OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deepwater Horizon (pel·lícula)

Deepwater Horizon és una pel·lícula de catàstrofes estatunidenca de 2016 basada en l'explosió i el vessament de petroli de Deepwater Horizon al golf de Mèxic. Peter Berg la va dirigir a partir d'un guió de Matthew Michael Carnahan i Matthew Sand. És protagonitzada per Mark Wahlberg, Kurt Russell, John Malkovich, Gina Rodriguez, Dylan O'Brien i Kate Hudson. És una adaptació de "Deepwater Horizon's Final Hours", un article del 25 de desembre de 2010 a The New York Times escrit per David Barstow, David Rohde i Stephanie Saul. Ha estat doblada i subtitulada al català.
El rodatge principal va començar el 27 d'abril de 2015 a Nova Orleans. La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2016 i va arribar als cinemes dels Estats Units el 30 de setembre de 2016. Va rebre crítiques generalment positives, però es va considerar un fracàs de taquilla, atès que va recaptar una mica menys de 122 milions de dòlars a tot el món amb un pressupost de 110 milions de dòlars, la qual cosa va suposar una pèrdua d'entre 60 i 112 milions de dòlars per a l'estudi. La pel·lícula va ser nominada a dos Oscars a la 89a edició dels premis (millor so i millors efectes visuals), i un premi BAFTA al millor so a l'edició de 2016.

## Referències

* ↑ Barstow, David. «Deepwater Horizon's Final Hours». The New York Times, 25-12-2010. Arxivat de l'original el December 17, 2016. [Consulta: 24 febrer 2017].
* ↑ «Programació de TV3», 25-01-2025. [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ «Deepwater horizon». Goita què fan, ara!. [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ «Toronto To Open With 'The Magnificent Seven'; 'La La Land', 'Deepwater Horizon' Among Galas & Presentations». Deadline Hollywood, 26-07-2016. Arxivat de l'original el July 27, 2016. [Consulta: 26 juliol 2016].
* ↑ Hollywood's Biggest Box-office Bombs of 2016 Arxivat September 29, 2019, a Wayback Machine. Pamela McLintock, Mia Galuppo 29 December 2016 The Hollywood Reporter; retrieved 29 September 2019
# Sobrecàrrega (informàtica)

En informàtica, la sobrecàrrega és qualsevol combinació de temps de càlcul excessiu o indirecte, memòria, amplada de banda o altres recursos que calen per dur a terme una tasca específica. És un cas especial de sobrecàrrega d'enginyeria. La sobrecàrrega pot ser un factor decisiu en el disseny del programari, pel que fa a l'estructura, la correcció d'errors i la inclusió de funcions. Es poden trobar exemples de sobrecàrrega informàtica a Programació Orientada a Objectes (OOP), programació funcional, transferència de dades i estructures de dades.
En l'enginyeria del programari, la sobrecàrrega pot influir en la decisió d'incloure o no funcions als nous productes o, de fet, de corregir errors. És possible que no s'inclogui una funció que tingui una sobrecàrrega elevada – o necessita un gran incentiu financer per fer-ho. Sovint, tot i que els proveïdors de programari són ben conscients dels errors dels seus productes, la recompensa de solucionar-los no val la pena la recompensa, a causa de la sobrecàrrega.
L'enviament fiable d'una càrrega útil de dades a través d'una xarxa de comunicacions requereix enviar més que només la càrrega útil. També implica l'enviament de diverses dades de control i senyalització (TCP) necessàries per arribar a la destinació. Això crea l'anomenada sobrecàrrega de protocol, ja que les dades addicionals no contribueixen al significat intrínsec del missatge.
La codificació d'informació i dades també introdueix sobrecàrrega. La data i l'hora "2011-07-12 07:18:47" es poden expressar com a hora Unix amb l'enter signat de 32 bits 1310447927, que consumeix només 4 bytes. Representada com a cadena codificada UTF-8 amb format ISO 8601 2011-07-12 07:18:47 la data consumiria 19 bytes, una sobrecàrrega de mida del 375% sobre la representació d'enter binari. Com a XML, aquesta data es pot escriure de la següent manera amb una sobrecàrrega de 218 caràcters, tot afegint el context semàntic que és un CHANGEDATE amb l'índex 1.

