OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Angie Rigueiro Iaccarino

Angie Rigueiro Iaccarino (Buenos Aires, 16 d'agost de 1988) és una periodista i presentadora hispana-argentina. El 2023 presenta els esports d'Antena 3 Noticias. Durant dos anys va presentar les Notícies del Matí d'Antena 3. És la directora i creadora del màster de Periodisme de Televisió de la Universitat Francisco de Vitoria. També és experta en neurociència i escriptora.

## Biografia

Llicenciada en Periodisme i Publicitat i Relacions Públiques per la Universitat Francisco de Vitoria. L'últim curs el va estudiar en la universitat americana Oglethorpe University, a Atlanta, els Estats Units. Dos anys més tard, va fer un màster en Política Internacional de la Universitat Complutense de Madrid. També va fer un postgrau en Direcció d'Empreses Audiovisuals del EAE. Actualment, fa la seva tesi doctoral en terrorisme jihadista.
El seu primer contacte amb els mitjans de comunicació audiovisuals li va ser a CNN Estats Units a Atlanta. Allí va formar part de l'equip de CNN Internacional on va realitzar labors de presentació, redacció, locució i cobertura d'informatius durant dos anys. A la seva tornada a Espanya va continuar col·laborant com a freelance per a la cadena estatunidenca, cobrint esdeveniments i esdeveniments que ocorrien a Espanya.
El seu primer contacte amb Antena 3 va ser l'any 2012, com a reportera en la secció de Societat i Cultura. Dos anys després, va passar a formar part de la secció de Nacional, cobrint eleccions, campanyes electorals, Casa Reial i Congrés dels Diputats.

## Referències

* ↑ Semana. «Angie Rigueiro, la presentadora de televisión que triunfa en Instagram», 06-09-2018. Arxivat de l'original el 2023-01-22. [Consulta: 16 febrer 2019].
* ↑ «Angie Rigueiro: "En Antena 3 estamos en la línea de hacer unos Deportes distintos"» (en castellà). El Español, 17-01-2021. [Consulta: 31 març 2024].
* ↑ «Angie Rigueiro: "Me gusta mucho la vida, soy muy de 'mindfulness'"» (en espanyol europeu). Diez Minutos, 21-03-2021. [Consulta: 31 març 2024].
* ↑ «La "educada" 'pilllada' de Angie Rigueiro en los informativos de Antena 3». [Consulta: 16 febrer 2019].
* ↑ Díez, Txus. «Manu Baqueiro, Jalis de la Serna y Angie Rigueiro, nuevos ‘embajadores' turísticos de Vitoria y Álava» (en castellà). Diario de Noticias de Álava, 25-01-2024. [Consulta: 31 març 2024].
* ↑ «¿Sueñas con ser periodista de televisión? Nace el Máster de Periodismo en Televisión de la Universidad Francisco de Vitoria». Arxivat de l'original el 2021-09-23. [Consulta: 16 febrer 2019].
* ↑ «Angie Rigueiro» (en castellà). PlanetadeLibros. [Consulta: 2024].
* ↑ «Angie Rigueiro: pareja, hijos y una vida muy actual» (en espanyol europeu). El Diario Humano, 25-01-2024. [Consulta: 31 març 2024].
# Cascarots

El Cascarots (Bascː Kaskarotuak) és un grup ètnic del País Basc nord. Són un dels molts subgrups de la nació Roma a l'Europa occidental, però no han de ser confosos amb els parlants d'Erromintxela.
Documents històrics esmenten el Cascarots vivint a guetos, per exemple a Ziburu, i ocasionalment a pobles sencers com a Izpura.

## Referències

* ↑ Matras, Yaron. Romani in Contact: The History, Structure and Sociology of a Language, gener 1995. ISBN 9027236291.
* ↑ Alford, Violet (1929) French Basques: Cascarots and Cavalcades. in Music and Letters 10

## Vegeu també

* Cagots, una minoria basca històrica que pot ser relacionada amb els Cascarots.

