OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# USS Charlotte (SSN-766)

L'USS Charlotte (SSN-776) és un submarí nuclear classe Los Angeles de la Marina dels Estats Units d'Amèrica, i és el quart vaixell en rebre aquest nom en honor de la ciutat de Charlotte, a Carolina del Nord.

## Història

El contracte per a la seva construcció fou concedit a Newport News Shipbuilding and Dry Dock Company, de Newport News, a Virgínia el 6 de febrer del 1987 i la seva quilla va ésser posada en grana al 17 da'gost del 1990, fou botat al 3 d'octubre de l'any 1992 i va entrar en servei al 16 de setembre del 1994, amb el comandant Michael Matthews al comandament.
El 29 de novembre del 2005 l'USS Charlotte va arribar a Norfolk, Virgínia, després d'haver realitzat una ruta del nord des de Pearl Harbor, sota la capa de gel de l'Àrtida. Durant la travessia, emergé des d'una capa de gel de 15550 mm, un rècord per a un submarí Classe Los Angeles.
El 24 d'octubre del 2007, l'USS Charlotte va tornar a Pearl Harbor des de la base naval de Norfolk rere passar tres anys en període de modernització a Depot Modernization Period.

## El Charlotte a la ficció

Al llibre de Tom Clancy Deute d'Honor, l'USS Charlotte és enfonsat pel submarí japonès Harushio, amb el seu bessó, l'USS Asheville. L'USS Charlotte també té una aparició a la novel·la de Dan Brown, La Conspiració, on aquest juga un important paper a la història realitzant missions secretes al cercle polar àrtic.

## Referències

* ↑ «USS Charlotte CO Biography» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-07-12. [Consulta: 14 novembre 2013].
* ↑ Dave Ozeck, Comandant de la foerça de submarins, Assumptes públics de la flota Atlántica dels. «USS Charlotte Achieves Milestone During Under-Ice Transit» (en anglès), 25-10-2007. Arxivat de l'original el 2007-09-13. [Consulta: 14 novembre 2013].
* ↑ Cynthia Clark. «USS Charlotte Returns to Pearl Harbor», 25-10-2007. Arxivat de l'original el 2011-06-29. [Consulta: 14 novembre 2013].
# Gàrum

El gàrum (adaptació del llatí garum) és una salsa feta de diferents tipus de peix fermentat, que era molt consumida pels habitants de l'antiga Roma de tota classe social com a condiment i a la que a més, se li otorgaven propietats curatives. Els romans van emprar el gàrum de manera semblant a com avui en dia empren les cuines asiàtiques la salsa de soia. En lloc d'abocar uns grans de sal sobre el menjar, s'ajudaven del garum per a donar un gust salat als aliments. La informació que ha arribat fins avui sobre la seva composició prové de les descripcions, una mica confuses i ambigües, d'Apici que apareixen a l'obra de De re coquinaria. Així i tot, més recentment el treball d'un grup d'investigadors de les universitats de Cadis i Sevilla ha rescatat la recepta del gàrum a partir de l'estudi de restes de la salsa conservades en tres àmfores recuperades de la ciutat de Pompeia en els anys seixanta i de l'estudi d'un manuscrit romà del segle i.

## Composició

Era una salsa de peix que, barrejada amb vi, vinagre, pebre, oli o aigua, servia per a amanir altres menjars. El gàrum s'emprava fonamentalment per a condimentar o acompanyar molts menjars, encara que també es va emprar en medicina i cosmètica.
A les Illes Balears, es produïa una gran part del gàrum que es consumia a Roma; endemés, tant l'illa de Menorca com la de Mallorca es van especialitzar a exportar aquesta salsa.
En alguns indrets de la costa valenciana, com ara Xàbia, Ifac, Alacant o Santa Pola, s'han trobat dipòsits romans que hom pot relacionar amb la fabricació de gàrum o d'algun producte similar.
Al subsòl arqueològic del Museu d'Història de Barcelona, a la plaça del Rei, també es conserven les restes d'una factoria de gàrum de l'antiga Bàrcino.

## Confirmació de la data de l'Erupció del Vesuvi

Segons investigadors italians, la troballa del darrer lot en preparació de gàrum a Pompeia ha permès corroborar la data de l'erupció del Vesuvi proposada per Plini el Jove: 24 d'agost de l'any 79 aC.

