OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Any Internacional del Turisme Sostenible per al Desenvolupament

L'Assemblea General de les Nacions Unides va aprovar la designació de l’any 2017 com l'Any Internacional del Turisme Sostenible per al Desenvolupament. La resolució promou una millor comprensió entre els diferents pobles, la participació en la presa d’una major consciència de la riquesa del patrimoni de les diferents civilitzacions i l’assoliment d’una millor apreciació dels valors inherents de les diverses cultures, contribuint així a l'enfortiment de la pau al món.
En el context de l'Agenda 2030 i els Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS), aquest any vol fomentar un canvi en les polítiques, les pràctiques d'empresa i el comportament dels consumidors per promoure un sector turístic més sostenible. Es tracta d’una oportunitat única per ampliar la contribució del sector del turisme als tres pilars de la sostenibilitat (econòmic, social i medi ambiental).
L’Any Internacional del Turisme Sostenible per al Desenvolupament posa èmfasi en el paper del turisme en cinc àmbits clau: Creixement econòmic inclusiu i sostenible, inclusió social, ocupació i reducció de la pobresa, ús eficient dels recursos, protecció ambiental i canvi climàtic; valors culturals, diversitat i patrimoni, i la comprensió mútua, pau i seguretat.
L'Organització Mundial del Turisme (OMT), organisme de les Nacions Unides encarregat de la promoció de turisme, va ser triat per organitzar i celebrar aquest Any Internacional, en col·laboració amb els governs, les organitzacions pertinents del sistema de les Nacions Unides, altres organitzacions internacionals i regionals i tots els altres interessats rellevants.

## Referències

* ↑ «Años internacionales | Naciones Unidas» (en castellà). www.un.org. [Consulta: 18 gener 2017].
* ↑ «2017 International Year of Sustainable Tourism for Development» (en anglès). World Tourism Organization UNWTO. Arxivat de l'original el 2017-01-18. [Consulta: 18 gener 2017].
* ↑ «Resolución aprobada por la Asamblea General el 22 de diciembre de 2015. 70/193. Año Internacional del Turismo Sostenible para el Desarrollo, 2017 (A/RES/70/193)» (en castellà). Nacions Unides, 09-02-2016. [Consulta: 18 gener 2017].
* ↑ UNWTO, How Tourism can contribute to the Sustainable Development Goals (SDGs) «http://www.e-unwto.org/doi/pdf/10.18111/9789284417254». Tourism and the Sustainable Development Goals. Arxivat de l'original el 2020-06-24. DOI: 10.18111/9789284417254 [Consulta: 18 gener 2017].
* ↑ «El 2017 serà lAny Internacional del Turisme Sostenible per al Desenvolupament | EbreActiu.cat, revista digital per a la gent activa». EbreActiu.cat, 23-12-2016.
* ↑ «Nacions Unides proclamen 2017 Any Internacional del Turisme Sostenible per al Desenvolupament». Comunicatour.info, 14-01-2016. [Consulta: 18 gener 2017].
* ↑ «Fitur impulsa el turismo sostenible» (en castellà). EL PAÍS, 12-01-2017.

## Enllaços externs

* 2017 International Year of Sustainable Tourism for Development Arxivat 2017-04-06 a Wayback Machine.
# Entimema

Un entimema és un tipus del sil·logisme abreujat del qual es deriva una conclusió a partir d'una única premissa. És clar que el significat del terme, des que Aristòtil el formulés per primera vegada als Analítics Primers (referint-se a quelcom així com un argument probable), ha estat un vocable atípic i desconcertant durant la resta de la tradició Occidental. Aristòtil el definia com a raonament a partir de la versemblança dels termes o signes que emprava l’argument (Analítics Primers, II 27, 70a10). És clar que al final de la seva obra, i fora de l'Organon (el que avui es considera el seu compendi lògic), concretament a la Retòrica (1 I, 13 55 a 6 seg.), trobem una altra definició d’entimema, definit com “el sil·logisme retòric”.
Etimològicament, el terme prové de -en thymôi- (fruit de consideracions subjectives). Ara bé, cap d’aquests tres significats esmenats és l’habitual. Generalment, quan es parla d’entimema, la tradició lògica (i la majoria de diccionaris) es refereixen al tipus d’argument en el que s'ha omès una de les premisses i se n’ha derivat directament la conclusió, tot donant-la per descomptat, així com aquell argument basat en la derivació d’una proposició a partir d'una altra (en forma de condicional, d’implicació o de conseqüència).

