OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lavr Kornílov

Lavr Gueórguievitx Kornílov (rus: Лавр Георгиевич Корнилов) (18 de juliol de 1870 - Krasnodar, 13 d'abril de 1918) fou un general de l'exèrcit rus, més conegut per l'intent de cop d'estat al govern provisional d'Aleksandr Kérenski, durant la Revolució Russa de 1917.
Nascut a Ust-Kamenogorsk, stanitsa Karkaralinskia (станица Каркаралинская), en una família cosaca de Semiretxie, es desenvolupà com a militar de professió en l'exèrcit de l'Imperi Rus. Durant el 1890 i 1904 encapçalà diverses expedicions al Xinjiang, l'Afganistan i l'Iran i va adquirir coneixements en diversos idiomes centreasiàtics. Durant la Guerra russo-japonesa fou condecorat amb l'Orde de Sant Jordi per la seva valentia i ascendit al rang de coronel.
Va servir com a agregat militar a la Xina durant 1907-1911 i en qualitat de comandant general dirigí la divisió d'infanteria al començament de la Primera Guerra Mundial, però l'abril de 1915 fou capturat pels austríacs. Després de fugar-se el 1916, li fou concedit el comandament del Districte Militar de Petrograd i el juliol de 1917 fou nomenat comandant en cap de les forces armades del govern provisional.
Decidí intervenir en la caòtica situació de Rússia perquè, igual que la classe mitjana de l'època, creia que el constant deteriorament de la nació la convertiria en una anarquia i que una derrota militar seria desastrosa per l'orgull i honor russos. Lenin i els seus espies alemanys, va dir Kornílov, han de ser executats, els soviètics erradicats, la disciplina militar restaurada i el govern provisional reestructurat.
L'agost de 1917 realitzà una crida a tots els russos per "salvar llurs terres" i ordenà les seves tropes avançar vers Petrograd. Incert en el nombre de tropes enemigues, Kérenski (líder del govern provisional) es va veure obligat a demanar ajuda per tot arreu, incloent-hi la guàrdia roja bolxevic.
Després del seu fracàs de cop d'estat en setembre de 1917, fou sentenciat a arrest domiciliari. A partir de llavors, els bolxevics aconseguiren el poder del territori rus. De nou, escapant-se del seu empresonament, viatjà cap a Novotxerkassk, on juntament amb el general Mikhaïl Alekséiev col·laborà en la formació del contrarevolucionari Exèrcit Voluntari. Va morir a Krasnodar l'abril de 1918, durant un enfrontament amb l'Exèrcit Roig, quan una granada enemiga explotà a la seva caserna.

## Referències

* ↑ Ross, Stewart. The Russian Revolution (en anglès). Evans, 2002, p. 29. ISBN 9780237522933.
# Next Generation ATP Finals

El Next Generation ATP Finals és un torneig de tennis professional masculí que es disputa anualment al final de cada temporada, amb la participació dels vuit millors jugadors individuals del rànquing mundial de l'ATP de 21 anys o inferior. Actualment se celebra al novembre al PalaLido Allianz Cloud de Milà, Itàlia.

## Història

El torneig es va inaugurar en el palau Fieramilano de Milà, però a la tercera edició es va traslladar a la seu actual del PalaLido Allianz Cloud de la mateixa ciutat.

## Format

La competició es disputa en cinc dies seguint el format de les ATP Finals, una ronda prèvia amb dos grups de quatre tennistes i en format de Round Robin, els dos primers classificats dels grups s'enfronten a semifinals, el primer d'un grup contra el segon de l'altre grup, i els dos vencedors de semifinals s'enfronten en la final. Només es disputa en categoria individual, els set millors tennistes de la temporada de 21 anys o menors (s'utilitza la classificació Emirates ATP Race to Milan) més un tennista convidat per l'organització.
Aquest torneig es va utilitzar per introduir diverses innovacions en les normes. Aquests canvis inclouen la disputa màxima de cinc sets de quatre jocs cada un, tie-break al mínim de 3 punts, l'eliminació de punts d'avantatge en el deuce (elecció del costat per part del receptor) i l'eliminació del let en el servei. També es van canviar diverses normes respecte el temps, el partit comença cinc minuts després que el segon jugador entri a pista, 25 segons màxim entre la finalització d'un punt i l'inici del següent i un únic temps mort per raons mèdiques.
El torneig disposa d'una bossa de premis de 1.275.000 dòlars però per contra no ofereix cap punt pel rànquing.

