OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hamazasp IV Mamikonian

Hamazasp IV Mamikonian fou governador d'Armènia pel Califat del 656 al 657 i Curopalata d'Armènia per l'Imperi Romà d'Orient del 657 al 662.
Poc després del seu nomenament va canviar de bàndol i es va aliar als romans d'Orient que el van nomenar curopalata d'Armènia. Alguns dels ostatges que eren a Damasc foren en represàlia executats.
El Patriarca Nersès, que s'havia retirat, va tornar el 658 i va recuperar el càrrec que va conservar fins a la seva mort el 661.
El 661 el patriarca Nersès i els nakharark van demanar al califa d'enviar com a governador al seu germà Gregori I Mamikonian, que era ostatge a Damasc, que fou nomenat el 662.
# Aixot I Bagratuní

Aixot I Bagratuní (en armeni Աշոտ Բ Բագրատունի) va ser un príncep d'Armènia de la família dels Bagràtides. Va ser nomenat governador d'Armènia pel califa, i va regnar des de l'any 685 fins al 688, any en què va morir.

## Biografia

Era fill del rei d'Armènia i drungari Sembat II Bagratuní. L'any 681, el príncep Gregori I Mamikonian es va revoltar aprofitant les guerres civils que hi havia al califat. Però els khàzars el van vèncer i matar l'any 685. El califa va decidir canviar de dinastia a Armènia i va instal·lar al tron a Aixot I Bagratuní.
La seva primera tasca va ser expulsar els khàzars que estaven saquejant Armènia. Després va construir a la seva residència a Dariunq (avui Doğubayazıt), la catedral d'Amenaperkitx ("Salvador de tots els homes"). Cap a l'any 687 o 689 l'emperador Justinià II va enviar un exèrcit dirigit pel general Lleonci, que va imposar la sobirania romana d'Orient. Les seves tropes es van comportar com ocupants saquejant i destruint. Els àrabs, per expulsar els romans d'Orient, van enviar un exèrcit pel sud-est, que també van cometre tota classe d'abusos. Aixot va marxar contra ells i els va derrotar (690) però quan estaven recollint el botí els àrabs van retornar i el van vèncer. El rei Aixot va ser ferit greument, i va morir de tornada a la seva residència.
El va succeir Nersès Kamsarakan, nomenat pels romans d'Orient. Aixot va deixar almenys un fill, Sembat, que és esmentat com a nakharar l'any 705. La direcció de la família va passar no obstant a la branca del seu (probable) germà Varaz-Tirots III Bagratuní.

## Referències

* ↑ Grousset, René. Histoire de l'Arménie des origines à 1071. París: Payot, 1973, p. 307-308.
* ↑ Settipani, Christian. Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs: les princes caucasiens et l'Empire du VIe au IXe siècle. París: De Boccard, 2007, p. 333-334. ISBN 9782701802268.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 pàgs.
# Estació Central d'Autobusos de Jerusalem

L'Estació Central d'Autobusos de Jerusalem (hebreu: התחנה המרכזית של ירושלים, HaTahanah HaMerkazit Shel Yerushalayim‎) és la principal estació d'autobusos de la ciutat de Jerusalem, la capital d'Israel, i és una de les principals estacions d'autobusos del país. Està situada prop de la carretera de Jaffa i prop de l'entrada de la ciutat, serveix als autobusos de les companyies Egged, Superbus i Dan, que cobreixen les rutes d'autobús interiors de la ciutat.
Els autobusos de la ciutat i els trens lleugers transporten els passatgers fins a la carretera de Jaffa i l'avinguda Sderot Shazar. Es pot accedir a l'estació a través d'un passatge subterrani pels vianants.

