OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tomoe Gozen

Tomoe Gozen (巴 御前) (1157?–1184/1247?) fou una de les poques onna-bugeisha o dones samurai de la història del Japó coneguda per la seva força i valentia va participar en les Guerres Genpei (1180–1185).
S'estima que Tomoe, nom que significa "cercle perfecte", va néixer en el si d'una família de samurais, pel que com era costum entre totes les dones de la família, es va entrenar en l'ús de la naginata per a la protecció de la llar.
La paraula gozen és un títol honorífic que es concedia majoritàriament a les dones, encara que alguns homes també el portaren.

## Història

Segons apareix al Heike monogatari,
| « | Tomoe era especialment formosa, de pell blanca, cabell llarg i belles faccions. També era excel·lent amb l'arc, i amb l'espasa era una guerrera que valia per mil, disposada a enfrontar-se amb un dimoni o un deu, a cavall o a peu. Domava cavalls salvatges amb gran habilitat; cavalcava il·lesa per perillosos vessants. Quan fos que una batalla era imminent, Yoshinaka l'enviava com el seu primer capità, equipada amb una pesada armadura, una enorma espasa i un poderós arc; i ella era més valerosa que qualsevol dels altres guerrers. | » |
Tomoe va lluitar a la Guerres Genpei, un enfrontament que durà cinc anys entre els clans Taira i Minamoto. Després de la derrota del clan Taira a la batalla de Kurikara, Minamoto no Yoshinaka (mestre de Tomoe) va prendre Kyoto. Acusat de conspiració per Minamoto no Yoritomo, fundador del shogunat Kamakura, Minamoto no Yoshinaka fou declarat enemic de l'estat per l'emperador. Segons algunes fonts, Tomoe va morir en la batalla d'Awazu el 1184 juntament amb el seu marit. No obstant, el Heike monogatari assegura que ella fou un dels cinc supervivents que restaren en vida al final de la batalla. Altres fonts diuen que fou derrotada per Wada Yoshimori i es convertí en la seva esposa. De totes maneres els historiadors consideren verdaders els successos que s'expliquen al Heike Monogatari.

## Referències

* ↑ Nussbaum, Louis Frédéric et al. (2005). "Tomoe Gozen" a Japan Encyclopedia, p. 984. a Google Books
* ↑ Bryant, Anthony J. «Modes of Address» (en anglès). Nihon Zatsuroku. An Online Japanese Miscellany, 15-12-2014 [Consulta: 15 desembre 2015]. Arxivat 6 de febrer 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-02-06. [Consulta: 15 desembre 2015].
* ↑ «The Tale of Heike (Heike monogatari)» (en anglès). [Consulta: 15 desembre 2015].
# Bert Oosterbosch

Bert Oosterbosch (Eindhoven, 30 de juliol de 1957 - Lekkerkert, 18 d'agost de 1989) va ser un ciclista neerlandès, que fou professional entre 1979 i 1988. Gran especialista en contrarellotge, durant la seva carrera esportiva aconseguí més de 80 victòries, entre elles 3 etapes al Tour de França i una a la Volta a Espanya.
El 1979 es proclamà Campió del món de persecució.

## Palmarès en pista

* 1979
** Campió del món de persecució
* 1981
** Campió dels Països Baixos de persecució
* 1983
** Campió dels Països Baixos de persecució
* 1984
** Campió dels Països Baixos de persecució

## Palmarès en ruta

* 1978
** Campió del món en contrarellotge per equips (amb Guus Bierings, Bart van Est i Jan van Houwelingen)
** Vencedor d'una etapa de la Scottish Milk Race
** Vencedor de 2 etapes al Tríptic de les Ardenes
* 1979
** 1r a la Ronde van Midden-Zeeland
* 1980
** 1r de la Volta a Luxemburg
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la Volta als Països Baixos
* 1981
** 1r als Quatre dies de Dunkerque
** Vencedor d'una etapa del Dauphiné Libéré
** Vencedor d'una etapa de l'Étoile de Bessèges
* 1982
** 1r de la Volta als Països Baixos i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
* 1983
** 1r a l'Étoile de Bessèges i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour of the Americas
** Vencedor de 2 etapes del Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa de la Volta als Països Baixos
** Vencedor d'una etapa de la Tirrena-Adriàtica
** Vencedor d'una etapa als Tres dies de La Panne
* 1984
** 1r als Tres dies de La Panne i vencedor d'una etapa
** 1r a l'E3 Prijs Vlaanderen
** Vencedor de 2 etapes de la París-Niça
** Vencedor d'una etapa del Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa de la Volta als Països Baixos
** Vencedor d'una etapa del Tour del Mediterrani
* 1985
** Vencedor d'una etapa del Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa de la Volta als Països Baixos
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1986
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Comunitat Valenciana
** Vencedor d'una etapa de la Setmana Catalana