## Referències

* ↑ «Gàrum». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «El garum, la salsa más popular en la Antigua Roma» (en castellà), 12-04-2024. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Kurlansky, Mark. Salt A World History. Penguin (Non-Classics), 2003. 0142001619.
* ↑ Apicius, The Roman cookery book tr. Barbara Flower, Elisabeth Rosenbaum. Londres: Harrap, 1958. (llatí)(anglès)
* ↑ «El extremeño que halló la fórmula del garum romano» (en castellà). Hoy.es.
* ↑ Entrada de garum a la Gran Enciclopèdia Catalana
* ↑ «Fish sauce used to date Pompeii destruction» (en anglès). [Consulta: 13 març 2021].

## Vegeu també

* Gastronomia romana.
* Salaó.

## Enllaços externs

* Article de Natàlia Costa sobre el gàrum al diari ara
* Garum produït en l'actualitat
# Muntanyes Endicott

Les muntanyes Endicott (en anglès Endicott Mountains) són una serralada que formen part de la serralada Brooks, al nord de l'estat d'Alaska, Estats Units. Aquestes muntanyes es troben al bell mig de les muntanyes Brooks i s'estenen d'est a oest durant uns 240 km i de nord a sud per uns 110 km. El seu punt més elevat és el mont Kiev, que s'eleva fins als 2.370 msnm. A l'est hi ha les muntanyes Philip Smith i a l'oest les muntanyes Schwatka.
Les muntanyes Endicott es troben separades de les muntanyes Philip Smith pel Middle Fork del riu Koyukuk, la Dalton Highway i l'Atigun Pass. De les muntanyes Schwatka es troben separades pel llac Walker, els trams superiors del West Fork del riu Kobuk, l'Akabluak Pass i el riu Noatak.
De sud a nord la serralada presenta llargues i àmplies valls glacials amb turons arrodonits, els quals s'eleven més a la part central de la serralada. Els seus vessants septentrionals són més escarpats, abans de donar pas a la plana costanera àrtica.

## Geologia

Per sobre d'una base cristal·lina hi ha sediments precàmbrics i paleozoics metamorfitzats parcialment. Per sobre d'aquests hi ha sediments del Cambrià mitjà i conglomerat Kanayuk. El conglomerat Kanayuk és un dipòsit fluvial, fet per un riu a la plana d'inundació, i que pot tenir fins a 2.400 m de gruix. El Conglomerat Kanayuk va començar a dipositar-se durant el Devonià i va continuar durant el mississipià.

## Vegeu també

* Parc i Reserva Nacionals de les Portes de l'Àrtida

## Referències

* ↑ Nilsen, T. H. i Moore, T. E. (1982) "Sedimentology and Stratigraphy of the Kanayuk Conglomerate, Central and Western Brooks Range, Alaska—Report of the 1981 Field Season" United States Geological Survey Open file Report OF 82–674
* ↑ Nilsen, T. H. and Moore, T. E. (1984) "Stratigraphic Nomenclature for the Upper Devonian and Lower Mississippian(?) Kanayuk Conglomerate, Brooks Range, Alaska" U.S. Geological Survey Bulletin 1529-A, pp. Al-A64
* ↑ Nilsen, T. H.; Moore, T. E.; Balin, D. F. i Johnson, S. Y. (1982) "Sedimentology and Stratigraphy of the Kanayut Conglomerate, Central Brooks Range, Alaska—Report of 1980 Field Season" United States Geological Survey Open file Report OF 82–199
* ↑ Nilsen, T. H.; Moore, T. E.; Brosgé, W. P. i Dutro, J. T., Jr. (1981) "Sedimentology and Stratigraphy of the Kanayut Conglomerate and Associated Units, Brooks Range, Alaska: Report of the 1981 Field Season" United States Geological Survey Open file Report OF 81–506
* ↑ Nilsen, T. H.; Moore, T. E.; Dutro, J. T., Jr.; Brosgé, W. P. and Orchard, D. M. (1980) "Sedimentology and Stratigraphy of the Kanayuk Conglomerate and Associated Units, Central and Eastern Brooks Range, Alaska: Report of the 1978 Field Season" United States Geological Survey Open file Report OF 80–888
* 1 2 3 Harris, Ann G. et al. (2004) Geology of National Parks (6a edició) Kendall/Hunt Publishing Company, Dubuque, Iowa, page 380, ISBN 0-7872-9971-5

