OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Termo

Termo - també Snowstorm i Armstrong - és un poble fantasma al comtat de Lassen, Califòrnia. Estava al costat de la línia ferroviària de la Southern Pacific avui dia abandonada, a 32 milles (51 km) nord/nord-est de Susanville, a una alçària de 1.617 m. Aquesta ciutat es troba a cavall de l'autopista 395 al nord de Ravendale.
Fou l'estació terminal original de la línia Nevada-California-Oregon Railway l'any 1900, abans que la línia s'estengués cap al nord. El 1908 hi obrí una línia de correus que tancà el 1914, i reobrí el 1915.

## Notes

* 1 2 3 1659972 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Termo (en anglès)
* 1 2 3 4 Durham, David L. (1998). California's Geographic Names: A Gazetteer of Historic and Modern Names of the State. Clovis, Calif.: Word Dancer Press. p. 423-424. ISBN 1-884995-14-4

## Enllaços externs

* Termo- California Ghost Town
# Mario Alonso Puig

Mario Alonso Puig (Madrid, 1955) és un metge i assagista espanyol.
És llicenciat en medicina, especialitzat en cirurgia general i de l'aparell digestiu. Del seu currículum cal destacar que ha estat fellow en Cirurgia per la Universitat Harvard, membre de l'Acadèmia de Ciències de Nova York, format en negociació a l'Institut Tecnològic de Massachusetts i la facultat de dret de la Universitat Harvard, màster en direcció hospitalària a l'IESE i especialitzat en "coaching" i investigació sobre la intel·ligència i el lideratge.
En 2013 va obtenir el Premi Espasa d'assaig amb El cociente agallas. Si cambias tu mente, cambias tu vida.

## Obres

* Madera de líder (2004)
* Vivir es un asunto urgente (2008)
* Reinventarse (2010)
* El cociente agallas (2013)
* El guardián de la verdad (2016)
* Mindfullnes el arte de mantener la calma en medio de la tempestad (2017)

## Referències

* ↑ Mario Alonso Puig, el investigador de la inteligencia y el liderazgo, a Muy Interesante
* ↑ Quien és Arxivat 2017-08-07 a Wayback Machine. al web de Mario Alonso Puig
* ↑ "Si cambias tu mente, cambias tu vida" per Mario Alonso Puig, rtve.es, 26 de febrer de 2014
* ↑ CRONICA Entrevista a Mario Alonso Puig 'Sentirse víctima es un estado de ánimo muy tóxico. Hay que dar un puñetazo en la mesa', El Mundo, 7 de desembre de 2014
* ↑ Mario Alonso Puig gana el XXX Premio Espasa de ensayo, ABC, 10 de setembre de 2013

## Enllaços externs

* Valorarse a sí mismo, conferència de Mario Alonso Puig a Youtube
* Web de Mario Alonso Puig Arxivat 2017-08-07 a Wayback Machine.
# Carlos Cortezo

Carlos María Cortezo y Prieto de Orche (Madrid, 1 d'agost de 1850 - Madrid, 24 d'agost de 1933) fou un metge i polític espanyol, ministre durant el regnat d'Alfons XIII.

## Biografia

Va ser metge degà de l'Hospital de la Princesa i del cos de Beneficència. El 1878 va fundar amb Francisco Méndez Alvaro la Societat Espanyola d'Higiene, de gran influència en l'àmbit mèdic. Va ser director de la Reial Acadèmia de Medicina i vocal del Consell de Sanitat. Nomenat Director general de Sanitat en 1899, va crear l'Institut d'Higiene Alfons XIII, que comptava entre els seus investigadors amb Ramón y Cajal. Nomenat per segona vegada Director general de Sanitat el 1902, va establir la vacuna obligatòria contra la varicela. Com a investigador, va impulsar l'estudi dels bacteris en el camp mèdic. També va redactar una reforma per a la prevenció d'epidèmies. Com a polític, va ser un orador acarnit a favor de la república i va participar de la política al costat de Castelar. Diputat per Sahagún en el partit conservador, va ser nomenat Ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts el 1905 en el Gabinet presidit per Raimundo Fernández Villaverde. També va ser senador i conseller d'Estat.
Durant els anys 20 va ser promoure activament la llengua auxiliar internacional esperanto, que havia conegut gràcies a Leonardo Torres Quevedo. Va ser també president de l'Associació Espanyola d'Esperanto.
El 1931 el rei Alfons XIII li va concedir el Toisó d'or per les seves contribucions mèdiques i polítiques, fet extraordinari, ja que pràcticament està reservat per a membres de famílies reials i Caps d'Estat. Va ser nomenat Fill predilecte de la ciutat de Madrid i té un carrer amb el seu nom i una estàtua al Parc del Retiro, obra de Miquel Blay i Fàbregas.