## Galeria

* Autobusos aparcats en les cotxeres de l'estació.
* Panell informatiu i passatgers en l'interior de l'estació.
* Escales mecàniques i botigues en l'interior de l'estació.
# Estadi Teddy Kollek

L'Estadi Teddy Kollek, (en hebreu: אצטדיון טדי) també conegut com a Estadi Teddy, és un estadi multipropòsit a la ciutat de Jerusalem, a Israel. Deu el seu nom a Teddy Kollek, batlle de la ciutat entre 1965 i 1993 durant el mandat del qual es va construir el recinte. Actualment hi juguen tres equips de futbol de Jerusalem: el Beitar Jerusalem FC, i el Hapoel Jerusalem FC.
La construcció va començar el 1990. Quan es va inaugurar el 1992, només les tribunes occidental i oriental eren acabades, això deixava a l'estadi a punt per rebre a 17.000 persones.
El 1997 es va obrir la tribuna nord, això en va augmentar la capacitat amb 4.000 espectadors. El recinte, un dels més nous del país, té uns accessos especials per a discapacitats, banys moderns, i cinc mil places d'estacionament.
L'Estadi Teddy ha estat l'escenari en el passat, de partits de la selecció de futbol d'Israel, així com de la cerimònia d'obertura dels Jocs Macabeus.

## Vegeu també

* Estadis de futbol a Israel
# T. Carmi

T. Carmi (en hebreu, ט. כרמי) (Nova York, 31 de desembre de 1925 - 20 de novembre de 1994) fou un escriptor i traductor israelià.
Com a traductor se centrà, sobretot, a traduir les obres de Shakespeare a l'hebreu.
Es va a traslladar a Israel després de la Guerra araboisraeliana del 1948.

## Llista d'obres en hebreu

* Mum Ve-Halom (Imperfecció i somni) - poesia, Machbarot Lesifrut, 1951
* Ein Prahim Shehorim (No hi ha flors negres) - poesia, Machbarot Lesifrut,1953
* Sheleg B'Yerushalayim (Neva a Jeruralem) - poesia, Sifriat Poalim, 1956
* Ha-Yam Ha-Aharon (La darrera mar) - poesia, Machbarot Lesifrut, 1958
* Nahash Ha-Nehoshet (La serp de llautó) - poesia, Tarshish, 1961
* Ha-Unicorn Mistakel Ba-Mar'ah (L'unicorn es mira al mirall) - poesia, Tarshish, 1967
* Teviah (La petició) - poesia, Tarshish, 1967
* Davar Aher (Una altra versió) - poesia, Am Oved, 1970
* Hitnatzlut Ha-Mehaver (Escuses d'autor) - poesia, Dvir, 1974
* El Eretz Aheret (En una altra terra) - poesia, Dvir, 1977
* Leyad Even To'im (En la pedra de les perdudes) - poesia, Dvir, 1981
* Bifnim (Dintre), - poesia, Centro Grafico Burston 1981
* Hatzi Ta'avati (La meitat del meu desig) - poesia, Hakibbutz Hameuchad, 1984
* Ahat Hi Li (Una per jo) - poesia, Sifriat Poalim, 1985
* Shirim Min Ha-Azuvah (Monòlegs i altres poesies) - poesia, Dvir, 1988
* Emet Ve-Hovah (Veritat i altres conseqüències) - poesia, Dvir, 1993
* Shirim (Selecció poètica) - poesia, Dvir, 1994
# Anthoceros punctatus

Anthoceros punctatus és una espècie d'antocerotes de la família Anthocerotaceae. Les cèl·lules de la superfície del tal·lus del gametòfit presenten un únic cloroplast. El tal·lus és circular, d'uns 2-3 centímetres, generalment amb crestes i lamel·les a la superfície dorsal, és de color verd obscur opac i presenta cambres internes farcides de mucílag produït per colònies del cianobacteri Nòstoc. Són plantes monoiques, és a dir el mateix individu presenta els dos òrgans sexuals. Els òrgans masculins es troben en petites cavitats del tal·lus sovint entre els òrgans femenins. Les espores d'aquesta espècie, com la de la resta del gènere són negres quan són madures.
Anthoceros punctatus és una espècie extremadament semblant a Anthoceros agrestis, i només es distingeix mesurant la dimensió dels òrgans sexuals masculins. Es diferencia de les espècies del gènere Phaeoceros perquè aquests últims tenen un tal·lus enter amb marge lobulat sense crestes i ondulacions a la superfície.
Creix damunt sòls pertorbats, guarets, camps de conreu i llocs antropitzats amb una certa humitat. Es troba a ambdós hemisferis i és autòctona de la península Ibèrica. Als Països Catalans ha estat trobada al Montseny i l'Empordà.

