OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luitz-Morat

Maurice Louis Radiguet dit Luitz-Morat (París, 5 de juny de 1884 – 11 d’agost d 1929) va ser un actor, director de cinema i guionista francès.

## Biografia

Fill d'un dentista de la rue du Faubourg-du-Temple, Luitz-Morat va néixer el 5 de juny de 1884a l'11è districte de París, però se sap poc dels seus orígens, que va fer tot el possible per enfosquir.
Es va casar amb l'actriu Madeleine Ramey (1888-1975) el 1912 i el 1925 amb l'actriu Simone Judic (1890-1964) amb qui tindrà una filla.
Es va unir a Gaumont just abans de la Gran Guerra, de la qual va tornar condecorat amb la Croix de guerre.
Arrasat per una malaltia devastadora als 45 anys, va morir l’11 d’agost de 1929 a la seva casa del 4 rue Auguste Bartholdi al 15è districte de París. i està enterrat al cementiri de Bagneux (28ena divisió).

## Filmografia
### Com actor

* 1910 : Les Sept Péchés capitaux III : La Luxure
* 1910 : Le Secret du corsaire rouge
* 1911 : Le Fils de Locuste
* 1911 : Le Fils de la Salamite
* 1911 : La Vierge d'Argos
* 1911 : Héliogabale (L'Orgie romaine)
* 1911 : Thaïs
* 1911 : Le Tyran de Syracuse
* 1911 : Quand les feuilles tombent
* 1912 : Tyrtée
* 1912 : Le Maléfice
* 1912 : Paris-Saint-Pétersbourg, minuit trente-cinq
* 1912 : Les Noces siciliennes
* 1912 : Le Regard
* 1913 : Une aventure de Bout de Zan
* 1913 : L'Écrin du Rajah : Le capitaine Cooper
* 1913 : Le Secret du forçat : Vicart
* 1913 : L'Angoisse : Sir George Talbot
* 1913 : La Petite Danseuse : Smithson
* 1913 : La Robe blanche : Le docteur
* 1913 : L'Agonie de Byzance : L'empereur Constantin Paléologue
* 1913 : Le Mort qui tue : Le sucrier Thomery
* 1913 : La Marche des rois
* 1914 : La Petite Andalouse
* 1914 : La Gitanella
* 1917 : L'Esclave de Phidias : Phidias
* 1920 : Petit-Ange
* 1920 : Les Cinq Gentlemen maudits
* 1921 : Pervenche
* 1927 : La Petite Chocolatière

### Com a director

* 1920 : Rien à louer
* 1920 : Petit-Ange
* 1920 : Monsieur le Bureau
* 1920 : Les Cinq Gentlemen maudits
* 1922 : La Terre du diable
* 1922 : Le Sang d'Allah
* 1922 : Au seuil du harem
* 1923 : Petit ange et son pantin
* 1924 : Surcouf
* 1924 : La Cité foudroyée
* 1925 : La Course du flambeau
* 1926 : Le Juif errant
* 1926 : Jean Chouan
* 1928 : La Ronde infernale
* 1928 : Mein Leben für das Deine
* 1929 : La Vierge folle

### Com a guionista

* 1926 : Le Juif errant
* 1928 : Mein Leben für das Deine
* 1929 : La Vierge folle

## Referències

* ↑ Acte de décès numéro 4086 (vue 2/31). Archives en ligne de la Ville de Paris, état-civil du 15ème arrondissement, registre des décès de 1929.
* ↑ Archives de Paris 11e, acte de naissance numéro 2791, année 1884 (page 7/31) (avec mentions marginales de mariages et décès)
* ↑ DVD Toile
* ↑ Simone Judic a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ Archives de Paris 15e, acte de décès Plantilla:Numéro, année 1929 (vue 2/31)
* ↑ Registre journalier d'inhumation du cimetière parisien de Bagneux de 1929, en date du 14 août et du 7 septembre (page 10/30)
# Riu Pepiri-Guaçu