## Obres

* Lecciones de patología y Clínica Médica 1880
* Estudio sobre el cólera morbo asiático 1884
* Tendencias de la medicina moderna 1890
* Diferenciación sensitiva
* Paseos de un solitario 1923
* Publicacions a El Siglo Médico

## Referències

* ↑ Schoendorff Ortega, Jorge. El Dr. Carlos María Cortezo y su obra (1850-1933) (en castellà). Madrid: Universidad Complutense, Departamento de Hª de la Medicina. Colección Tesis doctorales (Universidad Complutense de Madrid); 341/88, 1988.
* ↑ Ivan Širjaev; Ludoviko Kökény; Vilmos Bleier; Kálmán Kalocsay. Enciklopedio de Esperanto (en esperanto). Budapest: Literatura Mondo, 1933-1934.
* ↑ Morán, V. «Carlos María Cortezo y Prieto de Orche». Revista de la Organización Medica Colegial, 10-1988.

## Enllaços externs

* Biografia a la Reial Acadèmia de Medicina
* Fitxa del Congrés dels Diputats
* Fitxa del Senat.
# Transformada discreta de Txebixov

En matemàtiques aplicades, una transformada discreta de Txebixov (DCT) és un anàleg de la transformada discreta de Fourier per a una funció d'un interval real, convertint en qualsevol direcció entre els valors de la funció en un conjunt de nodes de Txebixov i coeficients d'una funció en base polinomial de Txebixov. Igual que els polinomis de Txebixov, rep el nom de Pafnuti Txebixov.
Els dos tipus més comuns de transformades discretes de Txebixov utilitzen la graella de zeros de Txebixov, els zeros dels polinomis de Txebixov del primer tipus. $T_{n}(x)$ i la graella de Txebixov extrema, l'extrem dels polinomis de Txebixov del primer tipus, que també són els zeros dels polinomis de Txebixov del segon tipus $U_{n}(x)$. Ambdues transformacions donen lloc a coeficients de polinomis de Txebixov del primer tipus.
Altres transformacions discretes de Txebixov impliquen quadrícules i coeficients relacionats de polinomis de Txebixov del segon, tercer o quart tipus.

## Transformació discreta de Txebixov a la graella d'arrels

La transformada discreta de Txebixov de u(x) en els punts ${x_{n}}$ ve donada per:
$a_{m}={\frac {p_{m}}{N}}\sum _{n=0}^{N-1}u(x_{n})T_{m}(x_{n})$
on:
$x_{n}=-\cos \left({\frac {\pi }{N}}(n+{\frac {1}{2}})\right)$
$a_{m}={\frac {p_{m}}{N}}\sum _{n=0}^{N-1}u(x_{n})\cos \left(m\cos ^{-1}(x_{n})\right)$
on $p_{m}=1\Leftrightarrow m=0$ i $p_{m}=2$ altrament.
Utilitzant la definició de $x_{n}$ ,
$a_{m}={\frac {p_{m}}{N}}\sum _{n=0}^{N-1}u(x_{n})\cos \left({\frac {m\pi }{N}}(N+n+{\frac {1}{2}})\right)$
$a_{m}={\frac {p_{m}}{N}}\sum _{n=0}^{N-1}u(x_{n})(-1)^{m}\cos \left({\frac {m\pi }{N}}(n+{\frac {1}{2}})\right)$
i la seva transformada inversa:
$u_{n}=\sum _{m=0}^{N-1}a_{m}T_{m}(x_{n})$
Això es pot demostrar amb el següent codi MATLAB :
De fet, la transformada discreta del cosinus (dct) es calcula utilitzant un algorisme ràpid de transformada de Fourier a MATLAB.
I la transformada inversa ve donada pel codi MATLAB:

