OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gai Aureli Cota (cònsol 75 aC)

Gai Aureli Cota (en llatí: Gaius Aurelius Cotta) va ser germà del tribú de la plebs Luci Aureli Cota i del cònsol Marc Aureli Cota. Va néixer l'any 124 aC i la seva mare es deia Rutília.
Era amic del tribú Marc Livi Drus, que va ser assassinat el 91 aC. Aquell mateix any va aspirar al tribunat, però no va ser elegit, i al cap de pocs mesos se'n va anar a l'exili voluntari per evitar ser condemnat per la Lex Varia, que ordenava investigar públicament a tots aquells que privadament o pública havien donat suport a les reclamacions de ciutadania dels aliats italians.
Va tornar a Roma el 82 aC quan Sul·la era dictador. L'any 75 aC va ser cònsol juntament amb Luci Octavi. En el seu any de mandat, es va guanyar l'hostilitat dels optimats per una llei, la Lex Aurelia judiciaria, que retornava al tribunat les facultats de què havia estat privat per Sul·la. La natura exacta d'aquesta llei no es coneix, però Ciceró esmenta la lex de judiciis privatis que va ser abolida l'any següent. Durant el seu consolat va signar un tractat amb el rei Hiempsal II de Mauritània.
Al final del mandat va obtenir la Gàl·lia com a província i encara que allí no va fer cap guerra autèntica, en tornar va demanar els honors del triomf que li van ser acordats. Però el dia abans de la celebració se li va obrir una antiga ferida i a causa d'això va morir el mateix dia.
Va ser considerat un dels més grans oradors del seu temps i alguns fragments dels seus discursos s'han conservat a la Historiae de Sal·lusti. També va estudiar filosofia i Ciceró el situa com interlocutor a De Oratore i al tercer llibre de De natura deorum on dona suport a la causa dels acadèmics.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cotta, Aurelius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 7 febrer 2025].
# Can Mèlich Club

Els Can Mèlich Club és un club esportiu català de la ciutat de Sant Just Desvern. es va fundar el 1964, des dels seus inicis va incorporar modalitats ludicoesportives com; l'esquaix el 1980, el fitnes (1987) o el pàdel (1990).

## Referències

* ↑ «Can Mèlich Club». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Can Mèlich Club». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cruzeiro do Sul (Paranà)

Cruzeiro do Sul (Paranà), és un municipi de l'estat brasiler de Paraná. Té una superfície de 259.103 km². Té un clima subtropical humit. El 2020 la població estimada era de 4.449 habitants.

## Geografia

Cruzeiro do Sul és a l'estat de Paraná, Brasil. Té una superfície de 259.103 km². L'elevació sobre el nivell del mar és d'uns 465 m.

## Clima

El tipus de clima de Köppen és Cfa: Clima subtropical humit. La temperatura mitjana anual és 23°C. La precipitació mitjana anual és de 1,934 mm.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2000 | 2010 | 1r juliol 2020 | 1r juliol 2021 | 2022 |
| 4.759 | 4.563 | 4.449 | 4.430 | 4.494 |
La població al cens de 2010 era de 4.563 habitants. La població estimada el 2019 era de 4.469 habitants. La densitat de població el 2010 era 17,61 habitants/km². L'any 2010, el 98,5% de la població havia anat a l'escola entre els 6 i els 14 anys. També a partir del 2010, l'índex de desenvolupament humà municipal era de 0,713. Això es compara amb 0,437 el 1991 i 0,582 el 2000.
Al cens de 2010, la religió va ser declarada catòlica per 3.409 persones, evangèlica per 805 persones i animisme per 59 persones.
El 2017, el salari mitjà mensual dels treballadors formals era de 2,2 salaris mínims. Les persones ocupades formalment eren el 12,1% de la població total. Les llars amb ingressos mensuals de fins a la meitat del salari mínim per persona representen el 32,7% de la població.

## Finances municipals

* Despesa municipal compromesa per any:
* 5.000.000
* 10.000.000
* 15.000.000
* 20.000.000
* 2009
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* Ingressos municipals realitzats per any:
* 5.000.000
* 10.000.000
* 15.000.000
* 20.000.000
* 25.000.000
* 30.000.000
* 2006
* 2008
* 2009
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017

## Salut i sanejament

L'1,1% de les llars disposa d'un sanejament adequat, el 97,2% de les llars urbanes es troben a la via pública amb forestació i el 72,5% de les llars urbanes es troben a la via pública amb una urbanització adequada (presència de registre, vorera, vorera i vorera). Les hospitalitzacions anuals per diarrea són de 0 per cada 1.000 habitants.

