OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Liane Lippert

Liane Lippert (Friedrichshafen, Alemanya, 13 de gener de 1998) és una ciclista alemanya professional des del 2017 que, actualment, corre per a l'equip Movistar Team de l'UCI Women's WorldTeam.
Entre les seves victòries destaquen tres campionats en línia alemanys i una victòria d'etapa al Tour de França.

## Palmarès

2016
* Campiona d'Europa de ciclisme en ruta júnior
2018
* Campiona d'Alemanya en ruta
* 1a a la Lotto Belgium Tour i vencedora d'una etapa
2020
* 1a a la Cadel Evans Great Ocean Road Race Women
2022
* Campiona d'Alemanya en ruta
2023
* Campiona d'Alemanya en ruta
* Vencedora d'una etapa al Tour de França
* Vencedora d'una etapa al Tour de Romandia
* 1a a Tre Valli Varesine
2024
* Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia femení

### Resultats a les Grans Voltes
#### Giro d'Itàlia

* 2018 : 64a
* 2020 : 13a
* 2021 : 18a
* 2023: 16a
* 2024: Vencedora de la 6 etapa. Abandona a la 8a etapa.

#### Tour de França

* 2022 : 16a
* 2023 : 20a, vencedora de la 2a etapa

#### Volta a Espanya

* 2023 : 21a

## Referències

* ↑ «Liane Lippert, primera incorporación para el Movsitar Team» (en castellà). Mundo Deportivo, 01-09-2022. [Consulta: 22 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Liane Lippert a ProCyclingStats
# República de Lanfang

La República de Lanfang (nom modern en xinès tradicional: 蘭芳共和國, Hanyu Pinyin: Lánfāng Gònghéguó, xinès simplificat 兰芳共和国; Pha̍k-fa-sṳ: Làn-fông Khiung-fò-koet) fou un estat Hakka a Borneo Occidental en Indonèsia que fou establert per Low Lan Pak (Luo Fangbo) (羅芳伯) en 1777, fins que fou anul·lat per l'ocupació neerlandesa en 1884.
Els sultans de Borneo Occidental importaren peons xinesos durant el segle xviii per treballar a les mines d'or i estany. Vàries comunitats mineres (kongsi) gaudiren de certa autonomia política, però Lanfang és la més coneguda mercès a una història escrita per Yap Siong-yoen, el gendre del darrer cap militar del kongsi Lanfang, que fou traduïda a l'holandès en 1885. Cap altre assentament miner en Kalimantan Occidental deixà informes escrits.

## Referències

* ↑ Groot, J.J.M. (1885), Het Kongsiwezen van Borneo: eene verhandeling over den grondslag en den aard der chineesche politieke vereenigingen in de koloniën, M. Nijhof, The Hague.
* ↑ Heidhues, Mary Somers (2001), "Chinese Settlements in Rural Southeast Asia: Unwritten Histories", escrito en Honolulu, en Anthony Reid, Sojourners and Settlers: Histories of Southeast Asia and the Chinese, University of Hawaii Press.
# Casa del carrer Sant Francesc (Pallejà)

La Casa del carrer Sant Francesc és un edifici del municipi de Pallejà (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Data del segle xviii.

## Descripció

És una casa que té l'entrada per un portal forà, a la façana es pot observar l'antic celler. La coberta és a dues vessants, on la part esquerra ha estat modificada amb l'afegit d'una terrassa en el sentit de la coberta, al revés de l'originari.

## Referències

* 1 2 «Casa del carrer Sant Francesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 febrer 2016].
# National Public Radio

La National Public Radio (NPR) és una organització sense ànim de lucre, independent i privada, d'estacions de ràdio públiques dels Estats Units. La NPR va ser creada el 1970 després de l'aprovació del Public Broadcasting Act of 1967 que va establir la Corporation for Public Broadcasting que també creà la Public Broadcasting Service en l'àmbit de la televisió.
Com els seus competidors American Public Media i Public Radio International la NPR produeix i distribueix programació informativa i cultural. No requereix a les estacions membres transmetre tots els programes i és usual que les estacions públiques de ràdio transmetin programes dels tres proveïdors.