## Referències

* ↑ Sorin, Daniel J. «Caches and Memory Hierarchies», 2009. [Consulta: 13 març 2019]. Presentation for course in Computer Architecture.
* ↑ Common Performance Issues in Network Applications Part 1: Interactive Applications, Windows XP Technical Articles, Microsoft
* ↑ Protocol Overhead in IP/ATM Networks, Minnesota Supercomputer Center
* ↑ «Communication Overhead - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+[Consulta: 12 març 2023].
# Temps d'arribada

EL temps d'arribada (TOA o ToA) és l'instant de temps absolut en què un senyal de ràdio que emana d'un transmissor arriba a un receptor remot. El període de temps transcorregut des del moment de la transmissió (TOT o ToT) és el temps de vol (TOF o ToF). La diferència horària d'arribada (TDOA ) és la diferència entre els TOA. El concepte es pot aplicar tant amb la modulació IEEE 802.15.4a CSS com amb la modulació IEEE 802.15.4aUWB.

## Ús

Molts sistemes de radiolocalització utilitzen mesures TOA per realitzar geoposicions mitjançant multilateració de rang real. L'interval o distància real es pot calcular directament a partir del TOA quan els senyals viatgen amb una velocitat coneguda. TOA de dues estacions base reduirà una posició a un cercle de posició; Calen dades d'una tercera estació base per resoldre la posició precisa en un únic punt. Les tècniques de TDOA com la multilateració de pseudorang utilitzen la diferència de temps mesurada entre els TOA.

## Formes de sincronització

Igual que amb TDOA, la sincronització de l'estació base de xarxa amb les estacions de referència de localització és important. Aquesta sincronització es pot fer de diferents maneres:
* Amb rellotge síncron exacte als dos costats. La imprecisió en la sincronització del rellotge es tradueix directament en una ubicació imprecisa.
* Amb dos senyals que tenen una velocitat diferent. El so que va fins a un llamp funciona d'aquesta manera (velocitat de la llum i velocitat del so).
* Mitjançant mesurament o activació des d'un punt de referència comú.
* Sense sincronització directa, però amb compensació de les diferències de fase del rellotge,

## Amb dos sentits

L'abast bidireccional és un mètode cooperatiu per determinar l'abast entre dues unitats transceptores de ràdio. Quan la sincronització dels oscil·ladors dels transmissors implicats no és viable, per tant, els rellotges difereixen, l'aplicació de la mesura com un viatge de dues vies cap al receptor i reflectida de tornada al transmissor compensa algunes de les diferències de fase entre els oscil·ladors implicats. Aquest concepte s'aplica amb el concepte de sistema de localització en temps real (RTLS) tal com es defineix a l'estàndard internacional ISO/IEC FCD 24730-5.

## Referències

* ↑ «Object Tracking Using Time Difference of Arrival (TDOA) - MATLAB & Simulink» (en anglès). [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «Time of arrival» (en anglès). [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «Estimated Time of Arrival (ETA) Calculator | Good Calculators» (en anglès). [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «[https://www.itu.int/dms_pub/itu-r/opb/rep/R-REP-SM.2211-2-2018-PDF-E.pdf Comparison of time-difference-of-arrival and angle-of-arrival methods of signal geolocation]» (en anglès). [Consulta: 4 novembre 2023].
# Tilo Schüler

Tilo Schüler (Leipzig, 12 d'abril de 1980) va ser un ciclista alemany que fou professional del 2003 al 2008.

## Palmarès

* 1998
** Campió d'Alemanya júnior en ruta
* 2001
** 1r a la Rund um Sebnitz
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau
* 2002
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Turíngia
** Vencedor d'una etapa al Mainfranken-Tour
* 2004
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Sèrbia
* 2005
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Sèrbia
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Hokkaidō
* 2007
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de Solidarność i els Atletes Olímpics

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa 1 a cyclebase.nl
* Fitxa 2 a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Tricholoma sejunctum

Tricholoma sejunctum — també conegut com a tricoloma groc o pixaconill blanc- és un fong basidiomicet de la família Tricholomataceae. No és verinós, però és un bolet comestible molt mediocre que no sol consumir-se. És molt comú, i aflora des de l'estiu fins a l'hivern en boscos de planifolis, especialment roures, alzines, bedolls o faigs. El seu basiònim és Agaricus sejunctus Sowerby 1799. La seva nomenclatura binomial, sejunctum, significa "separat, diferent".