## Enllaços externs

* Estornés Zubizarreta, Idoia. «KASKAROT - Auñamendi Eusko Entziklopedia» (en castellà). Auñamendi Encyclopedia. Auñamendi Encyclopedia. [Consulta: 26 gener 2020].
# La terrassa (Vayreda)

La terrassa és una obra pictòrica del segle xix, realitzada pel pintor català Joaquim Vayreda (1843 – 1894) i conservada al Museu Nacional d'Art de Catalunya. L'obra, datada el 1891, és un oli sobre tela, amb unes dimensions de 62,5 x 115,5 cm. La pintura, catalogada dins el tema «gènere i societat», va ser donada al museu per la vídua i els fills de l'artista, l'11 d'octubre de 1921.
El 1983, l'obra es va mostrar a l'exposició Pintores Españoles de la Luz, organitzada pel Banco de Bilbao, a Madrid.

## Descripció

La tela està pintada a la terrassa de la casa pairal olotina del mateix Vayreda. Darrera la barana de pedra, es veu la silueta característica de les cases del carrer de Mulleres. Recolzada a la barana hi ha una figura femenina. A damunt d'una catifa, una nena juga. Altres elements són uns tarongers —o llimoners— en unes bótes; uns testos amb plantes i, a la dreta de la tela, un balancí buit.
L'estil de la pintura és proper al francès, igual que la majoria de l'obra del pintor, i també a l'impressionisme, la qual cosa s'explica per les estades de l'artista a París. Els últims anys de la seva vida, Vayreda, va pintar escenes de la vida quotidiana, cada vegada més de moda a França. La terrassa recorda, a més, algunes pintures de Ramón Casas o de Santiago Rusiñol, o també de Mas i Fontdevila o de Joan Llimona, i recull la influència de l'arribada de la fi de segle.

## Referències

* 1 2 «La terrassa | Museu Nacional d'Art de Catalunya». [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ Benet, 1931, p. 147 (19 de 32), Barcelona.
* ↑ A., Carbonell Pallarès, Jordi. Joaquim Vayreda. Editorial Ausa, 1994. ISBN 84-88810-02-4.
* ↑ Benet, 1931, p. 151 (23 de 32), Barcelona.
* ↑ «Al camp amb Joaquim Vayreda». [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ Nadal, Santiago. «Joaquim Vayreda, pintor, emprenedor (2/3)» (en castellà), 18-04-2020. [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ Benet, 1931, p. 152 (24 de 32), Barcelona.

## Bibliografia

* Benet, Rafael. «Butlletí dels museus d'art de Barcelona» (PDF). Junta de museus, 01-10-1931. [Consulta: 22 abril 2021].
# Janet Sanz Cid

Janet Sanz Cid (Tamarit de Llitera, 16 d'abril de 1984) és una política franjolina, regidora de l'Ajuntament de Barcelona des de 2011. El juliol de 2023 fou nomenada vicepresidenta de l'AMB.

## Biografia

És llicenciada en Dret i en Ciències Polítiques per la Universitat Pompeu Fabra i veïna de Sant Andreu.
Va entrar en la política el 2004, quan es va afiliar a la secció jove d'Iniciativa per Catalunya Verds. Escollida membre de la corporació 2011-2015 per Iniciativa per Catalunya Verds-Esquerra Unida i Alternativa. A les municipals de 2015 va ser reelegida dins de la candidatura de Barcelona en Comú. i va ocupar les responsabilitats de cinquena tinent d'alcaldia entre 2015 i 2017 i quarta tinent d'alcaldia entre 2017 i 2019. Va tornar a ser elegida regidora a les eleccions municipals de 2019 sent des de llavors i fins 2023 la segona tinent d'alcaldia d'Ecologia, Urbanisme, Infraestructures i Mobilitat des de juny de 2019. El juliol de 2023 fou nomenada vicepresidenta de l'AMB.
El novembre de 2024 va assumir el rol de presidenta del grup municipal de Barcelona en Comú a l'Ajuntament de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Janet Sanz Cid». Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 20 d'octubre 2016. [Consulta: 14 abril 2019].
* 1 2 Arenas, Manuel. «Damià Calvet, Janet Sanz, Elisenda Alamany i Jordi Valls, nous vicepresidents de l’AMB», 26-07-2023. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ Miranda, Beatriz; Taulés, Silvia «La nueva foto de familia de los ayuntamientos de Madrid y Barcelona». El Mundo, 30-05-2015 [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ Maâti Salvat, Josep. «Els 41 regidors electes a Barcelona». betevé, 25-05-2015. [Consulta: 4 octubre 2021].
* ↑ «“L'objectiu és que ara ningú es quedi enrere com ha passat en altres crisis”». Catalunya Plural [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Janet Sanz, agafa el relleu a Colau com a líder dels comuns», 25-11-2024. [Consulta: 25 novembre 2024].