## Referències

* ↑ «Public Broadcasting Act of 1967», 14-01-2015. Arxivat de l'original el 10 desembre 2020. [Consulta: 16 novembre 2018].
* ↑ Roberts, Cokie; Stamberg, Susan; Adams, Noah; Ydstie, John; Montagne, Renée. This Is NPR: The First Forty Years (en anglès). Chronicle Books, 2012-08-24. ISBN 978-1-4521-2021-8.
* ↑ Mitchell, Jack W. Listener Supported: The Culture and History of Public Radio (en anglès). Bloomsbury Academic, 2005-03-30. ISBN 978-0-275-98352-9.

## Enllaços externs

* National Public Radio - Lloc web oficial
# Església Evangèlica Luterana de Letònia

L'Església Evangèlica Luterana de Letònia (LELB) és una església (institució) protestant del luteranisme de Letònia. El llegat luterà d'arrels letones va començar en el període de la Reforma Protestant durant el segle xvi. Tant el règim nazi com el comunista va perseguir durament l'església abans del retorn de la llibertat religiosa a Letònia l'any 1988.
L'Església està governada per un consistori format per clergues i laics escollits pel Sínode. L'arquebisbe fa les funcions de president. L'arquebisbe Jānis Vanags, nascut a Liepaja, va ser elegit el 1993, en una sessió extraordinària del Sínode que va seguir a la mort prematura de l'arquebisbe Kārlis Gailīitis, va ser consagrat el nou bisbe el 29 d'agost de 1993 per l'arquebisbe de l'Església de Suècia.
Des de la caiguda del comunisme, l'església ha experimentat un enorme creixement i expansió. Un Sínode especial a l'abril de 1989, després del retorn a l'independencia de Letònia postcomunista, va establir una xarxa de congregacions i va aconseguir gairebé enterament un nou lideratge. L'Església Evangèlica Luterana de Letònia va declarar el 2007 tenir 136 pastors i 70 evangelistes al servei de les 297 congregacions, amb un total de 580.000 membres.
És membre de la Federació Luterana Mundial, el Consell Mundial d'Esglésies i la Conferència d'Esglésies Europees, i des de 1994 participa com observadora en la Comunió de Porvoo.

## Llista dels arquebisbes de Riga

La següent és una llista dels titulars des de la restauració de l'església luterana a Letònia el 1922:
* 1922 - 1933 - Kārlis Irbe
* 1933 - 1944 - Teodors Grīnbergs
* 1948 - 1968 - Gustavs Tūrs
* 1969 - 1985 - Jānis Matulis
* 1986 - 1989 - Ēriks Mesters
* 1989 - 1992 - Kārlis Gailītis (Mort per accident)
* 1993 - present - Jānis Vanags

## Referències

* ↑ «Jānis Vanags, D.D.Rīgas un Latvijas arhibīskaps» (en letó). [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ «Latvijas evaņģēliski luteriskā Baznica» (en letó). World Council of Chuerches. [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ «History of the ELCL» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-07-30. [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ «Latvijas evaņģēliski luteriskās Baznīcas arhibīskapi» (en letó). Rīgas Doms. Arxivat de l'original el 2018-10-12. [Consulta: 18 febrer 2015].

## Vegeu també

* Arxidiòcesi de Riga

## Enllaços externs

* Web oficial
# Les petites angleses

Les petites angleses (títol original en francès: À nous les petites Anglaises !) és una pel·lícula francesa escrita i dirigida el 1975 per Michel Lang, estrenada el 1976. Ha estat doblada al català.

## Argument

Estiu 1959. Després d'haver-hi suspès el batxillerat, dos estudiants francesos, Jean-Pierre i Alain veuen les seves vacances a St Tropez anul·lades pels seus pares, en benefici d'una estada lingüística d'un mes en el sud dl'Anglaterra per, oficialment, millorar el seu anglès. Alain és d'una naturalesa romàntica i està decebut de deixar la seva amiga a París, però Jean Pierre li puja la moral: Aquestes vacances forçoses seran l'ocasió de fer noves conquestes perquè segons ell és ben conegut, les angleses són molt més alliberades i adoren els "Frenchies"....