## Enllaços externs

* "Endicott Mountains" a Peakbagger.com
# Lluís Clapés Flaqué

Lluís Clapés i Flaqué (Sabadell, 24 d'octubre de 1945; Sabadell, 31 de juliol de 2018) fou un ceramista català.
Va iniciar els estudis a l'Escola d'Arts i Oficis de Sabadell i els va prosseguir a Faenza (Itàlia) i a Sunderland (Anglaterra). Era deixeble del ceramista Josep Raja Brull. El 1968 va visitar París, on va conèixer l'obra de Brancusi que l'inspirà profundament amb la seva concepció de la columna de l'infinit. Un any més tard, el 1969, va fer la primera exposició individual a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell i en la seva biennal del mateix any va obtenir el primer premi d'Arts Aplicades. El 1977 va rebre el primer premi Ciutat de Manises i va ser convidat al I Simposium Internacional de Ceràmica de La Borne (França). El 1978 va exposar per primera vegada a Madrid.
L'any 2012 va ser un dels autors, junt amb els pintors sabadellencs Alfons Borrell, Fina Miralles, Xavier Oriach i Agustí Puig, d'un plat d'art per al Memorial Àlex Seglers.
Es pot trobar obra de Clapés al Museu d'Art de Sabadell, Museu Nacional de Ceràmica de Manises (País Valencià), Museu de Ceràmica d'Argentona (Maresme), Museu de Matagalpa (Nicaragua), Museu d'Art de Castelli (Itàlia), Fundació d'Art Contemporani de Carlsburg (Dinamarca), Museu de Ceràmica de La Borne (França) i a Thermalia. Museu de Caldes de Montbui.

## Exposicions individuals (selecció)

* 2016 Museu d'Art de Cerdanyola del Vallès
* 2014 Àmbit Galeria d'Art

## Referències

* ↑ «El ceramista ‘bon vivant’». La Vanguardia.
* 1 2 3 4 Diversos autors. Museu d'Art de Sabadell. Lluís Clapés Flaqué. Ceràmiques, 1970-2001, 2002. ISBN 84-87221-62-9.
* ↑ «El ceramista Lluís Clapés i els pintors Alfons Borrell, Fina Miralles, Xavier Oriach i Agustí Puig donen forma al Memorial Àlex Seglers». Ràdio Sabadell. Arxivat de l'original el 2016-12-31. [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «Memorial Àlex Seglers». Ajuntament de Sabadell. Arxivat de l'original el 2017-10-15. [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2020-11-28. [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «La ceràmica de Lluís Clapés s'exposa al Museu d'Art de Cerdanyola». Bonart.cat. [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ «Àmbit Galeria d'Art». Àmbit Galeria d'Art. [Consulta: 30 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Lluís Clapés. Ceràmica. MAC Cerdanyola
* "In amicorum". Exposició sobre la ceràmica de Lluís Clapés a l'Espai FOC de Sabadell
# Guiu III Polentani

Guiu III Polentani fou fill i successor de Bernardi I Polentani com a senyor de Ravenna el 1359. Guiu III que va governar 30 anys, pacíficament. Es va emparentar amb altres senyors casant amb Elisa d'Este (1337-1381) fill d'Obizzo III d'Este. Les seves filles es van casar totes amb senyor o nobles veïns: Samaritana Polentani es va casar el 1378 amb Antoni della Scala senyor de Verona; Lisa amb Astorgi I Manfredi, senyor de Faenza; Alda, amb Nicolau Casali, senyor de Cortona; Beatriu amb Alberic de Barbiano, comte de Cunio; Eleta amb Francesc Gonzaga de la Casa de Gonzaga; i Licínia amb Venazio Varano, senyor de Camerino. També els fills es van casar amb noies de la noblesa: Bernardí II amb Llúcia della Scala; Ostasi II amb Caterina del Carretto; Obizzo amb Lisa Manfredi de la casa de Faenza (i en segones noces amb Lisa Malatesta); i Aldobrandí amb una altra Manfredi de Faenza. Guiu III fou empresonat pels sis fills, Bernardí II Polentani, Ostasi II Polentani, Obizzo Polentani, Aldobrandí Polentani, Azzo Polentani i Pere Polentani, i fou deixat morir de gana a la cel·la (1389).
# Darlingtonia californica

Darlingtonia californica, també anomenada lliri de la cobra és una planta carnívora, és un únic membre del gènere Darlingtonia de la família Sarraceniaceae. Natiu del nord de Califòrnia i Oregon, creixent en pantans i aigua corrent. És una planta infreqüent a causa de la seva raresa en el camp.

