OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Múscul esfínter intern de l'anus

El múscul esfínter intern de l'anus (musculus sphincter ani internus) es troba a la part interior del recte, del qual és una continuació de la seva capa muscular circular interior. És un dels dos esfínters de l'anus, juntament amb l'esfínter extern de l'anus. El múscul esfínter intern està format per musculatura llisa; l'extern, en oposició, és un múscul estriat.

## Estructura

És un anell muscular que envolta 2,5 cm del conducte anal a uns 6 mm de l'orifici. S'insereix entre el canal rectal i l'esfínter anal extern, al qual l'envolta amb les seves fibres musculars des de la part inferior, on estan en contacte tot i que anatòmicament són molt diferents. Posseeix un gruix d'aproximadament 0,5 cm i una longitud de 2,5 a 3 cm, i està format per una agregació de les fibres circulars involuntàries de l'intestí gros. La seva vora inferior està connectada a la pell de l'orifici de l'anus.
Les fibres parasimpàtiques dels segments de la pelvis de la medul·la espinal són les que innerven l'esfínter intern (nervis esplàncnics pelvians); per tant, la seva contracció és inhibida per l'estimulació de les fibres parasimpàtiques. Cal destacar que no està innervat pel nervi púdic, que està format per fibres somàtiques (és motor i sensorial) i que innerva les fibres de l'esfínter anal extern.

## Funció

Com una vàlvula, compleix la funció de donar suport a l'esfínter anal extern en les tasques d'expulsió de la femta. A més, ajuda a cloure l'obertura anal per evitar l'entrada d'objectes que podrien danyar les parets intestinals, així com aturar el pas de gasos i excrements en estat líquid. La seva acció és totalment involuntària, és a dir, que la seva contracció i relaxació s'efectua de manera espontània. L'estat habitual de l'esfínter intern és el de contracció. El reflex de la relaxació és causat per la pressió de la femta del recte durant la defecació. Perquè es produeixi la distensió del canal rectal, cal la contracció voluntària del múscul puborectal i de l'esfínter anal extern.

## Referències

* 1 2 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 15 febrer 2014].
* ↑ «dartmouth.edu» (en anglès). Arxivat de l'dartmouth.edu original el 2012-05-04. [Consulta: 15 febrer 2014].
* ↑ Колесников, Л. Л.. Сфинктерный аппарат человека СПб.:СпецЛит — 183 с (en rus), 2000. ISBN 5-263-00142-8.
* ↑ Moore, K.L.; Dalley A.F., Agur A.M.R.. Clinically oriented anatomy. 6a. Filadèlfia: Lippincott Williams & Wilkins, Wolters Kluwer, 2010, p. 700. ISBN 978-1-60547-652-0.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Vegeu també

* Múscul esfínter extern de l'anus
* Múscul puborectal

## Enllaços externs

* LUC spha
# Joan Maria Melis

Joan Maria Melis (Santander, 17 de febrer del 1926 - 21 de febrer del 2018) va ser un intèrpret que va intervenir en sèries de televisió, pel·lícules i en locucions per a documentals.

## Biografia

Nascut a Santander, abans d'instal·lar-se definitivament a Mallorca va viure a Màlaga, Cadis, Cartagena i Maó, llocs tots on el seu pare havia estat destinat com a mariner. El 2004 l'Associació d'Actors i d'Actrius Professionals de les Illes Balears li va atorgar un premi honorífic com a reconeixement a la seva trajectòria.
Actor tot terreny, ha estat testimoni de l'evolució que ha fet el teatre mallorquí des de la represa de la postguerra fins als nostres dies. Ha interpretat personatges emblemàtics de la comèdia costumista mallorquina i del teatre universal, demostrant també una gran habilitat per adaptar-se als nous corrents. Membre fundador de l'Agrupació de Teatre Regional, el 1950 es va incorporar a la companyia Artis, amb la qual fins al 1957 assumí principalment el paper de galant. Després d’uns anys d'inactivitat, el 1967 es va incorporar a la companyia de Xesc Forteza, amb la qual va actuar de manera intermitent fins al 2002. També ha col·laborat amb altres companyies i en produccions del Teatre Principal de Palma.