## Palmarès

| Localització | Any | Campió | Finalista | Resultat |
| Jiddah | 2024 | João Fonseca | Learner Tien | 2−4, 4−3(8), 4−0, 4−2 |
| Jiddah | 2023 | Hamad Medjedovic | Arthur Fils | 3−6(6), 4−1, 4−2, 3−4(9), 4−1 |
| Milà | 2022 | Brandon Nakashima | Jiří Lehečka | 4−3(5), 4−3(6), 4−2 |
| Milà | 2021 | Carlos Alcaraz | Sebastian Korda | 4−3(5), 4−2, 4−2 |
| Milà | 2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| Milà | 2019 | Jannik Sinner | Alex de Minaur | 4−2, 4−1, 4−2 |
| Milà | 2018 | Stéfanos Tsitsipàs | Alex de Minaur | 2−4, 4−1, 4−3(3), 4−3(3) |
| Milà | 2017 | Chung Hyeon | Andrei Rubliov | 3−4(5), 4−3(2), 4−2, 4−2 |

## Referències

* ↑ «ATP Announces Trial Of Rule Changes & Innovation For Next Gen ATP Finals In Milan» (en anglès). ATP, 16-05-2017. [Consulta: 25 agost 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
* Perfil del torneig a l'ATP (anglès)
Next Gen ATP Finals :
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
# Alan Godoy Domínguez

Alan Godoy Domínguez (Las Palmas de Gran Canaria, 4 de maig de 2003) és un futbolista espanyol que juga com a davanter al Barça Atlètic de la Lliga Adelante.

## Trajectòria

Nascut a Las Palmas de Gran Canaria, va jugar en les categories inferiors del Las Palmas abans d'unir-se a les del Deportivo Alavés en 2018. Amb l'equip babazorro ha jugat en diferents categories. Va debutar amb el primer equip el 15 de juliol de 2021 en un partit amistós davant el Amorebieta. Pocs dies després va anotar el seu primer gol amb l'Alavés, enfront del Al-Nasr, en un altre amistós.
Al gener de 2023 va ser cedit a l'Atlètic Sanluqueño de la Segona Federació fins a fi de temporada.

## Referències

* ↑ «El Alavés se lleva el amistoso ante el Al Nasr con un gran despliegue ofensivo» (en castellà), 06-08-2021. [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ admin. «Alan Godoy, nuevo jugador del Atlético Sanluqueño», 31-01-2023. [Consulta: 4 juliol 2023].
# Mateo Seoane Sobral

Mateo Seoane Sobral (Valladolid - 21 de setembre de 1791 - 1 de juny de 1870) va ser un metge i naturista espanyol que va exercir la medicina a la ciutat de Madrid. Va ocupar en la seva vida diversos càrrecs, acadèmic de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina des de 1861, Inspector General dels Hospitals Militars (presentant profundes reforma del Cos de Sanitat Militar). Va ser un dels precursors de l'higienisme a Espanya durant el segle xix. Fou un dels primers de recopilar informació del còlera en altres països, preparant les pandèmies de còlera que assolarien Espanya. Va presentar diversos articles sobre matèria mèdica, higiene pública i privada. De la mateixa forma va tenir algun contacte amb la política.

