OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Volmari Iso-Hollo

Volmari Iso-Hollo (Ylöjärvi, Gran Ducat de Finlàndia 1907 - Heinola, Finlàndia 1969) fou un atleta finlandès, especialista en curses de mig fons i llarga distància.

## Biografia

Va néixer l'5 de gener de 1907 a la ciutat de Ylöjärvi, població situada a la regió de Pirkanmaa, que en aquells moments formava part del Gran Ducat de Finlàndia (pertanyent a l'Imperi Rus) i que avui dia forma part de Finlàndia.
Va morir el 23 de juny de 1969 a la ciutat de Heinola, població situada a la regió de Päijänne Tavastia (Finlàndia).

## Carrera esportiva

Especialista en curses de mig fons i llarga distància va formar part de l'anomenat grup "Lentävä suomalainen"/"Flying Finns" (Finlandesos Voladors), generació d'atletes finlandesos que van dominar les proves de mitja i llarga distància a la dècada del 1920, al costat de Paavo Nurmi, Ville Ritola, Albin Stenroos, Lauri Lehtinen, Hannes Kolehmainen i Lasse Virén.
Va participar, als 25 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova dels 3.000 metres obstacles i la medalla de plata en els 10.000 metres, quedant just pel darrere del polonès Janusz Kusociński.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 realitzats a Berlín (Alemanya nazi) va aconseguir revalidar el seu títol olímpic dels 3.000 metres obstacles, establint un nou rècord olímpic amb un temps de 9:03.8 segons i esdevenint el primer (i únic) atleta en revalidar el títol olímpic en aquesta distància. En aquests mateixos Jocs aconseguí la medalla de bronze en els 10.000 metres, en quedar per darrere dels seus compatriotes Ilmari Salminen i Arvo Askola.

## Millors marques

* 1.500 metres. 3' 54.3" (1936)
* 3.000 metres obstacles. 9' 03.8" (1936)
* 5.000 metres. 14' 18.4" (1932)
* 10.000 metres. 30' 12.6" (1932)

## Referències

* ↑ «Grave Site of Volmari Iso-Hollo (1907-1969)». BillionGraves. Arxivat de l'original el 13 October 2017. [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ «Vuosisadan urheilijat». www.ful.fi. Arxivat de l'original el 27 September 2007. [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ Autio, Veli-Matti. «Iso-Hollo, Volmari (1907 - 1969)» (en finès). Kansallisbiografia (National Biography of Finland). Arxivat de l'original el 13 October 2017. [Consulta: 3 maig 2017].
* 1 2 3 4 «Olympedia – Volmari Iso-Hollo». [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ «Volmari Iso-Hollo». trackfield.brinkster.net. Arxivat de l'original el 5 March 2016.

## Bibliografia

* Wallechinsky, David and Kaime Loucky (2008). The Complete Book of the Olympics – 2008 Edition. London: Aurum Press, Limited. pp. 122, 169.
# Eino Penttilä

Eino Penttilä (Joutseno, 27 d'agost de 1906 - Pori, 24 de novembre de 1982) va ser un atleta finlandès, especialista en el llançament de javelina, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Penttilä començà practicant el biatló, però amb 15 anys es passà al llançament de javelina. Guanyà els títols nacionals de l'especialitat entre 1926 i 1928 i l'octubre de 1927 establí un nou rècord del món. El 1928 era un dels favorits als Jocs Olímpics d'Amsterdam, però una lesió va fer que fos sisè en la prova del llançament de javelina del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, va guanyar la medalla de bronze en la mateixa prova, rere els seus compatriotes Matti Järvinen i Matti Sippala, primer i segon respectivament. Es va retirar el 1936 per culpa d'aquella antiga lesió.

## Millors marques

* Llançament de javelina. 70,64 metres (1932)

## Referències

* 1 2 Eino Penttilä a trackfield.brinkster.net
* 1 2 3 «Eino Penttilä Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 d’octubre 2009. [Consulta: 2 gener 2019].
# Hermanni Pihlajamäki

Hermanni Pihlajamäki (Nurmo, Finlàndia 1903 - Ähtäri 1982) fou un lluitador finès, guanyador de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer l'11 de novembre de 1903 a la ciutat de Nurmo, població situada a la província de Finlàndia Occidental. Fou germà del també lluitador i medallista olímpic Kustaa Pihlajamäki.
Va morir el 4 de juny de 1982 a la ciutat d'Ähtäri, població situada a la regió història d'Ostrobòtnia.

