OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Warwick Davis

Warwick Ashley Davis (Epsom, Surrey, 3 de febrer de 1970) és un actor còmic anglès. És conegut pels seus papers de l'ewok Wicket en Star Wars episodi VI: El retorn del Jedi, de Willow en la pel·lícula homònima i del professor Filius Flitwick en la saga de pel·lícules de Harry Potter.

## Biografia

A la sèrie britànica Life's Too Short (2011) hi interpretava una versió distorsionada de si mateix. Davis pateix Displàsia espondiloepifisaria congènita, un rar trastorn dels ossos en creixement que dona lloc a nanisme esquelètic típic.
Estava casat des de 1991 amb l'actriu Samantha Davis, que va morir l'abril de 2024.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Paper |
| 1982 | Return of the Ewok | |
| 1983 | Star Wars Episodi VI: El Retorn del Jedi | Wicket W. Warrick |
| 1984 | La caravana del valor: Una aventura dels Ewoks (Caravan of Courage: An Ewok Adventure) | Wicket W. Warrick |
| 1985 | Ewoks: The Battle for Endor | Wicket W. Warrick |
| 1986 | Labyrinth | Goblin Corps |
| 1986 | The Princess and the Dwarf | |
| 1987 | Conor Finan's Adventures in Naas | |
| 1988 | Willow | Willow Ufgood |
| 1990 | The Silver Chair | Glimfeather |
| 1993 | Leprechaun | Leprechaun |
| 1994 | Leprechaun 2 | Leprechaun |
| 1995 | Leprechaun 3 | Leprechaun |
| 1996 | Leprechaun 4: In Space | Leprechaun |
| 1997 | El príncep valent (Prince Valiant) | Pechet |
| 1998 | A Very Unlucky Leprechaun | Lucky |
| 1999 | Star Wars Episodi I: L'Amenaça Fantasma | Yoda |
| 1999 | The New Adventures of Pinocchio | Nan |
| 1999 | The White Pony | Edgar Rod |
| 2000 | The 10th Kingdom | Acorn el Nan |
| 2000 | Leprechaun: In the Hood | Leprechaun |
| 2001 | Harry Potter i la pedra filosofal | Professor Flitwick / Goblin Bank Teller |
| 2002 | Harry Potter i la cambra secreta | Professor Flitwick |
| 2003 | Leprechaun: Back 2 tha Hood | Leprechaun |
| 2004 | Ray | Oberon |
| 2004 | Harry Potter i el pres d'Azkaban | Professor Flitwick |
| 2004 | Skinned Deep | Plates |
| 2005 | The Hitchhiker's Guide to the Galaxy | Marvin the Paranoid Android |
| 2005 | Harry Potter i el calze de foc | Professor Flitwick |
| 2005 | Small Town Folk | Knackerman |
| 2007 | Harry Potter i l'Orde del Fènix | Professor Flitwick |
| 2008 | Agent One-Half | Agent One-Half |
| 2008 | Les Cròniques de Nàrnia: el príncep Caspian | Nikabrik |
| 2009 | Harry Potter i el misteri del Príncep | Professor Flitwick |
| 2010 | Harry Potter and the Deathly Hallows – Part 1 | Griphook |
| 2011 | Harry Potter and the Deathly Hallows – Part 2 | Griphook/Professor Flitwick |
# Natascha McElhone

Natascha McElhone (Hampstead, Londres, 14 de desembre de 1971) és una actriu anglesa, coneguda principalment pel seu paper en el remake de Solaris que va dirigir Steven Soderbergh.

## Biografia

Filla de periodistes, és l'única dona de molts germans. Els seus pares es van separar quan tenia dos anys i va anar a viure amb la seva mare a Brighton. Més tard, la seva mare es va traslladar a Irlanda, d'on és natural.
Va començar a fer classes de dansa als dotze anys mentre estudiava una l'escola privada de noies a Brighton, al sud d'Anglaterra, i es va graduar a la London Academy of Music and Dramatic Art l'any 1993.
Es va casar amb el cirurgià plàstic Dr. Martin Hirigoyen Kelly el 19 de maig de 1998 i van anar a viure al barri de Fulham, també a Londres. Allà van tenir els seus dos primers fills Theodore (2000) i Otis (2003), i actualment està embarassada del tercer. El 20 de maig de 2008, el seu marit va morir a l'entrada de casa seva a causa d'una miocardiopatia dilatada mentre ella estava treballant a Califòrnia.

