

## Referències

* ↑ The Spectator, 1864, p. 246– [Consulta: 5 febrer 2012].
* ↑ Ridyard, Susan Janet. The Medieval Crusade (en anglès). Boydell Press, 2004, p. 158. ISBN 1843830876.
# Jerónimo Bécker y González

Jerónimo Bécker y González (Salamanca, 2 de desembre de 1857 - Madrid, 25 de maig de 1925) fou un diplomàtic, historiador i periodista espanyol.

## Biografia

Llicenciat en Filosofia i Lletres a la Universitat de Salamanca, va pertànyer al Cos d'Arxivers, Bibliotecaris i Arqueòlegs des de 1900 i va ser cap de l'Arxiu i Biblioteca del Ministeri d'Estat entre 1900 i 1924. Va col·laborar al diari El Globo d'Emilio Castelar.
Va ser membre de la Reial Societat Geogràfica d'Espanya i acadèmic de nombre (1913) i bibliotecari (des de 1922) de la Reial Acadèmia de la Història. Va combatre la llegenda negra amb obres com La tradición colonial española (Madrid, 1913), o La política española en Indias: rectificaciones históricas (Madrid, Jaimer Rates, 1920). Va ser secretari de la Junta Superior d'Història i Geografia del Marroc i redactor cap del diari La Época i també va escriure al Boletín de la Real Sociedad Geográfica entre altres publicacions. Va ser comanador de nombre de l'Orde d'Alfons XII i cavaller gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica (1914).

## Obres

* El nuevo reino de Granada en el siglo 18, [S.l.] : Huérfanos del Sagrado Corazón de Jesús, 1921
* Historia política y diplomática desde la independencia de los Estados Unidos hasta nuestros días: 1776-1895. Madrid: Antonio Romero, 1897
* Relaciones diplomáticas entre España y la Santa Sede durante el siglo XIX. Madrid: Imprenta de Jaime Ratés Martín, 1908
* Historia de las Relaciones Exteriores de España durante el Siglo XIX.: Apuntes para una Historia Diplomatica, 1925.
* España y Marruecos: Sus relaciones diplomáticas durante el siglo XIX, 1903.
* La reforma constitucional en España. Madrid: Jaime Ratés, 1923.
* Las bodas reales en Espana: El futuro de s. a. Historia, critica, legislación.... T. Minuesa de los Rios, 1900.
* La tradición colonial española, Madrid, 1913
* La política española en Indias: rectificaciones históricas, Madrid, Jaimer Rates, 1920.

## Enllaços externs

* Necrològica Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. a euskomedia.org
* Jerónimo Becker a bne.es
# Joan Botella Asensi

Joan Botella Asensi (Alcoi (Alcoià), 1884 - Mèxic, 1942) va ser un polític valencià, ministre de Justícia de la II República en 1933.

## Estudis i començament de vida professional

Va cursar estudis primaris en la seva ciutat natal. En 1903 col·laborava a Humanidad Nueva i en 1905 dirigiria El Avance, ambdós a Alcoi, on en 1906 va ser un dels fundadors del Cercle de Fraternitat Republicana, associat al partit Unió Republicana. Des de 1909 fins a la seva marxa a Madrid va dirigir el setmanari radical alcoià Fraternidad. En 1907 va ser processat per un article contra Maura i en 1909, amb motiu de la protesta contra la guerra del Marroc, va ser un dels empresonats pels desordres ocorreguts a Alcoi: condemnat a mort i indultat, va ser posat en llibertat al novembre d'aquest any. Quan ja tenia 30 anys va fer el batxillerat a Alacant i, posteriorment, la Llicenciatura en Dret a Madrid, en només tres anys, finalitzant la carrera en 1918. Fundant un bufet amb Álvaro de Albornoz.