## Referències

* ↑ Organon II (Tratados de Lógica) (en castellana). Madrid: Gredos, 1995, p. 294. ISBN 84-249-1288-8.
* ↑ Ferrater Mora, José. Diccionario de Filosofía (en castellana). 2a ed.. Gavà (Barcelona): Ariel, Març de 2009, p. 1030. ISBN 978-84-344-8802-1.

## Vegeu també

* Contra principia negantem non est disputandum
* Entimema
* Apel·lació a l'autoritat
Viccionari
# Itàlia insular

La Itàlia insular correspon a les grans illes que, per convenció, componen el territori d'Itàlia i comprèn les regions de Sardenya i Sicília.

## Límits

Ambdues illes es troben al mig del Mediterrani. Sardenya situada entre Còrsega pel nord i Tunísia pel sud, les illes Balears per l'oest i creuant el Mar Tirrena la regió del Laci a Itàlia central per l'est. Sicília En canvi aquesta banyada pel nord pel Mar Tirrena i l'estret de Messina la separació per l'est de la regió de Calàbria a la Itàlia meridional. Creuant el Mediterrani al sud-oest s'arriba a Tunísia i la seva Líbia.

## Generalitats
### Parlament Europeu

La regió d'Itàlia insular correspon a una circumscripció electoral del Parlament Europeu, amb dret a 7 escons, el que considerant la població de la regió correspon a un per cada 943.000 habitants.

## Vegeu també

* Grups de regions d'Itàlia
* Itàlia nord-occidental
* Itàlia nord-oriental
* Itàlia central
* Itàlia meridional

## Enllaços externs

* comunicació italiani.it - Itàlia Insulars (Italià)
# Jakob Becker

Jakob Becker (Dittelsheim-Heßloch, 15 de març de 1810 - Frankfurt del Main, 22 de desembre de 1872) va ser un artista alemany conegut principalment per les seves pintures de gènere de camperols.

## Biografia

Va néixer a Dittelsheim, Worms, i va començar els seus estudis amb Franz Nikolaus Jung a Worms. Quan tenia 17 anys va començar a treballar com a litògraf. La seva primera obra important va ser una panoràmica sobre el Rin des de Magúncia fins a Colònia. Entre 1833 i 1841 Becker va estudiar a l'Acadèmia d'Art de Düsseldorf; els seus professors van ser Johann Wilhelm Schirmer i Wilhelm von Schadow. El 1842 esdevingué professor de pintura de gènere i pintura de paisatge a la Städelschule de Frankfurt.

## Art

Becker està associat a l'escola de pintura de Düsseldorf. Va trencar amb l'actitud elevada de gran part de la pintura històrica bíblica a l'Städel creant les seves escenes profanes. Com a primer professor de paisatge i pintura de gènere, va buscar els seus temes al camp i es va interessar especialment pels problemes socials de la pagesia. Va utilitzar molts detalls realistes i gestos emocionals. Una de les seves obres més conegudes va ser Praying Peasant Family.
També va estar obert a les influències franceses. L'any 1858 es va oferir a compartir el seu estudi amb Gustave Courbet i, tot i haver de suportar una mica de rudesa de l'artista francès, Becker va acceptar algunes de les seves influències estilístiques.
Becker va ensenyar amb èxit a l'acadèmia durant trenta anys. Alguns dels seus alumnes havien de formar la Colònia de Pintors de Kronberg una generació més tard.
Becker va morir a Frankfurt del Main el 22 de desembre de 1872.

## Referències

* ↑ Biographie, Deutsche. «Becker, Jacob - Deutsche Biographie» (en alemany). [Consulta: 30 juny 2023].
* ↑ possiblement Carl Jung, pintor de Mainz, esmentat a l'Allgemeines Künstlerlexikon de Georg Kaspar Nagler
* ↑ Lexikon der Düsseldorfer Malerschule. Band 1, 1997, S. 94.