## Referències

* 1 2 Geonames.
* 1 2 3 4 5 6 IBGE.
* ↑ mindat.
* ↑ NASAearth.
* ↑ NASArain.
* 1 2 3 4 5 IBGEpan.

## Bibliografia addicional

* «Brasil / Paraná (state)|Paraná / Cruzeiro do Sul». IBGE. [Consulta: 18 maig 2020].
* «Cruzeiro do Sul». [Consulta: 18 maig 2020].
* «Cruzeiro do Sul». Brazilian Institute of Geography and Statistics. [Consulta: 18 maig 2020].
* «Cruzeiro do Sul, Brazil». [Consulta: 18 maig 2020].
* «NASA Earth Observations Data Set Index». NASA. Arxivat de l'original el 10 May 2020. [Consulta: 30 gener 2016].
* «NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)». NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. Arxivat de l'original el 19 April 2019. [Consulta: 30 gener 2016].
# Àcid gras saturat

Els àcids grassos saturats són aquells àcids grassos als quals tots els enllaços de la seva cadena de carbonis, que és lineal, són simples. Acostumen a ser sòlids a temperatura ambient i formen greixos que també solen ser sòlids a temperatura ambient, però que es poden liquar escalfant-los. Aquests greixos es coneixen com a greixos saturats.
A la natura, la majoria són presents als animals, tot i que algunes plantes en tenen, per exemple el coco i la palma i, per tant, també els olis fets a partir d'aquestes. Són els àcids presents als greixos animals (a la carn, al llard, etc.) i a la llet i productes làctics (iogurt, formatge, mantega, nata, etc.), tot i que actualment alguns d'aquests es poden desnatar, és a dir, que hom hi treu part del greix. La resta de greix present continua sent saturat. La majoria de productes alimentaris industrials tenen un alt contingut en greixos saturats, ja que són molt més econòmics que els insaturats i que altres ingredients (com la carn, etc.), ajuden a la conservació i que el greix és un component -junt amb el dolç- que tendeix a atraure o agradar naturalment, en especial si està associat al dolç.
Es considera que els greixos formats a partir d'àcids grassos saturats són els responsables, si es mengen en grans quantitats, de l'aparició del colesterol dit "dolent" i de malalties coronàries.

## Representacions gràfiques

Exemple d'àcid gras saturat (Àcid mirístic). A cada vèrtex hi ha un àtom de carboni unit amb el seu veí amb un enllaç simple. Al final veiem el radical àcid, format per un enllaç covalent doble (representat amb dues línies) amb un àtom d'oxigen i, a més, un altre de simple amb un grup hidroxil, és a dir un oxigen que, per la seva banda, està enllaçat a un hidrogen. A l'esquema es dona per obvi que se sap que cada carboni central està, a més, unit a dos hidrògens per dos enllaços simples, excepte el primer que n'està unit a tres.
El mateix àcid en una representació tridimensional. Les esferes negres representen els àtoms de carboni, les blanques els d'hidrogen i les vermelles els d'oxigen. Altres àcids grassos saturats són similars, però amb la cua blanca i negra més o menys llarga.

## Vegeu també

* Àcid gras insaturat, els greixos "bons"
* Àcid gras omega 3, un tipus particular d'insaturat, present al peix blau
* Àcid gras trans, o uns insaturats modificats, amb les propietats físiques i nutricionals molt semblants a les dels saturats
# Empar Coloma i Chalmeta

Empar Coloma i Chalmeta (Barcelona, segle XX), fou una cooperativista, comunista, feminista vinculada a Barcelona.