### Resultats al Tour de França

* 1980. 36è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1982. Abandona (2a etapa)
* 1983. Abandona (13a etapa). Vencedor de 2 etapes
* 1984. Abandona (3a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1985. Abandona. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Un fallo cardiaco provoca la muerte de Bert Oosterbosch» (en castellà). El País, 19-08-1989. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «‘Beste hardrijder ooit’, oud-wielrenner Bert Oosterbosch komt weer tot leven in biografie» (en neerlandès). Omroep Brabant, 08-12-2019. [Consulta: 14 agost 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Bert Oosterbosch a sitiodeciclismo.net
# Georges Gilles de la Tourette

Georges Albert Édouard Brutus Gilles de la Tourette va néixer el 30 d'octubre del 1857 a Saint-Gervais-les-Trois-Clochers (França). Va morir el 26 de maig del 1904 a Lausana, (Suïssa). Va ser neuròleg, i l'epònim de la síndrome de Tourette, una condició neurològica.
El 1884, Tourette va descriure els símptomes de la síndrome en nou pacients, i li va donar el nom de "maladie des tics" (malaltia dels tics). La malaltia va rebre després el seu nom, en honor seu.

## Escrits

* L'hypnotisme et les états analogues au point de vue médico-légal (París, 1887; 2a edició: París, 1889)
* Traité clinique et thérapeutique de l'hystérie d'après l'enseignement de la Salpêtrière (París, 1891)
* Les actualités médicales, les états neurasthéniques (París, 1898)
* Leçons de clinique thérapeutique sur les maladies du système nerveux (París, 1898)
* Les actualités médicales. Formes cliniques et traitement des myélites syphilitiques (París, 1899)
* La maladie des tics convulsifs (La semaine médicale 1899)

## Referències

* Black, KJ. Tourette Syndrome and Other Tic Disorders. eMedicine (22 de març del 2006). Recuperat el 27 de juny del 2006.
* Lees. A.J. Georges Gilles de la Tourette: The man and his times (París, 1986)
* Georges Gilles de la Tourette: the man and his times. Tourette Syndrome Association. Recuperat el 9 de setembre del 2007.
# Helen's Marriage

Helen's Marriage és una curtmetratge mut de la Biograph dirigit per Mack Sennett i William Beaudine, protagonitzat per Mabel Normand i Edward Dillon. Filmada a Los Angeles, la pel·lícula, de mitja bobina, es va estrenar el 23 de maig de 1912. Sennett, més tard a la Keystone va repetir el mateix argument a “Hash House Mashers” (1915) i “Better Late Than Never” (1916).

## Argument

Tom es presenta a casa de Helen amb una escala de mà amb la idea que ella pugui sortir de casa d’amagat i així puguin casar-se. Malauradament, són sorpresos pels pares d’ella i Tom ha de fugir davant les amenaces del pare que amb un tret de pistola li fa volar el barret. L'endemà, Tom coincideix el rodatge d’una escena d'una pel·lículai que representa un casament i té la idea de disfressar la seva fuga amb Helen com si fos el rodatge d’una altra pel·lícula. Per això sol·licita l'ajuda dels seus amics del club que accepten entusiasmats disfressar-se dels diferents papers de l'obra. Tom escriu a Helen una carta on li explica el seu pla: faran veure que filmen un casament davant de casa seva i aleshores la núvia simularà trobar-se malament i ella la substituirà. Així ho fan i la núvia, que de fet és un dels seus amics disfressats, simula disfressar-se i els pares acaben cedint a que la substitueixi Mabel. El que ells no saben és que es tracta d'un capellà verdader i que Tom i Helen de fet s'estan casant davant els pares sense que ells ho impedeixin.