## Referències

* ↑ «[https://arxiv.org/pdf/2309.14584.pdf A SPARSE FAST CHEBYSHEV TRANSFORM FOR HIGH-DIMENSIONAL APPROXIMATION]» (en anglès). [Consulta: 4 març 2024].
* ↑ «Discrete Chebyshev Transform - A Natural Modification of the DCT.» (en anglès). [Consulta: 4 març 2024].
* ↑ «Function approximation: Fourier, Chebyshev, Lagrange» (en anglès). [Consulta: 4 març 2024].
* ↑ Plonka, Gerlind; Potts, Daniel; Steidl, Gabriele; Tasche, Manfred. Chebyshev Methods and Fast DCT Algorithms (en anglès). Cham: Springer International Publishing, 2018, p. 305–376. DOI 10.1007/978-3-030-04306-3_6. ISBN 978-3-030-04306-3.
# Graf acíclic dirigit

En ciències de la computació i matemàtiques un graf acíclic dirigit (o grafo acíclic dirigit ) conegut com a DAG per les seves sigles en anglès, és un graf dirigit que no té cicles; això significa que per a cada vèrtex v , no hi ha un camí directe que comenci i acabi en v . Els DAG apareixen en models on no té sentit que un vèrtex tingui un camí directe a ell mateix, per exemple, si un arc o → v indica que v és part de o , crear un cicle v → o indicaria que o és subconjunt de si mateix i de v , la qual cosa és impossible. Informalment un DAG "flueix" en només una direcció.
Cada DAG dona lloc a un ordenament parcial ≤ sobre els seus vèrtexs, on o ≤ v exactament quan hi ha un camí directe des de o a v . Molts DAG poden generar el mateix ordenament parcial dels vèrtexs sent el de menor nombre d'arcs anomenat la reducció transitiva i el que major nombre d'arcs la Cloenda transitiva. En particular, la clausura transitiva és l'ordre d'accessibilitat ≤ .

## Terminologia

Una font és un vèrtex sense fluxos (relacions) d'entrada, mentre que un sifó és un vèrtex sense fluxos (relacions) de sortida.
Un DAG finit té com a mínim una font i un sifó.
La profunditat d'un vèrtex, en un DAG finit, és la longitud del camí més llarg que hi ha des d'una font a aquest vèrtex, l'alçada d'un vèrtex és la longitud més llarga del camí que hi hagi des del vèrtex a un sifó.
La longitud d'un DAG finit és la longitud (nombre d'arcs) del camí directe més llarg. Aquesta longitud és igual a la màxima alçada de totes les fonts i igual a la màxima profunditat de tots els sifons.

## Vegeu també

* Arbre (teoria de grafs)

## Enllaços externs

* Gràfics acíclics a MathWorld
* Institut Americà d'Estàndards i Tecnologia
* http://www.wutka.com/dawg.html
# Manuel García Barzanallana

Manuel García Barzanallana García-Frías (Madrid, 17 d'agost de 1817 – Madrid, 29 de gener de 1892) va ser un hisendista i polític espanyol, ministre d'Hisenda durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Fill de Juan García Barzanallana, cap de Duanes asturià, va estudiar a diverses ciutats per acabar fent Dret a la Universitat de Barcelona on acaba la carrera als 23 anys. Després d'exercir inicialment l'advocacia a Madrid, amb 27 anys ingressa en la hisenda com a oficial tercer, i en 1845 arribà sotsdirector tercer de la Direcció de Duanes.
Adscrit al Partit Moderat, ingressa al Congrés dels Diputats en 1846 per l'ajuntament de Cangas de Tineo. Tornà a ser diputat per aquest districte a les Corts de 1850 i 1851, per Alacant a les Corts de 1857, 1858 i 1863, i per Jaén en 1865.
En 1847 és cap tercer de negociat de la Secció IV del Ministeri d'Hisenda. Sis anys després, és designat director general de Comptabilitat i director general de Duanes, cessant de tots dos càrrecs en 1854. És nomenat ministre d'Hisenda per primera vegada el 12 d'octubre de 1856 ocupant el càrrec un any. El 30 de setembre de 1857 ingressa en la nova Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques. Torna a ostentar la cartera d'Hisenda al setembre de 1864, any en el qual és designat senador vitalici. És designat ministre -de nou - al juliol de 1866 on roman per un llarg any i mig, al final del qual la Reina li atorga el títol de marquès de Barzanallana.
Líder del partit durant el regnat d'Amadeu I d'Espanya, després de la restauració borbònica fou Senador per Oviedo i, més tard, per dret propi. Membre llavors del Partit Liberal Conservador, en 1875 és designat President del Consell d'Estat i va participar activament en la redacció de la Constitució Espanyola de 1876. A l'any següent serà nomenat president del Senat lloc que ocuparà durant sis anys. Va ser Cavaller del Toisó d'Or i de l'Orde de Carles III.