## Repartiment

* Rémi Laurent: Alain
* Stéphane Hillel: Jean-Pierre
* Véronique Delbourg: Claudie
* Sophie Barjac: Véronique
* Michel Melki: Pierrot
* Julie Neubert: Carol
* Rynagh O'Grady: Doreen
* Aïna Wallé: Britt
* Brigitte Bellac: Mireille
* Frédéric Pieretti: David
* Marc Chouppart
* Pierre Pradinas: François
* Françoise Engel: la mare d'Alain
* Martine Sarcey: la mare de Jean-Pierre
* Caroline Beaune
* Béatrice Saint-Marc

## Nominacions

* 1977: César a la millor música original per Mort Shuman

## Referències

* ↑ esadir.cat. Les petites angleses. esadir.cat.
* ↑ «À nous les petites anglaises». The New York Times.
# Bernt Evensen

Bernt Sverre Evensen (Oslo, 18 d'abril de 1905 - ídem, 24 d'agost de 1979) fou un esportista noruec que destacà a la dècada del 1920 en patinatge de velocitat sobre gel.

## Biografia

Va néixer el 8 d'abril de 1905 a la ciutat d'Oslo.
Va morir el 14 d'agost de 1979 a la seva residència d'Oslo.

## Carrera esportiva

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1928 realitzats a Sankt Moritz (Suïssa) participà en quatre proves de patinatge de velocitat sobre gel, aconseguint la victòria en la prova de 500 m. (compartit amb Clas Thunberg), el segon lloc en la de 1.500 m. i el tercer lloc en la de 5.000 m.. En la prova de 10.000 metres finalitzà segon després de quatre rondes però finalment la prova fou supsesa per les males condicions meteorològiques del moment i el mal estat de la pista de gel.
Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 realitzats a Lake Placid (Estats Units) Evensen aconseguí la medalla de plata en la prova de 500 m., esdevenint juntament amb el seu compatriota Ivar Ballangrud els únics patinadors europeus en aconseguir guanyar una medalla en una disciplina dominada pels nord-americans.
Al Campionat del Món de patinatge de velocitat sobre gel aconseguí la victòria els anys 1927 i 1934, esdevenint el primer d'aquells anys també Campió d'Europa de la mateixa disciplina. Així mateix va esdevenir campió del seu país els anys 1927, 1928, 1933 i 1935.
Interessat també pel ciclisme, al llarg de la seva carrera esportiva aconseguí 11 campionats nacionals en ruta. El 1928 li fou atorgat el premi Egebergs Ærespris.

### Rècords personals

| Prova | Temps | Data | Seu | Rècord del món |
| 500 m | 43.2 | 13 de gener de 1934 | Davos | 42.5 |
| 1.000 m | 1:31.9 | 12 de febrer de 1937 | Oslo | 1:28.4 |
| 1.500 m | 2:20.6 | 5 de febrer de 1928 | Davos | 2:17.4 |
| 3.000 m | 5:01.0 | 6 de gener de 1934 | Oslo | 4:59.1 |
| 5.000 m | 8:36.7 | 14 de gener de 1934 | Davos | 8:19.2 |
| 10.000 m | 17:30.2 | 5 de febrer de 1928 | Davos | 17:22.6 |

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Bernt Evensen». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Bernt Evensen - SchaatsStatistieken.nl». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ National Championships results from Norges Skøyteforbund (the Norwegian Skating Association)
# Beth Heiden

Elizabeth Lee "Beth" Heiden Reid (Madison, Wisconsin, 27 de setembre de 1959) va ser una esportista nord-americana que va competir en el patinatge de velocitat sobre gel i en el ciclisme.
En patinatge va participar en els Jocs Olímpics d'Innsbruck i als de Lake Placid, guanyant un bronze en aquests últims a la prova de 3000 metres.
En ciclisme destaca el Campionat del Món en ruta de 1980.
El seu germà Eric també fou patinador i ciclista.

## Palmarès ciclisme

* 1979
** Campiona dels Estats Units en contrarellotge
* 1980
** Campiona del món en ruta
** Campiona dels Estats Units en ruta
** Campiona dels Estats Units en contrarellotge
** 1a a la Coors Classic
** 1a a la Fitchburg Longsjo Classic

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Sten Stensen

Sten Stensen (Drammen, 18 de desembre de 1947) és un patinatge de velocitat sobre gel noruec, ja retirat, que destacà a la dècada del 1970.