## Carrera esportiva

Va participar, als 28 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on va guanyar la medalla d'or en prova de pes ploma en la competició de lluita lliure, succeint en el palmarés el seu germà Kustaa Pihlajamäki. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 realitzats a Berlín (Alemanya nazi va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova de pes lleuger.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar tres medalles en el Campionat d'Europa de lluita, entre elles una medalla d'or. No participà mai en el Campionat del Món de la disciplina.
# Akilles Eero Johannes Järvinen

Akilles Eero Johannes Järvinen (19 de setembre, 1905 - 7 de març, 1943) fou un atleta de Finlàndia especialista decatló.
Akilles Järvinen provenia d'una família d'atletes. El seu pare, Verner Järvinen, va guanyar la medalla d'or el 1906 en llançament de pes, i el seu germà, Matti Järvinen, fou campió olímpic i va batre 10 cops el rècord del món en llançament de javelina.
Va guanyar dues medalles d'argent als Jocs Olímpics d'Amsterdam 1928 i Los Angeles 1932. Si s'haguessin usat les actuals taules de punts hagués assolit dues medalles d'or. També guanyà una medalla d'argent en 400 metres tanques al Campionat d'Europa.
Akilles morí en accident d'aviació el 1943.

## Resultats

* Medalla d'argent en decatló als Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 a Amsterdam
* Rècord del món en decatló (1930)
* Medalla d'argent en decatló als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 a Los Angeles
* Rècord del món en decatló (1932)
* Medalla d'argent en 400 metres tanques al Campionat d'Europa d'atletisme de 1934 a Torí
* 10 medalles d'or i 9 d'altres metalls en campionats de Finlàndia

## Millors marques per prova

* 100 m - 10.9 s
* 200 m - 21.9 s
* 400 m - 49.0 s
* 1500 m - 4 m, 47 s
* 110 m tanques - 15.2 s
* 200 m tanques - 25.4 s
* 400 m tanques - 53.7 s
* Salt d'altura - 180 cm
* Salt amb perxa- 360 cm
* Salt de llargada - 712 cm
* Triple salt - 14.32 m
* Pes - 14.10 m
* Disc - 36.95 m
* Javelina - 63.25 m
* Decatló (modern sistema de puntuació) - 7038

## Referències

* ↑ Wallechinsky, David. The Complete Book of the Olympics. Aurum Press Ltd, 2008, pàg. 263. ISBN 978-1-84513-330-6.

## Enllaços externs

* (anglès) decathlonusa.org Arxivat 2008-01-13 a Wayback Machine. (Article amb la imatge de Järvinen als Jocs de 1932 a Los Angeles.)
# The Watcher (sèrie de televisió)

The Watcher és una sèrie de televisió de thriller de misteri estatunidenca creada per Ryan Murphy i Ian Brennan per a Netflix. Es va estrenar el 13 d'octubre de 2022. Està basaDA en un article de 2018 de Reeves Wiedeman per al lloc web de la revista New York, "The Cut".

## Sinopsi

La sèrie segueix una parella casada que, després de traslladar-se a la casa dels seus somnis en una versió fictícia de Westfield, Nova Jersey, són assetjades per unes lletres esgarrifoses signades per un assetjador que rep el pseudònim de "The Watcher".