## Descripció

És un bolet de grans dimensions, presenta un píleu de fins a 12 centímetres de diàmetre, que s'obre fins a prendre una forma enfonsada, freqüentment amb un petit mamelló al centre. La cutícula és viscosa en ambients humits, i mat quan s'asseca. Presenta tonalitats olivàcies, marró fosc, groc clar i groc verdós. L'estípit (micologia) és blanc, cilíndric i massís amb tonalitats blanques i groguenques, i arriba als 8 centímetres d'alçada. La seva carn és blanca i amarga, i la zona directament sota la cutícula pren color groguenc al contacte amb l'aire. La seva olor és farinosa. Les làmines són de color clar, blanques o groguenques, ventrudes i adherides a l'estípit, amb nombroses osques a la vora. L'espora és blanca.

## Referències

* 1 2 3 Grünert, H.; Grünert, R.; VV.AA.. Guías de Naturaleza Blume: Setas (t. original:"Pilze"). Blume, 1984.
* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* ↑ Gerhardt, Ewald; Xavier Llimona, Jordi Vila. Bolets dels Països Catalans i d'Europa. Barcelona: Omega, 2000. ISBN 84-282-1121-3.
# La dolça Neus

Neus Soldevilla Bartrina, més coneguda com «La dolça Neus», va ser una de les principals implicades en un parricidi que va impactar la societat espanyola en la dècada de 1980. El 28 de juny de 1981, a la seva casa d'Esplucs (la Llitera), Neus va instigar els seus fills a assassinar al seu espòs, Joan Vila Carbonell. La seva filla Marisol, de 14 anys, va disparar i va matar el seu pare mentre ell dormia.
Joan Vila, empresari industrial i militant de Fuerza Nueva, obligava els seus fills a treballar des d'una edat primerenca i els sotmetia a càstigs físics. Aquest ambient va portar la Neus a planejar l'assassinat, convencent els seus fills que la seva mort alliberaria a la família. Malgrat els dubtes dels dos fills homes, la Marisol va executar el crim.
Després de l'assassinat, la Neus i els seus fills van intentar encobrir el crim, fingint un robatori, però la policia va descobrir la veritat gràcies a la confessió d'una treballadora domèstica. El 1986, la Neus va ser condemnada a 28 anys de presó com a coautora del parricidi. Posteriorment, va escapar de la presó i es va traslladar a l'Equador, on va viure diversos anys abans de tornar a Espanya. La seva història ha estat objecte d'atenció mediàtica i ha estat portada al cinema, reflectint les complexitats dels vincles familiars i les dinàmiques d'abús.

## Referències

* 1 2 3 «La Dolça Neus, la mare que va induir la filla a matar el pare: “Li vaig donar la pistola com li podia haver donat una altra cosa”». RAC1, 17-07-2019. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ Gabás, Luis M. «Neus, la dulce inductora de un asesinato en familia contra la tiranía» (en castellà). El Periódico d'Aragón, 09-04-2023. [Consulta: 25 juliol 2024].
* 1 2 3 «La dulce Neus, que indujo a sus hijos a matar al padre tirano». abc, 02-07-2020. [Consulta: 25 juliol 2024].
* 1 2 3 «La Dulce Neus condenada a 28 años de cárcel» (en castellà). La Vanguardia, 01-06-2012. [Consulta: 25 juliol 2024].
* 1 2 V, F. «El crimen de la ‘dulce Neus' d'Esplús cumple 40 años» (en castellà). El Periódico de Aragón, 27-06-2021. [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ Cruz, Adán De la. «La dulce Neus» (en espanyol de Mèxic). López-Dóriga Digital, 19-02-2024. [Consulta: 25 juliol 2024].
# Joan Andreu Estrany