## Carrera

Va començar a treballar en el teatre en obres com Ricard III, El comte de Montecristo, The Cherry Orchard i El somni d'una nit d'estiu, sempre a Anglaterra. Va debutar a la televisió en la sèrie de la BBC Bergerac el 1991.
L'any 1996 va tenir el seu primer paper al cinema amb la pel·lícula Surviving Picasso, on va fer la primera i única escena totalment nua. Posteriorment va treballar en El Show de Truman amb Jim Carrey. Els seus papers més importants han estat en les pel·lícules Ronin amb Robert De Niro i Solaris amb George Clooney.
Actualment està treballant en la sèrie de televisió estatunidenca Californication juntament amb David Duchovny.

## Treballs
### Cinema

* Surviving Picasso (1996)
* L'ombra del diable (The Devil's Own) (1997)
* Mrs Dalloway (1997)
* El Show de Truman (1998)
* Ronin (1998)
* Treballs d'amors perduts (Love's Labour's Lost) (2000)
* Killing Me Softly (2002)
* City of Ghosts (2002)
* Solaris (2002)

### Sèries de televisió

* Californication (2007)
* Designed Survivor (2016)

### Teatre

* Ricard III
* El comte de Montecristo
* The Cherry Orchard
* El somni d'una nit d'estiu
* Honour (2006)

## Referències

* ↑ «Natascha McElhone's plastic surgeon husband dies at couple's home». Times Online, 21-05-2008. Arxivat de l'original el 2010-06-01. [Consulta: 21 maig 2008]. (anglès)
* ↑ «Surgeon husband of pregnant actress Natascha McElhone is found dead on his doorstep». Daily Mail, 21-05-2008. [Consulta: 21 maig 2008]. (anglès)
* ↑ Rudd, Andy «Natascha McElhone's surgeon husband Martin Kelly died from a heart condition». Daily Mirror, 23-05-2008 [Consulta: 30 maig 2008]. (anglès)

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2018-04-14 a Wayback Machine.
# Castres (Aisne)

Castres és un municipi francès al departament de l'Aisne (regió dels Alts de França). L'any 2007 tenia 216 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Castres era de 216 persones. Hi havia 76 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 dones vivint soles i 12 dones vivint soles), 24 parelles sense fills, 36 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 88 habitatges, 78 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 9 estaven desocupats. Tots els 88 habitatges eren cases. Dels 78 habitatges principals, 75 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 22 en tenien quatre i 47 en tenien cinc o més. 62 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 48 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Castres el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 8 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 12 | 45 a 49 | 12 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 12 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 8 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 12 |
| 8 | 10 a 14 | 4 |
| 12 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 136 persones, 112 eren actives i 24 eren inactives. De les 112 persones actives 101 estaven ocupades (54 homes i 47 dones) i 11 estaven aturades (3 homes i 8 dones). De les 24 persones inactives 11 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Castres hi havia 84 unitats fiscals que integraven 243 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.926 €.

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 4 d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
Dels 4 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor, 2 fusteries i 1 lampisteria.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers

## Enllaços externs

* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa
# Matthew Phillips (motociclista)

Matthew Phillips (Wynyard, 21 de juny de 1993) és un antic pilot d'enduro australià que va ser quatre vegades Campió del món en quatre anys: el 2013 va guanyar el Campionat del món d'Enduro Júnior (EJ) amb Husqvarna, el 2014, el d'E3 amb KTM i el 2016, el d'E2 i l'absolut (EnduroGP) amb Sherco. També va formar part de la selecció nacional australiana que va guanyar el Trofeu als Sis Dies Internacionals d'Enduro el 2015 a Košice (Eslovàquia). El juliol del 2017, Phillips va anunciar que es retirava de les competicions internacionals.