## Referències

* ↑ Manuel García-Barzanallana García de Frías, 1. marqués de Barzanallana a geneall.net
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Medalla 7 Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine. de la RACMYP
* ↑ Manuel García Barzanallana a xtec.es
* ↑ Diego Caro Cancela (dir).. Diccionario biográfico de parlamentarios de Andalucía, 1810-1869: A-G. Centro de Estudios Andaluces, 2010, p.519-520.
* ↑ Fitxa del Senat

## Bibliografia addicional

* La hacienda por sus ministros: la etapa liberal de 1845 a 1899 per Francisco Comín Comín (coord.), Rafael Vallejo Pousada (coord.), Pablo Martín Aceña (coord.) Editat per Universidad de Zaragoza, Prensas Universitarias de Zaragoza, 2006 ISBN 84-7733-779-9
# Fleurs de sang

Fleurs de sang és una pel·lícula franco-suïssa d'Alain Tanner i Myriam Mézières estrenada el 2002.

## Argument

La Pam, una noia de 14 anys, acaba de matar el seu amant Clemente, un fotògraf molt més gran que ella, quan aquest li proposa que se separin.
Quan tenia 9 anys Pam acompanyava la seva mare Lily, una pianista que actuava als cabarets i que vivia a un hotel; fins i tot li fa de mànager tot i la diferència d'edat. Però en prendre-li la custòdia ha d'anar durant quatre anys a un centre per a fills d'artistes, la qual cosa va suposar per ambdues un descens als seus propis inferns.

## Repartiment

* Myriam Mézières : Lily
* Bruno Todeschini : Clemente
* Louise Szpindel : Pam (14 anys)
* Tess Barthes : Pam (9 anys)
* Anne Fassio : Elsa
* Mohamed Fellag : Ali
* Luis Rego : El director del festival Erotico
* Diego Pelaez : Luis Varona

## Crítiques

Les Inrocks considera que aquesta pel·lícula és per a Myriam Mézières una introspecció-exposició, nodrida d'elements autobiogràfics, i que és exhibicionista, patètica, i acaba arribant a una certa nuesa emocional.

## Notes i referències

* ↑ Flores de sangre a Cineuropa.org
* ↑ Fleurs de sang a la Filmoteca de Catalunya
* 1 2 Vincent Ostria «Fleurs de sang». Les Inrockuptibles, 01-01-2002..

## Enllaços externs

* Fleurs de sang a Suissfilms
# Circassians

Els circassians són un poble originari de Circàssia, una regió del nord del Caucas. Des de la fi del segle xvii, l'Imperi Rus va començar una guerra imperialista per annexionar aquest territori i obtenir el control del mar Negre. La guerra russo-circassiana va començar el 1763 i es va acabar amb el genocidi circassià entre 1860-1867. Després del genocidi entre 80 i 97% de la població circassiana va perir en el procés.
Els que no van ser massacrats es van veure obligats a migrar a l'Imperi Otomà, Israel i altres zones del Llevant, però gairebé la meitat va morir en el viatge per les males condicions. Històricament s'han lligat també amb les dinasties regnants a Egipte i l'Iran. La majoria de circassians viuen de l'agricultura, practicada per nuclis familiars extensos i amb codis tradicionals de conducta, si bé l'acme de les ciutats ha fet canviar en gran part aquests rols. Les religions majoritàries entre els circassians són l'islam i el cristianisme.
Els principals grups circassians són els adigués, els txerquessos, els beslenei i els kabardins.

## Hàbits i costums

Els kabardins foren els qui menys resistència oferiren al govern rus, i per això els seus caps assoliren la consideració dels vencedors. Van arribar fins i tot a assolir alts graus en l'exèrcit de l'Imperi. Al costat, a les fonts del Kuban i termener amb el territori del kabardins, es troben els karatxais, d'idioma ural-altaic, que lluitaren a favor de Rússia contra els seus veïns, raó per la qual continuen tenint les terres dels seus avantpassats.
Més al nord d'aquests, en les riberes del Kuban, habiten les restes dels qui no emigraren, dels adiguesos o vertaders circassians, que durant tant de temps van combatre contra els cosacs i van anar abandonant de mica en mica les valls dels tributaris superiors del Kuban, ara desertes.