## Bibliografia

* Fina, Xavier. Sense treva. Els cent primers dies d'Ada Colau. 1a. Barcelona: Editorial Pòrtic, 2015. ISBN 978-84-9809-353-7.
# Andreu Jaume Enseñat

Andreu Jaume Enseñat (Palma, 1977) filòleg, editor i crític literari mallorquí.
Va estudiar Filologia Romànica a la Universitat de Barcelona. Editor de Random House Mondadori i professor de Literatura, ha impartit també un màster de traducció i interpretació a la Universitat Pompeu Fabra. Ha editat i prologat els assaigs de Cyril Connolly, Obra selecta (Lumen, 2005); L'argument de l'obra, la correspondència de Jaime Gil de Biedma (Lumen, 2010); i L'aventura sense fi, els assajos de T. S. Eliot. També ha editat l'obra assagística d'autors com Henry James i W. H. Auden i és responsable de l'edició en cinc volums (Debolsillo, 2013 i Penguin Clàssics 2016) de l'obra completa de Shakespeare, del qual ha traduït i editat El rei Lear (Penguin Clàssics, 2016).
En 2020, va ser editor del llibre Viaje al sur, de Juan Marsé (Lumen, 2020), llibre escrit en 1962 i perdut en l'editorial Ruedo Ibérico en Amsterdam.

## Obres

* El somni d'Alexandre Jaume. Barcelona: Fundació Rafael Campalans, 2003. ISBN 84-607-7503-8.

## Referències

* ↑ Villaroya, Josep «El filòleg i editor Andreu Jaume parla d'Europa a Granollers». El 9 nou, 02-12-2018 [Consulta: 21 novembre 2020].
* ↑ «Andreu Jaume i Enseñat». Dialnet. [Consulta: 6 setembre 2020].
* ↑ «Andreu Jaume». Fuentetajaliteraria.com. [Consulta: 6 setembre 2020].
* ↑ «Andreu Jaume». cccb.org. [Consulta: 6 setembre 2020].
* ↑ «La Andalucía inédita de Marsé». La Vanguardia, 06-09-2020.
* ↑ «Andreu Jaume». [Consulta: 22 abril 2024].
# Antanas Račiūnas

Antanas Račiūnas (Užliaušiai (Naujarodii), 4 de setembre, 1905 – Vílnius, 3 d'abril, 1984), va ser un compositor i pedagog lituà i soviètic. Va ser premiat com a Artista del Poble de la RSS de Lituània el 1965.

## Biografia

Es va graduar al Conservatori Popular de Kaunas el 1933, on va ser alumne de Juozas Gruodis. El 1936 va publicar la seva òpera Trys Talismanai. Va ser una de les dues úniques obres de compositors lituans en el repertori original del Teatre Musical Estatal de Kaunas. Entre 1936 i 1939, va estudiar a París amb Nadia Boulanger, Igor Stravinski i Charles Koechlin. Va ser professor tant al Conservatori de Kaunas com al Conservatori de Vilnius. Entre els seus estudiants hi havia els compositors Bronius Kutavičius, Vytautas Barkauskas, Vytautas Klova, Petras Vytautas Paltanavičius i Eduardas Balsys.
La música de Račiūnas, incloses 10 simfonies, es va destacar per incorporar música popular i adherir-se als principis del moviment del romanticisme.