## Biografia

Empar Coloma i Chalmeta va ser una dona cooperativista molt activa a la Barcelona del primer terç del segle xx. Membre d'una reconeguda família de cooperativistes: filla de Micaela Chalmeta i Martí (coneguda feminista i militant socialista impulsora, juntament amb la seva filla, de la lluita per la participació de les dones en el moviment cooperativista català) i Joan Coloma (militant destacat del cooperativisme català i membre del Partit Socialista Obrer i Espanyol), germana de Joan Coloma i Chalmeta (un dels dirigents més rellevants del cooperativisme català dels anys 1920 i 1930), casada amb Bruno Ginestà Manubens (cooperativista i secretari del comitè d’enllaç CNT-UGT de Catalunya), i mare de Marina Ginestà i Coloma (periodista, escriptora, intèrpret i militant antifeixista catalana).
Juntament amb la seva mare, l'Empar va ser una de les membres més actives de l'Agrupació Femenina Socialista de Barcelona així com de l'Agrupació Femenina de Propaganda Cooperatista, com a representant de la Cooperativa del Vestir. L'Empar va ser candidata a les eleccions municipals de 1934 pel Partit Comunista, en companyia de Lina Odena i José del Barrio. El 1934, en un article al setmanari Acción Cooperatista, expressava els seus propis plantejaments: “Aspirem a l’abolició de la societat capitalista i a la implantació d’un nou sistema col·lectivista de producció i distribució, a una era de bondat i justícia imposada pels que produïm”.

## Referències

* 1 2 Dalmau i Torvà, Marc; Masip, Mar. El moviment feminista cooperatiu. L'Agrupació Femenina de Propaganda Cooperatista (1931-1939) (en català). Barcelona: Fundació Roca i Galès i Cosstenània Edicions, 01-06-2022. ISBN 978-84-1356-195-0.
* ↑ Miró, Ivan. «Història d'una fotografia: més enllà de la memòria mediàtica». SetmanariDirecta.info, 22-02-2012. Arxivat de l'original el 2014-05-16. [Consulta: 8 gener 2014].

## Vegeu també

* Marina Ginestà i Coloma
* Micaela Chalmeta i Martí
# Epidèmia del 412 aC

L'Epidèmia del 412 aC d’una malaltia desconeguda, sovint identificada com a grip, va ser reportada al nord de Grècia per Hipòcrates i a Roma per Titus Livi. Tots dos descriuen que l'epidèmia va durar aproximadament un any.
L'esclat de la malaltia va causar una escassetat d’aliments a la República romana i la fam només es va poder evitar amb menjar procedent de Sicília i Etrúria, i mitjançant missions comercials als "pobles que habitaven al mar Toscana o al Tíber".
Hipòcrates va descriure una gran varietat de símptomes, entre ells: febre, tos, dolor al cap i al coll i emaciació. La malaltia tenia una alta taxa de mortalitat entre els nens que encara no havien tingut la pubertat.

## Referències

* ↑ Potter, C. W.. «Foreword». A: Influenza. Elsevier Science, 2002, p. vii.
* ↑ Nelson, Kenrad E. Infectious Disease Epidemiology: Theory and Practice. Jones and Bartlett, 2001, p. 334.
* ↑ Hardman, Lizabeth. Influenza Pandemics. Lucent Books, 2011, p. 8.
* 1 2 Hippocrates, Of the Epidemics, Book I Arxivat 2008-10-07 a Wayback Machine.
* ↑ Titus Livi, La Història de Roma, Llibre IV, 52, 3-5
* ↑ Titus Livi, La Història de Roma, Llibre IV, 52, 5-6
# Francisco Romea Hernando

Francisco Romea Hernando (Montón de Jiloca, 3 de desembre de 1946) fou un futbolista espanyol de les dècades de 1960 i 1970.

## Trajectòria

Es formà a la SD Ejea, des d'on fou fitxat pel CF Badalona, club on jugà durant tres temporades a la segona divisió. L'any 1968 fou fitxat pel FC Barcelona, que el cedí durant la primera temporada a la UD Barbastre mentre realitzà el servei militar. L'any 1970 fou fitxat per l'Elx CF, on jugà durant quatre temporades, dues a primera i dues més a segona. Finalitzà la seva carrera professional al Llevant UE.
Com a entrenador dirigí diversos clubs modestos de la regió navarresa. El club de major nivell que entrenà fou el Mérida UD a segona divisió B durant la temporada 2003-04.