## Referències

* 1 2 «Guide to Hornworts of Oregon». Northwest Botanical Institute. Arxivat de l'original el 26 d’abril 2019. [Consulta: 14 abril 2019].
* 1 2 VVAA. Mosses and liverworts of Britain and Ireland: a field guide. Plymouth: British Bryological Society, 2010, p. 848.
* ↑ «Anthoceros punctatus». GBIF. [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ «Catàleg de les antocerotes i les hepàtiques de l'Espanya peninsular». UAB. Arxivat de l'original el 24 d’octubre 2019. [Consulta: 13 abril 2019].
* ↑ C.Cases, M. Brugués, R.M. Cros. Flora dels briòfits dels Països Catalans. Vol II. Hepàtiques i antocerotes. Institut d'Estudis Catalans, 2004. ISBN 84-7283-771-8.
# Idus de març

Al calendari romà les idus de març queien en el 15 del mes de Martius. Era un dia festiu dedicat al déu Mart. Els idus eren dies de bons auguris que tenien lloc els dies 15 de març, maig, juliol i octubre i els dies 13 de la resta dels mesos. La data és famosa perquè Juli Cèsar va ser assassinat en les idus de març de l'any 44 aC. Segons l'escriptor grec Plutarc, Cèsar havia estat advertit del perill per un harúspex etrusc, Espurina, i per la seva dona Calpúrnia, que havia tingut un somni premonitori, però Cèsar hauria desestimat l'advertència. Plutarc diu: «El que és més extraordinari encara és que un vident li havia advertit del greu perill que l'amenaçava en les idus de març, i aquell dia quan anava al Senat va cridar al vident i rient li va dir: "Les idus de març ja han arribat", al que l'harúspex va contestar compassivament: "Sí, però encara no han acabat"».
Tot i que el calendari romà va ser substituït pels dies de la setmana moderns al voltant del segle iii, les idus es van seguir usant col·loquialment com a referència durant els següents segles. Shakespeare en la seva obra Juli Cèsar el 1599 els citava en escriure la famosa frase: «Cuida't de les idus de març!».

## Referències

* ↑ Scullard, HH. Festivals and Ceremonies of the Roman Republic. Ithaca: Cornell University Press, 1990, p. 42-43. ISBN 0801414024.
* ↑ Forsythe, Gary. Time in Roman Religion: One Thousand Years of Religious History. Nev York: Routledge, 2014, p. 88. ISBN 9781138802322.
# Neus Real i Mercadal

Neus Real i Mercadal (Barcelona, 1968) és una historiadora de la literatura i professora catalana especialitzada en les escriptores de preguerra. Doctora en Filologia Catalana per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), ha dedicat la seva trajectòria a la recerca i divulgació de la literatura catalana, amb especial atenció a les autores del segle xx. És membre del grup de recerca GRETEL i ha publicat nombrosos treballs, incloent-hi la biografia d’Aurora Bertrana, i estudis sobre Mercè Rodoreda. També impulsa projectes d’educació literària i ha contribuït a la recuperació de la memòria històrica d’escriptores com Lola Anglada i Maria Teresa Vernet.

## Publicacions

* Dona i cultura a Terrassa entre 1923 i 1936: Maria Verger, terrassenca d'adopció (amb Isabel Graña). Terrassa: Ajuntament de Terrassa, 1997.
* El Club Femení i d'Esports de Barcelona, plataforma d'acció cultural. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998.
* "De la xocolata amb melindros a la mostassa alemanya: Aurora Bertrana, un nou model de la intel·lectual catalana moderna", dins Glòria Granell, Daniel Montañà i Josep Rafart (ed): Aurora Bertrana, una dona del segle xx. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2001, p. 25-35.
* “Pròleg. Una tradició d'autores catalanes”, dins 21 escriptores per al segle XXI. Barcelona: Edicions Proa, 2004.
* Mercè Rodoreda: l'obra de preguerra. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2005.
* Les novel·listes dels anys trenta: obra narrativa i recepció crítica. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, Textos i estudis de cultura catalana, 2006.
* Dona i literatura a la Catalunya de preguerra. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, Textos i estudis de cultura catalana, 2006.
* Aurora Bertrana, periodista dels anys vint i trenta. Barcelona: Curbet Comunicació Gràfica, 2007.
* Dona i esport a la Catalunya dels anys trenta. Esplugues de Llobregat: Consell Català de l'Esport, 2008.
* Aurora Bertrana i Salazar. Ajuntament de Girona, 2018.