## Referències

* ↑ «Matthew Phillips crowned 2016 Enduro GP Champion» (en anglès). sherco.com, 12-09-2016. [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ «Matthew Phillips - 2016 FIM E2 Enduro World Champion & FIM EnduroGP World Champion» (en anglès). fim-moto.com. FIM. Arxivat de l'original el 2022-07-15. [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «Matthew Phillips (Australia)» (en anglès). rabaconda.com. [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ «ISDE PALMARES SINCE 1913» (en anglès). fim-isde.com. FIM. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Matthew Phillips se retira del Mundial de Enduro» (en castellà). enduromagazine.com, 20-07-2017. [Consulta: 1r juny 2023].

## Enllaços externs

* Entrevista a Matthew Phillips a moto1pro.com (11/07/2017) (castellà)
Campions del Món d'Enduro 2$^1$ :
2004 - Juha Salminen
2005 - Samuli Aro
2006 - Samuli Aro
2007 - Mika Ahola
2008 - Johnny Aubert
2009 - Johnny Aubert
2010 - Mika Ahola
2011 - Antoine Méo
2012 - Pierre Renet
2013 - Alex Salvini
2014 - Pierre Renet
2015 - Antoine Méo
2016 - Matthew Phillips
2017 - Josep Garcia
2018 - Eero Remes
2019 - Loïc Larrieu
2020 - Steve Holcombe
2021 - Josep Garcia
2022 - Wil Ruprecht
2023 - Steve Holcombe
2024 - Andrea Verona :
$^1$En cursiva, campions que guanyaren també el títol d'EnduroGP aquella temporada. :
Campions del Món d'Enduro 3$^1$ :
2004 - Samuli Aro
2005 - David Knight
2006 - David Knight
2007 - Ivan Cervantes
2008 - Samuli Aro
2009 - Ivan Cervantes
2010 - David Knight
2011 - Mika Ahola
2012 - Christophe Nambotin
2013 - Christophe Nambotin
2014 - Matthew Phillips
2015 - Mathias Bellino
2016 - Steve Holcombe
2017 - Steve Holcombe
2018 - Steve Holcombe
2019 - Steve Holcombe
2020 - Bradley Freeman
2021 - Bradley Freeman
2022 - Bradley Freeman
2023 - Bradley Freeman
2024 - Bradley Freeman :
$^1$En cursiva, campions que guanyaren també el títol d'EnduroGP aquella temporada. :
# Ahl al-Bayt

L'Ahl al-Bayt o la Gent de la Casa del Profeta (àrab: أهل البيت, Ahl al-Bayt, literalment ‘la Gent (o Família) de la Casa’) és una expressió islàmica que designa els components de la família del profeta Muhàmmad. Els musulmans els donen una importància especial, i els xiïtes fins i tot els veneren, a partir d'una interpretació particular d'algunes aleies de l'Alcorà i d'alguns hadits.
Hi ha, però, diverses interpretacions sobre l'abast i la importància de l'Ahl al-Bayt. Per als sunnites la Casa de Muhàmmad inclou les seves mullers, la seva filla (Fàtima az-Zahra), els seus tres fills i el seu cosí i gendre Alí ibn Abi-Tàlib. Una altra interpretació hi inclou tots els parents de sang de Muhàmmad, com els Banu Hàixim o els Banu Múttalib. Pels xiïtes imamites i ismaïlites, l'Ahl al-Bayt és un concepte religiós central i els seus components són considerats com els veritables successors de Muhàmmad.
L'expressió «ahl al-bayt» ja es feia servir a Aràbia abans de l'adveniment d'islam per referir-se a una tribu, utilitzant-se específicament per a designar la família que la dirigia.

## Referències

* 1 2 Orlin, Eric. Routledge Encyclopedia of Ancient Mediterranean Religions (en anglès). Routledge, 2015, p. 23. ISBN 9781134625529.