## Repartiment i personatges
### Principals

* Naomi Watts com a Nora Miller Brannock
* Bobby Cannavale com a Dean Brannock
* Mia Farrow com a Pearl Winslow
* Noma Dumezweni com a Theodora Birch
* Joe Mantello com a William "Bill" Webster / John Graff
* Richard Kind com a Mitch
* Terry Kinney com a Jasper Winslow
* Henry Hunter Hall com a Dakota
* Isabel Gravitt com a Eleanor "Ellie" Brannock
* Luke David Blumm com a Carter Brannock
* Margo Martindale com a Maureen "Mo"
* Jennifer Coolidge com a Karen Calhoun
* Christopher McDonald com a Det. Rourke Chamberland

### Recurrents

* Michael Nouri com a Roger Kaplan
* Danny Garcia com a Steve
* Seth Gabel com a Andrew Pierce
* Susan Merson com a Tammy
* Seth Barrish com a Jack
* Michael esdevé com a Christopher
* Stephanie Kurtzuba com a Helen Graff
* Matthew Del Negre com a Darren Dunn
* Jeffrey Brooks com a oficial de policia
* Patricia Black com a Marjorie
* Kate Skinner com a Patrícia "Trish"
* Anthony Bowden com a Roger jove
* Pamela Dunlap com a Carol Flanagan
* Brittany Bradford com a Nina
* Jeff Hiller com al terapista

## Referències

* ↑ Hamad, Hannah. Remediating the 1990s with Ryan Murphy. Londres: Routledge, 2022-03-25, p. 89–104. ISBN 978-1-003-17035-8.
* ↑ Cuoghi, Guilherme Vendramini. Espaços Alternativos em Nova York (1960-1980): rumo a uma nova inserção da arte na sociedade (tesi). Universidade de Sao Paulo, Agencia USP de Gestao da Informacao Academica (AGUIA).
# Grup de la rozenita

El grup de la rozenita és un grup de minerals sulfats metàl·lics tetrahidrats que cristal·litzen en el sistema monoclínic. Els minerals d'aquest grup tenen una fórmula química que segueix el patró MSO₄·4H₂O, on M pot ser magnesi, manganès, ferro, cobalt o zinc.
El grup està format per aquestes cinc espècies:
| Espècie | Fórmula |
| Aplowita | CoSO₄·4H₂O |
| Boyleïta | (Zn,Mg)SO₄·4H₂O |
| Ilesita | (Mn,Zn,Fe)SO₄·4H₂O |
| Rozenita | FeSO₄·4H₂O |
| Starkeyita | MgSO₄·4H₂O |

## Formació i jaciments

Els minerals del grup de la rozenita es troben repartits per tot el globus a excepció de l'Antàrtida, comptabilitzant-se gairebé uns quatre-cents jaciments a on poden trobar-se alguna espècie d'aquest grup. Als territoris de parla catalana s'hi pot trobar una de les espècies, la rozenita, concretament al Sot de les Mines de Santa Creu d'Olorda, a la província de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Rozenite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 juliol 2017].
* ↑ «Sot de les Mines, Santa Creu d'Olorda, Collserola mountain range, Barcelona city, Barcelonès, Barcelona, Catalonia, Spain» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 juliol 2017].
# Motoaixada

La motoaixada és un motocultor que duu acoblada una aixada mecànica o una cavadora que efectua la propulsió de la màquina. És de baixa potència, en què la conducció i l'operació són proporcionades per un home a peu. N'hi ha amb motor de combustió o elèctric.
S'utilitza principalment en horticultura i jardineria, que permet en una sola passada i sense esforç birbada, aixada, l'arada, i l'enfonsament de la terra. Està equipat amb un eix únic que fa girar una o més freses i dues nanses amb les manetes de control. En jardineria, la motoaixada s'utilitza sovint per preparar el terreny a principis de la temporada per substituir el treball que es feia tradicionalment amb una pala.
Els europeus, principalment empren la motoaixada en el seu propi jardí, mentre que a Àsia es considera una màquina agrícola en si mateixa (per treballar en els camps d'arròs, per exemple).

## Referències

* ↑ «Motoaixada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ S. E. C. F.; Sociedad Española de Ciencias Forestales. Diccionario forestal. Mundi-Prensa Libros, novembre 2005, p. 732–. ISBN 9788484761891 [Consulta: 19 juliol 2011].
* ↑ Serafín Ros Orta. Planificación y gestión integral de parques y jardines: calidad, sostenibilidad y PRL. Mundi-Prensa Libros, gener 2007, p. 282–. ISBN 9788484762942 [Consulta: 19 juliol 2011].