## Referències

* ↑ «Aurora Bertrana Neus Real n'escriu la biografia». Diari de Girona, 12-04-2018. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ «Xerrada sobre Mercè Rodoreda i “Aloma” a càrrec de Neus Real». Consorci d'Educació de Barcelona, Xtec, 12-04-2019. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ Campillo, Maria «Real Mercadal: Mercè Rodoreda: l'obra de preguerra». Estudis romànics, 29, 2007, p. 515-517. ISSN: 0211-8572.
* ↑ «Neus Real i Mercadal». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Neus Real Mercadal». [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ «Neus Real | Notícies de la Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals». Arxivat de l'original el 2020-08-14. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ jcentell. «Un pòquer de llibres sobre lectura i literatura», 23-11-2017. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ «Neus Real analitza Bertrana com a nou model d'intel·lectual | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana». [Consulta: 25 abril 2020].
# Campionat del Món de motocròs 1965

La temporada de 1965 del Campionat del Món de motocròs fou la 9a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 13 Grans Premis, celebrats entre el 4 d'abril i el 8 d'agost.

## Sistema de puntuació

Barem de puntuació de 1952 a 1969:
| Posició123456 Punts864321 | Resultats que computen 1/2 + 1 dels GP (cal acabar-hi les 2 mànegues) |

## 500 cc
### Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jeff Smith | BSA | 54 net/57 brut |
| 2 | Paul Friedrichs | ČZ | 36 net/36 brut |
| 3 | Rolf Tibblin | ČZ | 32 net/32 brut |
| 3 | Vic Eastwood | BSA | 32 net/36 brut |
| 5 | Sten Lundin | Matchless-Métisse | 27 |
| 6 | Per Olaf Persson | Hedlund | 13 |
| 7 | Arthur Lampkin | BSA | 11 |
| 8 | Jerry Scott | BSA | 10 |
| 8 | Gunnar Johansson | AMC-Métisse | 10 |
| 10 | Chris Horsfield | Matchless | 8 |
| 10 | Josef Hrebecek | ČZ | 8 |
| 10 | Ígor Grigóriev | ČZ/ESO | 8 |
| 10 | Ove Lundell | Hedlund/Husqvarna | 8 |

## 250 cc
### Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Víktor Arbékov | ČZ | 52 net/55 brut |
| 2 | Joël Robert | ČZ | 48 net/48 brut |
| 3 | Dave Bickers | Greeves | 42 net/52 brut |
| 4 | Torsten Hallman | Husqvarna | 35 net/35 brut |
| 5 | Åke Jonsson | Husqvarna | 30 net/37 brut |
| 6 | Vlastimil Valek | Jawa | 28 |
| 7 | Gunnar Draougs | ČZ | 25 |
| 8 | Karel Pilar | ČZ | 15 |
| 9 | Don Rickman | Bultaco | 8 |
| 9 | Ígor Grigóriev | ČZ | 8 |
| 9 | Paul Friedrichs | ČZ | 8 |
| 12 | Fritz Selling | Greeves | 7 |

#### Notes

* ↑ 26 segons altres fonts
* ↑ 14 segons altres fonts
* ↑ D'altres fonts documenten com a novè, desè i onzè classificat a Friedrichs, Rickman i Grigoriev respectivament, tots tres amb 8 punts.

## Resum: Podi final 1965

| | 500 cc | 500 cc | 250 cc | 250 cc |
| Campió | Jeff Smith | BSA | Víktor Arbékov | ČZ |
| Subcampió | Paul Friedrichs | ČZ | Joël Robert | ČZ |
| Tercer | Rolf Tibblin | ČZ | Dave Bickers | Greeves |

## Referències

* ↑ «Palmares du Mondial Mx 3» (en francès). memotocross.fr, 2012. [Consulta: 4 gener 2013].
* ↑ «Palmares du Mondial Mx 1» (en francès). memotocross.fr, 2012. [Consulta: 4 gener 2013].
* ↑ «World championship series 1965» (en anglès). akejonsson.com. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2014. [Consulta: 20 febrer 2011].
* «500GP 1960 - 1969 World Championship. 250GP 1960 - 1969 European/World Championship» (en anglès). mxbikes.com. Arxivat de l'original el 29 de setembre 2012. [Consulta: 20 febrer 2011].
# Campionat del Món de motocròs 1968