El riu Pepiri-Guaçu (en castellà Pepirí Guazú) és un curs d'aigua sud-americà que fa de frontera entre la Província de Misiones, l'Argentina i l'estat de Santa Catarina, el Brasil en tot el seu curs.
Neix a la Serra de Misiones sobre les ciutats de Bernardo de Irigoyen i Dionísio Cerqueira, i es dirigeix amb rumb sud fins a desembocar en el riu Uruguai pocs quilòmetres abans dels salts del Moconá, presentant gran quantitat de meandres al llarg de tot el seu trajecte.
Una particularitat d'aquest riu és que separa dos paisatges totalment diferents: del costat argentí encara es pot apreciar l'ecosistema de la selva protegida per la Reserva de la Biosfera Yabotí i del costat brasiler aquesta ha estat talada i el paisatge està totalment antropitzat amb presència de camps de cultiu dedicats a l'agricultura.
Els seus principals afluents són els rierols Los Hermanos i Toro del costat argentí i el riu das Flores del costat brasiler. Al llarg del seu curs es troben les cascades del Gran Salt Macora, el salt de la Marca, el salt Leicao, el salt Valent i les correderas Macacos Blancos.

## Referències

* ↑ «Cuenca del rio Peperi guazú en Argentina».

## Vegeu també

* Frontera entre l'Argentina i el Brasil
# Manuscrit M 741/22

El manuscrit M 741/22 Follias, Ballets, Sardanas, Contradansas, Minuets, Balls, Pasapies, y moltas altres cosas de aquell temps vell, que ara son poch usadas; pero ab tot son bonicas y molt alegres, escrit a principis del segle xviii, recull melodies de totes aquestes danses majoritàriament per a un instrument sol.
Actualment, forma part del fons musical de la Biblioteca de Catalunya. Va ser comprat per la biblioteca musical de l'Institut d’Estudis Catalans a en Joan Carreras i Dagas el 1892, i va ser incorporat a la Biblioteca de Catalunya el 1912, pocs anys abans de la seva inauguració.
Entre aquestes melodies es poden reconèixer temes populars com El Noi de la Mare, Quan el Pare No Té Pà o Marizápalos.

## Referències

* ↑ «Manuscrits / La col·lecció / Centenari / About us / Home - Biblioteca de Catalunya». [Consulta: 22 abril 2023].
* ↑ «Carreras i Dagas, Joan / Cerca Fons i col·leccions / Fons i col·leccions / Inici - Biblioteca de Catalunya». [Consulta: 22 abril 2023].
# Joan Daura Luján

Joan Daura Luján és un arqueòleg català especialista en Paleolític.
Doctor per la Universitat de Barcelona va presentar la seva tesi doctoral sobre el poblament Paleolític al NE de la Península Ibèrica. És professor titular de Prehistoria a la Universitat de Barcelona, i ha estat investigador a les Universitats de Bristol al Regne Unit i a la Universitat de Lisboa de Portugal. Entre les principals troballes arqueològiques destaquen les restes Neandertals de la Cova del Gegant i el crani d'Aroeira-3 de fa 400.000 anys a Portugal
La seva especialitat és la prehsitoria i en concret el paleolític de la península Ibèrica, on ha dirigit excavacions en diferents jaciments com ara la Cova del coll Verdaguer, també la Cova del Gegant, o la Cova del Rinoceront.
És autor de nombrosos publicacions centrades en la reconstrucció climàtica tant dels moments càlids com dels freds. Ha fet contribucions al coneixement del mode de vida de les societats caçadores i recol·lectores del Paleolític, en aspectes que inclouen la Indústria lítica, els enterraments, o el treball de la pell.

