OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Felix Endrich

Felix Endrich (Basilea, 5 de desembre de 1921 - Garmisch-Partenkirchen, 31 de gener de 1953) fou un pilot de bob suís que va competir en els anys posteriors a la Segona Guerra Mundial.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sankt Moritz, on disputà les dues proves del programa de bob. Guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a dos, formant equip amb Friedrich Waller, mentre en la del bobs a quatre fou quart. Quatre anys més tard, als Jocs d'Oslo, fou quart en les dues proves del programa de bob que disputà.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del món de bob, dues d'or, una de plata i una de bronze, entre 1947 i 1953. En aquest darrer campionat trobà la mort en patir un greu accident durant la disputa de la prova de bobs a 4.

## Referències

* 1 2 «Felix Endrich Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2012. [Consulta: 28 desembre 2019].
* ↑ «Sport: Death at Garmisch». TIME, 09-02-1953. Arxivat de l'original el 4 de novembre 2014. [Consulta: 15 octubre 2014].
# South Beach

South Beach és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 3.457 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Beach tenia 3.457 habitants, 1.610 habitatges, i 1.220 famílies. La densitat de població era de 494,4 habitants/km².
Dels 1.610 habitatges en un 15,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,7% hi vivien parelles casades, en un 2,4% dones solteres, i en un 24,2% no eren unitats familiars. En el 21,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,45.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,7% tenia menys de 18 anys, un 1,4% entre 18 i 24, un 11,3% entre 25 i 44, un 30,3% de 45 a 60 i un 43,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 61 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 108.702 $ i la renda mediana per família de 126.755 $. Els homes tenien una renda mediana de 89.395 $ mentre que les dones 26.607 $. La renda per capita de la població era de 90.938 $. Entorn de l'1,4% de les famílies i el 3,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Les Invisibles

Les Invisibles és una pel·lícula documental francesa escrita i dirigida per Sébastien Lifshitz i estrenada el 2012.

## Sinopsi

Homes i dones que, nascuts a l'entreguerres, no tenen res en comú excepte ser homosexualss i haver triat viure-ho a plena llum del dia en un moment en què la societat rebutjava l'homosexualitat. Van estimar, desitjar, lluitar per ser reconeguts. Avui expliquen com era aquesta vida rebel, dividida entre el desig de seguir sent persones com els altres i l'obligació d'inventar-se una llibertat per florir.

## Repartiment

Yann i Pierre, Bernard i Jacques, Pierrot, Thérèse, Christian, Catherine i Elisabeth, Monique, Jacques

## Origen de la pel·lícula

Sébastien Lifshitz va passar gairebé un any i mig buscant els testimonis necessaris per filmar el seu documental. Va contactar amb moltes associacions franceses per a això, en particular amb ARIS a Lió. Lifshitz va entrevistar 70 persones i va filmar 10 retrats de parelles o individus, alguns dels quals no van arribar al tall final.

## Distincions

Per aquest documental i el següent, Bambi (2013), Sébastien Lifshitz va rebre el març de 2014 el premi Pierre Guénin contra l'homofòbia i per la igualtat de drets: segons la nota de premsa de l'associació SOS Homophobie,
| « | el treball de Sébastien Lifshitz fa visible no sols la població LGBT, sinó especialment les seves categories més oblidades. | » |

### Premis

* 2013 : César al millor documental
* 2012 : Festival Chéries-Chéris: Gran premi al millor documental
* 2012: Face à Face Festival du film gay et lesbien de Saint-Étienne: Premi del públic al millor documental
* 2013 : Étoile d'or al millor documental
* 2012: Premi del públic al Festival Âge d'or-Cinédécouvertes (Brussel·les)
* 2013: Fire!! Mostra Internacional de Cinema Gai i Lesbià premi al millor documental.