## Biografia

Des de molt petit destaca en els estudis. En 1803 cursa estudis en filosofia en la Universitat de Valladolid i destacà en les Càtedres de Química, Agricultura i Geografia. Obté el grau de batxiller en Medicina en 1810, i dos anys més tard la llicenciatura a Salamanca. En el transcurs de dos cursos acadèmics va ser catedràtic substitut de Filosofia. Va exercir la professió a Rueda (Valladolid) com a metge titular, i posteriorment en 1822 va ser elegit diputat per Valladolid. Va formar part de la Comissió de Salut Pública per elaborar el projecte de Llei Sanitària. Com a liberal va haver d'emigrar a Londres de 1823 a 1834, on va estar exercint, cosa que li va proporcionar prestigi. En tornar fou elegit president de la Real Sociedad Económica Matritense de Amigos del País. Va influir en la creació del Cos Militar de Sanitat (1836), en el Pla d'Estudis de 1845, la legislació sobre higiene i la Llei Orgànica de Sanitat de 1855.
Fou nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia Espanyola en 1841, acadèmic fundador de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals en 1847, i fou el primer president de la Secció de Ciències Naturals. En 1861 fou escollit acadèmic de número de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina.

## Obres

* Diccionario hispano-inglés e inglés-español
* Informe acerca de los principales fenómenos observados en la propogacion del cólera indiano por Inglaterra y Escocia, Londres 1832
* Instrucciones generales sobre el modo de preservarse del cólera-morbo epidémico, con indicaciones acerca de su método curativo, Madrid 1834

## Referències

* ↑ Valentín Matilla, (1987), “202 Biografías Académicas”, Real Academia Nacional de Medicina, Madrid
* 1 2 Enrique Conde Gargollo, (1976),Mateo Seoane y Sobral: vallisoletano, médico, liberal y romántico (1791- 1870), Monte Casino
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Mateo Seoane al web de la RAE
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-06 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Biografia al web de la RANM

## Bibliografia

* Rafael Alcaide González: La introducción y el desarrollo del higienismo en españa durante el siglo xix. Precursores, continuadores y marco legal de un proyecto científico y social, in: Scripta Nova. Revista Electrónica de Geografía y Ciencias Sociales 50, 1999
# Teodora (consort de Romà I)

Teodora, en grec medieval Θἱὃδορα, va ser l'emperadriu consort de l'emperador romà d'Orient Romà Lecapè.
No es coneix el seu origen ni el país d'on provenia. El maig o el juny de l'any 919 es va convertir en la sogra de Constantí VII quan la seva filla, Helena Lecapena, es casà amb el jove emperador. El seu marit, Romà, era drungari (almirall) de la marina romana d'Orient i exercia de regent del seu gendre. Romà va ser proclamat Basleopàtor, "pare de l'emperador", amb motiu d'aquest matrimoni. El setembre del 920 va ser investit cèsar. El 17 de desembre de 920 va ser coronat coemperador i, de fet, va ser ell el més important dels dos emperadors associats. Teodora va ser coronada Augusta el gener del 921 i va conservar el títol d'emperadriu fins a la seva mort, un any després, el 922. Va ser enterrada el desembre de 922 a l'església de Bodrum.
És l'única esposa de Romà Lecapè que mencionen les fonts primàries i tradicionalment es considera que va ser la mare de tots els seus fills legítims. Però va sorgir la qüestió de si ella no era més que la seva segona esposa. Simeó Metafrastes parla d'un cert magister Nicetas i diu que era padrastre de Romà, cosa que el convertiria en el pare de Teodora. Altres cròniques diuen que aquest Nicetes era el pare de Sofia, l'esposa de Cristòfol Lecapè. Cristòfol era el fill gran de Romà. Generalment es considera que Simeó probablement va cometre un error. A l'obra Familles Byzantines (1975) Jean-François Vannier considera que no es va equivocar i que, al mateix temps, el pare i el fill s'havien casat amb dues filles de Nicetes, cosa que voldria dir que Teodora no podria ser la mare de Cristòfol, ja que no es podia casar amb la seva germana, i argumenta que Cristòfol era fruit d'un matrimoni anterior i que Teodora va ser la segona esposa de Romà.

