OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gasteria pillansii var. hallii

Gasteria pillansii var. hallii és una varietat de Gasteria pillansii i està dins del gènere Gasteria de la subfamília de les asfodelòidies (Asphodeloideae).

## Descripció

Gasteria pillansii var. hallii és una de les formes més petites de Gasteria. Les seves fulles són dístiques de color verd amb puntets de color verd clar. Té una sola tija on li surt una inflorescència en forma de raïm amb poques flors de fins a 6 flors; on tenen menys forma d'estómac que molts altres membres del gènere. Té un esvelt periant de color rosa apagat, prim i corbat, que es torna gairebé blanc prop de l'àpex amb línies verd fosc que recorren els tèpals exteriors cap a l'exterior de puntes corbes, que s'enfosqueix a mesura que avancen.

## Distribució i hàbitat

Gasteria pillansii var. hallii creix a la província sud-africana del Cap Septentrional, en una petita àrea restringida de 90 km² en dos llocs (Port Nolloth i terra endins del Richtersveld.
En el seu hàbitat creix en matollars suculents entre vetes de quars.

## Amenaces

La principal amenaça per a aquesta varietat és per la recollida il·legal per al comerç especialitzat en horticultura suculenta, i això comporta un decreixement poblacional.

## Taxonomia

Gasteria pillansii var. hallii va ser descrita per van Jaarsv. i va ser publicat a Aloe 44: 94, a l'any 2007.

### Etimologia

Gasteria : epítet derivat de la paraula del llatina "gaster" que significa "estómac", per la forma de les seves flors en forma d'estómac.
pillansii: epítet en honor del botànic i curador ajudant de l'herbari Bolus que va col·leccionar plantes prop de Clanwilliam, el Sr. Neville Stuart Pillans (1884-1964).
var. hallii: en honor de Harry Hall (1906-1986), jardiner anglès i col·leccionista de plantes suculentes que va treballar al Kew Gardens 1930-1933, conservador de la Darrah Cactus Collection a Manchester 1933-1947 i horticultor al famós jardí botànic de Kirstenbosch a Ciutat del Cap 1947-1968.

## Referències

* 1 2 «Gasteria pillansii var. hallii» (en anglès). South African National Biodiversity Institute (SANBI). [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «Gasteria pillansii var. hallii» (en anglès). World Checklist of Selected Plants Families. (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2022-04-20. [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ Bailey, L.H.; Bailey, E.Z.. Hortus third: a concise dictionary of plants cultivated in the United States and Canada (en anglès). Nova York: Macmillan, 15 de novembre de 1976.
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 20 abril 2022].

## Enllaços externs

* Imatge de Gasteria pillansii var. hallii
# Bravium Cultural

Bravium Artístic i Cultural és el nom d'un grup de teatre de la ciutat de Reus, conegut simplement com a Bravium teatre. Disposa d'un teatre al carrer de la Presó, on fan les seves representacions tancades, però participen activament a les festes de la ciutat com el Carnaval i la cavalcada de Reis, Mercat al Mercadal, Carro dels Romanços, etc.
El Bravium Teatre va néixer l'any 1951, quan una quarantena de persones procedents de la secció teatral del Centre Catòlic van separar-se de l'entitat i varen crear un grup propi de teatre. Inicialment s'anomenaren "Elenco Teatral Bravium del Teatro de Acción Católica".
El 1990 va ser elegit president Jaume Amenós, que dinamitzà l'entitat. Amenós va morir el 5 de desembre de 2014. Actualment (2014) té 290 socis i col·laboradors. El 20 de febrer de 2015, va ser escollida nova Junta directiva amb Ferran Figuerola al capdavant com a nou President. Aquesta nova Junta està formada per 9 càrrecs diferents més 10 Comissions de Treball per al bon funcionament de l'Entitat. El darrers anys es van crear diversos col·lectius al voltant del Bravium, com poden ser l'orquestra Símfim, la Cobla Reus Jove, el Circ de les Musaranyes, La Sonora de Sota els Ànecs o l'Associació de Mags i Il·lusionistes de Catalunya (AMIC).
El mes de març del 2021, l'Arquebisbat de Tarragona propietari de l'edifici, argumentant que el casal del Centre Catòlic, on el Bravium hi està ubicat, tenia defectes d'estructura i s'havia de restaurar, van demanar a la direcció del Teatre que desallotgessin immediatament l'espai que ocupaven. Després de diverses discussions, el teatre Bravium va marxar de la seva ubicació amb la promesa de l'església de que quan el local estigués restaurat, podrien tornar a instal·lar-s'hi.