### Nominacions

* 2012 : British Film Institute Awards: Premi Grierson

## Referències

* 1 2 3 «Interview de Sébastien Lifshitz et Pierrot pour le film "Les Invisibles"». abusdecine.com. Arxivat de l'original el 2017-08-05. [Consulta: 28 febrer 2022].
* ↑ « Édouard Louis et Sébastien Lifshitz lauréats du prix Pierre Guénin 2014 », article site Yagg.com, du 19/03/2014.
* ↑ 14e palmarès des Étoiles d'or du cinéma français (2013) Arxivat 2012-04-15 a Wayback Machine. sur le site officiel.
* ↑ Guanyadors de l'edició de 2013 al web de Lambda
# Alamanda de Rocabertí i Serrallonga

Alamanda de Rocabertí i Serrallonga (?- 1373) va ser baronessa de Santa Coloma, filla de Dalmau VII de Rocabertí i Beatriu de Serrallonga.
El 1331 es casa amb Pere de Queralt i de Castellnou. En morir el seu espòs el 1348, es converteix en la usufructuària de la baronia de Santa Coloma. Els primers compassos del Senyoriu d’Alamanda estan marcats pels efectes de la pesta negra. Seguint la línia dels seus predecessors, confia en la comunitat jueva per dinamitzar l'economia colomina i la seva pròpia: el 1353 nomena el jueu Samuel Tubba com a recol·lector dels seus rèdits, i el 1358 confirma els privilegis de la comunitat hebrea.
Des de 1356 fins a 1364, Alamanda comparteix el senyoriu amb Dalmau. Durant aquest període, segons Emma Liaño, els Queralt prioritzen la construcció de Santa Maria de Bell-lloc a l'església parroquial de Santa Coloma. Malgrat que la pesta obliga a aturar-ne les obres iniciades el 1331, a principis dels anys seixanta ja s'havia finalitzat la capella de la Santa Creu i de Sant Jaume.
Vers 1364, Alamanda i Dalmau van enemistar-se, fet que va provocar que la mare es desplacés a Pontils. El 1366, ambdós es disputen la quadra de Vespella.
El 5 de novembre de 1873, Alamanda dicta testament deixant com a hereu principal el seu fill Guerau. Morta el dia 8 del mateix mes, el seu cos va ser enterrat a la capella del Corpus Christi de la Catedral de Tarragona.

## Referències

* ↑ Segura, Joan. Costums de Catalunya. Guillem Carreras (ed). Santa Coloma de Queralt: Associació Cultural Baixa Segarra, 2021, p. 205. ISBN 978-84-941520-5-4.
* ↑ Coll i Rosell, Gaspar «El retaule dels Sants Joans de Santa Coloma de Queralt: Noves aportacions a la seva cronologia.». Acta historica et archaeologica mediaevalia, n. 9, 1988, pàg. 261-280.
* ↑ Liaño, Emma ««Las iglesias góticas de Santa Maria de Queralt»». Aplec de Treballs, n. 2, 1980, pàg. 21-50.
* ↑ «ACA, DIVERSOS, Queralt, Pergamins,n. 061», 1366. [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ Español, Francesca ««Esteban de Burgos y el sepulcro de los Queralt en Santa Coloma (Tarragona)»». D'art, 1984, pàg. 150.
# Civizelotes

Civizelotes és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels gnafòsids (Gnaphosidae). Fou descrita per primera vegada l'any 2012 per A. Senglet.
Les seves espècies es troben per la zona paleàrtica. La majoria es troben a la península Ibèrica, especialment C. medianoides on és endèmica, C. ibericus (Espanya i França), C. medianus (Espanya, Andorra i França) i C. dentatidens (Espanya, França i Sardenya).

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog del 10 de març de 2017, hi ha les següents 10 espècies acceptades:
* Civizelotes caucasius (L. Koch, 1866)
* Civizelotes civicus (Simon, 1878)
* Civizelotes dentatidens (Simon, 1914)
* Civizelotes gracilis (Canestrini, 1868)
* Civizelotes ibericus Senglet, 2012
* Civizelotes medianoides Senglet, 2012
* Civizelotes medianus (Denis, 1936)
* Civizelotes pygmaeus (Miller, 1943)
* Civizelotes solstitialis (Levy, 1998)
* Civizelotes tibichaetoforus Tuneva & Kuzmin, 2016