## Bibliografia

* Wolfgang Metternich: Jakob Becker, der Lehrer der Kronberger Maler (Jakob Becker, professor dels pintors de Kronberg). Museumsgesellschaft Kronberg e. V. Frankfurt del Main. Kramer Verlag, 1991
* Wolfgang Metternich: Der Maler Jakob Becker. Ein Frankfurter Lehrer und Wegbereiter al 19. Jahrhundert (El pintor Jakob Becker. Mestre de Frankfurt i pioner del segle XIX). Exposició al museu corporatiu de Hoechst AG a Höchster Schloss, del 17 de març de 1985 al 20 d'abril de 1985. Hoechst AG, Frankfurt a. M., 1985
# Papaver dubium

Papaver dubium és una espècie pertanyent a la família de les papaveràcies que habita a Europa, Àsia occidental i central, Nord d'Àfrica i Macaronèsia, així mateix està dispersada a gran part de la península Ibèrica i Balears. Creix en terrenys cultivats, tot i que també pot aparèixer rebolledes. Papaver dubium és molt semblant a la rosella (Papaver rhoeas) però amb els pètals vermells més pàl·lids i curts, d'1,5 a 3 cm, de vegades amb una taca fosca a la base. El fruit és una càpsula el doble de llarga que d'ampla, entre 1,5 i 2 cm de llarg i entre 7 i 9 radis al disc. La part superior de la tija i capítols florals amb pèls erectes, de vegades erecte-patents prop de la flor. Floreix a la primavera i estiu. El nom genèric «Papaver» prové del llatí păpāvĕr, vĕris, que és el nom per a referir-se a la rosella. «Dubium» és un epítet llatí que significa "dubtosa".

## Referències

* ↑ «Papaver dubium». Real Jardín Botánico: Proyecto Anthos.
* ↑ Papaver dubium a PlantList
* ↑ en Nombres Botánicos
* ↑ en Epítetos Botánicos

## Bibliografia

* AFPD. 2008. African Flowering Plants Database - Base de Donnees des Plantes a Fleurs D'Afrique.
* Anonymous. 1986. List-Based Rec., Soil Conserv. Serv., U.S.D.A. Database of the U.S.D.A., Beltsville.
* Fernald, M. 1950. Manual (ed. 8) i–lxiv, 1–1632. American Book Co., New York.
* Flora of North America Editorial Committee, e. 1997. Magnoliidae and Hamamelidae. 3: i–xxiii, 1–590. In Fl. N. Amer.. Oxford University Press, New York.
* Gleason, H. A. 1968. The Choripetalous Dicotyledoneae. vol. 2. 655 pp. In H. A. Gleason Ill. Fl. N. U.S. (ed. 3). New York Botanical Garden, New York.
* Gleason, H. A. & A. J. Cronquist. 1991. Man. Vasc. Pl. N.E. U.S. (ed. 2) i–910. New York Botanical Garden, Bronx.
* Great Plains Flora Association. 1986. Fl. Great Plains i–vii, 1–1392. University Press of Kansas, Lawrence.
* Nasir, E. & S. I. Ali (eds). 1980-2005. Fl. Pakistan Univ. of Karachi, Karachi.
* Radford, A. E., H. E. Ahles & C. R. Bell. 1968. Man. Vasc. Fl. Carolinas i–lxi, 1–1183. University of North Carolina Press, Chapel Hill.
* Scoggan, H. J. 1978. Dicotyledoneae (Saururaceae to Violaceae). 3: 547–1115. In Fl. Canada. National Museums of Canada, Ottawa.
* Small, J. K. 1933. Man. S.E. Fl. i–xxii, 1–1554. Published by the Author, New York.
* Zuloaga, F. O., O. Morrone, M. J. Belgrano, C. Marticorena & E. Marchesi. (editors) 2008. Catálogo de las Plantas Vasculares del Cono Sur (Argentina, Sur de Brasil, Chile, Paraguay y Uruguay). Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 107(1): i–xcvi, 1–983; 107(2): i–xx, 985–2286; 107(3): i–xxi, 2287-3348

## Enllaços externs

* http://papaver.frh.ch/papaverdubium.html
# Itàlia nord-occidental

La Itàlia nord-occidental és aquella part del territori d'Itàlia que comprèn les regions de Vall d'Aosta, Piemont, Llombardia i Ligúria. També se'l coneix com a Itàlia Nord-oest o Itàlia del Nord-oest .

## Límits

La Itàlia nord-occidental limita a l'oest amb França a través dels Alps occidentals, al nord amb Suïssa mitjançant els Alps centrals, a l'est amb les regions del Vèneto i Emília-Romanya que pertanyen a la Itàlia nord-oriental, i al sud amb el Mar Mediterrani i la regió de la Toscana a la Itàlia central.