La temporada de 1968 del Campionat del Món de motocròs fou la 12a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 13 Grans Premis, celebrats entre el 21 d'abril i el 18 d'agost.
Aquella temporada, el Gran Premi d'Espanya de 250 cc, celebrat el 31 de març, abandonà el seu anterior emplaçament (el Circuit de Santa Rosa a l'actual barri de Santa Rosa de Santa Coloma de Gramenet) i estrenà el Circuit del Vallès, que aviat passaria a la història com un dels millors del campionat.

## Sistema de puntuació

Barem de puntuació de 1952 a 1969:
| Posició123456 Punts864321 | Resultats que computen 1/2 + 1 dels GP (cal acabar-hi les 2 mànegues) |

## 500 cc
### Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Paul Friedrichs | ČZ | |
| 2 | John Banks | BSA | 41 |
| 3 | Åke Jonsson | Husqvarna | ? |
| 4 | Bengt Åberg | Husqvarna | ? |
| 5 | Roger De Coster | ČZ | ? |
| 6 | Vic Eastwood | Husqvarna | ? |
| 7 | Petr Dobry | ČZ | ? |
| 8 | Jeff Smith | BSA | 16 |
| 9 | Jef Teuwissen | Husqvarna | ? |
| 10 | Christer Hammargren | Husqvarna | ? |

## 250 cc

Joël Robert guanyà el seu segon campionat mundial i encetà una època de domini absolut d'aquesta cilindrada que no s'acabaria fins a 1972, en què guanyà el seu sisè i darrer títol.

### Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Joël Robert | ČZ | 54 net/72 brut |
| 2 | Torsten Hallman | Husqvarna | 52 net/55 brut |
| 3 | Sylvain Geboers | ČZ | 31 net/34 brut |
| 4 | Karel Konecny | ČZ | 29 net/31 brut |
| 5 | Dave Bickers | ČZ | 21 net/23 brut |
| 6 | Håkan Andersson | Husqvarna | 18 |
| 7 | Olle Pettersson | Suzuki | 18 |
| 8 | Kalevi Vehkonen | Husqvarna | 8 |
| 9 | Víktor Arbékov | ČZ | 8 |
| 10 | Heikki Mikkola | Husqvarna | 7 |

## Resum: Podi final 1968

| | 500 cc | 500 cc | 250 cc | 250 cc |
| Campió | Paul Friedrichs | ČZ | Joël Robert | ČZ |
| Subcampió | John Banks | BSA | Torsten Hallman | Husqvarna |
| Tercer | Åke Jonsson | Husqvarna | Sylvain Geboers | ČZ |

## Referències

* ↑ «El VI Gran Premio de España de Motocross puntuable para el mundial, mostrará el auge y espectacularidad de este deporte» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 29-02-1968. [Consulta: 13 agost 2010].
* «Palmares du Mondial Mx 3» (en francès). memotocross.fr, 2012. [Consulta: 4 gener 2013].
* «Palmares du Mondial Mx 1» (en francès). memotocross.fr, 2012. [Consulta: 4 gener 2013].
* «World championship series 1968» (en anglès). akejonsson.com. Arxivat de l'original el 8 d’agost 2015. [Consulta: 20 febrer 2011].
* «500GP 1960 - 1969 World Championship. 250GP 1960 - 1969 European/World Championship» (en anglès). mxbikes.com. Arxivat de l'original el 29 de setembre 2012. [Consulta: 20 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Vídeo sobre el mundial de 250cc de 1968 (anglès)
# Quanta Cura