## Vegeu també

* Arbre genealògic de Mahoma
# Aixurnadinahhe I

Aixurnadinahhe I o Aššur-nadin-ahhe I va ser rei d'Assíria. Va pujar al tron en data desconeguda, ja que la Llista dels reis d'Assíria i les altres llistes conegudes estan damnades en la duració del regnat d'aquest rei i del seu pare Aixurrabi I. Podria haver regnat de cap a la meitat del segle fins al 1420 aC i per la seva possible edat, un regnat de més de 20 anys està dins d'allò raonable (la inscripció damnada s'havia llegit com "...dies" però això sembla una lectura errònia), això no obstant, en haver estat enderrocat, seria més probable un regnat curt.
Era fill d'Aixurrabi I al que va succeir sembla que a la seva mort natural. El va succeir el seu germà Enlilnasir II que generalment s'admet que el va enderrocar en un cop d'estat, però la llista reial diu exactament que es va posar ell mateix al tron el que podria indicar que va succeir al seu germà com a hereu legítim a la mort d'aquest.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 2 novembre 2021].
* ↑ Leick, Gwendolyn. Who's who in the Ancient Near East. Londres; Nova York: Routledge, 2002, p. 29. ISBN 9780203287477.
* ↑ Nadav Na'Aman «Statements of Time-Spans by Babylonian and Assyrian Kings and Mesopotamian Chronology». Iraq, 46, 2, 1984, pàg. 118.

## Bibliografia

* A. Poebel. "The Assyrian King List from Khorsahabad". A: Journal of Near Eastern Studies, 1, 4.
* Assíria
# Akiko Sugiyama

Akiko C. Bedor Sugiyama és una política palauana i vídua del senador de Palau Peter Sugiyama. Ja el 1995, va ser l'única dona que havia estat mai elegida al Congrés Nacional del Palau. El 2005, va ser elegida governadora de l'estat de Ngardmau en unes eleccions especials després de la detenció de Schwartz Tudong per l'ús indegut de fons públics. Juntament amb Vicki Kanai d'Airai, va ser la primera dona elegida governadora de qualsevol dels estats de Palau.

## Referències

* ↑ «In memoriam of the late Peter L. Sugiyama, former senator of the Republic of Palau» (en anglès). Palau National Congress, 13-06-2007. Arxivat de l'original el 2009-01-07. [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ Lynn B., Wilson. Speaking to power: gender and politics in the western Pacific (en anglès). Routledge, 1995, p. 165-167. ISBN 978-0-415-90924-2.
* ↑ Shuster, Donald R. «Micronesia in Review: Issues and Events, 1 July 2005 to 30 June 2006» ( PDF) (en anglès). The Contemporary Pacific, 19.1, Primavera 2007, pàg. 178-205.
* ↑ Miho, David «Leilani Reklai Leads Aimeliik Governor’s Early Count» (en anglès). Pacific Magazine, 16-11-2007.

## Vegeu també

* Dones a Palau
# Alberta Jeannette Cassell

Alberta Jeannette Cassell (Washington DC, 24 d'octubre de 1926 - 24 d'octubre de 2007) va ser una arquitecta afroamericana que va treballar per a l'Armada dels Estats Units.

## Biografia

El pare de Cassell estava amb la idea determinada que tots els seus fills fossin arquitectes igual que ell. També va voler que tots ingressessin a la seva alma mater, la Universitat Cornell. Alberta va honrar els desitjos del seu pare i es va inscriure a l'esmentada universitat. El 1948 es va convertir en la segona dona afroamericana en graduar-se en aquesta universitat en arquitectura (la seva germana, Martha Cassell Thompson va ser la primera).
Durant dos anys Cassell va treballar en la signatura d'arquitectes del seu pare però el 1961 va començar a treballar en el Comandament Militar de Vida Marina. Temps després es va convertir en arquitecta naval i va treballar en el Comandament de Sistemes Navals nord-americà entre 1971 i 1982. Es va retirar a causa d'una inhabilitat el 1982 i, en el seu retir, va començar a escriure textos infantils i a prendre cursos de fotografia com a passatemps. El seu llibre per a nens, The Little White Butterflies (Les petites papallones blanques) va ser publicat en el 2012.