## Vida política

Fou elegit diputat a Corts Constituents a les eleccions generals espanyoles de 1931 per Alacant per una coalició formada per socialistes, radical socialistes i republicans independents i membre de la comissió encarregada de redactar la constitució. En 1932 funda el partit Esquerra Radical Socialista. Ministre de Justícia en 1933 amb Alejandro Lerroux Diego Martínez Barrio, des del 12 de setembre fins al 15 de desembre de 1933. A les eleccions de 1933 perd el seu escó de diputat. En 1935, el seu partit queda exclòs del Front Popular. En 1936 publica el seu llibre Una línea política. En 1939 s'exilia des de Barcelona, primer a França i a continuació a Mèxic, on va morir en 1942, deixant inacabada la seva obra El caso de España.

## Curiositats

El seu net Juan Botella Medina va ser medallista olímpic per Mèxic en salt de trampolí als Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 celebrats a Roma.

## Maçoneria

Va pertànyer a la Lògia Constante Alona d'Alacant

## Enllaços externs

* Juan Miguel Botella Asensi, el polític de l'Esquerra Radical Socialista Arxivat 2010-02-18 a Wayback Machine., per J. M. Santacreu Soler, de la Universitat d'Alacant
* Fotos de Juan Botella Asensi Arxivat 2008-02-13 a Wayback Machine.
# Joan Fageda Aubert

Joan Fageda Aubert (Olot, 20 de gener de 1937) és un polític mallorquí del Partit Popular de Balears, conegut per ser el batlle de Palma entre els anys 1991 i 2003, així com diputat al Parlament de les Illes Balears en la VI Legislatura i senador per Mallorca.

## Trajectòria

Militant d'Aliança Popular, a les eleccions municipals espanyoles de 1983 fou escollit regidor de l'ajuntament de Palma, i a les eleccions municipals de 1991 succeí com a batle a Ramon Aguiló (PSIB). Mantindria el càrrec fins a 2003, quan fou succeït per Catalina Cirer (PP).
Després fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2003 En acabar la legislatura fou escollit senador per Mallorca a les eleccions generals espanyoles de 2004 i 2008, on fou vicepresident de la Comissió de Suplicatoris. En 2011 anuncià que no es presentava a la reelecció i es retirava de la política.

## Referències

* ↑ Diputats de la VI Legislatura
* ↑ ´Mi consejo a Bauzá es que no se suba al pedestal por los excelentes resultados electorales´, Diario de Mallorca, 21 d'agost de 2011

## Enllaços externs

* La seva fitxa al Senat (castellà)
Càrrecs públics :
| Precedit per: Ramon Aguiló Munar | Batlle de Palma 1991 - 2003 | Succeït per: Catalina Cirer Adrover |
# Joan Godó i Llucià

Joan Godó i Llucià (Igualada, 20 de febrer de 1851 - Igualada, 3 de juny de 1935), conegut popularment com el Morrut, fou un polític i empresari català, fill de Ramon Godó i Pié i nebot dels fundadors de La Vanguardia Carles Godó i Pié i Bartomeu Godó i Pié.