Joan Andreu Estrany (València, ? - València, 1530) va ser un sacerdot, teòleg i humanista valencià.
Va estudiar a Alcalà, on un dels seus mestres fou Antonio de Nebrija, i a París, des d'on va tornar a València essent ja un prestigiós mestre en arts. En la Universitat de València es va doctorar, hi va exercir successivament les càtedres de filosofia moral (1515 i 1517), filosofia natural (1516) i lògica (1517 i 1522), i en va ser nomenat rector el 1517. Alguns dels seus deixebles foren Miquel Jeroni Ledesma, Cosme Damià i Pere Joan Nunyes. Joan de Borja, tercer duc de Gandia, sol·licità ser instruït per ell i l'afavorí amb el seu mecenatge. Meresqué l'elogi del seu amic Lluís Vives: «Homo qui summae eruditioni summam quoque probitatem adjunxit», i d'altres personalitats eminents com ara Pere Antoni Beuter, Vicent Mariner i Gregori Maians.

## Obres

De les diverses obres seues de què tenim notícia per nombrosos testimoniatges dels seus contemporanis, no se n'ha conservat cap. Hi ha constància dels següents manuscrits perduts:
* Ioannis Andreae Stranei Valentini Hipodiaconi, in C. Plinii Secundi Naturalis Historiae Libros XXXVII Annotationes
* Annotationes appositae in Senecam
* Annotationes in libros IV Dialogorum B. Gregorii PP: Annotationes in Homiliam ejusdem super Ezechielem. In Lactantii Firmiani Libros VII Divinarum Institutionum. Annotationes. In Librum unum Lactantii, de Ira Dei. Et in librum unicum ejusdem de Opificio Dei
* Annotationes in Valerium Maximum
* Numismatum iconum, veterarumque plurirorum lipidum Hispaniae inscriptionum explanatio

## Referències

* 1 2 3 Díaz Díaz, Gonzalo. Hombres y documentos de la filosofía española (en castellà). vol. 7. Madrid: CSIC, 2003, p. 377. ISBN 9788400047252.
* ↑ Fuster, Just Pastor. Biblioteca valenciana de los autores que florecieron hasta nuestros días (en castellà). tom I. València: J. Ximeno, 1827, p. 67.
* ↑ Grau Codina, Ferran. «Miquel Jeroni Ledesma i Pere Joan Nunyes. Dos hel·lenistes». A: Història de la Universitat de València. València: Universitat de València, 2000, p. 323. ISBN 9788437044309.
* 1 2 Ximeno, Vicente. Escritores del reino de Valencia (en castellà). València: Dolz, 1747, p. 81-83.
# El rapte d'Hèlena

El rapte d’Hèlena (en grec antic Ἐλένης ἁρπαγή) narra el fet mitològic del rapte d'Hèlena de Troia dut a terme per Paris, príncep d'Ílion, acte que desencadenarà el conflicte de la Guerra de Troia. Hi ha diverses versions sobre la manera en què es produí aquest rapte.

## Antecedents

Hèlena, filla de Zeus i Leda (o Nèmesis) era una noia famosa per la seva bellesa. Quan era petita, ja havia patit un rapte de mans de Teseu amb l’ajut de Pirítous. Finalment, la nena fou rescatada pels Dioscurs: Càstor i Pòl·lux.

## Versions

Gòrgias de Leontins sostenia que Hèlena havia estat segrestada a la força per Paris. No obstant això, no tanca la porta a la possibilitat de la seducció per intercessió d’alguna deïtat, com ara Afrodita o Eros. Lantanci Plàcid segueix aquesta hipòtesi, la qual justificaria que després Menelau acceptés de nou Hèlena. Segons Quint Esmirneu, així que Troia caigué, Hèlena va excusar-se dient que fou raptada a la força. La intervenció divina en el procés de seducció d’Hèlena per part de Paris connecta amb els mites en què Afrodita va prometre a Paris l’amor de la dona més bella, car aquell havia jutjat que Afrodita era la deessa més bella per damunt d'Hera i Atena, i la mereixedora de la Poma de la Discòrdia.
Per contra, autors com ara Col·lut o Eurípides pensen que Hèlena s'uní lliurement a Paris i que se n’anà amb ell cap a Ílion per voluntat pròpia. Així ho veiem a Les troianes i Ifigenia a Àulida d’Eurípides; o al poema El rapte d’Hèlena, poema que consta de 392 hexàmetres l’estil del qual imita galdosament el d'Homer. També Homer, a la Ilíada, ens diu que Hèlena fou seduïda per Paris i que tots dos s'escaparen.