## Repartiment

* Mabel Normand (Helen)
* Edward Dillon (Tom)
* Frank Opperman (pare)
* Grace Henderson (mare)
* Fred Mace (amic que fa de núvia)
* Dell Henderson (amic que fa de director)
* Charles West (amic que fa de càmera)
* William J. Butler (amic)
* Frank Evans (amic)
* J. Jiquel Lanoe (amic)
* Mack Sennett (director de la pel·lícula)
* William Beaudine (càmera de la pel·lícula)
* Sylvia Ashton (actriu com a núvia)
* Charles Avery (actor com nuvi)

## Referències

* 1 2 Walker, Brent E. Mack Sennett's Fun Factory: A History and Filmography of His Studio and His Keystone and Mack Sennett Comedies, with Biographies of Players and Personnel (en anglès). McFarland, 2010-01-13, p. 262. ISBN 978-0-7864-5707-6.
* ↑ «Data from manufacturers' list of releases». Moving Picture News V, 20, 18-05-1912, pàg. 44.

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa a YouTube
* Helen’s Mariage a Silent Era
# 50 primeres cites

50 primeres cites (títol original: 50 First Dates) és una comèdia romàntica de Peter Segal, estrenada el 2004. Ha estat doblada al català.

## Argument

Henry Roth és un veterinari marí a Hawaii que té com a costum de no lligar-se i canviar molt sovint de companya, donant-los tota mena d'excuses i utilitzant astúcies. Un dia, coneix Lucy Whitmore al Hukilau cafè i en cau instantàniament enamorat. Es coneixen, passen un moment junts i s'acomiaden, però l'endemà, Lucy no sembla recordar-se de Henry i el pren per un pervers. Fins que Sue, propietària del cafè, li explica que Lucy ha estat víctima d'un greu accident amb el seu pare, el vespre del seu aniversari, que li ha causat un xoc cerebral, i fa que oblidi cada nit el que ha fet durant el dia. Henry haurà de redoblar l'enginy per a seduir-la malgrat tot.

## Repartiment

* Adam Sandler: Henry Roth
* Drew Barrymore: Lucy Whitmore
* Rob Schneider: Ula
* Blake Clark: Marlin Whitmore
* Sean Astin: Doug Whitmore
* Dan Aykroyd: Dr. Keats
* Lynn Collins: Linda
* Amy Hill: Sue
* Pomaika'i Brown: Nick
* Allen Covert: Tom « 10 segons »
* Missi Pyle: Noreen
* Joe Nakashima: El vell hawaià
* Maya Rudolph: Stacy
* Marguerite Cazin: Fill de Henry i Lucy

## Al voltant de la pel·lícula

* Durant el film, es pot veure el final de The Sixth Sense (1999).
* El personatge de Lucy (Drew Barrymore) està afectat d'una forma de amnèsia real anomenada amnèsia anterògrada. Tanmateix, la variant que l'afecta i que li fa oblidar tot del vespre al matí és purament fictícia. Tanmateix, una pacient americana ha desenvolupat símptomes similars, després d'un accident de la carretera l'any 2005. Encara que no sembla simular, els investigadors suggereixen que aquests símptomes venen del fet que la jove dona hagi vist el film i que hagi estat influïda pel tipus d'amnèsia descrit.
* Sandler i Barrymore ja eren junts l'any 1998 al film El noi ideal i es troben al film Blended estrenat l'any 2014.
* Un remake japonès, 50 First Kisses, va ser produït l'any 2018.

## Banda sonora

La banda sonora conté músiques de la dècada del 1980 i dècada del 1990.
* Thompson Twins - Hold Me Now
* The Cure - Lovesong
* Echo and the Bunnymen - Lips Like Sugar
* The Outfield - Your Love
* The Cars - Drive
* Spandau Ballet - True
* Bryan Ferry - Slave to Love
* The Police - Every Breath You Take
* The Psychedelic Furs - The Ghost in You
* The Cure - Friday I'm in Love
* UB40 & Chrissie Hynde - Breakfast in Bed
* Modern English - I Melt with You