## Referències

* ↑ Espai
* ↑ Digital, Tarragona. «AGENDA: Cap de setmana de música i teatre al Bravium de Reus». Arxivat de l'original el 2019-02-12. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ «Mor Jaume Amenós, activista cultural i president del Bravium Teatre de Reus.». Diari Ara. [Consulta: 2-I-2015].
* ↑ Busquets, Marc. «Ferran Figuerola: "El Bravium tirarà endavant, ni que sigui a l'exili"». InfoCamp de Tarragona. [Consulta: 14 juliol 2021].

## Bibliografia

* Margarida Riu. El Bravíum de tots: 1951-2001. Reus, 2003

## Enllaços externs

* Teatres de Reus: Bravium
# Jennifer Thomson

Jennifer Ann Thomson (nascuda el 16 de juny de 1947) és una microbiòloga sud-africana.
Va néixer a Ciutat del Cap. Va rebre una llicenciatura en zoologia per la Universitat de Ciutat del Cap, un màster en genètica per la Universitat de Cambridge i un doctorat en microbiologia per la Universitat de Rhodes. Thomson era becaria postdoctoral a la Harvard Medical School. Va ser professora i professora associada al departament de genètica de la Universitat de Witwatersrand. Va fundar el Laboratori de Biologia Molecular i Cel·lular per al Consell d’Investigacions Científiques i Industrials i en va ser la directora. Després, va ser professora i cap del departament de microbiologia de la Universitat de Ciutat del Cap. Després de la reestructuració del departament, es va convertir en professora emèrita de microbiologia al departament de biologia molecular i cel·lular.
La seva investigació s'ha centrat en el desenvolupament de blat de moro resistent al virus del blat de moro endèmic africà i a la sequera. Thomson ha estat president i membre del Comitè d'Enginyeria Genètica de Sud-àfrica, cofundador i president de South African Women in Science and Engineering i vicepresident de l'Acadèmia de Ciències de Sud-àfrica. És membre de la Royal Society of South Africa. Ha rebut el premi L’Oréal-UNESCO per a les dones en ciència i un doctorat honoris causa per la Sorbona.

## Referències

* 1 2 «Jennifer Thomson». Who's Who Southern Africa. Arxivat de l'original el 2015-11-18. [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ «Jennifer Ann Thomson – Microbiologist». African Agricultural Technology Foundation. Arxivat de l'original el 2018-06-21. [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ «Prof Jennifer Thomson». South African Women in Science and Engineering. Arxivat de l'original el 2015-11-18.
# Forn de calç de Can Belluguins

El Forn de calç de Can Belluguins és una obra d'Argentona (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes d'un forn de calç cobert parcialment per vegetació i situat a un turó. Es conserva la boca, en arc de mig punt resseguit per toves disposades de forma vertical, però està tapiat per una paret de maons. La part superior d'aquest mur és de pedra seca.

## Referències

* ↑ «Forn de calç de Can Belluguins». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Tour de Poitou-Charentes 2019

El Tour de Poitou-Charentes 2019, 33a edició del Tour de Poitou-Charentes, es disputà entre el 27 i el 30 d'agost de 2019 sobre un recorregut de 658,1 km repartits cinc etapes. L'inici de la cursa fou a Niort, mentre el final fou a Poitiers. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2019, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou el francès Christophe Laporte (Cofidis), acompanyat al podi per Tony Gallopin (AG2R La Mondiale) i Niki Terpstra (Total Direct Énergie).