## Generalitats

La Itàlia nord-occidental ocupa gran part de la Vall del Po, el riu més llarg d'Itàlia, i comprèn regions altament industrialitzades i amb gran interès turístic.

### Parlament Europeu

La regió d'Itàlia nord-occidental correspon a una circumscripció electoral del Parlament Europeu, amb dret a 23 escones, el que considerant la població de la regió correspon a un per cada 653.000 habitants i, per tant, la regió italiana més afavorida en aquest aspecte.

## Vegeu també

* Alps
* Po
* Grups de regions d'Itàlia
* Itàlia nord-oriental
* Itàlia central
* Itàlia meridional
* Itàlia insular

## Enllaços externs

* comunicació italiani.it - Itàlia Nord Occidentale (Italià)
# Molí de Dalt (Taradell)

El Molí de Dalt és una obra de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Molí de planta rectangular cobert a una sola vessant que vessa les aigües vers ponent. El portal és de pedra picada i rectangular. A la part de ponent hi ha la sortida del carcabà i una finestra de reixa forjada.
La llinda del portal duu la inscripció: AVE MARIA SIN PECADO CONCEBIDA 1801
Està gairebé rodejada per bardisses, l'estat de conservació es dolent.

## Història

Aquest molí havia pertangut a l'antiga masia Esquis documentada des del S.X i que mantingué generacions dels mateixos estadants fins a finals del S.XIX.
Aquest indret a la riba de la riera de Tarradell hi ha tradició de molins des del S.XVI, el de l'Esquís segons les dades constructives es degué bastir a principis del S.XIX.. També el trobem registrat en el nomenclàtor de la província de Barcelona de 1860.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Molí de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Culpa meva

Culpa meva (castellà: Culpa mía) és una pel·lícula romàntica espanyola del 2023 dirigida per Domingo González al seu debut com a director i protagonitzada per Nicole Wallace i Gabriel Guevara. Es basa en la història homònima de Wattpad de Mercedes Ron. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

La trama segueix el romanç prohibit entre la Noah, de 17 anys, i el seu ric germanastre Nick, desencadenat després de la mudança de la Noah a la mansió de William Leister, el marit de la mare de la Noah, la Rafaela.

## Repartiment

* Nicole Wallace com a Noah
* Gabriel Guevara com a Nick
* Marta Hazas com a Rafaella
* Iván Sánchez com a William Leister
* Eva Ruiz com a Jenna
* Victor Varona com a Lion
* Fran Berenguer com a Ronnie
* Iván Massagué

## Producció

La pel·lícula està basada en la història de Wattpad Culpa mía de Mercedes Ron, posteriorment ampliada en una trilogia de llibres publicada per Penguin Random House. És una producció de Pokeepsie Films (Álex de la Iglesia i Carolina Bang). Els llocs de rodatge a la Costa del Sol inclouen Torremolinos, Manilva i Marbella.

## Estrena

La pel·lícula va debutar a Amazon Prime Video el 8 de juny de 2023.

## Rebuda

Lucas Hill-Paul, de Daily Express, va puntuar la pel·lícula amb 2 estrelles sobre 5, i va considerar que podria ser "l'empresa més escombraries de Prime Video fins ara, però almenys arriba amb una picada d'ullet conscient i dues pistes simpàtiques".

## Referències

* ↑ «My Fault». Goita què fan, ara!. [Consulta: 9 juny 2023].
* ↑ Mullor, Mireia. «'Culpa mía': fecha de estreno en Prime Video, reparto, sinopsis, trailer y más». Fotogramas, 03-03-2023.
* 1 2 3 4 Jorge, Estefanía. «‘Culpa mía’: la primera adaptación de la trilogía 'Culpables' llega a Amazon Prime Video». Cinemanía, 11-05-2023.
* 1 2 3 Osco, Nelly. «De qué trata “Culpa mía” y cómo ver la película de Amazon Prime Video», 08-06-2023.
* 1 2 «“Culpa Mía”: fecha de estreno, sinopsis, tráiler y más sobre la nueva película de Prime Video», 11-05-2023.
* ↑ Membrillo Garrido, Alejandro. «Culpa mía. La historia que nació en Wattpad ahora llega a Prime Video». Milenio, 08-06-2023.
* ↑ «Prime Video pone fecha de estreno a 'Culpa mía', la nueva serie de Nicole Wallace y Gabriel Guevara». El Periódico de Catalunya, 02-03-2023.
* ↑ Dios, Marisa de. ««Culpa mía»: Amazon explota un fenómeno literario desde Málaga». La Opinión de Málaga. Prensa Ibérica.
* ↑ Capelo, María Eugenia. «“Culpa mía”: la película juvenil basada en otro éxito literario nacido en Wattpad». Infobae, 11-05-2023.
* ↑ Hill-Paul, Lucas. «My Fault Review: Sloppy step-sibling romance is Prime Video’s guiltiest pleasure». Daily Express, 07-06-2023.
# Farmington (Califòrnia)