## Estrenes

* 17 novembre 1947. La corona comtal. Aina Villalonga. Catina Valls. Teatre Principal de Palma. Agrupació de Teatre Regional.
* 22 abril 1950. Orgull de casta. Martí Mayol. Joan Valls. Teatre Principal de Palma. Artis.
* 10 novembre 1953. Fi de trajecte. Xesc Forteza (autor i director). Teatre Líric de Palma. Artis.
* 15 desembre 1954. El rei Pepet. Pere Capellà. Joan Valls. Teatre Principal de Palma. Artis.
* 18 setembre 1967. Ninette i un senyor de Mallorca, adaptació de Ninette y un señor de Murcia de Miguel Mihura. Xesc Forteza. Teatre Principal de Palma. Xesc Forteza.
* 31 març 1990. El marquès de sa Rabassa. Pere Capellà. Xesc Forteza. Teatre Principal de Palma.
* 21 desembre 1995. Classe mitja acomodada. Xesc Forteza (autor i director). Teatre Principal de Palma.
* 9 octubre 1997. Dins un gruix de vellut. Alexandre Ballester. Mateu Grau i Joan Arrom. Teatre Principal de Palma.
* 16 abril 1998. Sopar de noces. Bertolt Brecht. Pere Fullana. Teatre Principal de Palma.
* 24 març 2001. Els enamorats. Carlo Goldoni. Rafel Duran. Auditòrium sa Màniga de Cala Millor. Teatre Principal de Palma, Auditòrium sa Màniga i Auditori d'Alcúdia.
* 3 març 2005. El rei Pepet. Pere Capellà. Pere Noguera. Teatre Xesc Forteza de Palma. Teatre Principal de Palma.
* 22 maig 2009. Però com cony s'escriu Txèkhov? Joan Carles Bellviure (dramatúrgia i direcció). Teatre Principal de Palma.

## Referències

* 1 2 3 4 Perelló, Francesc. «Joan Maria Melis». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: 31 març 2021].

## Bibliografia complementària

* Arrom Nadal, Joan. «Joan Maria Melis Alzina» [entrevista]. A: Anuari teatral Mallorca 2000. Palma: Consell Insular de Mallorca: Gremi d’Editors de les Illes Balears, 2001, p. 110-116.
# Cantó de Rius

El cantó de Rius és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està enquadrat al districte de Muret, té 10 municipis i el cap cantonal n'és Rius.

## Municipis

* Rius
* Vaths
* Gençac de Garona
* Gotavernissa
* La Caunha
* Latrape
* L'Avereit de Comenges
* Malholàs
* Salas de Garona
* Sent Julian de Garona

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Edwards

«Edwards» té aquests significats:
* Toponímia:
** Edwards (Califòrnia), població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
** Edwards (Colorado), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Colorado
** Edwards (Mississipi), població dels Estats Units a l'estat de Mississipi
** Edwards (Nova York), població dels Estats Units a l'estat de Nova York
** Base Edwards, instal·lacions de la Força Aèria dels Estats Units a Califòrnia
** North Edwards, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
** Port Edwards, població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin
* Biografies:
** Agustín Ross Edwards (La Serena, Xile, 1844 - Viña del Mar, 1926), polític, diplomàtic i banquer xilè
** Blake Edwards (Tulsa, Oklahoma, Estats Units, 1922), director de cinema, guionista i productor estatunidenc
** Duncan Edwards (Dudley, Anglaterra, 1936 - Múnic, Alemanya, 1958), futbolista anglès
** Guy Edwards (Macclesfield, 1942), pilot de Fórmula 1
** Ifan ab Owen Edwards (Tremaran, 1895 - 1970), acadèmic, escriptor i director de cinema gal·lès
** Jason Edwards(1969, Tamworth, comtat de Staffordshire, Regne Unit), músic i productor
** John Edwards (1953), advocat i polític estatunidenc
** Jonathan David Edwards (Londres, 1966), antic atleta especialitzat en el triple salt
** Jonathan Edwards (1703 - 1758), predicador i teòleg nord-americà
** Ray Edwards, estudiós de la llengua còrnica
** Rob Edwards (Thornaby, North Yorkshire, Anglaterra, 1945), pilot de trial
# Joan Obradors i Camprubí

Joan Obradors i Camprubí (? - 1810) fou un organista de finals del segle xviii i principis del XIX. Fill d'un sastre de Moià, rebé el nomenament d'organista de Santa Maria de Mataró el 23 d'agost de 1798, i el 29 d'agost s'escripturà la seva admissió com a resident de la parroquial. Allà tingué cura de l'organistia fins al seu traspàs l'any 1810.