## Bibliografia

* Ortiz-Cañavate, Jaime. Las máquinas agrícolas y su aplicación (en castella). 6a edició. Institut Nacional d'Investigacions Agràries i Mundi-Premsa Llibres, 2003, p. 526. ISBN 9788484761174.

## Enllaços externs

* Els principals tipus de conreu Arxivat 2009-08-05 a Wayback Machine.. Pàgina web de l'FAO.
# Tristan Corbière

Édouard-Joachim Corbière, anomenat Tristan Corbière, nascut a Coat-Congar de la comuna francesa Morlaix (Finisterre), el 18 de juliol del 1845 i mort l'1 de març del 1875, on va viure la major part de la seua vida i on moriria de tuberculosi a l'edat de 29 anys. Tancat, lligat a l'oceà i a les seves arrels bretones, i tenyit de menyspreu pel sentimentalisme romàntic, la seva obra també es caracteritza pel seu joc idiomàtic i una modernitat excepcional. Va ser elogiat tant per Ezra Pound com per T. S. Eliot (l'obra del qual va tenir una gran influència).
Va ser un poeta, el treball del qual va ser poc conegut fins que Paul Verlaine el va incloure en la seua prosa poètica d'Els poetes maleïts (Poètes maudits); la recomanació de Verlaine va ser suficient per a dur el seu treball a la llum pública i establir-lo com un dels mestres reconeguts del simbolisme i posteriorment va ser redescobert i tractat com a predecessor pels surrealistes.
El seu únic treball publicat en vida va aparèixer en Les amours jaunes, 1873. És un llibre de poemes en el qual el lirisme descriptiu, el reflex de l'atracció que van despertar en l'autor l'oceà i la terra i la gent de Bretanya s'uneixen a originals troballes formals, presidits pel sarcasme, la crítica irònica i l'esperit de rebel·lia.

## Vegeu també

* Els poetes maleïts

## Referències

* ↑ Geoffrey Brereton, A Short History of French Literature (1954) p. 299
* ↑ Corbière, Tristan. Selected poems and prose : the centenary Corbière. Nova York: Routledge, 2003. ISBN 0-415-96939-5.
* ↑ Wallace Fowlie, Poem and Symbol (2010) p. 94

## Enllaços externs

* Obres de Tristan Corbière al Projecte Gutenberg.
# Unió d'Escriptors Iraquians

La Unió d'Escriptors Iraquians, oficialment Unió General per als Lletraferits i Escriptors a l'Iraq (àrab: الاتحاد العام للأدباء والكتاب في العراق, al-Ittiḥād al-ʿĀm li-l-Udabāʾ wa-l-Kuttāb fī l-ʿIrāq), és una ONG cultural i professional sense ànim de lucre dedicada als afers literaris iraquians. Fundada el 1959 a Bagdad, durant la República de l'Iraq (1958–68) i amb la seu central a la Plaça d'al-Àndalus, té sucursals a les diferents províncies del país.

## Fundació

El 7 de maig de 1959, es va elegir el primer òrgan administratiu de la unió mitjançant el vot secret. Així doncs, Muhammad Mahdi al-Jawahiri va esdevenir-ne el president, i Salah Khalis el secretari general.
El 1980 es va fundar una entitat similar, The Union of Iraqi Writers for Democracy in Exile, que va promoure Fadhil al-Azzawi i que li va comportar la retirada del passaport i la confiscació de la seva casa de Bagdad.

## Presidents

* 1959 - 1980: Muhammad Mahdi al-Jawahiri.
* 1980 - 1986: Hamid Said Hadi.
* 2003 - 13 de maig de 2016: Alfred Semaan Al-Maqdisi.
* 13 de maig de 2016 - 28 d'agost de 2019: Ibrahim Al-Khayat.