Farmington és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 262 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Farmington tenia 262 habitants, 84 habitatges, i 67 famílies. La densitat de població era de 39,8 habitants/km².
Dels 84 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,1% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 20,2% no eren unitats familiars. En el 16,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,48.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 21,8% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.614 $ i la renda mediana per família de 32.727 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.250 $ mentre que les dones 35.357 $. La renda per capita de la població era de 13.289 $. Entorn del 15,5% de les famílies i el 15,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Farmington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Farmington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Dorf Mecklenburg

Dorf Mecklenburg (en baix alemany Dörp Mäkelborg) és un municipi a l'estat alemany de Mecklemburg-Pomerània Occidental. A la fi del 2013 comptava amb 2932 inhabitants. És la seu administrativa de l'amt Dorf Mecklenburg-Bad Kleinen. És el bressol de tots els principats, ducats i l'actual estat federal que porten el seu nom.

## Història

S'han trobat traces d'un burg eslau que data de l'època dels obotrites (segona meitat del segle xvii). Ibrahim ibn Yaqub, tortosenc d'origen jueu, delegat del califa de Còrdova, conegut pels seus relats de viatges, menciona el 965 el castell com «Burg de Nacó», fundador de la dinastia eslaua dels naconídes (960-1129), al que aleshores era una petita península fluvial. El primer esment en vell baix alemany Michilinborg (= castell gran) data del 995 en un document d'Otó III del Sacre Imperi Romanogermànic. Podria ser una traducció del nom eslau Weligrad, però això roman hipotètic. Després d'unes saquejos i reconstruccions va ser abondonat definitivament el 1322, sota el regne d'Enric II de Mecklemburg. El poble va desenvolupar-se a l'antic vorburg (=castell anterior), la fortificació típica davant el veritable castell, on hi havia les dependències, granges, estables i cases dels serfs, amb una estructura diferent, però la mateixa funcio del pati als castells de mota i pati. Per l'excavació entre 1577 i 1594 del Canal de Wallenstein, un canal del segle xvi que connecta el Mar Bàltic amb el Llac de Schwerin, aleshores un enllaç important per al comerç de la sal amb Lüneburg. També hi havia catorze molins d'aigua, del qual ú encara funciona com a petita central hidroelèctrica.

## Economia

Avui és un petit centre rural amb dos polígons industrials que aprofiten les bones connexions per la ruta europea E22 (segons la nomenclatura alemanya A20) i el ferrocarril de Ludwigslust cap a Wismar i els serveis de proximitat. L'antic molí de vent va ser transformat en hotel.

## Nuclis

| Karow Kletzin Moidentin | Olgashof Petersdorf Rambow | Rosenthal Rothentor Steffin |

## Llocs d'interès

* L'església en gòtic de maó
* El molí de vent
* Les restes arqueològiques del talús del burg Mecklemburg
* El Museu de la Vida Rural (Kreisagrarmuseum Arxivat 2014-01-08 a Wayback Machine.)
* Església de Sant Pere
* Pedra commemorativa al talús del burg
* Pont ferroviari al canal de Wallenstein
* Granja de la rectoria

## Referències

* ↑ «Dorf Mecklenburg». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Statistisches Bundesamt – Gemeinden in Deutschland nach Bevölkerung am 31.12.2013
* ↑ Fabricius, C.F «Das frühere Slaventhum der zu Deutschland gehörigen Ostsee-Länder». Meklenburgische Jahrbücher (Annals de la Verein für Mecklenburgische Geschichte und Alterthumskunde), vol. 7, 1841, pàg. 31 [Consulta: de novembre 2014].
* ↑ Hermann, Joachim (editor). Die Slawen in Deutschland. Geschichte und Kultur der Slawischen Stämme westlich von Oder und Neiße vom 6. bis 12. Jahrhundert (en alemany), 1972.
# Cereus stenogonus

Cereus stenogonus és un cactus columnar erecte i espinós, endèmic de l'Argentina (províncies de Chaco, Corrientes, Formosa, Misiones, Salta), Bolívia (departaments de Beni, Santa Cruz, Chuquisaca, Tarija) i Paraguai.