## Referències

* ↑ «Fons del Museu-Arxiu de Santa Maria de Mataró», 2010. [Consulta: 24 novembre 2020].
# Antoni Vela i Vivó

Antoni Vela i Vivó (Maó, Menorca, 20 de març de 1872 - Barcelona, 20 de gener de 1950) va ser un remer menorquí que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. Membre del Reial Club de Regates de Barcelona, el 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà dues proves del programa de rem: la de scull individual i la del quatre amb timoner, quedant eliminat en ambdós casos en sèries.

## Referències

* ↑ «ELS PRIMERS CATALANS OLÍMPICS». olimpismo2007.blogspot.com.es, 23-10-2011. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Antonio Vela Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2 d'octubre 2011. [Consulta: 22 agost 2016].
# Xaïkh Djunayd

Xaykh Junayd ibn Ibrahim (? - 4 de març de 1460) fou el quart xeic safàvida, successor del seu pare Ibrahim com a líder de l'organització a Ardabil el 1447/1448. Fou pare de Xaïkh Haydar. Va organitzar els seus seguidors militarment i es va enfrontar a Jahan-Xah, l'emir qara qoyunlu de l'Azerbaidjan que li va ordenar sortir dels seus territoris. Djunayd va fugir a l'Anatòlia però els otomans el van expulsar i se'n va anar al Beylik de Karaman-oğlu i després a Síria però el sultà mameluc Čakmak va ordenar la seva detenció i va fugir cap al nord (vers 1452 o 1453) i es va refugiar a Djanik, a la mar Negra; va intentar capturar Trebisonda sense èxit (1456) i va anar a Hisn Kayfa i allí a Amida on va viure tres anys (1456-1459) amb els aq qoyunlu i es va casar amb Khadija Begum, germana d'Uzun Hasan (vers 1458). El 1459 va sortir d'Amida i va intentar recuperar Ardabil, però enfrontat a forces qara qoyunlu es va dirigir al Caucas contra els circassians, però quan creuava territori del shirwanshah Khalil Allah ibn Shaykh Ibrahim fou atacat i mort prop de Tabarsaran, a la vora del riu Kur, el 1460.

## Bibliografia

* Roger Savory, Iran Under the Safavids
* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Djunayd, Shaykh».
# Pierre Mignard

Pierre Mignard (Troyes, 1612 — París, 1695) fou un pintor francès i un dels deixebles més populars de Simon Vouet.

## Estil

Les seues pintures històriques i religioses s'adaptaven als esquemes del classicisme acadèmic en la tradició de Domenico Zampieri i Nicolas Poussin (va estar a Itàlia entre el 1635 i el 1657). Les seues millors obres, tant a Roma com a París, són els retrats: en va pintar de molts membres de la cort de Lluís XIV de França (en què de vegades guarnia les seues germanes amb indumentàries al·legòriques) i de dones de l'alta aristocràcia (com ara, els retrats de Maria Mancini -dipositat a la Gemäldegalerie de Berlín-, Madame de Montespan, Madame de Maintenon com a Santa Francesca, etc.).

## Observacions

El seu germà, Nicolas Mignard o Mignard d'Avignon (Troyes, 1606 - París, 1668), també estudià amb Simon Vouet, va tenir èxit com a pintor de retrats i temes religiosos, i treballà a Avinyó i a París per a Lluís XIV de França.