## Referències

* 1 2 «Un barcelonista hace guardia en el Pilar». Mundo Deportivo, 06-02-1969. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 3 «FRANCISCO ROMEA, NUEVO ENTRENADOR DE LA U.D MÉRIDA». ejeadigital.com, 08-12-2003. Arxivat de l'original el 2017-03-02. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «Ciric posible entrenador». Mundo Deportivo, 23-06-1974. [Consulta: 9 gener 2017].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol (jugador)
* Perfil a BDFutbol (entrenador)
# Francisco Romero Gamarra

Francisco Romero Gamarra (Vilafranca del Penedès, 14 d'agost de 1974) és un enginyer de telecomunicacions i polític català, membre del Partit dels Socialistes de Catalunya. Des de juny de 2023 és Alcalde de Vilafranca del Penedès. Ja ho havia sigut anteriorment l'any 2009.

## Biografia

Casat i amb dues filles, ha anat compaginant la feina professional amb la política durant diversos anys. Després d'acabar la llicenciatura universitària d'Enginyeria de telecomunicacions va entrar a treballar a diverses empreses multinacionals, va ampliar la seva formació cursant un Màster en Direcció i Administració d'Empreses i ha treballat a la Universitat Politècnica com a professor. Ha sigut directiu a l'empresa IBM Spain, des d'on ha coordinat el programa de Ciutats Digitals. Des del 1999 ha ostentat càrrecs polítics a l'Ajuntament de Vilafranca del Penedès.

### Trajectòria política

Va començar l'activitat política com a simpatitzant del Partit dels Socialistes l'any 1993, i des de l'any 1996 com a militant. Ha estat regidor de l'Ajuntament de Vilafranca des de 1999, ha sigut tinent d'alcalde i portaveu del govern i ha ostentat les delegacions d'Hisenda, Urbanisme, Obres i Projectes, Treball, Organització, Recursos Humans i Joventut, fins a arribar a ser Alcalde l'any 2009. Va ser membre de l'Executiva Nacional del PSC entre 2014 i 2019. Ha sigut també Primer Tinent d'Alcalde de l'Ajuntament de Vilafranca, d'Acció Territorial i Serveis Urbans i Regidor de Planificació, Innovació i Acció Territorial, iPortaveu del Grup Comarcal Socialista del Consell Comarcal de l'Alt Penedès. És primer secretari del Partit dels Socialistes a Vilafranca del Penedès i Vice-primer Secretari de la Federació X Alt Penedès – Garraf. És l'autor del llibre Política 4.0 per a millennials de l'editorial Letrame, editat l'any 2019 en català i castellà. El 2023 va guanyar les eleccions municipals a Vilafranca, esdevenint Alcalde d'aquesta vila.

## Referències

* ↑ Filella, Ramon. «Francisco Romero es converteix en el nou alcalde de Vilafranca del Penedès». [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ http://www.vilafranca.org/html/ajuntament/historic/alcaldes.html%5Benllaç+sense+format%5D
* ↑ Ajuntament, Vilafranca «El 3 de Vuit». Setmanari, 1-2013 [Consulta: 31 juliol 2013].
* ↑ «Francisco Romero, nou alcalde de Vilafranca | Vilafranca del Penedès». Arxivat de l'original el 2023-06-23. [Consulta: 23 juny 2023].

## Enllaços externs

* Web de Francisco Romero Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine.
* Enllaç Linkedin
* Premi Cien Mejores Ideas 2017 en Innovació
# Experience (pel·lícula de 1921)

Experience és una pel·lícula muda al·legòrica moralitzant dirigida per George Fitzmaurice i protagonitzada per Richard Barthelmess. Basada en l’obra de teatre “Experiences, a Morality Play of Today” de George V. Hobart, es va estrenar el 23 d’octubre de 1921. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Joventut abandona la seva mare, Amor i Esperança a instàncies d'Ambició i se'n va a ciutat on es troba amb Plaer. Experiència explica a Joventut moltes coses sobre la vida. A Primrose Path (un cabaret), Plaer li presenta Bellesa, Riquesa, Moda i Temptació. Demana a Oportunitat que l'esperi però ella no pot i l’abandona. La mare de Joventut mor, i Amor li envia un telegrama que és interceptat per Temptació. Quan Amor arriba a la ciutat no pot trobar el Primrose Path. Sort dirigeix a Joventut a una casa de jocs d'atzar on ho perd tot menys l'anell que li ha donat Amor i és perseguit per Pobresa i Il·lusió. Amb l'excepció de Temptació tots l'han oblidat. Coneix Vici i Costum i finalment consent d’anar amb Crim a robar la casa de Riquesa. De camí sent cantar un cor en una església i decideix tornar a casa; amb Experiència torna on l'esperen Amor i Esperança. Ambició torna a buscar Joventut però amb Amor al seu costat comença una nova vida.