## Taxonomia

La planta va ser descoberta en 1841 pel botànic William D. Brackenridge. En 1853 va ser descrita per John Torrey, que va nomenar el gènere Darlingtonia en honor del botànic William Darlington (1782-1863). Ho va publicar a Smithsonian Contributions to Knowledge 6(4): 5–7, pl. 12. 1853.
El lliri de la cobra prové de la semblança de les seves fulles tubulars amb el cap d'una cobra alçada. Acaba amb una fulla bifurcada, de color groc o púrpura-verdós, que s'assembla els ullals d'una serp.
El "lliri de la cobra" és únic perquè no atrapa l'aigua de pluja en la seva gerra, sinó que la regula dintre bombant des de les seves arrels o expulsant-la, segons convingui. Les seves fulles no produeixen enzims digestius, ja que les cèl·lules que absorbeixen els aliments són idèntiques a les arrels del sòl, confiant en bacteris simbiòtics.
La flor és púrpura groguenca i creix amb una longitud similar a la tija, té cinc sèpals de color verd que són més llargs que els pètals de vermell. Per al seu cultiu, és necessari que el substrat mai superi els 20C° de temperatura, ja que les seves arreles són molt sensibles a calor. S'ha de regar pel 'mètode de la safata', però regant des de dalt amb aigua frígida.

## Referències

* ↑ The Jepson Herbarium – University of California, Berkeley
* ↑ «Darlingtonia californica». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 2 gener 2014].

## Enllaços externs

* Calflora Database: Darlingtonia californica (California pitcherplant)
* Darlingtonia State Natural Site
* U.C. Photos gallery – Darlingtonia californica
* RHS Gardening – Darlingtonia californica
* Growing Darlingtonia californica – ICPS
# Khaix

Khaix (armeni: Խաշ, georgià: ხაში, khaixi, àzeri: xaş) és una sopa tradicional de la cuina armènia i del país veí de Geòrgia, originari de la regió propera a Shirak elaborat principalment amb les peülles de les vaques (o del bestiar). En el passat era considerat com un plat humil que proporcionava aliment a les classes més baixes dels armenis de les zones rurals, es considera un plat que apareix servit en les festivitats d'hivern, per regla general en companyia d'homes.

## Característiques

El principal ingredient del khaix són els peus o peülles del bestiar, principalment de la vaca. És possible que altres parts entren en l'elaboració d'aquest plat, tals com la cap i l'estómac. Les peülles (conegudes en armeni com totikner) es depilen, es netegen convenientment i es couen en aigua durant un llarg període (generalment una nit) fins que es forma un brou dens i la carn se separa dels ossos. No s'afegeix sal ni cap espècie durant aquest procés de cocció. El plat se serveix calent. Només se li afig sal, all, i suc de llimó, o vinagre d'acord amb el gust del comensal. Se solen afegir rosegons de lavash sec perquè existisca una mica més de substància en el brou.
El khaix se serveix per regla general acompanyat d'altres aliments, tals com pebrots (rojos o grocs), adobats, raves, formatge, i abundant quantitat d'herbes fresques. El menjar s'acompanya de vodka (preferiblement amb vodka de móres) i aigua mineral.

## Ritual i costums

Existeix un ritual en els banquets en els quals se serveix el khaix. Molts participants deixen per a menjar el dia anterior per a poder abordar amb major apetit el khaix. La ingesta d'aquesta sopa d'olor i aromes fortes en conjunció amb l'alcohol (vodka) potencia els sabors, el khaix s'elabora per regla general els caps de setmana o en les vacances.
Les convencions modernes en Armènia dicten que aquest plat ha de ser servit només en els mesos que posseeixen la lletra 'r' en el seu nom, açò exclou maig, juny, juliol, i agost (el nom dels mesés en armeni procedeix de les denominacions llatines). No existeix aquesta restricció en Geòrgia. Un aliment similar denominat piti en el veïnatge de la província de Kars, s'elabora amb les potes (peus) de bestiar, principalment ovelles. El khaix roman amb els seus ingredients bàsics des de fa molts segles.
La població armènia i georgiana creu que el khaix posseeix propietats preventives o de detenció de l'artritis, és una creença popular no corroborada per la ciència, ells raonen que l'abundància en els seus ingredients d'elements tals com les juntures de les articulacions, els cartílags, les peülles, els teixits conjuntius.

