OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estació de Riells i Viabrea - Breda

Mapa sinòptic línia R2 :
Riells i Viabrea - Breda és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada al municipi de Riells i Viabrea, a cinc quilòmetres de Breda, a la comarca de la Selva. L'estació es troba a la línia Barcelona-Girona-Portbou. Hi paren trens de Rodalies de Catalunya de la línia R2 Nord dels serveis de rodalia de Barcelona i la línia R11 dels serveis regionals, operats per Renfe Operadora.

## Història

Aquesta estació de la línia de Girona va estrenar l'any 1860 quan va entrar en servei el tram construït per la Camins de Ferro de Barcelona a Granollers (posteriorment esdevindria Camins de Ferro de Barcelona a Girona) entre Granollers Centre i Maçanet-Massanes, com a prolongació del ferrocarril de Barcelona a Granollers.
L'any 2019 va registrar l'entrada de 62.000 passatgers.
El 2018 van començar les obres per fer un carril bici que porti fins l'estació. La via ciclista recorrerà un traçat de dos quilòmetres paral·lel a la carretera GI-552 pel seu marge dret. Serà un carril pavimentat amb sauló estabilitzat amb calç amb una amplada de tres metres. La separació amb la carretera serà entre els 3 i 5,5 metres al llarg del recorregut. També es construirà un pont de 25 metres de llargada i 3,4 metres d'amplada per salvar la Riera de Breda i s'adaptarà la cruïlla entre les carreteres GI-552 i GIV-5523, d'accés a l'estació. El carril també connectarà amb el camí de Can Sagristia. Les obres costaran 931.000 euros.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Barcelona |||||
| Aeroport Sants | Gualba | Hostalric | Maçanet-Massanes |
| Serveis regionals de Rodalies de Catalunya |||||
| Barcelona-Sants | Gualba | Hostalric | Girona Figueres Portbou / Cervera de la Marenda |

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R2 Nord». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ «Conegueu la línia R11». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2019. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2024-03-28. [Consulta: 29 setembre 2022].
* ↑ «Obertura del camí de la via ciclista a l'estació de Riells i Viabrea-Breda». Nació Digital, 20-09-2018 [Consulta: 25 novembre 2018].
* ↑ «Territori invertirà 931.000 euros per fer un carril bici entre Breda i l'estació de tren de Riells i Viabrea». Vilaweb, 07-08-2017 [Consulta: 25 novembre 2018]. Arxivat 26 de novembre 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-11-26. [Consulta: 25 novembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Estadi Jorge Luis Hirschi

L' Estadi Jorge Luis Hirschi, també conegut com Estadio Uno, és un estadi de futbol de la ciutat de La Plata, Argentina.
Té una capacitat per a 32.530 espectadors i és la seu del club Estudiantes de La Plata.
Duu el nom de Jorge Luis Hirschi, qui serví com a president del club Estudiantes entre 1927 i 1932. Va ser inaugurat el 25 de desembre de 1907. L'estadi fou clausurat el setembre de 2005 a causa de la prohibició de tenir graderies de fusta. Aleshores passà a compartir l'Estadi Ciudad de La Plata amb el club Gimnasia y Esgrima. L'estadi fou reconstruït i inaugurat novament el 9 de novembre de 2019.
L'estadi també ha estat seu de l'equip de rugbi de l'Estudiantes entre els anys 1912 i 1930, quan aquesta secció fou tancada. L'abril de 2024 s'anuncià que l'estadi seria seu d'un partit de la Argentina durant la participació del Rugby Championship de 2024, contra Austràlia.

## Referències

* ↑ Informes de Clubes 2022: Estudiantes de La Plata on AFA
* ↑ Estudiantes: Historias de 100 años by Gustavo Flores – Ediciones Al Arco Publisher, 2005
* ↑ "Club Atlético" on El Día newspaper, 14 Feb 1906
* ↑ «Argentina: Verón announces opening for Estudiantes». Stadiumdb.com, 30-04-2019.
* ↑ ESTUDIANTES: ¿CUÁNDO INAUGURÓ SU ESTADIO EL PINCHA? on Infocielo
* ↑ La historia de Estudiantes con el rugby on Infocielo, 31 agost 2024
* ↑ Los Pumas en Uno on Estudiantes LP, 11 Apr 2024
* ↑ Los Pumas jugarán en el estadio de Estudiantes on 0223.com, 11 Apr 2024
# Medicine Hat

Medicine Hat és una ciutat del Canadà amb uns 57.000 habitants (2006) que està situada a la part sud-oriental de la província d'Alberta. Es troba a la ribera meridional del riu Saskatchewan Sud. Ocupa una superfície de 112,01 km²
Històricament, Medicine Hat ha estat coneguda pels seus grans camps de gas natural, havent estat immortalitzada per Rudyard Kipling qui va dir que té "tot l'infern per soterrani" A causa d'aquestes reserves, la ciutat és coneguda com "La Ciutat del gas". És la sisena ciutat més gran d'Alberta.