## Repartiment

* Richard Barthelmess (Joventut)
* John Miltern (Experiència)
* Marjorie Daw (Amor)
* E. J. Ratcliffe (Ambició)
* Betty Carpenter (Esperança)
* Kate Bruce (la mare)
* Lilyan Tashman (Plaer)
* Nita Naldi (Temptació)
* R. Senior (Oportunitat)
* Joseph W. Smiley (Sort)
* Fred Hadley (Tot)
* Harry J. Lane (Desesperació)
* Helen Ray (Borratxera)
* Jed Prouty (Bondat)
* Barney Furey (Pobresa)
* Charles A. Stevenson (Riquesa)
* Edna Wheaton as Beauty
* Yvonne Routon (Moda)
* Ned Hay (Esport)
* Sybil Carmen (Emoció)
* Robert Schable (presumpció)
* Frank Evans (Treball)
* Frank McCormack (Deliri)
* Louis Wolheim (Crim)
* Agnes Marc (Costum)
* Mrs. Gallagher (Degradació)
* Florence Flinn (Fragilitat)
* Mac Barnes (Improvisació)
* Leslie King (Tenebra)
* Reginald Denny
* Leslie Banks

## Referències

* ↑ «Digest of pictures of the week: Experience». Exhibitor’s Herald, 03-09-1921, pàg. 54.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 224. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ Institute, American Film. The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in the United States (en anglès). University of California Press, 1997, p. 222. ISBN 978-0-520-20969-5.
* ↑ «Experience» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 7 maig 2023].

## Enllaços externs

* Experience al catàleg de l'American Film Institute
# Francisco J. Doblas Reyes

Francisco J. Doblas Reyes (Madrid, 1968) és un investigador espanyol especialitzat en clima i canvi climàtic.
L'any 1992 va començar a treballar la variabilitat climàtica a la Universitat Complutense de Madrid, universitat en la qual va fer el doctorat. Com a postdoctorand, va treballar a Météofrance, a l'Institut Nacional de Tècnica Aerospacial de Madrid i, durant deu anys, a l'European Centre for Medium-Range Weather Forecasts al Regne Unit. Des de 2010 fins a 2015 va ser cap d’equip de l'Institut Català de Ciències del Clima i des de 2014 dirigeix el Departament de Ciències de la Terra del Barcelona Supercomputing Center. Aquest departament compta amb enginyers, físics, matemàtics i científics socials que treballen en supercomputació i anàlisi de dades per oferir la millor informació i serveis sobre la qualitat del clima i l'aire. És autor de més de 200 articles, autor principal del cinquè i sisè Informe d'Avaluació de l'IPCC, membre de diversos comitès científics internacionals i supervisor d'uns 25 estudiants de doctorat. És membre de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Francisco J. Doblas Reyes». CCCB (CCBYSA via OTRS). [Consulta: 6 abril 2023].
* ↑ Raffio, Valentina. ««Països com Espanya destaquen des de ja com un dels punts vermells del canvi climàtic»», 09-08-2021. [Consulta: 6 abril 2023].
* ↑ «ICREA». [Consulta: 6 abril 2023].
* ↑ «'El tipo de vida que tenemos ahora tendrá aspectos que serán incompatibles con el clima'» (en castellà), 11-08-2021. [Consulta: 6 abril 2023].
* ↑ «Excm. Sr. Francisco J. DOBLAS-REYES». RACAB. [Consulta: març 2023].
# Fortalesa de Gori

La fortalesa de Gori (en georgià, გორის ციხე) és una ciutadella medieval de Geòrgia, situada sobre la ciutat de Gori, en un pujol rocós. En l'actualitat està declarada com a Monument Cultural destacat de Geòrgia.(1)