## Referències

* ↑ «May/Jun '08 Obituaries». Cornell Alumni Association, 2008. Arxivat de l'original el 2016-03-14. [Consulta: 2015].
* ↑ Washington, Roberta. «Alberta Jeannette Cassell». Beverly Willis Architecture Foundation. Arxivat de l'original el 2016-03-16. [Consulta: 2015].
* 1 2 3 Cassell, Charles Irvin. «Alberta Jeannette Cassell Butler». A: African American Architects: A Biographical Dictionary 1865-1945. Nova York: Routledge, 2004, p. 86–87. ISBN 0-415-92959-8.
# Alexandre I de Iugoslàvia

El rei Alexandre I de Iugoslàvia (en serbi:Краљ Александар I Карађорђевић, Kralj Aleksandar I Karađorđević), (16 de desembre de 1888-9 d'octubre de 1934), de la dinastia Karađorđević, va ser el primer rei del Regne de Iugoslàvia (1929–1934) i de l'anomenat Regne dels Serbis, Croats i Eslovens (1921–1929).
A la Primera Guerra dels Balcans el 1912, com a comandant del Primer Exèrcit, el príncep hereu Alexandre va vèncer a les batalles de Kumanovo i Bitola, i més tard el 1913, durant la Segona Guerra dels Balcans, la Batalla de Bregalnica. En esclatar la Primera Guerra Mundial va ser el comandant suprem nominal de l'exèrcit serbi, que es va distingir en les batalles en Cer i Kolubara en 1914 en les que vencent a les forces austro-hongareses invasores i les va expulsar del país.
En 1921, a la mort del seu pare, Alexandre va heretar el tron del Regne dels Serbis, Croats i Eslovens, que des dels seus inicis va ser conegut col·loquialment tant al Regne i la resta d'Europa per igual com Iugoslàvia. El 8 de juny de 1922 es va casar amb la princesa Maria de Romania, filla de Ferran de Romania. Van tenir tres fills: el prínceps Pere, Tomislav i Andrej. En resposta a la crisi política desencadenada per l'assassinat de Stjepan Radic, Alexandre va abolir la Constitució el 6 de gener de 1929, va prorrogar el Parlament i va introduir una dictadura personal, va canviar el nom del país al Regne de Iugoslàvia i va canviar les divisions internes de les 33 províncies a nou Banovina. En 1931 va decretar una nova Constitució, que va transferir el poder executiu al Rei.
El 9 d'octubre de 1934, quan arribava a Marsella per iniciar una visita d'Estat a França per enfortir l'aliança entre els dos països en la Petita Entente, mentre era conduït lentament en un cotxe pels carrers juntament amb el ministre d'Exteriors francès Louis Barthou, un pistoler va sortir del carrer i li va disparar dues vegades amb una pistola semiautomàtica Mauser C96.

## Referències

* ↑ Hall, Richard C. The Balkan Wars 1912-1913: Prelude to the First World War (en anglès). Routledge, 2002, p. 48. ISBN 113458363X.
* ↑ Judah, Tim. The Serbs: History, Myth and the Destruction of Yugoslavia (en anglès). 2a ed.. Yale University Press, 2000, p. 98. ISBN 978-0-300-08507-5.
* ↑ Groueff, Stephane. Crown of Thorns: The Reign of King Boris III of Bulgaria, 1918-1943. Madison Books, 1998, p. 224. ISBN 1461730538.
# Almetjh Tjöönghkeme

Almetjh Tjöönghkeme (en català: La gent s'ha reunit) va ser una banda de música sami de Suècia que combinava el rock i el vuelie. Va ser la primera banda de rock en sami meridional.
El grup es va formar a principis dels anys 90 i tenia com a principals integrants: Lars-Jonas Johansson, Charlotta Bergqvist, després coneguda com a Charlotta Kappfjell, i Lars-Joel Nilsson. El grup pretenia apropar la llengua sami meridional als joves, per això van decidir deixar les lletres de les seves cançons sense traduir. Com que la tradició musical dels sami meridional, el vuelie, s'havia perdut, els membres del grup el cantaven imitant aquest estil. Van actuar en concerts samis i en alguns programes radiofònics i van tenir cert èxit entre els joves.
Un dels seus temes més coneguts va ser Goh almetjh leah (Com és la gent) que tracta de la identitat sami. El primer vers Manne saemie leab (Jo soc sami) s'ha comparat amb el primer vers de la famosa cançó Vid foten av fjället de Sven Gösta Jonsson Jag är lapp och jag har mina renar que significa «Sóc un lapó i tinc els meus rens» i es considera que folkroritza la cultura sami.
El 1991 van publicar el seu primer àlbum Vaajesh que contenia cançons de hard rock, pop i vuelies. La banda es va dissoldre pocs anys després de la seva creació, però Lars-Jonas Johansson i Charlotta Kappfjell es van reunir la dècada dels '10 i van actuar en alguns festivals. Amb el temps el grup Almetjh Tjöönghkeme s'ha acabat considerant una banda de culte.