## Galeria

* La vierge aux raisins
* Ecce Homo (1690)
* Retrat de Louise de Kérouaille (Duquessa de Portsmouth)
* Metamorfosi d'Ovidi (1679)
* La mainada del Duc de Bouillon (1647)
* Retrat de Molière (cap al 1658)
* Glòria dels benaventurats (cúpula de l'església de Val-de-Grâce, París)

## Referències

* ↑ «Pierre Mignard - Enciclopedia Católica». [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Pierre Mignard | enciclopedia.cat». [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Universalis, Encyclopædia. «Biographie de PIERRE MIGNARD (1612-1695)» (en francès), 29-01-2025. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Imago Mundi (francès)
* ↑ «Mignard Pierre» (en francès). [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Larousse, Éditions. «Pierre Mignard - LAROUSSE» (en francès). [Consulta: 9 febrer 2025].
* 1 2 3 4 «Pierre Mignard | enciclopedia.cat». [Consulta: 9 febrer 2025].
* 1 2 Triadó, J-R.; Chilvers, Ian; Osborne, Harold; Farr, Dennis, 1996. Diccionari d'Art d'Oxford. Des del segle V aC fins a l'actualitat. Barcelona: Edicions 62. ISBN 8429742271. Pàg. 530.

## Bibliografia

* Le Peintre, le roi, le héros. L'Andromède de Pierre Mignard, Dossiers du département des Peintures. Éditions de la Réunion des musées nationaux, París, 1989, cat. 2.
* Huisman Philippe, Les Bustes de Pierre Mignard. A: GBA, 1958, pàgs. 267-272.

## Enllaços externs

* Art.com (anglès)
* Pierre Mignard - Crotos (anglès)
# Resolució 1183 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1183 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 de juliol de 1998. Després de recordar anteriors resolucions sobre Croàcia incloses les resolucions 779 (1992), 981 (1995) i 1147 (1997), el Consell va autoritzar la Missió d'Observadors de les Nacions Unides a Prevlaka (UNMOP) a continuar supervisant la desmilitarització a la zona de la península de Prevlaka fins al 15 de gener de 1999.
El secretari general Kofi Annan havia notificat un desenvolupament positiu en la situació. Tant la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) com Croàcia han formulat propostes i iniciatives per resoldre la controvèrsia. Hi ha hagut violacions de llarg termini del règim de desmilitarització pel que fa a les activitats de desminatge i les restriccions a la llibertat de moviment del personal de les Nacions Unides, per la qual cosa cal la presència continuada dels observadors.
Es va instar a les parts a aplicar plenament un acord sobre la normalització de les seves relacions, cessar les violacions del règim de desmilitarització, reduir la tensió i garantir la lliure circulació als observadors de les Nacions Unides. Es va demanar al Secretari General que informés al Consell sobre la situació abans del 15 d'octubre de 1998 sobre el progrés cap a una solució pacífica de la controvèrsia entre Croàcia i Sèrbia i Montenegro. Finalment es va demanar que la Força d'Estabilització, autoritzada per la Resolució 1088 (1996) i prorrogada per la Resolució 1174 (1998), cooperés amb la UNMOP.

## Referències

* ↑ «Council authorises United Nations military observers to continue monitoring Prevlaka peninsula demilitarisation zone until 15 January 1999». United Nations, 15-07-1998.
* ↑ Annan, Kofi. «Report of the Secretary-General on the United Nations Mission in Prevakla». United Nations, 26-06-1998.
* ↑ «Former Yugoslavia – UN missions». UN Chronicle, 1998.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Guerra de la independència croata

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Joaquim Ferrer i Ferrer

Joaquim Ferrer i Ferrer (Vilalba dels Arcs, Terra Alta, 1882 - Tortosa, Baix Ebre, 12 de gener de 1929), fou un metge i polític català.
Al seu poble era conegut amb el sobrenom de lo metge Ferré. Provenia d'una família de fortes conviccions carlines, fet que va ajudar, amb els anys, a que esdevingués cap del Partit Tradicionalista en els districtes de Tortosa, Roquetes i Gandesa. Fou també director del diari La Tradición, l'òrgan oficial dels carlistes, i des d'on va combatre Marcel·lí Domingo, el seu principal rival polític. Fou membre del Sometent, i el mes de novembre de 1922 fou processat per injúries a l'Exèrcit per uns articles sobre els soldats de quota que va escriure a La Tradición.
Pel que fa a la seva carrera política, es presentà a la candidatura de Tortosa-Roquetes, juntament amb Francisco Canivell Curto i Joan Tomàs Villalbí. Ho féu, també, en la candidatura per a diputats a Corts, tot i que en aquesta ocasió no va obtenir elecció. Sí que va ser diputat provincial a partir de les eleccions de 1919, en què quedà en tercera posició amb 6.509 vots. En l’ens provincial s'integrà en la Comissió Permanent d’Hisenda i també en la Mixta de Reclutament, el primer mandat com a suplent, i el segon com a titular. Com a diputat, passà a formar part de l’Assemblea de la Mancomunitat de Catalunya l’agost de 1921, a la qual acudí sota l’epígraf de jaumista. Es presentà de nou als comicis provincials de 1923, però no entrà, ja que va quedar en setena posició amb solament 1.924 vots.