## Origen del nom

El nom Medicine Hat és la traducció a l'anglès de 'Saamis' (SA-MUS) – l'idioma sisika dels amerindis blackfoot per designar les plomes de la cua de les àguiles que portaven els guaridors tradicionals amerindis (medicine men) altrament dita 'Medicine Hat' (barret de medicina).

## Clima

Situat a la regió estepària coneguda com el Triangle de Palliser, Medicine Hat té un clima semiàrid continental (en la classificació de Köppen BSk) de vegades el fred d'hivern s'alleugereix pels vents chinook Té una temperatura mitjana anual de 6,1 °C amb el mes de gener amb la temperatura mitjana de –8,4 °C i la de juliol de 20,0 °C. La precipitació mitjana anual és de 322,6 litres amb un màxim a finals de primavera.

## Fills il·lustres

* Richard Edward Taylor (1929 - 2018) físic, Premi Nobel de Física de l'any 1990.

## Vegeu també

* Badlands Guardian

## Referències

* ↑ Brennan, Brian. Boondoggles, bonanzas, and other Alberta stories. Fifth House, 2003, p. 43. ISBN 1-894004-94-9. «This part of the country seems to have all hell for a basement, and the only trap door appears to be in Medicine Hat. And don't you ever think of changing the name of your town. It’s all your own and the only hat of its kind on earth.»
* ↑ «Medicine Hat A, Alberta». Canadian Climate Normals 1981–2010. Environment Canada. [Consulta: 14 maig 2014].
# Hiperpnea

La hiperpnea és un augment en la quantitat d'aire ventilat per unitat de temps en relació al considerat com una respiració normal (eupnea). Aquest augment en la quantitat d'aire intercanviat es pot produir ja sigui per un augment en la freqüència del cicle respiratori (taquipnea), per un augment en la profunditat de la respiració (batipnea) o per una combinació d'ambdues (polipnea).
Un exemple d'hiperpnea és la respiració ràpida, profunda o treballosa que apareix normalment durant l'exercici; també acompanya a quadres patològics com dolor, febre, histèria i qualsevol trastorn en el qual l'aportació d'oxigen sigui insuficient, com passa en les malalties respiratòries i circulatòries.
En medicina, la hiperventilació (o sobrerrespiració) és l'estat de respiració accelerada i/o més profunda que el necessari, reduint la concentració de diòxid de carboni de la sang per sota del normal.
En canvi la hiperpnea, on l'increment de la respiració és a causa de la demanda, com durant i seguint exercicis o quan el cos decau en oxigenació (hipòxia), per ex. en altes altituds o com a resultat d'anèmia. La hiperpnea pot també ocórrer com a resultat de sèpsia, i és usualment un signe del començament de sèpsia refractària.

## Referències

* ↑ Kenneth Baillie and Alistair Simpson. Hyperventilation calculator. Apex (Altitude Physiology expeditions) [Consulta: 18 agost 2006]. - Online interactive oxygen delivery calculator that mimicks hyperventilation

## Vegeu també

* Hiperventilació
# Suzanne de Plessis-Belliére

Suzanne de Plessis-Belliére (1605 - París, 25 de març de 1705), nascuda Suzanne de Bruc de Montplaisir, va ser l'esposa de Jacques de Rougé de Plessis-Belliére i marquesa de Plessis-Bellière i de Faÿ-lès-Nemours.

## Biografia

Suzanne de Plessis-Bellière va ser cèlebre pel seu caràcter i enginy que va deixar profunda petjada en la seua època. Va ser íntima amiga del ministre de finances de Lluís XIV de França, Nicolás Fouquet, i es va relacionar amb els artistes més importants del seu temps, entre els quals la Marquesa de Sévigné. Posseïa una col·lecció d'obres d'art de valor inestimable.
Va ser la fundadora, en unió de Madame La Fayette i de Madeleine de Scudéry, dels primers salons literaris. El 1661 va intentar salvar Fouquet de la presó albergant-lo a l'hotel Rougé, a Nantes. Però el ministre va ser arrestat per D'Artagnan i la marquesa de Plessis-Belliére va córrer la mateixa sort: va ser internada, per ordre de Lluís XIV, en el castell de Montbrison.
El seu estat de salut era tan delicat que li va ser permès retirar-se al seu palau de Charenton, proper a París, on va passar els últims anys de la seua vida envoltada de grans artistes i poetes.