## Traducció

En català, hi ha la traducció del poema de Col·lut de Francesc J. Cuartero per a la Fundació Bernat Metge, el qual narra l’esdeveniment.

## Referències

* ↑ Homer. L’Odissea. Traducció: Joan Alberich i Mariné. Badalona: La Magrana, p. 446 (Biblioteca Bàsica d’El Periódico). ISBN 84-96414-96-5. «Ni l’argiva Hèlena, nascuda de Zeus, s'hauria unit mai en amor i en matrimoni amb un home foraster si hagués sabut que els bel·licosos fills dels aqueus se l’havien d’endur novament cap a la seva pàtria.»
* ↑ Pseudo-Apol·lodor: Biblioteca mitològica, iii, 10, 7; Epítome: 1, 23.
* ↑ Eurípides. Tragèdies: Hèlena. Ió. Vol. VII. Fundació Bernat Metge, 2021. ISBN 978-84-9859-367-9.
* ↑ Smith, William; Smith, Philip. «Coluthus». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). vol. 1. Boston: Walton and Maberly, 1870, p. 815.
* ↑ Homer. Ilíada. Traducció: Montserrat Ros i Ribas. 2a edició. adesiara, p. 175. ISBN 978-84-16948-32-1.
* ↑ Col·lut. El rapte d'Hèlena. Fundació Bernat Metge, 1992. ISBN 978-84-7225-521-0.
# Eleventh Night

L'Eleventh Night (Onzena Nit) o Bonfire Night (Nit de les fogueres) fa referència, a Irlanda del Nord, a la nit anterior al 12 de juliol, quan se celebra el Gloriós Dotzè, una celebració anual protestant de l'Ulster que commemora la victòria del rei protestant Guillem d’Orange contra el catòlic Jaume II, a la batalla del Boyne, l'any 1690, que va iniciar l'ascendència protestant a Irlanda. Aquesta nit, s'encenen grans fogueres en molts barris protestants lleialistes, sovint acompanyades de festes al carrer on participen bandes de música. Les fogueres es construeixen majoritàriament amb palets de fusta i pneumàtics, i s'hi cremen banderes tricolors irlandeses així com diversos símbols del republicanisme irlandès i el catolicisme. L'esdeveniment ha estat sovint condemnat per mostres d'odi sectari o ètnic, comportament antisocial i pels danys i la contaminació causats per les fogueres.

## Referències

* ↑ «Why are huge bonfires lit across Northern Ireland on Eleventh Night?» (en anglès). Belfast Telegraph, 11-07-2019 [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ «Eleventh Night: Tricolours, SF posters, Celtic and Palestine flags burned» (en anglès). The Irish Times, 12-07-2019 [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ Black, Rebecca «Loyalists urged not to burn Pope effigies on Eleventh night bonfires» (en anglès). Belfast Telegraph, 02-07-2014 [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ «Bonfire banners 'sectarian and offensive', says Foster» (en anglès). BBC, 12-07-2020 [Consulta: 7 desembre 2020].
# Elyita

L'elyita és un mineral de la classe dels sulfats. Anomenada així per H. Ely; una figura important en la història minera de l'est de Nevada.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'elyitapertany a «07.DF - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: uklonskovita, natrocalcita, metasideronatrita, sideronatrita, despujolsita, fleischerita, schaurteïta, mallestigita, slavikita, metavoltina, lannonita, vlodavetsita, peretaïta, gordaïta, clairita, arzrunita, riomarinaïta, yecoraïta, dukeïta, caïnita i xocolatlita.

## Característiques

L'elyita és un sulfat de fórmula química Pb₄Cu(SO₄)O₂(OH)₄·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.

## Formació i jaciments

Cristal·litza en espais buits en sulfats de plom-zinc oxidats. S'ha descrit a varis països europeus així com als EUA i a Austràlia.