## Discografia

* 1991 Vaajesh

## Referències

* 1 2 3 «Almetjh Tjöönghkeme var före sin tid» (en suec). Sveriges radio, 19-07-2013 [Consulta: 16 març 2021].
* 1 2 «Lars-Jonas jojkade för förskolebarn» (en suec). Strömsunds Kommun, 20-03-2018 [Consulta: 16 març 2021]. Arxivat 23 April 2021$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* 1 2 3 Post, Jennifer C. Ethnomusicology: A Contemporary Reader (en anglès). Routledge, 2005, p. 361-363. ISBN 978-0415972048 [Consulta: 16 març 2021].
* ↑ Christina Westergren; Eva Silvén. För Sápmi i tiden.Nordiska Museets och Skansens Årsbok 2008 (en suec). Estocolm: Nordiska museets förlag, 2008, p. 178-179. ISBN 9789171085238.
* ↑ «Vaapsten Sijte arrangerar samisk musikfestival» (en suec). Västerbottens Kurir, 12-07-2012 [Consulta: 16 març 2021].
# Valeri Domòvtxiski

Valeri Domòvtxiski (en búlgar: Валери Домовчийски), IPA: [ˈfəlɛri dɔˈmɔftɕiesxi]; nascut el 5 d'octubre de 1986) és un futbolista búlgar del Hertha BSC de la 2. Bundesliga.

## Enllaços externs

* Perfil del jugador a LevskiSofia.info (anglès)
* Perfil de Domòvtxiski a la pàgina del Hertha BSC Arxivat 2009-02-22 a Wayback Machine. (alemany)
# Antoine Forqueray

Antoine Forqueray (París, 1671 - Mantes-la-Jolie, 1745) fou un compositor francès i intèrpret virtuós de la viola de gamba.
Fou el més conegut d'una nissaga de músics, entre els quals es troben el seu cosí Michel Forqueray (1681-1757), el seu fill Jean-Baptiste (1699-1782) i Nicolas-Gilles Forqueray, el qual era cosí segon de Jean-Baptiste.
Als onze anys actuà davant el rei Lluís XIV i el 1689 va ser nomenat músic de cambra del rei, passant després a professor de música de Felip, Duc d'Orleans. Fou el viola-gambista més conegut del seu temps i també les seves Pieces de viole assoliren un bon èxit, superades tan sols per les composicions de Marais.
Deixà més de 300 peces, reunides i publicades en cinc col·leccions i adaptades també per a clavicèmbal pel seu fill Jean-Baptiste. El 1736 es retirà a Mantes, on va romandre fins a la seva mort.

## Referències

* ↑ Cyr, Mary. «Antoine Forqueray "le père" A Brief Biography». A: Style and Performance for Bowed String Instruments in French Baroque Music (en anglès). Routledge, 1 d'abril de 2016, p. 271–292. ISBN 978-1-317-04881-7 [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ Hinson, Maurice; Roberts, Wesley. «Antoine Forqueray (1671-1745) France». A: Guide to the Pianist's Repertoire, Fourth Edition (en francès). Indiana University Press, 3 de desembre de 2013, p. 392. ISBN 978-0-253-01023-0 [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ Sadie, Julie Anne. «Antoine Forqueray». A: Companion to Baroque Music (en anglès). Oxford University Press, 1998, p. 119. ISBN 978-0-19-816704-4 [Consulta: 31 gener 2017].

## Bibliografia

Edita SARPE Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 21 (ISBN 84-7291-226-4)