## Bibliografia

* Monner i Estopinyà, Anton. Curiositats i episodis de la història de Vilalba dels Arcs. Zaragoza: Hispanidad de Ediciones, 1986.

## Enllaços externs

* Joaquim Ferrer i Ferrer a la Ilercavònia

## Referències

* 1 2 Curto, Albert. «Ferrer i Ferrer, Joaquim». A: Diccionari biogràfic dels diputats de la Mancomunitat de Catalunya (1914-1925). Barcelona: Diputació de Barcelona, octubre de 2019, p. 176. ISBN 9788498038897.
* 1 2 3 Curto, Albert. «Ferrer i Ferrer, Joaquim». Institut Ramon Muntaner. [Consulta: 3 desembre 2022].
* 1 2 3 Curto, p. 177
# Heterograma

Un heterograma (del grec héteros, 'diferent' i gramma, 'lletra') és una paraula o frase que no conté cap lletra repetida. Aquesta propietat va ser descrita per Dmitri Borgmann al seu llibre Language on Vacation: An Olio of Orthographical Oddities, on intentà trobar la paraula més llarga que complís aquesta condició (tot i que ell s'hi referia com a paraula sense patró o isograma, enlloc d'heterograma).
L'escriptor Georges Perec utilitzava aquest concepte com a base per formar poemes. Partia d'un heterograma d'onze lletres (les deu més usades del català i una de les restants, que ell anomenava la clau del poema). Després escrivia onze anagrames d'aquest. Finalment utilitzava aquesta restricció per formar un poema amb sentit, formant així un nou tipus de composició poètica anomenada onzena.

## Termes relacionats

Un isograma (del grec isos, 'igual' i gramma, 'lletra') és una paraula o frase en què cada lletra hi apareix el mateix nombre de vegades.
Un pangrama (del grec pan, 'tot' i gramma, 'lletra') és una frase on hi apareixen totes les lletres de l'abecedari. Si cada lletra hi apareix només una vegada, formant per tant un heterograma, se l'anomena pangrama perfecte.

## Exemples

* Heterogrames: Profunditzaves (14), dormisquejant (13), emblanquidors (13), plovisquejant (13), compartisquen (13)...
* Isogrames amb una repetició: Emmantellant (12), condicionada (12), atorrollat (10), concisions (10), paperera (8)...

## Referències

* ↑ Berry, Nick. «Distinct letters». datagenetics.com, 2012. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ Borgmann, Dmitri. Language on vacation: an olio of orthographical oddities. Scribner, 1965.
* 1 2 «Lectures voluntàries». [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ «La presentació de Jordi Vintró a “Voluntàries” de Sebastià Bonet». [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ Nordquist, Richard. «Què és un isograma?» (en anglès), 09-01-2020.
# Josep Jover i Padró

Josep Jover i Padró (Terrassa, 29 de juliol de 1955) és un advocat català, especialitzat en propietat intel·lectual i drets d'autor, i gestor de conflictes. És director del bufet Estudis Jurídics.
Obté la seva llicenciatura el 1982 per la Universitat de Barcelona i exerceix com a advocat des de 1983 en les branques de dret civil, mercantil i comunitari; i com a auditor informàtic des de 1997.
Josep Jover ha estat professor de diversos màsters i cursos en diverses universitats i centres, entre ells l'Il·lustre Col·legi d'Advocats de Barcelona i la Universitat de Deusto. La temàtica de la seva docència han estat les TIC, la propietat intel·lectual, la gestió de conflictes, mediació i drets humans de tercera generació. Presentà la demanda contra el cànon digital al Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE), que va considerar que la taxa era abusiva i no complia la directiva europea.
Va ser productor del documental titulat #Indignados, que té com a finalitat explicar als europarlamentaris el moviment 15-M. Com a coordinador de la comissió jurídica del 15-M a Barcelona, estigué involucrat amb la sentència del TJUE sobre les clàusules abusives de les hipoteques i en la sentència, també del TJUE, sobre l'anomenat cèntim sanitari.
Es va presentar de forma independent com a cap de llista de Pirates de Catalunya per Lleida a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2010 i per Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 2011 al Congrés dels Diputats i a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2012. L'agost de 2017 Esquerra Republicana de Catalunya el va contractar per dur el cas del procés sobiranistes davant del Tribunal de Justícia de la UE.