## Referències

* ↑ «اليوم.. اتحاد الأدباء العراقيين في ذكراه الستين» (en àrab). iraqicp. Partit Comunista Iraquià. [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ Allen, Roger; DeYoung, Terri; Lowry, Joseph Edmund; Stewart, Devin J. Essays in Arabic Literary Biography: 1850-1950 (en anglès). Otto Harrassowitz Verlag, 2009, p. 173. ISBN 978-3-447-06141-4.
* ↑ Becka, Jiri. Dictionary of Oriental Literatures 3: West Asia and North Africa (en anglès). Routledge, 2018-12-07. ISBN 978-1-135-65567-9.
* ↑ al-Azzawi, Fadhil. The Last of the Angels: A Modern Iraqi Novel (en anglès). Simon and Schuster, 2008-07-22, p. 294. ISBN 978-1-4165-7030-1.
# Volusià

Volusià (en llatí:Volusianus) fou un emperador romà, fill de Trebonià Gal. Segons les monedes o medalles el seu nom complet era Gai Vibi Volusià Trebonià Asini Gal Veldumnià (o Vendumnià),
El 251 quan el seu pare va pujar al tron fou proclamat cèsar i princeps juventutis. El 252 fou cònsol, va rebre el títol d'august i com que Hostilià que compartia el càrrec d'emperador amb el seu pare, Volusià fou nomenat coemperador.
El 253 pare i fill van anar a combatre el rebel Marc Emilià, que s'havia proclamat emperador a la zona del sud del Danubi. Es van trobar a Interamna, quan Marc Emilià anava cap a Roma. En la batalla van morir Volusià i Trebonià. Unes fonts diuen que va ser al febrer del 253, altres a l'agost del mateix any).

## Referències

* ↑ Zòsim, Història Nova, I, 25.1
* ↑ Zòsim, Història Nova, I, 24.1
* ↑ Eutropi, Breviarium ab Urbe condita, IX, 5
* ↑ Bray, 1997, p. 38.

## Bibliografia

* Bowman, Alan K.; Garnsey, Peter; Cameron. The Cambridge Ancient History: The Crisis of Empire, A.D. 193–337. Cambridge University Press, 2005. ISBN 0-521-30199-8.
* Bray, John. Gallienus: A Study in Reformist and Sexual Politics. Wakefield Press, 1997. ISBN 1-86254-337-2.
* Farney, Gary D. Ethnic Identity and Aristocratic Competition in Republican Rome. Cambridge University Press, 2007. ISBN 0-521-86331-7.
* Potter, David Stone. The Roman Empire at bay, AD 180-395. Routledge, 2004.
# Whodunit

Els termes whodunit o whodunnit provenen de la contracció en una sola paraula de la pregunta en llengua anglesa Who has done it? o Who 's done it? ("Qui ho ha fet?"), i fan referència a una varietat de trama complexa dins de la novel·la policíaca, en la qual un enigma o una mena de trencaclosques sobre qui va cometre un crim és la seva principal característica d'interès. En aquest subgènere es proveeixen al lector els indicis o les pistes a partir de les quals es pot deduir la identitat de l'autor del delicte, perquè pugui deduir abans de la solució que es revela en les últimes pàgines del llibre. En general la investigació sol ser realitzada per un detectiu aficionat o semiprofessional, freqüentment excèntric i erudit.

## Referències

* ↑ Miller, Wilbur. The social history of crime and punishment in America: an encyclopedia. Thousand Oaks: Sage Publications, 2012, pàg. 1016. ISBN 9781412988766.
* ↑ Shead, Jackie. Margaret Atwood, crime fiction writer: the reworking of a popular genre. Londres: Routledge, 2016. ISBN 9781317100744.
* ↑ Herman, David; Jahn, Manfred; Ryan, Marie-Laure. «Psychological Novel». A: Routledge encyclopedia of narrative theory. Londres: Routledge, 2010. ISBN 0203932897.
# Xagarakti-Xuriaix

Xagarakti-Xuriaix o Šagarakti-Šuriaš va ser el successor de Kudur-Enlil, del que potser era fill, com a rei cassita de Babilònia, d'Accàdia, del País de la Mar i de Khana. Va regnar a la meitat del segle xiii aC.
A la Llista dels reis de Babilònia, en la versió anomenada A, es diu que era fill de Kudur-Enlil, però cap inscripció contemporània ho confirma. En una carta del rei d'Assíria Tukultininurta I a un rei hitita, probablement Subiluliuma II, molt mal conservada, es llegeix que Xagarakti-Xuriaix no era fill de Kudur-Enlil.
El va succeir el seu fill Kaixtiliaix IV.