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a dos equips UCI WorldTeams, catorze equips continentals professionals i dos equips continentals:

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 27 de ago | Niort – Ròchafòrt | etapa plana | 188,9 | Christophe Laporte | Christophe Laporte |
| 2a etapa | 28 de ago | Ròchafòrt – Aigre | etapa plana | 168,1 | Christophe Laporte | Christophe Laporte |
| 3a etapa | 29 de ago | Châtellerault – Pleumartin | etapa plana | 110,7 | Matteo Pelucchi | Christophe Laporte |
| 4a etapa | 29 de ago | Leigné-les-Bois – Pleumartin | contrarellotge individual | 23 | Christophe Laporte | Christophe Laporte |
| 5a etapa | 30 de ago | Aigre – Poitiers | etapa plana | 167,4 | Andrea Pasqualon | Christophe Laporte |

### Etapa 5
## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Poitiers : Christophe Laporte remporte la 33ème édition du Tour du Poitou-Charentes» (en francès). [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «2019 » 33rd Tour Poitou-Charentes en Nouvelle Aquitaine (2.1)». procyclingstats.com.

## Enllaços externs

* Web oficial (francès)
# Xavier Baró i Simó

Xavier Baró i Simó (Almacelles, El Segrià, 1954) és un autor de cançons, cantant i escriptor de les terres de Ponent, conegut artísticament com a Xavier Baró.
L'any 1983 s'instal·la a Madrid i forma Primavera Negra amb els músics Quim Ramón (baix), Mingo Espax (batería) i Victor Alba (teclats). El grup, el nom del qual s'inspira en l'obra homònima de Henry Miller i que tindrà una formació canviant a llarg dels anys, publicarà l'EP Primavera negra (1985; produït per Manolo Garcia i Quimi Portet), l'LP Flores encendidas (1987) i els singles Colonos de Marte / Placeres (1984), Bajo el sol / Radio Peggy Sue (1985),, Sólo los extraños saben bailar / Big Ben(1986), La ciudad Tambor / Algo entre los dos (1987) i Madrugada / En el castell (1987). Aquest darrer single inclou la primera gravació en català de Baró, una versió de la cançó En el castell, del disc de Jaume Sisa Orgia (1971).
L'any 1988 Primavera Negra es dissol i Baró forma el grup Los Tormentos, amb el qual l'any 1989 publica el disc Guitarra y Carretera.
El 2014 participa al documental de TV3 El cas dels catalans sobre la Guerra de Successió, interpretant la cançó "Bac de Roda" (min. 27).

## Discografia

* La cançó de l'udol (Blau, 15 de setembre de 1998)
* Deserts (Satchmo Rcds - Discmedi, 1 d'octubre de 2000)
* Xavier Baró canta Arthur Rimbaud (Satchmo Rcds, 7 d'abril de 2002)
* Cançons del temps de destrals (Satchmo Records, 22 d'abril de 2004)
* Flors de joglaria (Quadrant Records, 4 de juliol de 2006)
* Lluny del camí ral (Quadrant Records, 7 d'abril de 2009)
* La màgica olivera (Khlämor Records, 4 de juny de 2011)
* La ruta dels genets. Xavier Baró amb l'Art de la Troba el Barnasants (Autoeditat, 9 de maig de 2013)
* Allau d'estrelles solitàries (Autoeditat, 1 de setembre de 2014)
* Xavier Baró i Renaldo i Clara (Grans Records / Bankrobber, 2016)
* I una fada ho transmuda (La Llàntia / SATÉLITE K, 30 de setembre de 2016)
* Primavera a la tardor (La Llàntia, 7 de juny de 2019)
* La veu de la muntanya (La Llàntia, 7 d'abril de 2020)

## Referències

* ↑ «Grupos Nacionales Nuevaola80: Primavera Negra». [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ «Los Tormentos (3)» (en castellà). [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ TV3. «El cas dels catalans». [Consulta: 22 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Biografia musical de Xavier Baró
# Jezero (cràter marcià)

Jezero és un cràter d'impacte de Mart situat en 18° 23′ N, 77° 35′ E﻿ / ﻿18.38°N,77.58°E﻿ / 18.38; 77.58 a Syrtis Major que en el passat va albergar un llac. El seu nom prové d'una localitat de Bòsnia i Hercegovina.

## Característiques

Situat a l'entorn de la zona Nili Fossae, té un diàmetre aproximat de 49 km.
Compta amb dues valls d'entrada, amb les seves desembocadures situades a l'Oest i al Nord de la conca. Igualment té vall de sortida situat en la part oriental del cràter.
El seu llit és ric en sediments lacustres argilencs, convertint-lo en un lloc propici per a la cerca de biosignatures. Aquest cràter va ser l'escollit per a l'aterratge marcià del rover Perseverance de la missió Mars 2020, aterratge que tingué lloc el dia 18 de febrer de 2021. El dia 5 març de 2021, la NASA anomenà oficialment el punt del cràter on es deposità suaument com a "lloc d'aterratge Octavia E. Butler" en homenatge a l'escriptora de ciència-ficció feminista.