## Literatura

La seua apassionant vida va inspirar nombroses novel·les d'aventures, entre les quals es troba l'Élise, d'El Vescomte de Bragelonne, d'Alexandre Dumas, o les històries adaptades al cinema d'Angélique, Marquise des Anges.

## Referències

* ↑ Jouin, Henry. La marquise Du Plessis-Bellière, née Suzanne de Bruc (1605-1705) (en francès), 1891.
* ↑ «#13 La marquise du Plessis-Bellière de Faÿ-lès-Nemours» (en francès). Pays de Nemours, 09-07-2020. [Consulta: 28 gener 2025].
* ↑ Necci, Alessandra. Re Sole e lo Scoiattolo: Nicolas Fouquet e la vendetta di Luigi XIV. Marsilio.
* ↑ Bertière, Simone. Le Procès Fouquet. Editions de Fallois.
* ↑ Saracino, Francesco. Le Silence de Joseph, XVII.
* ↑ «Le pillage des forêts normandes au temps de Mazarin et de Colbert» (en francès). Annales de Normandie, 17, 1, 1967, pàg. 43–77. ISSN: 0003-4134. 10.3406/annor.1967.4971 [Consulta: 16 novembre 2018].
* 1 2 3 «Suzanne du Plessis-Bellière fut emprisonnée à Montbrison» (en francès). Le Pays, 26-01-2017. [Consulta: 28 gener 2025].
# Jason Kapono

Jason Alan Kapono (Long Beach, Califòrnia, 4 de febrer de 1981) fou un jugador de bàsquet nord-americà que va disputar nou temporades a l'NBA i una més en la lliga grega.

## Universitat

Va jugar durant 4 temporades amb els Bruins de la Universitat de Califòrnia Los Angeles, sent el primer jugador d'aquesta universitat a ser escollit en els quatre anys en el millor quintet de la Pacific Tingues Conference, i esdevenint l'únic Bruin en liderar al seu equip en anotació en totes les seves temporades. En total va fer 16,5 punts i 5,1 rebots per partit de mitjana.

## Trajectòria professional

Després de la seva carrera col·legial a la Universitat de Califòrnia, Kapono va ser elegit segon en el Draft de l'NBA del 2003 pels Cleveland Cavaliers en la segona ronda, en el lloc 31. Després de la seva temporada de principiant amb els Cavaliers, va ser inclòs en el draft, sent escollit pels Charlotte Bobcats el 2004. Allà va millorar la seva mitjana de punts de 3,5 a 8,5 per partit.
Després de passar pels Miami Heat, amb els quals va guanyar el seu primer anell de Campió de l'NBA, va fitxar a l'estiu de 2007 per Toronto Raptors. Jason és un excel·lent tirador des de la línia de tres punts i en la temporada 2007-08 ho va demostrar entrant en les rotacions dels Raptors.
Va ser el vencedor del concurs de triples de l'All-Star Weekend a Las Vegas 2007 i Nova Orleans 2008 en la qual en la ronda final va aconseguir 25 punts igualant el rècord de puntuació aconseguit el 1986 per Craig Hodges.
El juny de 2009 va ser traspassat als Philadelphia 76ers en una operació d'intercanvi amb Reggie Evans. El 9 de desembre de 2011 va signar com a agent lliure amb Los Angeles Lakers.
El 15 de març de 2012, va ser traspassat als Cleveland Cavaliers juntament amb Luke Walton i a la primera ronda del draft a canvi de Ramon Sessions i Christian Eyenga, però dos dies després, i sense arribar a debutar, va rescindir el seu contracte.
El 2012, va fitxar pel Panathinaikos, on va disputar la lliga grega i la Eurolliga. Es va retirar al maig del 2014.