## Referències

* ↑ Brinkman, J. A. «Šagarakti-Šuriaš». A: Materials for the Study of Kassite History (en anglès). Vol. I (MSKH I). Chicago: Oriental Institute of the University of Chicago, 1976, p. 287, 305–310.
* ↑ Leick, Gwendolyn. Who's Who in the Ancient Near East. Londres; Nova York: Routledge,Taylor & Francis, 1999, p. 144-145. ISBN 9786610330362.
# Xal·la

Xal·la (àrab: شالة, Xālla, habitualment escrit Chella o Chellah, versió francesa del nom) és una antiga ciutat del Marroc, avui en ruïnes, a la vora del riu Bu Regreg, al nord-est de Rabat i a uns 3 km de la costa. Al lloc hi ha una font permanent i la terra és fèrtil.
Les excavacions mostren successives ocupacions de mauritans, fenicis/cartaginesos, romans i musulmans, sent els objectes trobats més antics del segle VII aC. Fou una escala entre Lixus (Larraix) i Mogador. Sota els romans fou Sala Colonia i va ser capital de Juba II; vers el 140 es van construir les muralles i fou part del limes fins que fou abandonada al segle iv. No s'ha de confondre amb una altra ciutat de nom Sala també al Marroc.
No se sap ben bé la successió de fets però al final del segle VIII estava en mans dels idríssides. A la mort d'Idris II (Idrís al-Àsghar) el 807 la regió va passar en herència a Isa ibn Idris, que després es va revoltar contra l'emir de Fes Muhàmmad ibn Idrís el qual va demanar ajut al seu germà al-Kasim ibn Idris de Tànger, però aquest va refusar l'ajut i llavors va demanar el suport d'Umar ibn Idris del Rif que va atacar Wazekkur, seu del rebel, d'on va expulsar a Isa que es va haver de refugiar a Xal·là. La nissaga fou eliminada pels Banu Ifran que van dominar la regió. Posteriorment es va fundar Salé i Xal·là va quedar gairebé abandonada fins que fou destruïda pels almoràvits el 1154.
A finals del segle xii els benimerins van decidir establir a Xal·là la necròpolis reial. La primera que hi va ser enterrada el 1284 fou la princesa Umm al-Azz, esposa d'Abu-Yússuf Yaqub ibn Abd-al-Haqq (1258-1286). El mateix Yaqub, mort a Algesires el 1286, hi fou portat igualment. Inicialment fou una mesquita amb dues tombes però Abu-l-Hàssan Alí ibn Uthman (1331-1348) va ampliar la necròpolis i la va fer monumental. Mort a les muntanes d'Hintata, hi fou enterrat el 1348 i la seva tomba és objecte d'especial veneració. Posteriorment però la necròpolis es va deixar d'utilitzar.
Més endavant va fundar una zawiya a Xal·là el sufita Sidi al-Hajj Abd Allah al-Yaburi, però a causa de la crisi econòmica la ciutat no va prosperar i la ciutat es va veure arrossegada a l'anarquia que va marcar el final de la dinastia marínida a la meitat del segle xv. La necròpolis fou saquejada. Al segle xvii va passar a mans de la tribu Sabbah que la va convertir en fortalesa i la va fer servir de base per saquejar la comarca. El 1755 va ser afectada per un terratrèmol.
A l'inici del segle xx fou objecte d'excavacions arqueològiques, que van posar a la llum especialment la ciutat romana i alguns monuments marínides. Avui dia és un lloc turístic i des de 2005 s'hi celebra un festival internacional de jazz.

## Referències

* ↑ Grant, Michael. The Antonines: The Roman Empire in Transition. Abingdon: Routledge, 1996, p. 17. ISBN 0-415-13814-0.
* Justin McGuinness, Footprint Morocco, 2003, 560 pàgines, ISBN 190347163X
* Ken Bernstein, Morocco, 2001, Hunter Publishing, Inc, 64 pàgs. ISBN 2884520031
* C. Michael Hogan, Chellah, The Megalithic Portal, ed. A. Burnham
* Jazz a Chellah (francès)