## Història

Apareix per primera vegada en els registres documentals del segle xiii, però l'evidència arqueològica mostra que l'àrea ja havia estat fortificada en els últims segles abans de Crist. La fortalesa controlava les principals rutes estratègiques i econòmiques i albergava una gran guarnició. Al segle xvi, els otomans van capturar la fortalesa per abatre Tbilisi. Al 1598 els georgians la van assetjar en va; el 1599 van fingir una relaxació del lloc per a la quaresma abans de llançar un atac sorpresa de nit per recuperar la ciutadella. La fortalesa va continuar canviant de mans entre els georgians i perses durant el segle xvii.(1)​
La ciutadella va adquirir la forma actual sota els reis georgians Rustam Khan Khosrow Mirza a la dècada de 1630 i Irakli II el 1774. Després de l'annexió russa de Geòrgia el 1801, la fortalesa va ser ocupada per un batalló de granaders russos, però la seva importància va disminuir gradualment i les fortificacions van desaparèixer. L'Enciclopèdia Britànica Metropolitana va informar el 1845:
| « | At the foot of a chain of low sandstone hills stands the Town and Fortress of Gori, (perhaps the Gursenna of Strabo,) the next place in magnitude and importance to Tiflis. The Castle, an oblong, 200 paces in length, placed sixteen fathoms above the level of the Liakhvi, running at the foot of the hill on which it stands, is now abandoned, a Chapel in its South-Eastern angle being the only part in use. | Al peu d'una cadena de pujols baixos de gres es troba el poble i la fortalesa de Gori, (potser el Gursenna d'Estrabó), el següent lloc en magnitud i importància per a Tbilissi. El castell, oblong, de 200 passes de longitud, es va instal·lar setze braces damunt del nivell del gran Liakhvi, corrent al peu del turó on es troba; ara està abandonat, una capella a l'angle del sud-est és l'única part en ús. | » |
La fortalesa de Gori va ser danyada significativament pel terratrèmol de 1920. L'estructura millor conservada és Tskhra-Kara, que mira cap a l'oest, adjacent a les parets suplementàries del sud i l'est.(1)

## Referències

* ↑ "Georgia", in Encyclopædia metropolitana; or, Universal dictionary of knowledge, ed. by E. Smedley, Hugh J. Rose and Henry J. Rose (1845), p. 532.
# Guerra dels Farrapos

Guerra dels Farrapos o Revolució Farroupilha fou un conflicte separatista ocorregut entre 1835 i 1845 a la llavors província de Rio Grande do Sul, aconseguint la regió de Santa Catarina (República Juliana) al sud del Brasil. En l'època del període de la regència en Brasil, el terme "farrapos" (esquinçalls) era despectivament imputat als liberals pels conservadors (chimangos) i amb el temps va adquirir una significació elogiosa, sent adoptada amb orgull pels revolucionaris, de forma semblant al que va ocórrer amb els sans culottes en èpoques de la Revolució Francesa.

## La guerra

Durant aquest període Rio Grande do Sul es va constituir en una república independent (República Riograndense) els presidents de les quals foren Bento Gonçalves da Silva i Gomes Jardim. La revolució, de caràcter separatista, va influenciar moviments que van ocórrer en altres províncies brasileres, com la Revolució Liberal que vindria a ocórrer en São Paulo en 1842 i Revolta denominada Sabinada en Bahia el 1837, ambdues d'ideologia liberal. Es va inspirar en la guerra d'independència de l'Uruguai, mantenint connexions amb la nova república del Riu de la Plata, a més de províncies independents argentines, com Corrientes i Santa Fe. El conflicte es va estendre de 20 de setembre de 1835 a 1 de març de 1845, i en ell va participar Giuseppe Garibaldi.

## Conseqüències

Tractat de Ponche Verde de l'1 de març de 1845 va oferir als rebels una amnistia completa, plena incorporació a l'exèrcit imperial i l'elecció del següent president provincial. Tots els deutes de la República Riograndense van ser pagats per l'Imperi i un aranzel del 25% es va introduir a les importacions. El Tractat no va indicar clarament si les repúbliques Riograndense i Juliana es mantenien independents, i es van mantenir en l'Imperi com dos estats de la República Federativa de Brasil, Rio Grande do Sul i Santa Catarina.

## Referències

* ↑ Garibaldi: publicación anual de la Asociación Cultural Garibaldina de Montevideo. La Asociación, 2000, p. 52. Arxivat 2024-05-27 a Wayback Machine.
* ↑ História da República Rio-grandense (1835-1845). 2a ed.. Editora Sulina, 1983, p. 128. Arxivat 2024-05-27 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Llancers negres