## Referències

* ↑ Senglet, 2012: Civizelotes new genus, and other new or little known Zelotinae (Araneae, Gnaphosidae). Revue Suisse de Zoologie, vol.119, n.4, p.501-528 (text íntegre).
* 1 2 «Gnaphosidae». Natural History Museum Bern. [Consulta: 10 març 2017].
# Moenje

Moenje és un grup de música sami-noruec que combina la musica tradicional noruega amb el joik i la cançó en sami del sud. Es va formar el 2016 per la cantant de joik Marja Mortensson i l'acordionista especialitzada en música tradicional de Helgeland, Hilde Fjerdingøy. El 2019 van publicar el seu primer àlbum Klarvær, que significa en noruec el mateix que moenje en sami del sud: bon temps. L'àlbum va ser finalista pel premi noruec Spellemanprisen en la categoria de música tradicional

## Integrants

* Marja Mortensson - joik
* Hilde Fjerdingøy - acordió
* Jo Einar Jansen - violí, talharpa
* Fredrik Luhr Dietrichson - contrabaix
* Øystein Aarnes Vik - percussió

## Discografia

* 2019 Klarvær (Kirkelig Kulturverksted)

## Referències

* ↑ Zahl Ødegård, Roger «Konsert: Moenje (3.5.)». , 27-03-2017 [Consulta: 20 novembre 2020].
* ↑ «OĐĐASAT - DAVVISÁMEGILLII 1. mai 2020 kl. 14:11 Moenje ii vuoitán Spellemann». nrk.no, 01-05-2020 [Consulta: 20 novembre 2020].
* ↑ Solvang, Olav «Pols og joik på samme frekvens». Vårt land, 07-04-2019 [Consulta: 20 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Moenje a Discogs (anglès)
# Mutí Tití

Mutí Tití (en llatí Mutinus Titinus o també Mutunus Tutunus) va ser, segons la mitologia romana, una divinitat fàl·lica del matrimoni, que en alguns aspectes s'assimilava a Príap, el déu grec, però no tenia les mateixes funcions. Formava part del grup de déus anomenats Indígets, unes divinitats tutelars romanes, i se l'invocava perquè protegís els amors de la gelosia i de l'enveja.

## Història

Tenia un santuari a la colina Vèlia, possiblement des de la fundació de Roma fins al segle i aC. En aquell temple les dones li oferien sacrificis vestides amb la toga pretexta.
Durant els rituals prematrimonials, es creu que les novies romanes s'havien d'asseure amb les cames obertes damunt del fal·lus de Mutí Tití per a preparar-se per al coit. Així el déu era el primer en desvirgar-les. Els primers Pares de l'església consideraven aquest acte com una manera obscena de perdre la virginitat. Arnobi el Vell diu que agafaven pels cabells a les matrones romanes i se les feia cavalcar (inequitare) al damunt de l'horrible fal·lus de Tití i les seves immenses parts, Altres fonts diuen que les núvies aprenien a través d'aquest ritual a no tenir vergonya durant l'acte sexual.
Pràcticament l'única font clàssica que parla d'aquesta divinitat és Sext Pompeu Fest, i els autors cristians que el mencionen sempre ho fan de manera hostil o parcial. El Fascinus, que Arnobi identifica amb Mutí Tití, va ser utilitzat pels escriptors cristians per carregar contra els costums romans.

## Etimologia

A diferencia de Príap, al que es representa amb una forma humana amb una erecció extraordinària, Mutí Tití era representat amb un fal·lus erecte normal, i se'l considerava el progenitor misteriós de Servi Tul·li. El nom del déu es relaciona amb dues paraules no gaire freqüents de l'argot llatí, muto o mutto (penis) i mutinus (fàl·lic). La paraula mutuniatus la utilitzen Marcial i els Priapeus (un recull de poemes eròtics) per fer referència a un mascle ben dotat. Les dues parts del nom, Mutinus Titinus semblen reduplicatives. Titinus, potser derivada de titus, seria una altra paraula de l'argot per referir-se al penis.
No s'ha localitzat el santuari de Mutí Tití a la colina Vèlia. Segons Sext Pompeu Fest, va ser destruït per a construir-hi unes termes privades pel pontífex i partidari d'August Gneu Domici Calví tot i que era una de les divinitats més antigues de Roma.