## Obres
### Òperes

* Trys talismanai (‘Three Talismans', 1936)
* Gintaro krantas (‘The Amber Shore’, 1940)
* Marytė (1953)
* Saulės miestas (‘City of the Sun’, 1965)

## Referències

* 1 2 3 Tauragis, Adeodatas. Root, Deane (ed.). Antanas Račiūnas. Grove Music Online. Retrieved 14 May 2023.
* ↑ Tauragis, Adeodatas. Root, Deane (ed.). Kaunas. Grove Music Online. Retrieved 14 May 2023.
* ↑ Wolverton, Vance (1998). "Breaking the Silence: Choral Music of the Baltic Republics. Part III: Lithuania". The Choral Journal. 38 (10): 27. ISSN 0009-5028. JSTOR 23552610. Retrieved 13 May 2023.
* ↑ Keldysh, Yuri (1990). "РАЧЮНАС Антанас" [Račiūnas Antanas]. Музыкальный энциклопедический словарь. Сов. энциклопедия. ISBN 5-85270-033-9. Retrieved 12 September 2023.
* ↑ Varanavičiūtė, Renata. "MICL – Music Information Centre Lithuania | Database – Classical / Contemporary – Composers – Antanas Račiūnas". Music Information Centre Lithuania. Retrieved 14 May 2023.
# El Vapor

El Vapor fou un periòdic mercantil, polític i literari editat en castellà a Barcelona durant el quadrienni 1833-1837. El primer número d'El Vapor es publicà el 22 de març de 1833.
Primer apareixia tres vegades la setmana; del 12 de juny fins al 31 de desembre de 1834, quatre; i finalment el gener de 1835 va esdevenir un diari. De tendència liberal, tingué una gran acollida entre la població. Es tractava d'una publicació de contingut polític, mercantil i literari. Publicà el poema Oda a la pàtria, de Bonaventura Carles Aribau, un dels iniciadors del moviment de la Renaixença catalana. El Vapor es considera successor d'El Europeo com a portaveu del romanticisme i del progressisme.
Un dels seus articulistes, el liberal progressista Josep Andreu, va marxar-ne en desacord amb el propietari i va fundar un nou diari que li fes la competència, El Nuevo Vapor, però que va acabar desapareixent aviat per manca d'un suport financer sòlid.

## Referències

* ↑ «El Vapor | enciclopedia.cat». [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «El Vapor». Arca. Arxiu de Revistes Catalanes Antigues. [Consulta: setembre 2019].
* ↑ Casasús, 1996, p. 21.
* ↑ Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 43

## Bibliografia

* Casasús, Josep M. Periodisme català que ha fet història. Proa, 1996. ISBN 84-8256-232-0.
* Montoliu, Manuel de. Aribau i el seu temps. Barcelona: Alpha, DL 1962.
* Torrent, Joan; Tasis, Rafael. Història de la premsa catalana. Barcelona, [etc.]: Bruguera, 1966.
* Tubino, Francisco M. Historia del renacimiento literario contemporáneo en Cataluña, Baleares y Valencia. Lleida: Punctum, 2005.

## Enllaços externs

* Digitalització disponible al portal ARCA (Arxiu de Revistes Catalanes Antigues)
* El Vapor a Almirall: portal de cultura i pensament del segle XIX de l'Ateneu Barcelonès
# Ioannis Metaxàs