## Fills

Es considera que Romà Lecapè i Teodora van tenir aquests fills:
* Constantí Lecapè, coemperador des del 924 fins al 945. Va morir el 946.
* Esteve Lecapè, coemperador del 924 al 945. Va morir el 967.
* Helena Lecapena, que es va casar amb l'emperador Constantí VII.
* Àgata Lecapè, que es va casar amb Romà Argir. El seu net va ser l'emperador Romà III.
* Teofilacte Lecapè, patriarca de Constantinoble amb el nom de Teofilacte de Constantinoble des del 933 fins al 956.
El fill gran de Romà, Cristòfol Lecapè era fill, sembla, de la seva primera esposa Maria.

## Referències

* ↑ Davids, Albert (ed.). The empress Theophano: Byzantium and the West at the turn of the first millenium. Cambridge: Cambridge University Press, 1995, p. 73-75. ISBN 9780521452960.
# Festival Europeu de Cinema Independent

El Festival Europeu de Cinema Independent, ÉCU, és un esdeveniment anual cinematogràfic que té lloc al llarg de 3 dies, a París, durant la Primavera. Des que es va fundar el 2006, el seu objectiu ha estat promoure i mostrar el millor del cinema independent d'arreu del món, oferint una plataforma per cineastes emergents i experimentals per tal que puguin presentar les seves pel·lícules a una audiència global. El festival té lloc habitualment al cinema Les 7 Parnassiens de París, situat al districte 14. L'any 2020, a causa de la pandèmia del coronavirus, es va haver de celebrar de forma virtual, a través de la plataforma Vimeo.
Durant tot el festival hi ha programada una gran varietat d'activitats per a les persones assistents. El públic pot interactuar directament amb els directors per conèixer més sobre el seu treball i procés. Professionals del sector organitzen diversos tallers centrats en diferents temes. A més, s'ofereix música en directe durant tot el temps que dura el festival.
Els premis es concedixen a les millors pel·lícules independents europees en 14 categories, incloent-hi la 'Millor pel·lícula independent europea', la 'Millor pel·lícula dramàtica independent europea' i la 'Millor pel·lícula d'animació independent europea'. A més, hi ha altres categories, algunes d'elles obertes a cineastes que no són persones europees. El premi més competit i esperat és el de 'Millor direcció'. El públic pot votar per la seva pel·lícula preferida.
El festival compta amb més de 50 festivals associats, organitzacions, centres i comissions cinematogràfiques arreu del món, i organitza una gira anual anomenada ÉCU-On-The-Road. A través d'aquesta gira, els guanyadors dels premis i molts dels seleccionats oficials tenen l'oportunitat de mostrar les seves pel·lícules a un públic més ampli i global.
Sovint s'ha considerat el festival com la versió europea del Festival de Cinema de Sundance.

## Referències

* 1 2 «ÉCU - The European Independent Film Festival» (en anglès). [Consulta: 12 març 2023].
* 1 2 «ÉCU - The European Independent Film Festival 2022 in Paris, France | Everfest» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-03-13. [Consulta: 12 març 2023].
* 1 2 «The European Independent Film Festival 2020: 10 Films to Watch» (en anglès britànic), 20-04-2020. [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «The European Independent Film Festival - Cinematic Talent». [Consulta: 12 març 2023].

## Enllaços externs

* Festival Europeu de Cinema Independent - Lloc web oficial
# Douglas Anakin

Douglas Anakin (Chatham-Kent, 6 de novembre de 1930 - Colúmbia Britànica, 25 d'abril de 2020) fou un pilot de bob i de luge canadenc que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a quatre del programa de bob. Formà equip amb Vic Emery, Peter Kirby i John Emery. En la prova individual del programa de luge quedà eliminat després de dues curses en patir ferides lleus i no poder conciliar els horaris amb la prova de bob.
Fou un dels grans promotors del luge al Canadà i fou l'entrenador de l'equip canadenc als Jocs de Sapporo de 1972.