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > 50 primeres cites». [Consulta: 31 octubre 2018].
* ↑ Scott, A. O. «FILM REVIEW; A Love That's Forever, If Only for a Day» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Baxendale, Sallie «Memories aren't made of this: amnesia at the movies». BMJ, 329, 7480, 16-12-2004, pàg. 1480–1483. DOI: 10.1136/bmj.329.7480.1480. ISSN: 0959-8138. PMC: PMC535990. PMID: 15604191.
* ↑ Smith, Christine N.; Frascino, Jennifer C.; Kripke, Donald L.; McHugh, Paul R.; Treisman, Glenn J.; Squire, Larry R. «Losing memories overnight» (en anglès). Neuropsychologia, 48, 10, agost 2010, pàg. 2833-2840. .
# Tragnarion Studios

Tragnarion Studios és una empresa mallorquina de disseny de videojocs creada el 2003. Han desenvolupat, entre d'altres, Doodle Hex (2008) per a la Nintendo DS, Map my Mind (iOS) i The Scourge Project, per a Microsoft Windows. El 2013 The Source Project va rebre una qualifació «Triple A».

## Referències

* ↑ Agüera, Antoni «A les Balears també en tenim, de màgia». , 4 juliol 2008 (2008-07-04) [Consulta: 24 juliol 2014]. «L'empresa Tragnarion Studios, amb seu a Palma, presentarà divendres que ve, dia 11, el videojoc “Doodle Hex”. És el primer de la seva classe que es produeix de manera íntegra a Mallorca»
* ↑ Mulet, Carles «Los videojuegos abrazan con fuerza el talento de Mallorca» (en castellà). Diario de Mallorca, 29 març 2008 (2008-03-29). Arxivat de l'original el 2008-09-14 [Consulta: 25 juliol 2014]. Arxivat 2008-09-14 a Wayback Machine.
* ↑ «L'empresa mallorquina, Tragnarion Studios, ha fet un joc de Triple A». IB3 Televisió de les Illes Balears, 24 abril 2013 (2013-04-24). Arxivat de l'original el 2014-08-09 [Consulta: 25 juliol 2014]. «Només altres dues empreses d'Espanya publiquen jocs d'aquesta categoria» Arxivat 2014-08-09 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2018-09-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Jordon Ibe

Jordon Ashley Femi Ibe (/ˈaɪb/ eyeb; 8 de desembre de 1995) és un futbolista professional anglès que juga de volant o mitjapunta per l'AFC Bournemouth de la Premier League.

## Referències

* ↑ «List of Players under Written Contract Registered Between 01/07/2012 and 31/07/2012» (PDF) p. 44. The Football Association. [Consulta: 24 juliol 2013].
* ↑ «Jordon Ibe: Overview». Premier League. [Consulta: 10 febrer 2018].
# Amateur

Amateur és una film franco-britànico-americà dirigida per Hal Hartley, estrenada l'any 1994, amb Isabelle Huppert, Martin Donovan i Elina Löwensohn en els papers principals. Ha estat doblada al català. El film ha estat en gran part rodat a Nova York.

## Argument

Encara verge després de quinze anys passats al convent, Isabelle es guanya la vida a Nova York com a escriptora de pornografia. Ajuda un desconegut (Thomas) que després d'una caiguda des d'una finestra es torna amnèsic. Creient-lo mort, la seva dona Sophia, que és una sensual actriu porno, prova de fer cantar el seu antic cap, un gran estafador anomenat Jacques. Les informacions de les que se serveix venen del comptable Edward. Sospitant que Edward està en l'origen de la informació, Jacques ordena a dos pinxos de torturar-lo. El deixen gairebé mort, i segueixen la pista de Sophia. El mateix vespre Thomas i Isabelle lloguen un film, la protagonista del qual és Sophia. Veient la seva dona a la pantalla, Thomas recupera la memòria i porta Isabelle al pis conjugal. Allà, troben Sophia, que ha estat torturada pels pinxos. Els tres es salven gràcies a l'arribada d' Edward, proveït d'una pistola que ha tret a una policia. Apoderant-se del cotxe dels pinxos, els quatre van cap a un amagatall rural. En la carretera, Isabelle registra el testimoniatge de Sophia, que envia per correu al seu editor, amb la finalitat d'exposar al món la perversitat de Jacques. Perseguits a la vegada pels criminals i per la policia, els fugitius troben finalment refugi a l'antic convent de Isabelle. Quan un dels pinxos arriba, Edward, encara ferit, l'abat i tira a continuació la pistola a terra. Thomas, que ha recollit la pistola, és mort per un tirador d'elit de la policia.