## Referències

* ↑ UB, GREC - Aplicació de Gestió de la Recerca -. «Joan Daura Lujan. Facultat de Geografia i Història (UB)». [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ «Joan Daura Lujan | IAUB» (en espanyol europeu). [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ «Joan Daura CV» (en portuguès). [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ Daura, J.; Sanz, M.; Subirá, M.E.; Quam, R.; Fullola, J.M. «A Neandertal mandible from the Cova del Gegant (Sitges, Barcelona, Spain)». Journal of Human Evolution, 49, 1, 7-2005, pàg. 56–70. DOI: 10.1016/j.jhevol.2005.03.004. ISSN: 0047-2484.
* ↑ Daura, Joan; Sanz, Montserrat; Arsuaga, Juan Luis; Hoffmann, Dirk L.; Quam, Rolf M. «New Middle Pleistocene hominin cranium from Gruta da Aroeira (Portugal)» (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences, 114, 13, 28-03-2017, pàg. 3397–3402. DOI: 10.1073/pnas.1619040114. ISSN: 0027-8424. PMC: PMC5380066. PMID: 28289213.
* ↑ Daura, J.; Sanz, M.; Julià, R.; García-Fernández, D.; Fornós, J. J. «Cova del Rinoceront (Castelldefels, Barcelona): a terrestrial record for the Last Interglacial period (MIS 5) in the Mediterranean coast of the Iberian Peninsula». Quaternary Science Reviews, 114, 15-04-2015, pàg. 203–227. DOI: 10.1016/j.quascirev.2015.02.014. ISSN: 0277-3791.
* ↑ Daura, J.; Sanz, M.; García, N.; Allué, E.; Vaquero, M. «Terrasses de la Riera dels Canyars (Gavà, Barcelona): the landscape of Heinrich Stadial 4 north of the “Ebro frontier” and implications for modern human dispersal into Iberia». Quaternary Science Reviews, 60, 15-01-2013, pàg. 26–48. DOI: 10.1016/j.quascirev.2012.10.042. ISSN: 0277-3791.
* ↑ «A 400,000-year-old Acheulean assemblage associated with the Aroeira-3 human cranium (Gruta da Aroeira, Almonda karst system, Portugal)» (en francès). Comptes Rendus Palevol, 17, 8, 2018, pàg. 594–615.
* ↑ Doyon, Luc; Faure, Thomas; Sanz, Montserrat; Daura, Joan; Cassard, Laura «A 39,600-year-old leather punch board from Canyars, Gavà, Spain» (en anglès). Science Advances, 9, 15, 14-04-2023. DOI: 10.1126/sciadv.adg0834. ISSN: 2375-2548. PMC: PMC10096582. PMID: 37043572.
# Partimento

El Partimento (ital.) fa referència a un baix musical de caràcter didàctic, que pot estar xifrat o no. Sorgeixen a finals del segle XVII als conservatoris italians, sobretot a Nàpols, per a entrenar l'ús de progressions harmònico-contrapuntístiques i aplicar-les tant a l'hora d'acompanyar o improvisar amb un instrument de teclat, com per a compondre.
Es tracta d'un ensenyament pràctic, sobretot comparat amb la teoria harmònica, desenvolupada a partir del Traité de l'harmonie (1722) de Jean-Philippe Rameau: Mentres aquest últim preten explicar la música d'una manera racional, el partimento és un entrenament per a generar música polifònica fàcilment des del teclat, i també concebir composicions d'una manera ràpida i segura.
Amb aquest aprenentatge, que combinava la pràctica al teclat del partimento amb l'entrenament vocal mitjançant Solfeggi, Nàpols esdevingué un centre fonamental per a l'evolució del llenguatge musical al segle XVIII. De fet, al terreny operístic, pràcticament tot Europa passà a estar dominada per compositors i cantants de l'escola italiana, com ara Farinelli i Scarlatti a Madrid, Pergolesi a Itàlia, Salieri a Viena, Pasquini a Londres o Cherubini a París.

## Fonament tècnic

La base del partimento consisteix en aprendre, entrenar i declinar per totes les tonalitats una sèrie de progressions musicals, escollint els xifrats o acords en funció dels moviments del baix. Podem distingir bàsicament entre patrons que funcionen en relació a l'escala/tonalitat (regla de l'octava, cadències, pedals), i els que depenen dels patrons intervàl·lics del moviment del baix (seqüències).

## Partimenti amb imitacions

Altres partimentos més avançats estàn dissenyats per a trovar, veient només la veu del baix, patrons típics d'imitació de les veus. Així doncs, alguns exemples on només veiem una simple veu de baix amb xifrats esporàdics, es manifesten com una autèntiques fugues si apliquem rigorosament els patrons entrenats seguint la lògica del partimento. Trobem partimentos imitatius en col·leccions de Fedele Fenaroli, Giovanni Paisiello, Giacomo Insanguine i Giacomo Tritto, entre d'altres.

## Decadència i redescobriment

La pràctica del partimento començà a caure en desús al segle XIX, en buscar els compositors un llenguatge cada volta més personal, fugunt de convencions que esdevingueren desprestigiades. Així doncs, milers de partimenti manuscrits acabaren agafant pols als arxius napolitans i d'altres conservatoris, i la seua tècnica caigué en l'oblit. Però la praxi interpretativa historicista, el renaixement del baix continu i la cerca d'una teoria musical històricament informada, han fet, a poc a poc, que aquelles simples línies de baix sense funció aparent esdevinguen una mena de clau per a entendre com es generava la música del segle XVIII.