Ioannis Metaxàs (grec Ιωάννης Μεταξάς) va néixer el 12 d'abril de 1871 i va morir el 29 de gener de 1941. Fou un general i polític grec que el 4 d'agost de 1936 va establir una dictadura de caràcter feixista a Grècia i la va fer durar fins a la seva mort, el 1941.
El feixisme grec va ser una variant més dels règims totalitaris de caràcter feixista que van envair quasi tot Europa al període d'entreguerres. El feixisme grec estava a mig camí entre el feixisme italià i el nacionalsocialisme alemany encara que tenia, en canvi, una sèrie de trets propis que el caracteritzaren d'una manera peculiar.
Metaxàs volia que el seu règim (anomenat del 4 d'Agost) instal·lés les bases per a la denominada Tercera Civilització Hel·lènica, després de l'antiga Grècia i de l'Imperi Romà d'Orient.
Metaxàs va crear una policia secreta anomenada Asfaleia basada en la Gestapo alemanya (el seu ministre d'interior Maniadakis organitzava congressos conjunts amb el cap de les SS Himmler), va crear una Organització Nacional de Joventuts (EON) basada en la Hitlerjugend nazi, i va realitzar una continuada i important modernització de l'exèrcit grec, amb l'ajuda de l'Alemanya de Hitler. Metaxàs, però, mai no va tenir ambicions expansionistes després del fracàs de la invasió grega de l'Àsia Menor el 1922.
La politica exterior de la Grècia feixista va ser molt complicada perquè Metaxàs va haver de mantenir-se equidistant entre el tradicional poder marítim mediterrani (Gran Bretanya) i el règim ideològic amb el que se sentia més afí (Alemanya). L'octubre de 1940, Mussolini va atacar Grècia des d'Albània, però Metaxàs, que havia organitzat juntament amb el general Papagos la defensa del país, va aconseguir repel·lir l'atac italià, empènyer l'exèrcit italià més enllà d'on havia començat l'atac, i alliberar els territoris històricament grecs de l'Epir del Nord.
Tot i que mai no va guanyar el suport popular de la societat grega (a qui queia antipàtic), Metaxàs va morir -alguns diuen que assassinat pels serveis d'intel·ligència britànics- el 29 de gener de 1941, convertit en un autèntic heroi nacional després de la seva victòria contra el diverses vegades superior exèrcit italià. El "dia del No" (Epéteios tou Ochi), 28 d'octubre de 1940, l'aniversari del dia que Metaxàs va refusar l'ultimàtum de Mussolini, és avui la festa nacional de Grècia juntament amb el 25 de març (dia de la Independència).

## Referències

* Philip Rees Biographical Dictionary of the Extreme Right Since 1890 (Simon & Schuster, c1990, ISBN 0-13-089301-3)

## Enllaços externs

* Lloc web sobre Metaxàs, la Grècia feixista i el feixisme grec (1936-1941).
# Emma Alonso

Emma Alonso de Costa (Barcelona, 29 de juny de 1912 – Mèxic, 12 de gener de 2000) fou una actriu catalana. Abans de la guerra civil espanyola era primera dama de teatre i havia actuat en algunes obres de Josep Maria de Sagarra als teatres barcelonins. Era casada amb Dalmau Costa Vilanova, cap de cerimonial del Parlament de Catalunya. Fou mare de Glòria i Dalmau Costa i Alonso, aquest últim físic nuclear.
En acabar la guerra es va exiliar amb la seva família a Mèxic, on arribà al novembre de 1939. Juntament amb el seu marit fou força activa en la tasca cultural de la Comunitat Catalana de Mèxic. Fou una de les organitzadores i directora de l'Agrupació d'Art Dramàtic de l'Orfeó Català de Mèxic, i treballà en moltes de les representacions junt a la també actriu Pilar Sen. Per mitjà d'Edicions Catalònia va instituir i dotar el Premi de Teatre Àngel Guimerà, que al llarg dels anys cinquanta fou atorgat a Rafael Tasis i Marca, Josep Carner, Roc Boronat i Font i Joan Oliver.
El 26 de juliol de 1956 va representar fora de l'Orfeó Un home entre herois, de Rafael Tasis, al Teatro Nuevo Ideal, amb actors catalans que treballaven al teatre i al cinema mexicans. També va representar L'hostal de la Glòria, de Josep Maria de Sagarra. Fou membre del comitè d'honor dels Jocs Florals de la Llengua Catalana celebrats a Ciutat de Mèxic el 1957.