## Trajectòria

Joan Godó i Llucià, segon dels disset fills de Ramon Godó i Pié, dirigí i fou propietari de La Igualadina Cotonera, empresa tèxtil amb més de 500 treballadors on el 1885 s'hi va fer la primera instal·lació d'enllumenat elèctric d'Igualada amb producció pròpia. Membre destacat del Partit Liberal a Igualada, en fou alcalde entre el 27 de febrer de 1887 i el 5 de desembre de 1890 i de nou en un breu període entre el 26 de febrer i el 18 març de 1930. Durant el seu primer mandat com a alcalde es construïren les carreteres de Manresa, Valls i Carme i es van fer millores urbanístiques. El 1899 va ser un dels fundadors del Cercle Mercantil. Fou caporal del sometent del districte, que incloïa 34 pobles.
Fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1910 i durant 12 anys fou diputat provincial. Fou nomenat cavaller de l'Orde d'Isabel la Catòlica i posseïa la medalla d'or del Bruc.
El seu fill primogènit, Joan Godó i Pelegrí (1876-1957), fou el continuador dels negocis industrials de la família, i també arribà a ser alcalde d'Igualada (1906-1914).
A Igualada hi ha un carrer en honor de Joan Godó i Llucià. Està previst que l'edifici històric de La Igualadina Cotonera aculli en el futur el Museu de la Premsa de Catalunya segons el conveni signat entre l'ajuntament d'Igualada i el Grup Godó.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Maria Antonia Bisbal i Sendra, Maria Teresa Miret i Solé, Diccionari Biogràfic d'Igualadins, ISBN 8423202461
* ↑ Anoia Diari, El Museu de la Premsa de Catalunya. Dossier Arxivat 2013-01-14 a Wayback Machine.
* ↑ «Biografies anoienques». Arxivat de l'original el 2016-02-04. [Consulta: 1r juny 2009].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ La Vanguardia, 21 d'octubre de 2009, El Museu de la Premsa de Catalunya ya es noticia Arxivat 2011-02-11 a Wayback Machine. (castellà)
# Joaquim Salvatella i Gibert

Joaquim Salvatella i Gibert (Barcelona, 19 de novembre de 1881 - Madrid, 4 de juny de 1932) fou un advocat i polític català.

## Biografia

Joaquim Pau Pere Salvatella i Gibert va néixer al carrer del Baluard de Barcelona, segon fill de Joaquim Salvatella i Buxó i de Carme Gibert i Serra, natural de Tossa de Mar.
Després d'estudiar a la Universitat de Barcelona, va treballar com passant de Josep Maria Vallès i Ribot i es va afiliar al Partit Republicà Democràtic Federal. Fou elegit diputat per Figueres en representació del Partit Republicà Federal a les eleccions de 1905 i 1907. En 1910, va presidir la minoria de la conjunció entre republicans i socialistes i va ser un dels fundadors de la Unió Federal Nacionalista Republicana amb la qual concorrerà a les eleccions de 1910 i 1914 per la mateixa circumscripció territorial (província de Girona); com a tal va signar el 1914 el Pacte de Sant Gervasi, que va suposar la derrota del partit i perdre l'acta de diputat. En 1916 s'instal·la a Madrid i s'uní al Partit Liberal (fracció del comte de Romanones) amb el qual novament serà diputat en les eleccions de 1916, per Granada, 1918 i 1919, per Guadalajara, i 1920 i 1923, pel districte d'Alcoi.
Va ser ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts entre el 5 de desembre de 1918 i el 15 d'abril de 1919 en el govern que va presidir el Comte de Romanones. Entre el 7 de desembre de 1922 i el 15 de setembre de 1923 tornaria a ocupar la cartera ministerial sota la presidència de Manuel García Prieto. En 1923, a l'instaurar-se la dictadura del general Primo de Rivera va abandonar la política. El 1930 fou jutjat pel fet d'haver acusat Alfons XIII d'ésser l'instigador del cop d'estat de Miguel Primo de Rivera. Va resultat absolt dels càrrecs.

## Referències

* 1 2 «Los políticos que mueren - Fallecimiento del ex ministro Don Joaquín Salvatella». La Voz [Madrid], 06-06-1932, pàg. 4.
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, número de registre 5972. El primer fill, nascut el 27 de gener de 1880, es deia Joan Joaquim Josep. El nom Joaquim, el del pare, es repetia en tots dos germans.
* ↑ Mendoza 1995: p. 194

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282 (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* «Joaquim Salvatella i Gibert». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Julio Burell y Cuéllar | Ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts 1918 - 1919 | Succeït per: César Silió y Cortés |
| Precedit per: Isidoro de la Cierva y Peñafiel | Ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts 1922 - 1923 | Succeït per: Alfonso Pérez Gómez-Nieva |