## Referències

* ↑ «Associació Mediterrània de Pèrits de les TIC» (en català). Aspertic, 03-02-2025. [Consulta: 3 febrer 2025].
* ↑ Sentència de 21 d'octubre de 2010, Derechos de autor y derechos afines, C‑467/08, EU:C:2010:620
* ↑ Ballota, David. «Se rueda #Indignados». Genbeta. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «Josep Jover, el abogado que derrotó a la SGAE en la sentencia del canon digital, candidato PIRATA por Lleida». Genbeta, 26-10-2010. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ Ballota, David. «Pirates de Catalunya consigue los avales de la polémica y elige a Josep Jover para 'abordar' el Congreso el 20-N». Genbeta, 14-10-2011. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «ERC fitxa el jurista Josep Jover per "defensar els drets dels catalans" davant la justícia europea». Ara.
# La aldea maldita (pel·lícula de 1930)

La aldea maldita és una pel·lícula de cinema mut escrita i dirigida en 1930 per Florián Rey. És considerada l'obra mestra del període silent del cinema espanyol. En 1942 el mateix director va dirigir una nova versió homònima d'aquesta pel·lícula.
La aldea maldita va ser concebuda com a pel·lícula muda. Així es va muntar i es va exhibir en una sessió privada organitzada per a la crítica a finals de març de 1930. La producció va anar a càrrec del mateix director i de l'actor principal, Pedro Larrañaga.
La distribuïdora del film però, va tenir problemes per estrenar-la, així que Florián i Pedro van decidir sonoritzar la pel·lícula als estudis Tobis, d'Epinay-sur-Seine. Afegiran diàlegs, un nou fons musical i algunes noves escenes que substituiran a les didascàlies de la versió muda. Aquesta versió sonora s'estrenarà a la sala Pleyel de París, el 10 d’octubre de 1930 i al cinema San Miguel de Madrid, el 8 de desembre del mateix any.

## Argument

Els fets es presenten en un poble de geografia indeterminada situat a Castella anomenat Luján al començament del segle XX. Mentre tot el llogaret emigra a la ciutat a causa de la gran sequera que assola el camp, Juan serà empresonat injustament per enfrontar-se a un cacic de la zona.

## Comentaris

Va ser rodada en la província de Segòvia als pobles de Ayllón, Pedraza, Sepúlveda i Segòvia.

## Referències

* Zumalde Arregi, Imanol. «Los sonidos de la reconciliación. Estudio comparativo de dos versiones de «La aldea maldita» de Florián Rey» (en castellà). Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes. [Consulta: 9 juny 2021].
* Sánchez Vidal, Agustín «Florián Rey y las dos versiones de «La aldea maldita»» (en castellà). Artigrama, 4, 1987, pàg. 309-324. ISSN: 0213-1498.
* Caparrós Lera, José María. Las Grandes películas del cine español (en castellà). Madrid: JC Clementine, 2007, p. 19-23. ISBN 9788489564503.

## Notes

* ↑ «Florián Rey» en biografíasyvidas.
* ↑ Sánchez Noriega, José Luis; Gubern, Román. Historia del cine: teoría y géneros cinematográficos, fotografı́a y televisión. Nueva edición. Madrid: Alianza, 2006. ISBN 978-84-206-7691-3.

## Enllaços externs

* La aldea maldita (pel·lícula de 1930) a Vimeo
# Malràs

Malràs (en francès Malras) és un municipi del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània. L'1 de gener del 2022 tenia 437 habitants.

## Referències

* ↑ De Palmas, J.-P.; Lavaud, C. «Population de référence au 1er janvier 2022 : 6 080 731 habitants en Occitanie» (en francès), 19 desembre 2024. [Consulta: 1 febrer 2025].