## Carrera esportiva

Especialista en llargues distàncies, participà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1972 realitzats a Sapporo (Japó), on aconseguí guanyar dues medalles de bronze en els 5.000 i 10.000 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1976 realitzats a Innsbruck (Àustria) disputà les dues mateixes proves, aconseguint la medalla d'or en la prova de 5.000 metres per davant del neerlandès Piet Kleine, que al seu torn el deixà en segon lloc en la prova dels 10.000 metres.
Al llarg de la seva carrera fou dues vegades campió del seu país (1973 i 1974, a la vegada que fou tres vegades subcampió (1976, 1977 i 1978) i dues tercer (1971 i 1972). En el Campionat del Món de patinatge de velocitat aconseguí un campionat (1974) i dos subcampionats (1973 i 1976), alhora que en el Campionat d'Europa de patinatge de velocitat aconseguí la victòria l'any 1975.

### Rècords del món

Al llarg de la seva carrera trencà dos rècords del món:
| Prova | Resultat | Data | Seu |
| 10.000 m | 14:50.31 | 25 de gener de 1976 | Oslo |
| 10.000 m | 14:38.08 | 21 de març de 1976 | Medeo |

### Marques personals

| Prova | Resultat | Data | Seu |
| 500 m | 39.03 | 19 de març de 1977 | Medeo |
| 1.000 m | 1:23.44 | 7 de gener de 1973 | Kongsberg |
| 1.500 m | 1:58.72 | 21 de març de 1976 | Medeo |
| 3.000 m | 4:13.6 | 17 de desembre de 1977 | Hamar |
| 5.000 m | 7:05.04 | 19 de març de 1977 | Medeo |
| 10.000 m | 14:38.08 | 21 de març de 1976 | Medeo |
| Samalog | 165.316 | 20 de març de 1977 | Medeo |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Sten Stensen». [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «Sten Stensen». SpeedSkatingStats.com. [Consulta: 29 agost 2012].

## Enllaços externs

* (anglès) www.skateresults.com - Sten Stensen Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Wang Meng (patinadora)

Wang Meng (xinès simplificat i tradicional: 王濛, pinyin: Wáng Méng; Qitaihe, Heilongjiang, Xina, 10 d'abril de 1985) és una patinadora de velocitat en pista curta xinesa, guanyadora de sis medalles olímpiques.
Va néixer el 1985 a la ciutat de Qitaihe. Als vint anys va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a la ciutat de Torí (Itàlia), on aconseguí guanyar tres medalles olímpiques: la medalla d'or en la prova de 500 metres, la medalla de plata en la de 1.000 metres i la medalla de bronze en la de 1.500 metres, a més de finalitzar vuitena en els relleus 3.000 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà aconseguí guanyar tres medalla més, totes elles d'or, en les proves de 500 m, 1.000 m i relleus 3.000 metres. Així mateix, en aquests mateixos Jocs, finalitzà divuitena en els 1.500 metres.
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit guanyar més de 30 medalles en el Campionat del Món de patinatge de velocitat en pista curta, destacant les seves 16 medalles d'or. En el Campionat del Món Junior de patinatge de velocitat en pista curta aconseguí tres medalles l'any 2002, destacant la medalla d'or en la distància de 500 metres.

## Referències

* ↑ "Biography/Profile of Wang Meng" Arxivat 2010-02-10 a Wayback Machine., Chinese Olympic Committee (in Chinese)
* ↑ Women of China (en anglès). Foreign Language Press, 2006.

## Enllaços externs

* (xinès) Informació Arxivat 2010-02-10 a Wayback Machine.
# Blackfoot (cabdill)

Blackfoot (Montana, 1795-1877) fou el cap principal dels indis crows a la dècada del 1850. Fou el delegat crow en el Tractat de Fort Laramie (1868). Considerat un gran orador, sempre fou aliat dels EUA contra els sioux oglala i protegí els colons blancs al territori.
Blackfoot ('Peu Negre') és el nom que li posaren els blancs. El seu nom original en crow es podia traduir per 'Seu al mig de la terra'.

## Referències

* ↑ Medicine Crow, 1992, p. 34-36.
* ↑ Medicine Crow, 1992, p. 34.