## Descripció

És un cactus arbrat de fins a 8 m d'alçada amb 4 a 5 costelles i amb 2 a 3 espines de 0,7 cm de llarg. Té les flors de color blanc de fins a 22 cm de llarg, seguit de fruits vermells de 10 cm de llarg. Es reprodueix per llavors o esqueixos.

## Taxonomia

Cereus stenogonus va ser descrit per K.Schum. i publicat a Monatsschrift für Kakteenkunde 9: 165. 1899.

### Etimologia

Cereus: nom genèric que deriva del terme llatí cereus = «ciri o vela» que al·ludeix a la seva forma allargada, perfectament recta.
stenogonus: epítet llatí que significa «amb costelles estretes».

### Sinonímia

* Piptanthocereus stenogonus
* Cereus dayamii

## Referències

* ↑ «Datos en Desert tropicals». Arxivat de l'original el 2014-11-19. [Consulta: 17 juny 2020].
* ↑ «Cereus stenogonus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 15 abril 2013].
* ↑ Cereus stenogonus a Cactiguide
* ↑ Cereus stenogonus en PlantList

## Bibliografia

* Foster, R. C. 1958. A catalogui of the ferns and flowering plants of Bolívia. Contr. Gray Herb. 184: 1–223.
* Killeen, T. J., I. García Estigarribia & S. G. Beck. (eds.) 1993. Guia Árb. Bolívia 1–958. Herbari Nacional de Bolívia & Missouri Botanical Garden, La Paz.
* López, J. A. & J. I. L. Little. 1987. Arbres comuns del Paraguai 1–425. Cos de Paz, Col·lecció i Intercanvi d'Informació, Washington, D. de C.
* Nee, M. H. 2004. Magnoliidae, Hamamelidae i Caryophyllidae. 2: 1–209. In M. H. Nee Fl. Reg. Parc Nac. Amboró Bolívia. Editorial FAN, Santa Cruz.
* Taylor, N. 2007. Cactaceae of Bolívia: additional departmental records. Cactaceae Syst. Initiat. 22: 10–11.
* Zuloaga, F. O., O. N. Morrone, M. J. Belgrano, C. Marticorena & I. Marchesi. (eds.) 2008. Catàleg de les Plantes Vasculars del Con Sud (Argentina, Sud del Brasil, Xile, Paraguai i Uruguai). Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 107(1): i–xcvi, 1–983; 107(2): i–xx, 985–2286; 107(3): i–xxi, 2287-3348.
# Soluta

Els soluts (Soluta) són una classe d'equinoderms del subembrancament Homalozoa coneguts només pels seus fòssil. El nom Homoiostelea es un sinònim de Soluta.

## Característiques

Els soluts eren animals asimètrics amb un esquelet estereomètric i dos apèndixs, un braç que s'estenia anteriorment i un apèndix posterior anomenat homoiòstel.

## Taxonomia

Els soluts inclouen vuit famílies, a part d'alguns gèneres de posició incerta:
* Família Dendrocystitidae Bassler, 1938 †
* Família Girvanicystidae Caster, 1967 †
* Família Iowacystidae Gill & Caster, 1960 †
* Família Maenniliidae Rozhnov & Jefferies, 1996 †
* Família Minervaecystidae Ubaghs & Caster, 1967 †
* Família Plasiacystidae Prokop & Petr, 2003 †
* Família Rutroclypeidae Gill & Caster, 1960 †
* Família Syringocrinidae Parsley & Caster, 1965 †

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia Catalana». [Consulta: 7 novembre 2020].
* ↑ «BioLib: Biological library - Homoiostelea». [Consulta: 7 novembre 2020].
* ↑ Lefebvre, Bertrand; Derstler, Kraig; Sumrall, Colin D. «A reinterpretation of the solutan Plasiacystis mobilis (Echinodermata) from the Middle Ordovician of Bohemia*» (en anglès). Zoosymposia, 7, 1, 12-12-2012, pàg. 287-306. DOI: 10.11646/zoosymposia.7.1.27. ISSN: 1178-9913.
* ↑ «BioLib: Biological library - Soluta». [Consulta: 7 novembre 2020].