## Repartiment

* Isabelle Huppert: Isabelle
* Martin Donovan: Thomas Ludens
* Elina Löwensohn: Sofia Ludens
* Damian Young: Edward
* Chuck Montgomery: Gen
* Dave Simonds: Kurt
* Pamela Stewart: Oficial Patsy Melville
* Parker Posey: la squater

## Rebuda

* "Després de les magnífiques "Trust" i "Simple Men", Hartley segueix amb el seu surrealisme independent, encara que rebaixa una miqueta la qualitat en aquest excèntric encreuament de personalitats diverses"
* Pierre Murat de Télérama: Film esbojarrat a la Godard, però d'una estètica sofisticada. Hartley, còmode entre el « gairebé boig » i el « gairebé fals », filma fantotxes i fantasmes. Com diu un dels personatges: « És una època dura pels éssers humans »

## Referències

* ↑ «Amateur». esadir.cat.
* ↑ «Amateur». The New York Times.
* ↑ Ocaña, Javier «Amateur». Cinemanía.
* ↑ «Amateur». television.telerama.fr: https://plus.google.cat/104800007413097744602. Arxivat de l'original el 2014-03-15. [Consulta: 3 març 2017].
Viccionari
# PichiAvo

PichiAvo és el nom d'un col·lectiu artístic format per Juan Antonio Sánchez Santos (Pichi), (València, 1977), i Álvaro Hernández Santaeulalia (Avo), (València, 1985).
Tot i tindre ambdós formació en Belles Arts, es van conéixer com a graffiters pels carrers de València, fent diversos treballs conjunts d'art urbà i pintura mural. Han desenvolupat un estil que anomenen UrbanMythology, on combinen l’estètica de l'art clàssic i la mitologia grecoromana amb la de l'art urbà.
Al Centre del Carme de València van realitzar l'exposició Evreka, amb una sèrie de 10 pintures, realitzades amb tècnica mixta i on es combina pintura en esprai i oli sobrellenç de lli. Les obres es basaven en les que s'utilitzaren per al disseny de la Falla de l'Ajuntament de l'any 2019, on combinava l'art clàssic amb l'art urbà.
El Cadafal Faller de 2019, va ser modelat per Latorre y Sanz, i portava per nom Procés Creatiu. Posteriorment se'n feu un documental dirigit per Agustín Ríos López.

## Referències

* 1 2 3 4 EVREKA: PichiAvo. València: Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana, 2019. ISBN 978-84-482-6367-6.
* 1 2 «Entrevista al duo artístic PichiAvo», 13-08-2020. [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ «PichiAvo, el graffiti y las Fallas: "¿Quién dice qué es arte y qué no?"» (en castellà). CulturPlaza. [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ «Documental sobre la Falla de la Plaza del Ayuntamiento 2019, de Latorre y Sanz y PichiAvo». Cendra Digital, 23-03-2020. [Consulta: 17 octubre 2023].
# Luís Bustos

Luís Bustos (Leganés, 1973) és un dibuixant de còmics, il·lustrador i grafista espanyol.
Comença la seva carrera professional el 1996 realitzant històries curtes. La seva estrena amb el format àlbum arriba amb Residus l'any 2004. En 2009, publica Endurance, una novel·la gràfica que narra l'epopeia d'Ernest Shackleton a l'Antàrtida. Aquest còmic li suposa la seva primera nominació a la millor obra del Saló del Còmic de Barcelona. L'any següent, publica la seva segona novel·la gràfica Versus, que li val la seva següent nominació al 33è Saló Internacional del Còmic de Barcelona en la mateixa categoria.
El 2015 publica, juntament amb Santiago García, l'obra García primer volum d'un thriller polític ambientat a l'Espanya actual i amb elements propis del còmic de superherois. Amb aquesta obra, Bustos obté una tercera nominació a la millor obra del Saló del Còmic de Barcelona.
A més, el dibuixant ha col·laborat a les revistes El Manglar, Nosotros somos los muertos, El Jueves o Mister K, entre d'altres, i col·labora des dels seus inicis a la revista digital Orgullo y Satisfacción.