## Bibliografia

* Medicine Crow, J. From the Heart of the Crow Country: The Crow Indians' Own Stories (en anglès). University of Nebraska Press, 1992. ISBN 9780803282636.
# WebSocket

WebSocket és una tecnologia que proporciona un canal de comunicació bidireccional i full-duplex sobre un únic socket TCP. Està dissenyada per a ser utilitzada en navegadors i servidors web, però pot usar-se per qualsevol aplicació client/servidor. L'API de WebSocket s'està normalitzant pel W3C, i el protocol WebSocket, a la vegada, s'està normalitzant per l'IETF. Normalment, per temes de seguretat, els administradors de xarxes bloquegen les connexions als ports diferents del port 80, així els WebSockets pretenen solucionar aquest problema, aportant una tecnologia que proporcioni una funcionalitat similar a la que s'obté obrint diferents connexions en diferents ports però multiplexant els diferents serveis a través d'un únic port TCP.

## Característiques

* Els websockets estan dissenyats per a emprar-se en els navegadors web i servidors web, però també es poden usar per a qualsevol aplicació client-servidor.
* El protocol WebSocket està basat en el protocol TCP.
* El número de port TCP és el 80 (o 443 en cas de comunicacions encriptades TLS), d'aquesta manera es pot passar a través de tallafocs que ho bloquegin tot menys els navegadors web.
* El protocol Websocket està suportat en la majoria dels navegadors incloent Google Chrome, Microsoft Edge, Internet Explorer, Firefox, Safari i Opera.
* El protocol WebSocket està definit en el document RFC 6455

## Vegeu també

* Tecnologia de tramesa automàtica

## Notes

* ↑ «WebSockets» (en anglès). https://developer.mozilla.org.+[Consulta: 28 juny 2017].
* ↑ Kaazing. «websocket.org - Powered by Kaazing» (en anglès). https://www.websocket.org. Arxivat de l'original el 2018-09-16. [Consulta: 28 juny 2017].
* ↑ «Introducción a los WebSockets: incorporación de sockets a la Web - HTML5 Rocks» (en anglès). HTML5 Rocks - Un recurso para desarrolladores de HTML5 para una Web abierta, 28-06-2017.
* ↑ <ifette+ietf@google.com>, Ian Fette. «The WebSocket Protocol» (en anglès). https://tools.ietf.org.+[Consulta: 29 juny 2017].

## Enllaços externs

* «The WebSocket API - Editor's Draft» (en anglès). W3C, 26-07-2013. [Consulta: 4 setembre 2013].
# Temple de Badrinath

El temple de Badrinath és un lloc religiós de l'Índia al districte de Chamoli, estat d'Uttarakhand, al llogaret de Badrinath situat al pic Badrinath.
És un dels principals llocs de pelegrinatge de l'Índia, establert al segle ix. El temple fou reconstruït unes vegades quan va ser destruït pel temps o devessalls; la darrera reconstrucció la va fer el maharaja de Jaipur quan fou destruït pel terratrèmol del 1803.
Era originalment en una cova i va ser traslladat al lloc actual al segle xvi. La construcció és de vers el segle xii i l'hauria construït Sankara Swami.
El cap del temple és el rawal, que fins al 1949 va dependre del raja de Tehri; el rawal ha de ser un braman de la casta namburi de Kirat Malwar al Dècan; els oficis són de maig a octubre; quatre temple menors depenen de Badrinath. Pel manteniment del temple s'havien atorgat les rendes de diversos pobles de la rodalia. El 1901 el temple era visitat per milers de persones i fins a 50000 acudien al gran festival.
El llogaret de Badrinath té uns 850 habitants (841 el 2001).

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Castell Kiyosu

El castell Kiyosu (清洲城, Kiyosu-jō) és un castell japonès localitzat a la ciutat de Kiyosu, a la Prefectura d'Aichi al Japó i que va servir com a base d'operacions d'Oda Nobunaga durant el període Sengoku de la història del Japó.

## Història

El castell Kiyosu va ser construït entre 1394 i 1427, i pertanyia inicialment a Shiba Yoshishige, líder del clan Shiba i shugo (governador) de la Província d'Owari. Després de culminar la construcció, Oda Toshisada hi va ser instal·lat com shugodai (vice-governador). Es va construir a un punt estratègic per defensar el castell Orizu, al qual residia el govern central de la província fins a la destrucció el 1476, després de la qual es va traslladar a Kiyosu.
Operant des del castell Nagoya, Oda Nobunaga el va capturar el 1555. Després de la mort de Nobunaga, el seu segon fill Nobukatsu va prendre el control del castell i va començar una sèrie d'importants remodelacions el 1586.