## Referències

* 1 2 «Doug Anakin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 de novembre 2009. [Consulta: 6 febrer 2020].
# Juan Ángel Romero

Juan Ángel Romero (Campo Grande (Asunción), 27 de desembre de 1934 - Elx, 17 de juny de 2009), també conegut com a Romerito, fou un futbolista paraguaià de la dècada de 1960.
Pel que fa a clubs, defensà els colors d'Olimpia, Nacional de Montevideo, Elx CF, on passà la major part de la seva carrera, i Hèrcules CF.

## Referències

* ↑ El gol más vacilón de la Liga
* ↑ Fallece el histórico jugador del Elche Ángel Romero 17/06/09, a Marca
* ↑ Juan Ángel Romero a BDFutbol
# Gavin Rothery

Gavin Rotheryés un guionista, director i dissenyador britànic. Va escriure i dirigir la pel·lícula de ciència-ficció del 2020 Archive, i va ser el dissenyador conceptual / cap de disseny gràfic de la pel·lícula de 2009 Moon.

## Referències

* ↑ Hughes, Kat. «Gavin Rothery shares his filmmaking journey on ‘Archive’». www.thehollywoodnews.com. [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ Addey, Dave. «Moon» (en anglès). Typeset In The Future, 11-02-2014.
* ↑ Staff, Creative Bloq. «10 QUESTIONS: How Gavin Rothery created the iconic design for Moon» (en anglès). Creative Bloq, 09-05-2012.

## Enllaços externs

* gavinrothery.com
# Can Suriol (Olivella)

Can Suriol és un mas prop del nucli d'Olivella (Garraf), al costat de la Riera de Begues. L'origen del mas Can Suriol (dit antigament de la Roca) es remunta al segle xiv, quan era propietat de la família Urgell. Va ser dels Suriol durant els segles xvi i xvii i des del 1678, i fins al segle xx, va pertànyer a la família Raventós. Es tracta d'un edifici de grans dimensions, conegut com a Ca l'Amo, envoltat de diverses construccions. Consta de planta baixa, pis i golfes i la coberta és a dos vessants. La façana lateral està formada per dues galeries superposades amb deu arcs de mig punt cadascuna; a l'extrem esquerre, els dos darrers arcs de cada galeria han estat tapiats. La coberta de la galeria és a un vessant.

## Notes

* ↑ «Can Suriol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Kuiànovo

Kuiànovo (en rus: Куяново) és un poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 2021 tenia 392 habitants.
El 1926, hi havia 70 granges, i la majoria dels habitants eren d'origen rus. Forma part del consell del poble d'Uidànovo del districte de Zachulymsky del districte de Tomsk a Sibèria. El nom del poble prové de la paraula turca kuyan, ('llebre'). Hi havia una pineda on vivien llebres. No se sap gens qui va encunyar el nom ni quan, ni tampoc la data de creació.

## Referències

* 1 2 «Реестр административно-территориальных единиц Томской области (по состоянию на 1 января 2015 года) [Registre d'unitats administratives i territorials de la regió de Tomsk (a partir de l'1 de gener de 2015)]» (en rus).
# Jean-Jacques Duval d'Eprémesnil

Jean-Jacques Duval d'Éprémesnil, senyor de Marréfosse (Pondicherry (India), 5 de desembre, 1745 - decapitat a París (França), 22 d'abril, 1794), fou un jurista, pamfletari i polític francès.