## Trajectòria professional

* 1931, 7 d'octubre. En el paper d'Angeleta, a l'obra L'hostal de la Glòria, de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1932, 26 de març. En el paper de Margarida, a l'obra L'alegria de Cervera, de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1932, 7 d'octubre. En el paper d'Elvira, a l'obra Desitjada, de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1933, 14 de febrer. En el paper Rosa, a l'obra El Cafè de la Marina, de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1933, 3 d'octubre. En el paper de Carlina, a l'obra L'Estrella dels miracles, de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1934, 9 de novembre. En el paper d'Isabel, a l'obra La plaça de Sant Joan, de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1935, 20 d'abril. En el paper d'Estivarola, a l'obra Reina, de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Nou del Paral·lel barceloní.

## Referències

* 1 2 «Alonso, Emma (1912-2000)» (en castellà). PARES, Portal de Archivos españoles. Ministerio de Cultura y Deporte - Gobierno de España. [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ Camps i Arboç, Josep. L'espantós és el buit, el desert: la correspondència entre Rafael Tasis i Ramon Xuriguera. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2010, p. 204–205. ISBN 978-84-9883-323-2 [Consulta: de novembre 2017].
* ↑ Riera i Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Barcelona: Editorial Curial, 1994, p. 220-221.
* ↑ «Concurs d'obres teatrals. Premi Guimerà». Ressorgiment, Núm. 420, 7-1951, pàg. 10.
* ↑ MARGARIDA XIRGU 1957-1959
# Croada d'Esmirna

Les croades d'Esmirna (1343-1351) van ser dues Croades enviades pel Papa Climent VI contra l'Emirat d'Aydin sota Umur Beg que tenien com a principal objectiu la ciutat costanera d'Esmirna a l'Àsia Menor.
La primera croada d'Esmirna va ser idea de Climent VI. L'amenaça de la pirateria turca en el Mar Egeu havia induït als predecessors de Climent, Joan XXII i Benet XII, per mantenir una flota de quatre galeres per defensar els vaixells cristians, però a partir de la dècada de 1340 Clement va tractar amb l'ajuda de Venècia d'expandir aquest esforç en una completa expedició militar.
Clement va comissionar a Enric d'Asti, el patriarca catòlic de Constantinoble, per organitzar una lliga contra els turcs, que havien incrementat la seva pirateria en el mar Egeu en els últims anys. Hug IV de Xipre i l'Orde de l'Hospital se li van unir i, el 2 de novembre de 1342, el Papa va enviar cartes perquè participessin els homes i els vaixells de Venècia. La butlla papal, Insurgentibus contra fidem, es va publicar el 30 de setembre, va concedir la indulgència de la Croada i s'autoritzà la seva predicació a tot Europa.
La primera croada d'Esmirna va començar amb una sèrie de victòries navals i va acabar amb un assalt reeixit a Esmirna, capturant el port i la ciutadella, però no l'acròpoli, el 28 d'octubre de 1344. En un gest d'excés de confiança, el 17 de gener de 1345 Enric d'Asti va tractar de celebrar la missa sobre una estructura abandonada que creia que havia estat la catedral del metropolità. Enmig del servei Umur va carregar contra la congregació. En la massacre que va seguir els líders de la croada van morir, entre ells el Patriarca, Martí Zacaries i el comandant venecià Pietro Zeno.
La precària situació dels croats a Àsia va impulsar al Papa a organitzar una segona expedició el 1345. Al novembre, sota el comandament d'Humbert II del Vienès, la segona croada d'Esmirna va partir de Venècia. Al febrer de 1346 es va obtenir una victòria sobre els turcs a Mitilene, però Humbert va fer a Esmirna poc més que una incursió contra els turcs i fortificar la secció cristiana de la ciutat. Els següents cinc anys van ser ocupats per Clement VI amb intents de negociar una treva amb els turcs, que mantenia Esmirna en constant setge per terra, i l'ajuda financera i militar directa a la ciutat. Encara que la seva preocupació per la Croada va acabar abruptament al setembre de 1351, la ciutat d'Esmirna va romandre en mans cristianes fins al 1402.