## Destrucció

El 1610, la capital d'Owari fou traslladada de Kiyosu a Nagoya d'acord amb les ordres de Tokugawa Ieyasu. La «ciutat-castell», que va arribar a albergar 60.000 persones, va ser abandonada gairebé en la seva totalitat.
Parts del castell Nagoya van ser construïdes amb parts extretes del castell Kiyosu. Un exemple clar és una de les torres del nord-oest del castell, la qual va ser anomenada «Torreta Kiyosu». L'extracció d'elements del castell continuaria fins al període Edo del segle xviii. Tokugawa Yoshinobu, descendent d'Ieyasu, va ser l'últim propietari.
Els kinshachi (金鯱, kinshachi) que adornaven el castell són al dia d'avui al temple Sōfuku a Gifu, a la veïna Prefectura de Gifu. Aquest edifici data de 1989 i va ser construït com a celebració del centenari de l'actual ciutat de Kiyosu.

## Referències

* 1 2 «Kiyosu Castle: Chubu Wide-area Tourism Portal Site». Chubu Wide-Area Tourism Promotion Council. Arxivat de l'original el 2008-09-17. [Consulta: 15 maig 2008].
* ↑ «Kiyosu Castle». ThinkQuest. Arxivat de l'original el 2008-01-10. [Consulta: 24 desembre 2007].
* 1 2 3 «Kiyosu Castle». Kiyosu City. Arxivat de l'original el 2008-02-09. [Consulta: 26 febrer 2008].

## Enllaços externs

* http://www.city.kiyosu.aichi.jp/en/sightseeing01.html Arxivat 2008-02-09 a Wayback Machine. (anglès)
# El cinquè element

El cinquè element (títol original en francès: Le Cinquième Élément) és una pel·lícula francesa de 1997, dirigida per Luc Besson, i que s'enquadra dins de la ciència-ficció, l'acció i la comèdia. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

En 1914, un arqueòleg i el seu soci es troben en el desert d'Egipte estudiant uns gravats en les parets d'un temple antic. Els gravats diuen que cada 5000 anys arriba a la Terra un ser anomenat El Maligne. Uns extraterrestres coneguts com a Mondoshawan arriben al temple per retirar des d'una càmera secreta, amb la finalitat de custodiar-la, l'única arma capaç de derrotar el Gran Mal que apareix cada cinc mil anys. L'arma està formada per quatre pedres, que representen els quatre elements (aigua, aire, terra i foc), i un sarcòfag que conté un Cinquè Element en forma d'un ésser humà, que combina el poder dels altres quatre elements en una "Llum Divina". Els mondoshawan li prometen al seu contacte humà, un sacerdot, que tornaran amb els Elements a temps per aturar el Gran Mal, però un accident els obliga a deixar la clau de la càmera al sacerdot i li deixen instruccions per transmetre a les generacions futures fins al seu retorn.

### Repartiment

| Personatge | Actor original |
| Korben Dallas | Bruce Willis |
| Jean-Baptiste Emanuel Zorg | Gary Oldman |
| Sacerdot Vito Cornelius | Ian Holm |
| Leeloo | Milla Jovovich |
| Ruby Rhod | Chris Tucker |
| Billy | Luke Perry |
| General Munro | Brion James |
| President Lindberg | Tommy 'Tiny' Lister |
| Diva Plavalaguna |
| Veu de la Diva PlavaLaguna | Inva Mula-Tchako |
| Boira | Lee Evans |
| David | Charlie Creieu-Milers |
| Subaltern de Zorg | Tricky |
| General Staedert | John Neville |
| Professor Pacoli | John Bluthal |
| Mugger | Mathieu Kassovitz |
| Mactilburgh | Christopher Fairbank |

## Rebuda

La pel·lícula va ser ben rebuda per la crítica. Va ser triada per a l'obertura del Festival de Cannes de 1997, i es va convertir en un èxit en taquilla, recaptant 263 milions de dòlars quan el seu pressupost va ser de 80.
El cinquè element va ser nominada als premis de l'Acadèmia de 1998 a l'apartat de Millor edició de so. Va guanyar el BAFTA als millors efectes especials, i va guanyar 3 de les 7 nominacions als premis César, incloent el de millor director per Luc Besson.

## Referències

* ↑ El cinquè element en català
* ↑ «Le Cinquième Élément». The New York Times.

## Enllaços externs

* El cinquè element - Lloc web oficial