## Referències

* ↑ Rose, H.J. (ed. i trad). The Roman questions of Plutarch. Nova York: Biblo and Tannen, 1974, p. 84.
* ↑ Arnobi el Vell. Adversus Nationes, IV, 7; IV, 11
* ↑ Lactanci. Institutiones divinae, I, 20, 36
* ↑ Robert, Jean-Noël. Eros romano: sexo y moral en la Roma antigua. Madrid: Universidad Complutense, 1999, p. 58. ISBN 9788489784758.
* ↑ Adams, James N. Latin Sexual vocabulary. Londres: Duckwork, 1982, p. 32, 62-63. ISBN 9780715619155.
* ↑ Marcial. Epigrames, III, 73, 1
* ↑ Priapeos. 52, 10
* ↑ Sext Pompeu Fest. De Verborum Significatione, 142L
* ↑ Richardson, L. A new topographical dictionary of ancient Rome. Baltimore: Johns Hopkins Univ. Press, 1995, p. 262. ISBN 9780801843006.
# ¡Ay, qué dolor!

¡Ay, qué dolor! és un vilancet del compositor barroc català Joan Cererols (1618-1680), un dels màxims representants de l'escola montserratina.
Aquest vilancet està escrit per a cinc veus (SATTB) i és conegut per ser una de les peces que inclouen el mateix motiu que utilitza Johann Sebastian Bach en la Passió Segons Sant Mateu. Cererols va ser el primer autor en utilitzar aquest tema i el van seguir molts autors hispànics i europeus al llarg del segle xvi i XVII. És per això que es creu que aquest vilancet el va arribar a conèixer el mateix Bach, encara que el motiu s’estengués per tot Europa. Aquest tema, doncs, descriu el dolor de Crist i totes les peces que l'empren també tenen la mateixa temàtica. L’autor de la lletra podria ser el mateix Joan Cererols. El vilancet és ric rítmicament, amb al·lusions a cançons tradicionals i recursos madrígalístics, seguint els costums hispànics de l’època. Utilitza cromatismes i semitonia per plasmar el dolor de Crist retòricament.

## Lletra

¡Ay, qué dolor! Que adolece la vida y muere de amor.
¡Ay, qué dolor! Lloren los ojos, llore el corazón;
que pendiente de un leño agoniza, cárdeno lirio,
el que es blanca flor.
¡Ay, qué dolor! Enlute sus rayos y eclipse el sol.
Pues que ya el de justicia se pone herido de un odio traidor.
¡Ay, qué dolor! Que adolece la vida y muere de amor.

## Referències

* ↑ BONASTRE, Francesc «Antecedentes hispánicos del tema KOMMT, IHR TÖCHTER de la MATTHÄUS-PASSION de JS Bach (BWV 247). Historia de la pervivencia de un programa semántico nacido en el Barroco musical español.». Revista de musicología, 16(1), 1993, pàg. 59-86..
* ↑ GIOL, D. C. I. «Entorn del pare Joan Cererols (1618 1680)». Revista catalana de musicologia, (12), 2019, pàg. 51-55.
* ↑ BONASTRE, Francesc «Antecedentes hispánicos del tema KOMMT, IHR TÖCHTER de la MATTHÄUS-PASSION de JS Bach (BWV 247). Historia de la pervivencia de un programa semántico nacido en el Barroco musical español.». Revista de musicología, 16(1), 1933, pàg. 59-86.
* ↑ «¡Ay, qué dolor!» (en català). [Consulta: 18 gener 2021].
# Luis Arrizabalaga Moriones