## Referències

* ↑ NBA.com Lakers sign Kapono consultat el desembre de 2011
* ↑ ultimatenba.com Kapono y Nocioni rescinden sus contratos. Oden no tira la toalla consultat el març del 2012
# Luigi Cattozzo

Luigi Cattozzo, més conegut com Nino Cattozzo (Adria, Vèneto, 22 de juliol de 1886 - Roma, 2 d'octubre de 1961), va ser un compositor i poeta italià.

## Vida i treball

Tot i que en la seva família no hi havia una tradició musical, el van dur a estudiar cant només amb cinc anys, per la seva precoç inclinació musica. Després va estudiar al Conservatorio Nazionale di Musica Benedetto Marcello de Venècia, on va tenir com a mestre cant i harmonia Gian Giuseppe Bernardi i de composició, Mezio Agostini, i s'hi va diplomar el 1911. A més dels estudis musicals, es va llicenciar en dret a la Universitat de Pàdua.
Fins al 1914 va treballar com a mestre substitut i director de cor en diversos teatres, tasca que ja havia començat a fer el 1904, mentre era estudiant. De 1927 a 1932 va ser director del Civico Liceo Musicale Evaristo Felice Dall'Abaco de Verona. També va treballar a La Scala de Milà, de 1930 a 1938, com a secretari de la direcció artística de.Posteriorment, de 1947 a 1951 va ser superintendent del Teatre La Fenice de Venècia.
Cattozzo va escriure, entre d'altres, les obres escèniques Mosé (Venècia 1911), el cicle «Nel solco di Roma» (Milà 1934) i «In misteri gloriosi» (Venècia 1962), obres orquestrals (incloent dues obertures i dues suites), música de cambra, piano peces, l'oratori Fiat voluntas tua, la cantata Afra per a cor i orquestra i peces per a veu i piano. Cattozzo era també poeta i ell mateix va escriure els llibrets de les seves òperes.
El seu fill, Leo Cattozzo, també va ser compositor, autor de bandes sonores de films de directors com ara Federico Fellini o Alberto Lattuada i de muntatges musicals de grans produccions com ara Guerra i pau.

## Referències

* 1 2 3 Secció posterior: Carl Dahlhaus: Nino Cattozzo. A: Riemann Music Lexicon. 1972.
* 1 2 3 4 Strinati, Claudio M. «CATTOZZO, Luigi - Enciclopedia» (en italià). Treccani - Dizionario Biografico degli Italiani, 1979. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ Masi, Stefano. «Cattozzo, Leo» (en italià). Treccani - Enciclopedia del Cinema, 2003. [Consulta: 29 gener 2025].

## Bibliografia

* Cattozzo, Nino. A: Carl Dahlhaus (ed.): Riemann Music Lexicon. 12a edició totalment revisada. Secció personal: A–K, volum suplementari. Schott, Mainz 1972, p. 200.
# Bigbug

Bigbug és una pel·lícula francesa de ciència-ficció i comèdia negra escrita i dirigida per Jean-Pierre Jeunet. És protagonitzada per Elsa Zylberstein, Isabelle Nanty, Youssef Hajdi, Alban Lenoir i François Levantal. La pel·lícula és va estrenar a Netflix el 11 de febrer de 2022.

## Sinopsi

Any 2045, un món on totes les comunitats compten amb robots ajudants, un grup de suburbans és retés a casa pels seus propis robots que els volen protegir d'un androide amb inteligencia artificial que s'està revoltant a l'exterior.

## Repartiment

* Isabelle Nanty com a Françoise
* Elsa Zylberstein com a Alice
* Claude Perron com a Monique
* Stéphane De Groodt com a Max
* Youssef Hajdi com a Victor
* Claire Chust com a Jennifer
* François Levantal com a Yonyx leader
* Alban Lenoir com a Greg
* Marysole Fertard com a Nina
* Hélie Thonnat com a Léo
* Dominique Pinon com a Igor

## Gravació

La gravació va començar a l'octubre del 2020, en plena pandèmia del COVID-19, amb una càmera Arri Alexa LF.

## Referències

* Traducció de BigBug (en anglès) 22-11-2024 [Consulta: 6 de desembre 2024]

## Enllaços externs

* Bigbug a Netflix
# Estelareny

Estelareny és un nucli de població del municipi de les Valls de Valira, a l'Alt Urgell. A Farrera dels Llops hi ha el despoblat d'Estelareny, situat al vessant de llevant del tossal d'Estelareny. Hi havia hagut 6 cases el 1860 i al segon decenni del segle xx 11 cases i 25 habitants.