## Biografia

Molt jove, encara va entrar a la magistratura i el 1775 va ser nomenat assessor del parlament de París. Quan el procés de rehabilitació del recompte de Lally, Espremesnil va intervenir per defensar la memòria del seu oncle de dret, acusat d'haver condemnat el desgraciat governador de les Índies. En 1786 prengué part en el famós Assumpte del collar, i es distingí per la seva animositat contra la reina Maria Antonieta.
L'any següent va ser un dels campions més ardents de la lluita dels Parlaments contra el rei i es va oposar amb energia als edictes establint l'impost territorial i el del timbre. El mateix any, amb motiu del préstec proposat pel cardenal Etienne-Charles de Loménie de Brienne, manifest'a al rei que devia de convocar immediatament els Estats generals, però el sobirà no tan sols no li va fer cas, sinó que desterrà al duc d'Orleans i ordenà empresonar als consellers Farteau i Sabatier i, a més, resolgué establir Tribunal plenari, deixant així sense les seves funcions judicials als Parlamentaris.
Espremesnil, aconseguí una proba de l'edicte y després convocà a totes les Sales del Parlament, al que exposà la greu situació creada per aquell edicte, redactant un decret de protesta que li valgué un empresonament de cinc mesos. Suprimit el Tribunal plenari, fou fixada la convocatòria dels Estats generals pel 1789 i tingueren de sortir dos del ministres, Brienne i Lamoignon de Malesherbes, els que havien tingut més intervenció en les mesures contra els Parlaments.
Amb aquest triomf, degut a la seva carrera, Espremesnil, assolí una popularitat extraordinària, però quan va veure amenaçats els privilegis de l'autoritat reial, es convertí en el més gelós defensor del rei, posant-se moltes vegades en contra dels seus col·legues. Tanta com havia estat la seva energia per defensar els privilegis dels Parlaments, ho fou, en ser elegit individu de l'Assemblea constituent, per a defensar els del rei i els del clero, declarant-se adversari de totes les reformes liberals. El seu nom, tant popular abans, es convertí en el símbol de la reacció i va estar a punt de ser víctima de les ires del poble.
Refugiat a Merisont, després es traslladà a l'Havre, on fou detingut el 21 de setembre i condemnat a mort set mesos després. Va escriure un fulletó titulat; Réflexions impartieales sur le grande question qui partage les esprits concertant les droits du roi et de la nation assemblée en Etats généraux (1783). Els seus discursos foren reunits en un volum (París, 1823).

## Referències

* Enciclopèdia Universal Il·lustrada, Espasa-Calpe S. A. Tom, nº. 22, pàg. 362/63 (ISBN 84-239-4522-7)
# Suvorexant

Suvorexant, venut amb el nom comercial de Belsomra, és un medicament que s'utilitza per tractar problemes per a dormir, tant problemes per adormir-se com per a mantenir-se adormit. Pot ser efectiu durant almenys un any. Es pren per via oral, mitja hora abans de dormir.
Els efectes secundaris comuns inclouen somnolència, mal de cap, somnis inusuals, tos i boca seca. Altres efectes secundaris inclouen l'abús, la paràlisi del son, el suïcidi, l'ansietat i la disminució de la capacitat de conduir. Els efectes secundaris durant l'embaràs i la lactància no estan clars. És un antagonista dual del receptor de l'orexina (DORA).
El Suvorexant va ser aprovat per a ús mèdic als Estats Units el 2014, i al Canadà el 2018. Als Estats Units costa uns 380 dòlars al mes a partir del 2021. Als Estats Units és una substància controlada de la Schedule IV.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Suvorexant Monograph for Professionals» (en anglès). Drugs.com. Arxivat de l'original el 7 March 2016. [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ «Suvorexant (Belsomra) Use During Pregnancy» (en anglès). Drugs.com. Arxivat de l'original el 24 January 2021. [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ «Regulatory Decision Summary - Belsomra - Health Canada». hpr-rps.hres.ca. Government of Canada. Arxivat de l'original el 6 July 2020. [Consulta: 6 febrer 2020].
* ↑ «Suvorexant Prices, Coupons & Savings Tips - GoodRx». GoodRx. [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ «Rules - 2014 - Final Rule: Placement of Suvorexant into Schedule IV». www.deadiversion.usdoj.gov. Arxivat de l'original el 2016-04-17. [Consulta: 3 abril 2016].