## Referències

* ↑ «Elyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# En los márgenes

En los márgenes és una thriller dramàtic de 2022 dirigit per Juan Diego Botto. Amb el rerefons tràgic dels desnonaments a Espanya, és protagonitzat per Penélope Cruz, Luis Tosar, Adelfa Calvo, Christian Checa, Nur Levi i Aixa Villagrán.
La pel·lícula es va projectar a la 79a Mostra Internacional de Cinema de Venècia i al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2022.

## Argument

La pel·lícula és un compte enrere de tres personatges amb tres històries entrellaçades que tracten de mantenir-se a la superfície i sobreviure a 24 hores claus que poden canviar per sempre les seves vides. El film explora l'efecte que una situació d'estrès econòmic té sobre les relacions personals i com la unió i la solidaritat en el si de la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca poden ser un al·licient necessari per a tirar endavant. Un viatge emocionant a contrarellotge als marges d'una gran ciutat.

## Producció

En los márgenes va ser el debut de Juan Diego Botto com a director de llargmetratges. El guió va ser escrit pel mateix Botto al costat de la periodista i escriptora Olga Rodríguez. A més de protagonitzar la pel·lícula, Penélope Cruz també va assumir les funcions de producció amb el director Álvaro Longoria de Morena Films. El rodatge es va realitzar a Madrid i Alcorcón.

## Referències

* ↑ «Juan Diego Botto presentará en la sección 'Horizontes' de Venecia 'En los márgenes'». Diario de Sevilla, 26-07-2022.
* ↑ Fernández «El debut de Juan Diego Botto como cineasta, nueva perla del Zinemaldia». Noticias de Gipuzkoa, 12-08-2022.
* ↑ Films, Morena. «EN LOS MÁRGENES | Morena Films» (en espanyol europeu), 09-09-2022. [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ Press, Europa. «'En los márgenes', de Juan Diego Botto, y 'Los renglones torcidos de Dios', desde mañana en los cines». www.europapress.es, 06-10-2022. [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ «El fondo Eurimages apoyó diez coproducciones con participación española en 2021». Audiovisual451, 27-12-2021.
* ↑ Boquerini. «Juan Diego Botto dirige a Penélope Cruz en su debut como director». El Correo, 08-11-2021. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2021. [Consulta: 9 d’octubre 2022].
* ↑ «‘En los márgenes', dirigida por Juan Diego Botto y con Penélope Cruz y Luis Tosar, se estrena el 30 de septiembre». Cine con Ñ, 02-12-2021.
* ↑ Jiménez. «Penélope Cruz, Luis Tosar y Juan Diego Botto graban una película en Alcorcón». Alcorcón Hoy, 22-11-2021.
# Era del Good Feelings

L'era del Good Feelings es refereix al període polític dels Estats Units entre el president Jefferson i Andrew Jackson. L'expressió de “les bones sensacions”, ja que és així com s'hauria de traduir, “era de les bones sensacions”, fou encunyada per primera vegada pel diari de Boston després de la visita del nou president de l’època, James Monroe. Si es titlla el període amb el qualificatiu de “bones sensacions” és precisament perquè econòmicament els Estats Units van experimentar un creixement econòmic. Aquest creixement va coincidir amb l'expansió del país vers l’oest. Es podria dir que és la continuació després de l'adquisició de Luisiana, venuda pels francesos en cerca de diners per aguantar les guerres napoleòniques. Així doncs, els Estats Units adquireixen, durant aquest període, la Florida Espanyola i bona part del sud, com ara Texas o Nou Mèxic, construint progressivament l'escenari de la Guerra de Secessió. L'expansió va ser també el motiu per continuar amb més virulència les guerres índies. Aquestes les protagonitzaven els amerindis que veien com els Estats Units practicaven un clar genocidi, raó per la qual, per exemple, els xeroquis van declarar-se nació i independents mitjançant una constitució l’any 1827. Andrew Jackson, creador del partit Demòcrata, fou precisament el principal impulsor del genocidi indi. Després de ser escollit com a setè president dels EUA declara que vol “eliminar els indis”.

## Referències

* "James Monroe and the Era of Good Feelings." Virginia Magazine of History and Biography, LXVI, No. 4 (October 1958), pp. 387–398, in Essays on Jacksonian America, Ed. Frank Otto Gatell. New York: Holt, Rinehart and Winston, 1970.