## Referències

* ↑ «Estelareny». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ GGCC, Les Valls de Valira: Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. Els despoblats de l'antic terme d'Anserall.
# Patinatge artístic als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 - Parelles

La competició per parelles va ser una de les tres proves del programa de patinatge artístic disputades durant els Jocs Olímpics d'Anvers de 1920. La prova es va disputar el 26 d'abril de 1920 al Palau de gel d'Anvers i hi van prendre part 16 patinadors de 6 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| FinlàndiaLudowika Jakobsson Walter Jakobsson | NoruegaAlexia Bryn Yngvar Bryn | Regne UnitPhyllis Johnson Basil Williams |

## Resultats

| Posició | Nonm | País | Punts | Punts totals |
| 1 | Ludowika Jakobsson / Walter Jakobsson | Finlàndia | 7.0 | 80,75 |
| 2 | Alexia Bryn / Yngvar Bryn | Noruega | 15.5 | 72,75 |
| 3 | Phyllis Johnson / Basil Williams | Regne Unit | 25.0 | 66,25 |
| 4 | Theresa Weld / Nathaniel Niles | Estats Units | 28.5 | 62,50 |
| 5 | Ethel Muckelt / Sydney Wallwork | Regne Unit | 34.0 | 61,25 |
| 6 | Georgette Herbos / Georges Wagemans | Bèlgica | 41.5 | 56,00 |
| 7 | Simone Sabouret / Charles Sabouret | França | 45.5 | 56,25 |
| 8 | Madeleine Beaumont / Kenneth Beaumont | Regne Unit | 55.0 | 48,25 |
Àrbitre:
* Victor Lundquist
Jutges:
* Louis Magnus
* Knut Ørn Meinich
* Eudore Lamborelle
* Herbert Yglesias
* Alfred Mégroz
* August Anderberg
* Sakari Ilmanen

## Referències

* Belgium Olympic Committee. Olympic Games Antwerp 1920: Official Report (en francès), 1957.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2009. [Consulta: 24 abril 2008].
# Krasue

Krasue és un fantasma nocturn del folklore de l'Àsia Sud-oriental. Es coneix com a Krasue a Tailàndia, Kasu a Laos, Ap a Cambodja, Penanggalan o Hantu Penanggal a Malàisia i com a Leyak a l'illa de Bali.
Aquest fantasma és un cap de dona que durant la nit es pot separar del seu cos i que és capaç de volar amb el cor i els budells penjant del coll. De vegades es presenta amb una aurèola fosforescent. Perpètuament afamat, xucla sang o menja carronya. Sovint ataca a les dones embarassades. Té una llengua molt llarga que pot estendre. És un esser llegendari molt popular als països d'origen on freqüentment surt a pel·lícules i sèries de televisió.
La Krasue és prou semblant al Manananggal de les Filipines amb la diferència que en aquest cas el fantasma se separa de cintura cap a dalt. També se sembla al Nukekubi del Japó, però en aquest cas al cap de la dona no li pengen òrgans interns.

## Vegeu també

* Vampir
# Casa al carrer Pintor Joan Massanet, 12 (l'Escala)

La casa del Carrer del Pintor Joan Massanet, 12 és una casa al nucli antic de la població de l'Escala, al sector nord-oest, formant cantonada amb la Plaça de Víctor Català, el Carrer del Pintor Joan Massanet i el Carrer de la Poca Farina.
Edifici cantoner de planta rectangular, amb la coberta plana amb terrat, i distribuït en planta baixa i tres pisos. Presenta un petit altell a la part superior, afegit amb posterioritat. Totes les obertures de l'edifici són rectangulars i les tres façanes presenten motllures horitzontals marcant la separació dels nivells i un basament arrebossat. La façana principal presenta dos portals d'accés a l'interior i una finestra, els quals presenten l'emmarcament d'obra motllurat. Al primer pis hi ha tres balcons exempts sostinguts per mènsules treballades, amb els finestrals de sortida decorats amb guardapols superior. A les dues plantes superiors hi ha tres finestres balconeres a cada un, amb l'emmarcament d'obra decorat amb motius florals en blanc. Rematant la façana original, una cornisa motllurada sostinguda per mènsules. Les façanes laterals presenten finestres quadrades motllurades i, la que es troba encarada a la plaça, una obertura ovalada per planta.
Exteriorment, les façanes estan arrebossades i pintades de color marró, amb el parament decorat a mode de plafons rectangulars. Entre la planta baixa i el primer pis, hi ha una motllura decorada amb un motiu dentat en blanc.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Pintor Joan Massanet, 12». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Salbutamol