Luis Arrizabalaga Moriones (Saragossa 1915) fou un metge, pescador i dirigent esportiu.
Va acabar la carrera de Medicina el 1936 i després va iniciar un periple com a metge rural, membre del cos mèdic de la Marina i metge de la Seguretat Social, quan va arribar a Catalunya, es va fer soci de la Societat de Pescadors Esportius de Mar i de l'Associació de Pescadors Esportius. Després de ser internacional amb la selecció espanyola durant els anys cinquanta i participar en diversos campionats del món i d'Europa, va iniciar les seves tasques de directiu el 1962, com a vocal de la Federació Catalana de Pesca, en què també era el delegat de pesca fluvia. El 1967 va arribar a la presidència l i el 1974, quan la federació va desaparèixer com a tal i va ser dividida en quatre provincials, va seguir fins al 1977 com a president de la Federació Provincial de Barcelona. Durant el seu mandat va introduir un canvi en la forma de puntuar en les competicions de pesca de Catalunya que va substituir la norma de puntuar només la peça més gran per la de puntuar el pes total, sistema que també adopta la Federació Espanyola. Al marge de la pesca esportiva, també es va vincular amb altres esports quan residia a Santa Coloma de Gramenet, on va ser tinent d'alcalde i delegat d'esports del seu ajuntament, i membre fundador, entre altres entitats, del Pelotari Club de pilota basca, del Club Atlètic Gramenet i del Moto Club Gramenet en col·laboració amb la Penya Motociclista Deu per Hora, de la qual va ser nomenat soci d'honor. Ha rebut la Medalla d'or de la Federació Catalana de Pesca i la medalla de Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya el 1991.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. 3a ed.. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1991. ISBN 84-393-1780-8.
# Blindspot

Blindspot és una sèrie de televisió estatunidenca creada per Martin Gero i protagonitzada per Sullivan Stapleton i Jaimie Alexander entre d'altres. La sèrie va ser encarregada per la NBC l'1 de maig de 2015 i emesa pel mateix canal el 21 de setembre del mateix any.

## Argument

La sèrie gira al voltant d'una misteriosa dona que és trobada per la policia dins d'una bossa en mig de Times Square, Nova York, amb el cos completament ple de tatuatges i que no recorda res del seu passat. L'agent de l'FBI Kurt Weller, encarregat del cas, descobreix que cada tatuatge conté una pista per resoldre crims que estan a punt de cometre's.

## Repartiment
### Principal

* Sullivan Stapleton com Kurt Weller, agent especial de l'FBI i cap del Grup de Resposta a Incidents Crítics.
* Jaimie Alexander com Jane Doe.
* Marianne Jean-Baptiste com Bethany Mayfair, directora assistent de l'FBI.
* Rob Brown com Edgar Reade, agent de l'FBI.
* Audrey Esparza com Tasha Zapata, agent de l'FBI.
* Ashley Johnson com Patterson, cap de la Unitat de Ciència Forense de l'FBI.
* Ukweli Roach com dr. Borden, psicòleg assignat a la Jane Doe per intentar fer-li tornar els records.

### Recorrent

* Johnny Whitworth, misteriós personatge connectat amb el passat de la Jane Doe.
* Michael Gaston com Tom Carter, director adjunt de la CIA.

## Referències

* ↑ Iannucci, Rebecca. «NBC's Blindspot Poster Spills Plenty of Ink on Jaimie Alexander» (en anglès). TV Line, 06-08-2015. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2015. [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ Andreeva, Nellie. «NBC Pilots Blindspot, Heartbreaker, Chicago Med Picked Up To Series» (en anglès). Deadline.com, 01-05-2015. [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ Lesnick, Silas. «Warner Bros. Television Announces Full Comic-Con 2015 Line-Up» (en anglès). Comingsoon.net, 10-06-2015. [Consulta: 9 octubre 2015].
# Baladre de Balada

El baladre de Balada (Nerium oleander) és un arbre que es troba a Balada, al municipi de Sant Jaume d'Enveja, el qual és el baladre de més alçària de tot Catalunya.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 0,60 m.
* Perímetre de la base del tronc: 1,51 m.
* Alçada: 8 m.
* Amplada de la capçada: 7 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 3 m.

## Entorn

Es troba en una placeta enjardinada amb jocs infantils i bancs, lleugerament elevat en una jardinera d'obra. L'acompanyen espècies de jardí (com ara, el boixac, la menta piperita, el lliri, la crassulàcia de fulla gran, el violer, la calèndula del Cap, el ficus de cautxú, la mèlia, la robínia i la morera blanca). Quant a animals, s'hi pot observar bàsicament ocells: martinet ros, gavià de potes grogues, pardal i oreneta.