## Referències

* ↑ Kemper, Benjamin. «A Brief History of Khash, Armenia’s Love-It-or-Hate-It Hangover Cure (Recipe)» (en anglès). [Consulta: 24 juliol 2021].

## Vegeu també

* Gastronomia d'Armènia
* Gastronomia de l'Azerbaidjan
* Kuzu paça
# La cabeza de Joaquín Murrieta

La cabeza de Joaquín Murrieta és una sèrie de televisió mexicana d'acció i aventura produïda per Dynamo i Amazon Studios per a Amazon Prime Video. dirigida per Mauricio Leiva-Cock, David Pablos i Humberto Hinojosa Ozcáriz. És protagonitzada per Juan Manuel Bernal, Liam Sharpe, Alejandro Speitzer, Becky Zhu Wu, Steve Wilcox i Emiliano Zurita. Es va estrenar el 19 de gener de 2023 en la plataforma de streaming, Prime Video.

## Argument

Les aventures de Joaquín Murrieta, una llegenda mexicana, i Joaquín Carrillo quan s'uneixen per a enfrontar-se a un enemic comú.

## Repartiment

* Liam Sharpe com a Oliver
* Juan Manuel Bernal com a Joaquín Murrieta
* Alejandro Speitzer com a Carrillo
* Becky Zhu Wu com a Adela Cheng
* Yoshira Escárrega Godínez com a Damace
* Steve Wilcox com a Harry Love
* Emiliano Zurita com a Casey
* Michael Wilson Morgan com a Cristopher Kelly
* Gustavo Carr com a Carrillo
* Andrew Leland Rogers com a Ben
* Marc Dennis com a Louis
* Dominic Bracco II com a Dick
* Leidi Gutiérrez com a Tayya
* Ricardo Uscanga com a Quino
* Manuel Villegas com a David Ochoa
* Oscar Espino com a Bimori
* Gabriel Cosme com a Neya
* Chiara Parravicini com a Jackie

## Episodis

La primera temporada consta d'un total de 8 episodis filmats íntegrament a l'Estat de Durango i els voltants de la Ciutat de Mèxic.
| Títol de l'Episodi | Número | Director | Data d'Estrena |
| Oro | 1 | David Pablos | 19 de gener de 2023 |
| Ceniza | 2 | David Pablos | 19 de gener de 2023 |
| Jaula | 3 | David Pablos | 19 de gener de 2023 |
| Plomo | 4 | David Pablos | 19 de gener de 2023 |
| Fiebre | 5 | Mauricio Leiva-Cock | 19 de gener de 2023 |
| Ciervo | 6 | Mauricio Leiva-Cock | 19 de gener de 2023 |
| Sombra | 7 | Mauricio Leiva-Cock | 19 de gener de 2023 |
| Zorro | 8 | Mauricio Leiva-Cock | 19 de gener de 2023 |

## Referències

* ↑ Chalde, Josefina. «Amazon anuncia"La Cabeza de Joaquín Murrieta", una serie western hecha en Latinoamérica» (en castellà), 07-09-2021. [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ «La cabeza de Joaquín Murrieta producida por Dynamo y Amazon Studios debuta en Prime Video el 17 de febrero» (en castellà), 06-12-2022. [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ Nast, Condé. «La Cabeza de Joaquín Murrieta: Alejandro Speitzer y el elenco hablan sobre la serie» (en espanyol de Mèxic), 17-02-2023. [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ «Amazon Prime Video lanzará serie “La cabeza de Joaquín Murrieta» (en espanyol de Mèxic), 28-02-2023. [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ , <https://www.sensacine.com/series/serie-30049/>
* ↑ «La Cabeza de Joaquín Murrieta es un “enchilada western” que no tiene desperdicio» (en espanyol de Mèxic). [Consulta: 4 març 2023].
* ↑ Univision. «Alejandro Speitzer causa polémica por oscurecer su piel para una serie: así respondió» (en español). [Consulta: 4 març 2023].
* ↑ quever.news. «La cabeza de Joaquin Murrieta: ¿en qué se basa la nueva y atrapante serie de Amazon Prime Video?» (en español). [Consulta: 4 març 2023].