## Referències

* 1 2 Richmond, Walter. The Circassian genocide. New Brunswick, N.J.: Rutgers University Press, 2013. ISBN 978-0-8135-6069-4.
* ↑ Gil, Joan. «Olimpíades, Sotxi, Circàssia, Cosacs i Memòria d’un Genocidi». Els blogs d'Avui, 30-01-2014. [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ Grassi, Fabio. A new homeland : the massacre of the Circassians, their exodus to the Ottoman Empire and their role in the making of modern Turkey (en anglès). Istanbul: Audin University, 2018. ISBN 978-1-64226-134-9.
* ↑ Enciclopèdia Espasa (en castellà). Espasa, 1996, p. Vol.13, p.350. ISBN 84-239-4513-8.
# José Aranguren Roldán

José Aranguren Roldán (Ferrol, 1875 † Barcelona, 21 d'abril de 1939) General de la Guàrdia Civil, afusellat per mantenir-se fidel a la República.

## Biografia

Nascut a A Coruña el 1875, amb 16 anys, ingressà a l'Acadèmia Militar i posteriorment va passar al cos de la Guàrdia Civil, on va fer una bona carrera militar ascendint a coronel el 1929. Quan, l'abril de 1931, es va proclamar la República, era director del Col·legi de Guàrdies Joves "Duc d'Ahumada".
Mesos després va ser destinat a A Coruña com a cap del Terç de la Guàrdia Civil, lloc on es trobava quan, el setembre de 1932, van visitar la ciutat el llavors president del consell de ministres Manuel Azaña i Santiago Casares Quiroga, membre destacat del republicanisme gallec. Aquest últim, paisà d'Aranguren, li va prendre estimació a partir de llavors.
José Aranguren va ser ascendit a general de brigada pel Govern del Front Popular, el 31 de març de 1936, havent estat el primer de l'escala de coronels de la Guàrdia Civil. Tot seguit va ser nomenat per manar la 5a zona de la Guàrdia Civil a Catalunya (formada per dos terços i quatre esquadrons de Cavalleria) amb capçalera a Barcelona.
El juliol de 1936, en esclatar la Guerra Civil no va voler sumar-se als revoltats -tot i la seva condició de catòlic i persona de filiació dretana-, sinó que, al contrari, es va posar, amb les forces al seu comandament, a disposició del Govern republicà, la qual cosa va contribuir decisivament que Barcelona no caigués en poder dels rebels. A mitjans d'agost de 1936 va ser un dels testimonis de càrrec en el procés a què van ser sotmesos els generals Manuel Goded i Álvaro Fernández Burriel a conseqüència de l'alçament militar.
Durant la contesa va manar algun temps la 4a Divisió Orgànica (Catalunya), el càrrec del qual va exercir més nominalment que de fet, donada la prepotència del Comitè de Milícies Antifeixistes de Catalunya i l'amplitud de funcions que va assumir la Conselleria de Defensa del Govern de la Generalitat catalana. Després dels esdeveniments de maig de 1937 va passar a exercir la comandància militar de València, càrrec en què va continuar fins al final de la guerra, negant-se a abandonar Espanya en els últims moments per considerar que s'havia limitat a complir amb el seu deure.
A l'entrada dels franquistes a la ciutat a finals de gener de 1939, va ser detingut, sotmès a un consell de guerra, condemnat a mort i executat.

## Bibliografia

* THOMAS, Hugh, Historia de la Guerra Civil Española. Círculo de Lectores, Barcelona, 1976. ISBN 84-226-0874-X
* Ramón Salas Larrazábal, Historia del Ejército Popular de la República. La Esfera de los Libros S.L. ISBN 84-9734-465-0

## Enllaços externs

* Biografia del General Aranguren
# Roca d'Urús

La Roca d'Urús és una muntanya de 1.512 metres que es troba al municipi d'Urús, a la comarca catalana de la Baixa Cerdanya. Hi ha una de les cinc poblacions catalanes de l'oròfit Daphne alpina.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Aymerich i Boixader, 2023, p. 45.