## Referències

* ↑ "Jezero (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Wray, James. «Channel into Jezero Crater Delta». NASA, 06-06-2008. [Consulta: 6 març 2015].
* ↑ «Jezero». Gazetteer of Planetary Nomenclature.
* ↑ Goudge et al., 2015, p. 776.
* ↑ Goudge et al., 2015, p. 778.
* ↑ Jin i Yang, 2014.
* ↑ «NASA Lands Its Perseverance Rover on Mars» (en anglès). The New York Times, 18-02-2021 [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ NASA’s Perseverance Drives on Mars' Terrain for First Time NASA, 2021-03-05.
* ↑ «Welcome to ‘Octavia E. Butler Landing'». NASA/JPL-Caltech/University of Arizona. [Consulta: 6 març 2021].

## Bibliografia

* Goudge, Timothy A.; Mustard, John F.; Head, James W.; Fassett, Caleb I.; Wiseman, Sandra M. «Assessing the mineralogy of the watershed and fan deposits of the Jezero crater paleolake system, Mars». Journal of Geophysical Research: Planets, 120, 4, 2015, pàg. 775-808. DOI: 10.1002/2014JE004782.
* Jin, Shuanggen; Yang, Yi «Mineralogical characterization of Martian Jezero crater from MRO CRISM hyperspectral images». ISPRS - International Archives of the Photogrammetry, Remote Sensing and Spatial Information Sciences, XL, 4, 2014. Arxivat de l'original el 2018-02-23. DOI: 10.5194/isprsarchives-XL-4-117-201 [Consulta: 29 gener 2021].
# Eliseo Morales Walter

Eliseo Morales Walter (Iecla, 23 d'abril de 1898 - Barcelona, 5 de gener de 1993) fou un remer murcià de naixement, però català d'adopció, que va competir durant la dècada de 1920.
Membre del Reial Club Marítim de Barcelona, el 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà la prova del vuit amb timoner del programa de rem. En ella quedà eliminat en sèries. En el seu palmarès destaquen cinc Campionats d'Espanya i cinc de Catalunya (1923-27).

## Referències

* ↑ «Eliseo Morales Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ Eliseo Morales Walter a enciclopedia.cat
# Jean Piot

Jean Piot (Saint-Quentin, 10 de maig de 1890 - La Sauvetat, 15 de desembre de 1961) va ser un tirador d'esgrima francès que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. Era oncle de Maurice Piot.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on fou cinquè en la competició de sabre per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, guanyà la medalla d'or en les competicions de floret i espasa per equips del programa d'esgrima. El 1936 va disputar els seus tercers i darrers Jocs a Berlín, on destaca una cinquena posició en la prova de sabre per equips.
En el seu palmarès també destaca un Campionat mundial d'espasa per equips el 1934.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Jean Piot Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 de juny 2009. [Consulta: 2 desembre 2018].
# Riu San Antonio

El riu San Antonio (portuguès: Santo Antônio) és un curs fluvial d'Amèrica del Sud que en gairebé tot el seu curs fa de frontera entre la Província de Misiones, al nord-est de l'Argentina, i l'Estat de Paraná, sud del Brasil.
Neix en el «Paraje Cerro Siete» (costat argentí) aproximadament a 7 quilòmetres de la localitat de San Antonio (Departament General Manuel Belgrano, Província de Misiones) i de la ciutat brasilera de Santo Antônio do Sudoeste. En el lloc del naixement existeix una Fita Primària, construïda de pedra, que marca el naixement del riu i estipula la frontera entre tots dos països. Després de recórrer uns 7 quilòmetres, es troba el Pas Internacional "San Antonio (Arg) - Santo Antônio" (Br); continuant amb rumb nord fins a desembocar en el Riu Iguaçú, en el paratge conegut com Dues Fronteres. Els seus principals afluents del costat argentí són el rierol «Los Patos» i el rierol «Tacuaras», i pel costat brasiler el rierol «Llis». Al llarg del seu curs es troben el salt Patricio, i els ponts internacionals Comandant Andresito i San Antonio.
És de fer notar que durant el Virregnat del Riu de la Plata es considerava que el riu San Antonio corria bastant més a l'est i que tenia els seus naixents en el Turó d'Oyárbide (actualment en el centre de les fronteres entre els estats brasilers de Rio Grande do Sul i Santa Catarina, l'Argentina ha mantingut fins almenys 1890 que el riu anomenat pels brasilers "Jangada" és el genuí riu San Antonio, malgrat que el laude de l'estatunidenc Cleveland va fer retrocedir molt les reclamacions argentines i l'actual límit correspon al riu que va ser anomenat San Antonio Miní –San Antonio Chico– al mateix temps que el Jangada era anomenat pels argentins San Antonio Guazú –San Antonio Grande–).