## Bibliografia

* Kenneth M. Setton. The Papacy and the Levant, 1204-1571: The thirteenth and fourteenth centuries. American Philosophical Society, 1976, p. 184–223.. ISBN 978-0-87169-114-9.
# Valtorta, Llombardia

Valtorta ( Bergamasque : Altòrta ) és un comune (muntygrfs
# Ariadna Vieyra Danés

Ariadna Vieyra Danés (Roses, 2002) és una cantant, pianista i compositora catalana.
Va estudiar 4t d'ESO al Centre Escolar Empordà de Roses. Pel que fa a la música, va començar a rebre classes de cant de Marina Pratcorona i després d'Eva Mas a l’escola Nina Studio de la cantant Nina. També va formar-se al Taller de Músics.
Al principi, tot i que havia fet dos anys de piano, tenia por escènica. Va començar a compondre quan tenia 12 anys. El 22 de desembre del 2015, gràcies a un vídeo gravat al festival de Nadal de l'escola, en què ella es va atrevir a mostrar els seus dots musicals en públic, van ser descoberts per tothom, inclosa la seva família, a qui no els els havia ensenyat. El 2018, a només 14 anys, va concursar a La Voz Kids i va quedar-se a vuitens de final. Formava part de l'equip d'Antonio Orozco. En aquella època, cantava com a soprano al grup Empordà Gospel Choir de la localitat de Roses.
L'any següent, va participar en la cançó col·lectiva Un Sant Jordi diferent, impulsada per Salva Racero. Treballa des d'aleshores amb Ten Productions. També va ser la co-compositora i vocalista de la cançó del Carnestoltes de Roses del 2019 No tot s'hi val i va fer-hi diversos concerts. El 2020, va cantar com a solista Eufòria, la versió en català d'Euphoria de Loreen, per al disc de la Marató de TV3 contra la COVID-19 del 2020. Amb 17 anys, es va tornar l'artista més jove de la història de la Marató a participar-hi. El 2021, va llançar el seu primer EP, titulat 22/15 i en el qual empra tant l'anglès com el català. Del repertori, Amunt com el Sol va ser triada pels lectors de la revista Enderrock com la segona millor cançó de l’estiu en català. El 2023, va ser un dels 25 aspirants destacats entre més de 2.300 participants en els càstings per a la segona temporada del concurs Eufòria de TV3.
Ha esmentat com a referències en l'àmbit musical Belén Aguilera, Aitana Ocaña, Leroy Sanchez i Taylor Swift.

## Discografia

* 22/15 (EP, 2021)

## Referències

* 1 2 3 Fuentes, Sònia. «La rosinca Ariadna Vieyra contagia d'emoció el públic de «La Voz Kids»». emporda.info, 27-03-2018. [Consulta: 12 febrer 2023].
* 1 2 3 4 Saguer, Maria. «“Si fossis el primer”, nou single de la cantant rosinca Ariadna Vieyra». El Punt Avui, 20-06-2022. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ «Ariadna Vieyra: “Amb les meves cançons intento entendre’m a mi mateixa i a la vida”». Revista CRAE, 13-05-2021. [Consulta: 12 febrer 2023].
* 1 2 3 Castillón, X. «Ariadna Vieyra llança ‘22/15’». El Punt Avui, 11-02-2021. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ «Ariadna Vieyra: “Me gustaría llegar a la gente con mis canciones”» (en castellà). Nina Studio. [Consulta: 12 febrer 2023].
* 1 2 Callol, Jordi. «Dos joves de l'Alt Empordà entre els 25 aspirants a ser concursants d'Eufòria». emporda.info, 16-01-2023. [Consulta: 12 febrer 2023].