## Obra

* Residuos (Glénat, 2004) en col·laboració amb David Muñoz i Antonio Trashorras
* Zorgo (Dibbuks, 2008)
* Las Aventuras de Zorgo (Dibbuks, 2008)
* Endurance: la legendaria expedición a la Antártida de Ernest Shackleton (Planeta DeAgostini, 2009)
* Versus (Entrecomics, 2014)
* ¡García 1! (Astiberri, 2015) en col·laboració amb Santiago García

## Referències

* ↑ «Luís Bustos» (en castellà). Astiberri. [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ «La ilustrada epopeya antártica de Shackleton» (en castellà). El Periódico, 05-01-2015. [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ «¡García!, acción y sátira política en un cómic trepidante» (en castellà). rtve.es, 23-09-2015. [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ «Luis Bustos» (en castellà). Entrecomics, [2014?]. Arxivat de l'original el 2015-10-09. [Consulta: 3 maig 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web personal de l'autor
# Hidròxid de coure(II)

L'hidròxid de coure(II) és l'hidròxid del metall coure amb fórmula química Cu(OH)₂. L’hidròxid de coure(II) és de color blau pàl·lid i un sòlid gelatinós.

## Història

Aquest hidròxid es coneix des de l’antiguitat, fa uns 5.000 anys aC. però probablement els alquimistes van ser els primers a fabricar-lo. Això es va fer fàcilment mesclant solucions de lleixiu (hidròxids de sodi o de potassi) amb sulfat de coure(II), que s'nomenava vitriol blau.
Ja als segles XVII i XVIII se’n produïa a escala industrial per a ser usat en pigments com el blau verditier i el verd Bremen.

## Presència a la natura

L’hidròxid de coure(II) es troba en diferents minerals de coure, de manera més notable en l'azurita, malaquita, antlerita, i brochantita. L’hidròxid de coure(II) rarament es troba en un mineral sense combinar perquè lentament reacciona amb el diòxid de carboni de l’aire per formar carbonat de coure(II) bàsic.

## Síntesi

Es pot fer hidròxid de coure(II) afegint una petita quantitat d’hidròxid de sodi a una solució diluïda de sulfat de coure(II), CuSO₄ • 5H₂O. Un producte més pur s'obté afegint clorur d’amoni a la solució. Alternativament es pot fer hidròxid de coure per electròlisi de l’aigua que contingui un electròlit com hidrogenarbonat de sodi.
La pàtina del bronze i altres aliatges de coure és una mescla 1:1 d’hidròxid de coure(II), Cu(OH)₂, i carbonat de coure(II) CuCO₃."
    2 Cu (s) + H₂O (g) + CO₂ (g) + O₂ (g) → Cu(OH)₂ (s) + CuCO₃ (s)

## Usos

Com a fungicida i nematicida. També com colorant de la ceràmica.
S'usa com a reactiu en laboratori com a catalitzador i agent oxidant.
Barrejat amb làtex s'ha fet servir per controlar i millorar el creixement de les arrels de les plantes en testos.

## Referències

* Roscoe, H. E., & Schorlemmer, C. (1879). A Treatise on Chemistry 2nd Ed, Vol 2, Part 2. MacMillan & Co. (p 498).
* Paquette, Leo A. (1995). Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis, 8 Volume Set. Wiley. ISBN 0-471-93623-5.

## Notes

* ↑ Richard Cowen, Essays on Geology, History, and People, Chapter 3: "Fire and Metals: Copper" Arxivat 2008-05-10 a Wayback Machine..
* ↑ Tony Johansen, Historic Artist's Pigments Arxivat 2009-06-09 a Wayback Machine.. PaintMaking.com. 2006.
* ↑ Y. Cudennec, A. Lecerf «The transformation of Cu(OH)2 into CuO, revisited». Solid State Sciences, 5, 2003, pàg. 1471–1474. DOI: 10.1016/j.solidstatesciences.2003.09.009.
* ↑ Masterson, W. L., & Hurley, C. N. (2004). Chemistry: Principles and Reactions, 5th Ed. Thomson Learning, Inc. (p 331)"
* ↑ Bordeaux Mixture. UC IPM online. 2007.
* ↑ "SePRO Corporation" Arxivat 2009-06-21 a Wayback Machine..

## Enllaços externs

* National Pollutant Inventory - Copper and compounds fact sheet Arxivat 2008-03-02 a Wayback Machine.
* Safety Data Arxivat 2007-10-20 a Wayback Machine.