## Enllaços externs

* La cabeza de Joaquín Murrieta a Prime Video
# Zacint (heroi)

Zacint (llatí: Zakynthus, grec antic: Ζάκυνθος, Zàkynthos), és l'heroi epònim de l'illa de Zacint, modernament coneguda com a Zante. Segons diverses tradicions, Zacint era fill de Dàrdanos, el mític heroi fundador de Dardània. També es considerava que era un arcadi arribat de la ciutat de Psofis. Sili Itàlic ofereix una versió per la qual Zacint també hauria estat l'heroi epònim de Sagunt, segurament per la semblança entre el grec Ζάκυνθος (Zákynthos), el nom de l'heroi, i Ζάκανθα (Zákantha), el nom en grec de Sagunt.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 548. ISBN 9788496061972.
* ↑ Chalmers, G.; Ruddiman, T. The Life of Thomas Ruddiman, A. M.: The Keeper, for Almost Fifty Years, of the Library Belonging to the Faculty of Advocates at Edinburgh: to which are Subjoined New Anecdotes of Buchanan. John Stockdale ... and William Laing, Edinburgh., 1794, p. 174.
* ↑ Italicus, T.C.S.; Willem Janszoon Blaeu. Silius Italicus De secundo bello Punico (en italià). Apud Guiljel. Janssonium, 1620, p. 32.
# Passaport estatunidenc

El passaport nord-americà (en anglès: American passport) s'emet a ciutadans nord-americans per viatjar fora dels Estats Units. Són emesos exclusivament pel Departament d'Estat. Hi ha dos tipus de passaport: llibreta (booklet) i targeta (passport card).
La llibreta és vàlida per viatjar a qualsevol part del món, encara que per viatjar a uns països determinats cal visa. La llibreta compleix amb els estàndards recomanats (grandària, composició, disseny, tecnologia) de l'Organització d'Aviació Civil Internacional (OACI). Hi ha quatre tipus de passaport del format llibreta, encara que el Departament d'Estat emet únicament el passaport biomètric com a estàndard des d'agost de 2007, encara que els passaports que no són biomètrics en vigor són vàlids fins a la seva data de caducitat.
El Departament d'Estat emet les targetes des de juliol de 2008. Són vàlides per viatjar a Mèxic, Canadà, la majoria dels països del Carib i Bermuda. Encara que les targetes estan de conformitat amb les normes recomanades per la OACI per als documents de viatge de grandària de targeta de crèdit, no poden ser utilitzades per viatjar per aire a un altre país perquè no compleixen amb les normes recomanades per la OACI per al passaport tradicional.
El passaport nord-americà prova la nacionalitat del portador i, conseqüentment, el seu dret d'ajuda del personal consular nord-americà a l'estranger i el seu dret a retornar als Estats Units, si és necessari. En el cas que un ciutadà no tingui passaport (per exemple, l'hi van robar), i pugui provar la seva nacionalitat nord-americana per altres mitjans (per exemple, proporcionant informació sobre si mateix), tindrà dret d'ajuda consular com a ciutadà o per entrar als Estats Units com un ciutadà, malgrat la falta d'un passaport.

## Tipus de passaport

* Oficial (blau): Pot ser usat pels ciutadans en general. Té 10 anys de durada per a majors de 16 anys i de 5 anys per a menors de 15.
* Oficial (cafè): Usat per ciutadans empleats dels Estats Units a l'estranger, permanentment o temporalment, per a membres del Congrés dels Estats Units en viatges oficials. Durada: 5 anys.
* Diplomàtic (negre): Usat per diplomàtics acreditats a l'estranger i per a ciutadans que resideixen al país que viatgen per treball diplomàtic. Té una durada de 5 anys.
* D'emergència: Usat per ciutadans a l'estranger, en casos d'urgència. Té una durada d'1 any.
* Passport card (targeta): No és considerat com un passaport, és una targeta d'identificació produïda pel govern per creuar cap al Canadà, Mèxic, El Carib i Bermuda. No és vàlida per a viatges aeris internacionals. Pot ser utilitzada com a targeta d'identificació per a vols nacionals.

## Referències

* ↑ U.S Department of State. «How to apply in person» (en inglés). [Consulta: 31 enero 2010].
* ↑ U.S Department of State. «Travel documents for U.S citizens» (en inglés). Arxivat de l'original el 17 de enero de 2010. [Consulta: 31 enero 2010].