Quanta Cura (llatí: Quanta preocupació) és una encíclica escrita pel papa Pius IX sobre el tema de la secularització en general i la proclamació del Regne d'Itàlia del 1861 en particular.
Pius IX va proclamar-la el 8 de desembre de 1864, junt amb el Syllabus Errorum. El seu títol fa referència a la màxima preocupació de l'Església catòlica després dels canvis polítics que van tocar tot Europa després de la fi de l'antic règim. El document condemna amb vehemència els principis liberals de l'escola pública laïcista, de la llibertat de culte i la llibertat d'expressió i defensa la legitimitat d'una religió d'estat. També condemna certs excessos del capitalisme industrial, vists com un factor major en la pauperització del proletariat. A les Espanyes va ser l'inici d'una llarga polèmica entre conservadors i liberals durant la restauració Isabelina.
Quanta Cura s'ha de situar al context històric i polític de la Itàlia Unificada que s'inscriu en el Risorgimento que havia començat després del Congrés de Viena del 1814-15 que va terminar-se amb l'annexió dels Estats Pontificis i l'ocupació de Roma el 1870. Els papes successius van considerar que posar en dubte el seu poder absolut i temporal era un error major, conseqüència nefasta d'idees modernes com el liberalisme, el socialisme, el racionalisme, el relativisme o la separació de l'Església i l'Estat. L'encíclica va ser proclamada després que França va decidir retirar les seves tropes de Roma amb la ineluctable integració de la ciutat eterna al Regne d'Itàlia i la subsegüent abolició definitiva dels Estats Pontificis.

## Referències

* ↑ «Quanta Cura». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pius IX, Quanta Cura - Condemning Current Errors Arxivat 2006-05-26 a Wayback Machine., Roma, 8 de desembre de 1864 (traducció anglesa)
* ↑ Con cuánto cuidado y pastoral vigilancia (en castellà, traduït del llatí) [Consulta: 26 novembre 2012].
* ↑ Renom i Ferrer, Maria Teresa. Miquel Ferrer i Bauçà, protagonista en la societat de Mallorca. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 1998, p. 540. ISBN 978-8478269549.
# Patge de copa

El patge de copa (Enallagma cyathigerum) és una espècie d'odonat zigòpter de la família Coenagrionidae. L'espècie pot assolir una longitud de 32 a 35 mm. És comú en tot Europa (excepte Islàndia), incloent-hi Catalunya.

## Identificació

El patge de copa pot ser fàcilment confós amb el donzell de la ferradura (Coenagrion puella), però el patge de copa té el dors i el tòrax més blau que negre; i en canvi en el donzell de la ferradura és al revés. El segon segment del tòrax té un punt distintiu amb una línia per sota de la connexió amb el tercer segment.
Una altra diferència pot ser observada al costat del tòrax. El patge de copa té només un ratlla negra petita, mentre que tots els altres zigòpters blaus en tenen dues. El mascle és blau i la femella és marró.
Durant l'aparellament, el mascle abraça a la femella pel coll mentre ella inclina el seu cos al voltant dels seus òrgans reproductius; és l'anomenada roda d'aparellament. La parella vola junta sobre l'aigua i els ous són posats dins de les plantes adequades, just sota la superfície.
Els ous es desclouen i les larves, anomenades nimfes, viuen a l'aigua i s'alimenten de petits animals aquàtics. Les nimfes surten de l'aigua i pugen per una tija herbàcia on emergiran de l'exúvia i esdevindran adults.

## Comportament

Aquest petit zigòpter, de colors brillants és probablement el més comú en gran part de la Gran Bretanya. El trobem en una àmplia gamma d'hàbitats, des de petits estanys als rius. És especialment comú en llacs i embassaments. En general, volen baix a través de la vegetació i també volen bé sobre l'aigua.

## Galeria

* Mascle Distintiu a la base de l'abdomen
* Acabat d'emergir
* Mascle immadur
* Mascle adult
* Femella (varietat verda)
* Tàndem
* Tàndem
* Femella iniciant l'aparellament
* Roda d'aparellament
* Posta sobre Marsilea quadrifolia

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ «Oxygastra - Espècies». [Consulta: 20 novembre 2021].
* «Common Blue Damselfly». British Dragonfly Society. [Consulta: 16 agost 2010].

## Enllaços externs

* Oxygastra. Grup d'estudi dels odonats de Catalunya. http://www.oxygastra.org/fotos1esp.php?especie=Enallagma%20cyathigerum&localitzacio=Catalunya&familia=Coenagrionidae
* Biodiversidad Virtual. http://www.biodiversidadvirtual.org/insectarium/Enallagma-cyathigerum-%28Charpentier-1840%29-cat4379.html