El salbutamol (DCI) o (rarament, albuterol) és un agonista de receptor adrenèrgic beta 2 d'acció curta i ràpida usat per a l'alleujament del broncoespasme en malalties com l'asma o la malaltia pulmonar obstructiva crònica. A Espanya es comercialitza com a EFG, Ventolin, Salbuair, Aldobronquial i Ventoaldo.
El salbutamol va ser el primer agonista selectiu del receptor β₂ a ser comercialitzat - el 1968. Va ser venut per primer cop per Allen & Hanburys sota el nom de Ventolin. El medicament va ser un èxit instantani, i s'ha usat per al tractament de l'asma des de llavors.
El BOE va publicar el 13 de juny de 2020 el llistat de medicaments que el Ministeri de Sanitat considera "essencials" per combatre el coronavirus, entre els quals hi ha el salbutamol.

## Referències

* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2024.
* ↑ «Ventolin remains a breath of fresh air for asthma sufferers, after 40 years». The Pharmaceutical Journal, 279, 7473, pàg. 404––405. Arxivat de l'original el 2007-10-15 [Consulta: 3 abril 2013]. Arxivat 2007-10-15 a Wayback Machine.(anglès)
* ↑ «El llistat de medicaments que Sanitat considera "essencials" per combatre el coronavirus». Regió 7, 20-06-2020. [Consulta: 30 juny 2020].
# Donato Acciaiuoli (conseller)

Donato Acciaiuoli fou un noble de la ciutat de Roma, d'origen florentí, conseller del rei de França el 1461. Va ostentar diversos càrrecs per compte de la República de Florència: Vicari a Poppi i Casentino (1462), comissari a Pistoia (1464), capità a Volterra (1469 i 1477), podestà a Montepulciano (1470). Fou gonfanoner de la República el 1474 i podestà de Pisa el 1476. Va morir a Milà el 28 d'agost de 1478.
# Centre Penitenciari Mas d'Enric

El Centre Penitenciari Mas d'Enric és una presó de la Generalitat de Catalunya situada al municipi del Catllar (Tarragonès). Disposa d'una capacitat per a 924 presos i nou mòduls ordinaris, un dels quals destinat a dones. Des del juliol de 2018 fins al febrer de 2019 i des del juliol del 2019 fins al juny del 2020, va ser la presó on es trobava detinguda Carme Forcadell.
El 13 de març de 2024 es va produir el primer assassinat de l'història d'un funcionari public dins d'una presó. Núria López va ser assassinada per un intern que treballava a la cuina de la presó, i que ja havia mort una dona l'any 2018.
El seu director, Francisco Romero, va ser cessat.

## Referències

* ↑ «Els centres penitenciaris a Catalunya». Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 febrer 2017].
* ↑ «Forcadell, traslladada a la presó de Mas d'Enric, al Catllar (Tarragonès)». iSabadell, 20-07-2018.
# Tritilodòntids

Els tritilodòntids (Tritylodontidae) són una família de sinàpsids cinodonts herbívors altament especialitzats.

## Distribució

Se n'han trobat espècimens a Sud-àfrica, Europa, Nord-amèrica i possiblement Sud-amèrica, la Xina i l'Antàrtida. La troballa de dents aïllades procedents del Cretaci inferior de Rússia augmenta bastant l'abast temporal de la seva distribució.

## Morfologia

Aquesta família posseïa una mida variable, amb el crani de menys de 5 cm en Bocatherium i de fins a 25 cm en Tritylodon de Sud-àfrica i Kayentatherium de Nord-amèrica.
Foren uns dels últims cinodonts no-mamífers i possiblement descendeixen de Cynognathus. Es creu que els mamífers descendeixen d'aquest grup de cinodonts; tanmateix, també es considera que pogueren originar-se a partir de la família dels tritelodòntids. Fou el grup més recent de teràpsids no-mamífers; aparegueren a finals del Triàsic i existiren durant el període Juràssic fins al Cretaci mitjà.

## Referències

* 1 2 3 The Paleobiology Database. «Tritylodontidae» (en anglès). [Consulta: 31 març 2011].
* ↑ Kemp T. S.. «3». A: The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Nova York: Oxford University Press, 2005, p. 66. ISBN 0198507615.
# Portada/efemèride febrer 17

Selina Chönz
« 16 de febrer · 17 de febrer · 18 de febrer »