## Aspecte general

S'aprecia un cert envelliment general. La planta no té un vigor excessiu, però tampoc sembla estar en un estat regressiu. Presenta dues necrosis severes a l'extrem més desenvolupat de la capçada, però en tractar-se d'una espècie realment resistent la seua situació no és preocupant. En aquesta espècie s'hi sol veure presència de pugó negre. Les dimensions que té són infreqüents al nostre país: habitualment, és un arbust de tronc discret, el qual rarament supera els 30 centímetres de perímetre. És molt possible que aquest exemplar hagi assolit aquesta mida gràcies a la bona situació (sòl lleuger i disponibilitat d'aigua) i també a l'atenció rebuda per part dels veïns (adobaments, esporgues adequades i regs). El 1999 passa a ser propietat municipal i s'enderrocà la casa sobre la qual es recolzava. Ara, l'arbre queda enmig d'una placeta al sud del nucli. Un suport subjecta les branques, que es bifurquen a 2 metres d'alçària.

## Curiositats

L'emplaçament actual del baladre és un parc enjardinat, però antigament hi havia tingut una taverna i un pou amb una figuera. Els veïns de Balada comenten que aquest arbre va ésser plantat per esqueix el 1924 per una noia que es deia Josepa (Pepa) Porres. L'Ajuntament de Sant Jaume d'Enveja s'ocupa dels tractaments fitosanitaris de l'arbre.

## A la cultura popular

El baladre de Balada apareix a les novel·les Mentre durin les espelmes i Mentre el cel no ens reclami de Josep Rodríguez i Ferrer tot ocupant la imatge de fons de la coberta en el segon llibre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 142-143.
* 1 2 Parcs de Catalunya - Arbres Monumentals Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
* ↑ «Baladre de Balada» (PDF). Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 abril 2023].

## Enllaços externs

* Baladre de Balada (Sant Jaume d'Enveja) (anglès)
* Wikiloc (català)
# Franceska Jaimes

Franceska Jaimes (Bogotà, 20 de setembre de 1981), més coneguda pel nom artístic de Franceska Jaimes, és una actriu pornogràfica i model eròtica colombiana.
El 2005 es va casar amb el també actor porno Nacho Vidal, amb el qual va tenir dos fills. El 2006 es va iniciar en el cinema pornogràfic en una escena amb Lucía Lapiedra. L'abril de 2011 va ser Pet of the Month de la revista Penthouse. El mes de febrer de 2016 va ser portada de la revista colombiana SoHo. Ha estat nominada als Premis AVN dels anys 2012, 2013 i 2014.

## Referències

* ↑ «Quién es Nacho Vidal, la estrella del porno que casi gana un reality y terminó imputado por homicidio» (en castellà). Reporte24.ar, 05-06-2020. [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ «Nacho Vidal, de actor porno millonario a acusado de homicidio en un ritual» (en castellà). Showysports.com, 18-03-2021. Arxivat de l'original el 18 de març 2021. [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ «Franceska Jaimes, la novia de Nacho Vidal» (en castellà). La Vanguardia, 01-06-2015. [Consulta: 6 desembre 2017].
* ↑ «Inesperada separación de Nacho Vidal y su mujer». Lecturas, 09-07-2015. [Consulta: 6 desembre 2017].
* ↑ Casquet, Noemí. «En casa de Franceska Jaimes» (en castellà). Saló Eròtic de València, 26-05-2013. Arxivat de l'original el 11 d’octubre 2020. [Consulta: 4 octubre 2020].
* ↑ «Penthouse Magazine April 2011». Penthouse, 15-03-2011. Arxivat de l'original el 2013-04-24. [Consulta: 17 abril 2013].
* ↑ «Franceska Jaimes, la novia de Nacho Vidal» (en castellà). SoHo. [Consulta: 7 desembre 2017].
* ↑ «Wayback Machine». Arxivat de l'original el 2013-03-29. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ «2013 AVN Awards Nominees». AVN Awards. Arxivat de l'original el 28 de març de 2013. [Consulta: 19 juny 2013].
* ↑ «2014 AVN Award Nominees». AVN Awards. Arxivat de l'original el 26 de gener de 2014. [Consulta: 4 febrer 2014].