## Bibliografia

* Aymerich i Boixader, P. «Seguiments de flora al Parc Natural del Cadí-Moixeró. 1995-2022». Butlletí de la Institució Catalana d'Història Natural, 87, 1, 2023, pàg. 41-52. DOI: 10.2436/20.1502.01.136.
# Francesc Magrinyà Torne

Francesc Magrinyà (Barcelona, 1963) és un professor agregat del departament d’enginyeria civil i ambiental de la UPC. Coordinador del grup de recerca ÈXIT (Enginyeria, Xarxes, Infrastructures i Territori) i membre del centre de recerca AGROTECH-UPC, que s'ocupa de tecnologia alimentària. Ha estat Director de l'Àrea de Planificació Estratègica de l'AMB entre 2015 i 2019. Ha estat investigador del projecte FoodMapping, focalitzat en l'exploració participativa dels entorns alimentaris dels barris metropolitans que analitza el seu impacte en la vida quotidiana de les persones i les comunitats a nivell d'estratègies de consum, estils de vida i salut.

## Referències

* ↑ «Francesc Magrinyà Torner - Metròpolis Barcelona - Àrea Metropolitana de Barcelona». [Consulta: 12 juliol 2024].
* ↑ «Magrinyà Torner, Francesc» (en anglès). [Consulta: 12 juliol 2024].
* ↑ «Francesc Magrinyà Torner». CCCB amb permís OTRS, 01-06-2024. [Consulta: 12 juliol 2024].
# Carnisseria

La carnisseria és un establiment on es comercialitzen diferents tipus de carns crues dedicades al consum humà. Generalment en la carnisseria es realitzen les tasques de processament finals tals com especejament i el picat les carns. L'equipament mínim d'una carnisseria consta d'un refrigerador industrial, un suport per a l'especejament, un conjunt de ganivets i un taulell refrigerat.

## Història

Des de l'època romana l'ofici de carnisser va estar reglamentat, diversificat i de vegades dotat de certs privilegis. En l'edat mitjana europea era un càrrec hereditari. En 1096 es va crear el primer establiment de venda de carn a París (actual Place du Châtelet) d'aquesta forma es va iniciar la casta de la Gran-Boucherie en mans d'unes famílies determinades que van ser a poc a poc fent-se més rics (eren només unes 20 famílies aproximadament).
A Barcelona el 1376 es dona l'ordre d'enderrocar la carnisseria del Pont d'en Campdera
Els estatuts de 1589 a França van obligar els carnissers a comercialitzar la carn just en l'instant en el qual es pesava la carn a una balança, i no a ull com es venia fent des de molt antic.
Avui dia les carnisseries venen carns fresques en la seua major part del local, però a poc a poc s'obri pas a altres productes que s'exposen a la venda com són els embotits.

## Tipus de carnisseries

* Xarcuteria - Especialitzada en la comercialització d'embotits, especialment es pot parlar de salsitxeria si la venda és exclusiva de salsitxes
* Casqueria - Es denomina així a l'establiment on es venen les vísceres d'animals
* Volateria - Es distribueixen carns d'au: gall dindi, gallina, etc.
* Carnisseries d'equí - Es ven carn de cavall.

### Segons la legislació vigent a l'estat espanyol, es parla de

* Carnisseries: aquells establiments dedicats a la manipulació, preparació i presentació i, si escau, emmagatzematge de carns i despulles fresques (refrigerats o congelats), així com, però sense elaboració pròpia, de preparats de carn, productes carnis i altres productes d'origen animal.
* Carnisseries-salsitxeries: el mateix que l'anterior però amb obrador d'elaboració de preparats de carn (frescos, crus-adobats, etc.) i embotits de sang entre els quals es consideren les botifarres i la botifarra negra. També inclou el salaó de cansalada.
* Carnisseries-xarcuteries: el mateix que l'anterior però on també es poden elaborar plats cuinats carnis.

## Vegeu també

* Indústria càrnia
* Sant Nicolau de Mira (6 de desembre), celebració dels carnissers.

## Referències

* ↑ Anna Castellano i Tresserra. Pedralbes a l'edat mitjana: història d'un monestir femení. L'Abadia de Montserrat, 1998, p. 90–. ISBN 9788478269983.
* ↑ «REAL DECRETO 1376/2003, de 7 de noviembre, por el que se establecen las condiciones sanitarias de producción, almacenamiento y comercialización de las carnes frescas y sus derivados en los establecimientos de comercio al por menor.» (en castellà). BOE, 14-11-2003. [Consulta: 25 maig 2012].