## Referències

* 1 2 da Silva Paranhos Júnior, José Maria. Obras do Barão do Rio Branco (en portuguès brasiler). Ministério das Relações Exteriores, Fundação Alexandre de Gusmão, 2012, p. 62. ISBN 978-85-7631-352-6.
* ↑ Maack, R.,; Enrietti, M.A. «Mapa Geolôgico do Estado do Paraná». EUDASM, 1953. [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ Calvo, Carlos. Coleccion histórica completa de los tratados : convenciones, capitulaciones, armisticios, y otros actos diplomáticos y políticos de todos los estados de la América latina, comprendidos entre el golfo de Méjico y el cabo de Hornos, desde el año de 1493 hasta nuestros dias : segundo periodo. Vaduz, Liechtenstein : Topos, 1978. ISBN 978-3-289-00168-5.
* ↑ Deniri, Jorge Enrique «A la búsqueda del Pepirí Guazú» (en castellà). Época, 26-10-2018.

## Vegeu també

* Frontera entre l'Argentina i el Brasil
# Fort Lauderdale

Fort Lauderdale és una ciutat ubicada al Comtat de Broward a Florida, Estats Units d'Amèrica, de 183.606 habitants segons el cens de l'1 de juliol del 2007, i amb una densitat de 1.967,91 habitants per km². Fort Lauderdale és la 124a ciutat més poblada del país. Es troba a uns 45 quilòmetres per carretera de Miami. L'actual alcalde és Dean Trantalis.

## Història

L'àrea on es fundaria més tard la ciutat de Fort Lauderdale va estar habitada durant més de dos mil anys pels indis Tekesta. El contacte amb els exploradors espanyols al segle XVI va resultar desastrós per als Tequesta, ja que els europeus els van portar sense voler malalties, com la verola, a les quals les poblacions autòctones no tenien resistència. Per als Tequesta, la malaltia, juntament amb el conflicte continuat amb els seus veïns de Calusa, va contribuir molt al seu declivi durant els dos segles següents. El 1763, només quedaven uns quants Tequesta a Florida, i la majoria d'ells van ser evacuats a Cuba quan els espanyols van cedir Florida als britànics el 1763, segons els termes del Tractat de París (1763), que va posar fi a la Guerra dels Set Anys Tot i que el control de l'àrea va canviar entre Espanya, el Regne Unit, els Estats Units i els Estats Confederats d'Amèrica, va romandre en gran part sense desenvolupar fins al segle xx.

## Ciutats agermanades

Fort Lauderdale està agermanada amb 16 ciutats de 14 països diferents, entre les quals figura Mataró (El Maresme).

## Personalitats

* Nadine Sierra, (1988) soprano

## Referències

* ↑ «Fort Lauderdale». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ Williams, WB «The Aboriginal Indian of South Florida-1450 BC-1763 AD». Broward Legacy, 1976, pàg. 40-46.
* ↑ Williams, WB «Spanish-Indian interaction in sixteenth-century Florida and Hispaniola». Cultures in contact, 1985, pàg. 281-317.
* ↑ Childers, Ronald Wayne «The Presidio System in Spanish Florida 1565–1763» (en anglès). Historical Archaeology, 38, 3, 01-09-2004, pàg. 24–32. DOI: 10.1007/BF03376651. ISSN: 2328-1103.
* ↑ Florida, The Heritage Museum of Northwest. Boggy Bayou: Around Niceville and Valparaiso (en anglès). Arcadia Publishing, 2005, p. 9. ISBN 978-0-7385-4163-1.

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial de Fort Lauderdale Arxivat 2006-01-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Joan Baptista de Queralt i Pinós

Joan Baptista de Queralt i Pinós (Barcelona, 8 de febrer de 1758 - Alella, 7 d'octubre de 1803) fou un noble català, setè comte de Santa Coloma.

## Biografia

Fill d'Ignasi Andreu de Queralt i Descatllar i Josepa de Pinós i Sureda, durant l'estiu de 1784 es casa amb María Lluïsa de Silva, filla del marquès de Velamazán Pedro de Castejón, qui promou l’aliança. Es tracta del primer matrimoni del llinatge Queralt amb un membre de la cort castellana, una decisió que li va permetre optar al títol de gran d’Espanya de primera classe, concedit per Carles IV el 29 d’octubre de 1792. El comte havia reclamat la distinció emparant-se en la concessió de grande que Felip IV havia fet a Lluís de Queralt i d’Alagó i els successors. Joan Baptista també és nomenat cavaller de l’ordre de Carles III (27 de juny de 1794).
Joan Baptista de Queralt resideix a Barcelona pràcticament tota la seva vida adulta. El 1777 participa en la processó de Divendres Sant com a membre de la Confraria de la Solitud. El seu primogènit, Joan Baptista de Queralt i Silva, és batejat el 1786 a la catedral de la ciutat. El 22 d’abril de 1797, Rafael d’Amat escriu en el Calaix de Sastre: «S'ha dit que l’Exm. Sr. comte de Santa Coloma, regidor decano del m olt Il·ltre. Ajuntament d’esta ciutat, ha fet dimissió d’est empleu, i que S.M. li ha acceptat la renúncia, que diuen ha motivat la falta de salut i molestos achaques d’uns vòmits que pateix dir Exm. Sr. Comte».
A Santa Coloma de Queralt, capital del comtat de Santa Coloma, Joan Baptista viu una situació tensa amb els seus habitants. Quaranta-cinc veïns es neguen a pagar-li censals (1791), i tres anys més tard, el municipi sol·licita ser incorporat a la Corona Reial (1794). La relació entre els comtes i els colomins no millorarà, com es dedueix de la supressió del donatiu d’una coca, que els Queralt havien fet secularment, el dia de Tots Sants (1802).
Joan Baptista de Queralt dicta testament el 15 d’agost de 1803 i mor la matinada del 7 d’octubre del mateix any.

## Referències

* ↑ Cadenas y Vicent, Vicente de. Extracto de los expedientes de la Orden de Carlos 3°, 1771-1847 (en castellà). Madrid: Hidalguía, 1986, p. 145.
* ↑ «AHAT, Parroquials, Santa Coloma de Queralt, òbits (1803-1826), f.26», 1803. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ Pérez de Guzmám, Juan «Como y cuando se concedió un título de grande de España». Revista de historia y de genealogía española, 1913, pàg. 359.
* ↑ «Juan Bautista de Queralt» (en castellà). Cancelleria, 1792. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ Cadenas, 1986, p. 145.
* ↑ «Calaix de Sastre», 1797. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ Segura, Joan. Història de Santa Coloma de Queralt. Joaquim Segura i Lamich. Santa Coloma de Queralt: Ajuntament de Santa Coloma de Queralt, 1984, p. 404 i 405. ISBN 84-505-0632-8.
# Can Fulló

Can Fulló és un mas a mig camí dels nuclis d'Argentona i Òrrius (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Masia amb tres cossos perpendiculars a façana i un de paral·lel al darrere, de planta baixa, pis i golfes, amb teulada a dues vessants i carener perpendicular a la façana.
La façana té un portal d'arc de mig punt de pedra amb nou dovelles, i finestres de pedra. A les altres façanes també hi ha finestres de pedra.
L'entrada té dos portals de pedra a la dreta, i un d'accés a l'antiga cuina, a l'esquerra, on s'hi conserva una gran llar de foc, un forn de pa i un rentamans. També es conserva l'antic portal d'accés al celler, sota l'escala.
Pel que fa al pis, l'antiga sala, molt transformada, manté però dos portals de pedra.
Al davant hi ha una altra edificació del segle xix.
També està catalogada la mina de la masia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Fulló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].