## Referències

* ↑ Giorgio Sanguinetti, The Art of Partimento, Oxford 2012
* ↑ Peter Williams, Article Partimento en Grove Music Online
* ↑ John J. Mortensen, Improvising Fugue: A Method for Keyboard Artists, Oxford 2023, Capítol 6, "Partimento Imitation and Fugue"
# Kadaif

El kadaif, kadayıf (turc), kataifi, kadaifi (grec κα(ν)ταΐφι), knafeh, knāfeh, kunāfah o kunfeh (àrab كنافة) és un tipus de fideu molt fi (com vermicelli o capellini) usat per preparar dolços i postres.

## Origen

El kunāfah va sorgir a la ciutat palestina de Nablus i des d'allí es va estendre a la resta de Palestina i als països veïns. Ha estat present des de fa molt a Egipte i el Llevant. També ha estat unes postres de la cuina otomana a l'est del Mediterrani i els Balcans.

## Elaboració

El kunāfah o knafeh es fa deixant caure fils fins de pasta de farina i aigua sobre una planxa giratòria calenta, de manera que s'assequin formant brins llargs. Aquests fils es recullen llavors en feixos.
Els fils s'usen per fer dolços de diverses formes (tubs o nius), farciments sovint amb fruita seca trossejada, com els usats per la baklava. El kadaif per a postres es fa amb una capa de kadaif, un farciment de fruita seca i una altra capa de pasta. Es pinta amb mantega fosa, es forneja fins que queda daurat i es remulla en almívar o mel. De vegades s'usa en la cuina de fusió per elaborar pastissos salats.
A Turquia, s'empra solament massa kadayıf per elaborar el künefe. El kadayif no s'enrotlla sobre el formatge, sinó que es posa entre dues capes. Es cuina en petites plaques de coure, servint-ho molt calent en almívar amb kaymak i festucs o nous.
La ciutat de Nablus en Palestina és especialment famosa per la seva kunāfah, farcit de formatge nabulsi i amb un paper central en la gastronomia de Palestina.
A partir del 2024 s'ha fet molt popular a tot el món un tipus de xocolata amb kunāfah o knafeh, produïda a Dubai des del 2022, coneguda com a Can’t Get Knafeh of It o Dubai Chocolate, elaborada per FIX Dessert Chocolatier. Per la gran popularitat que va assolir, la multinacional xocolatera Lindt en va fer una versió en edició limitada el desembre de 2024. A la Unió Europea, però, s'han fet assaigs de qualitat del Dubai Chocolate i els resultats són negatius, amb anàlisis indicant continguts inapropiats de components considerats cancerginògens a Europa, com ara micotoxines (toxines del verdet) i 3-monocloropropàdiol (3-MCPD) i èsters de glicidil (contaminants d'aliments que contenen greixos processats amb calor i greixos i olis refinats).

## Variants

* Künefe

## Referències

* ↑ Gamal Nkrumah «Fantastic feast». Al-Ahram Weekly Online, 910, 14–20 agost 2008.
* ↑ Sadat, Jehan. A Woman of Egypt. Simon & Schuster, 2002, p. 48. ISBN 9780743237086.
* ↑ Abu-Zahra, Nadia. The pure and powerful: studies in contemporary Muslim society. Ithaca Press, 1999, p. 290. ISBN 9780863722691.
* ↑ «How kataifi is made» (en anglès). YogurtLand.com. Arxivat de l'original el 2010-03-27. [Consulta: 24 juny 2015].
* ↑ «Palestinian Cuisine | IMEU».
* 1 2 Wilson, Korsha «How a Chocolate Bar From Dubai Took Over the World» (en anglès). The New York Times, 23-01-2025. ISSN: 0362-4331.
* 1 2 «CVUA Stuttgart | Hype um „Dubai-Schokolade...» (en alemany). [Consulta: 25 gener 2025].

## Vegeu també

* Fang de l'Edèn
* Kadayıf dolma
* Ekmek kadayıfı
# Montserrat Sanz i Borràs

Montserrat Sanz i Borràs és una arqueòloga catalana especialista en paleofauna.
Llicenciada per la Universitat de Barcelona, el 2013 va presentar la seva tesi doctoral titulada Patrons d’acumulació de restes de fauna del Plistocè superior al nord-est peninsular (àrea del Massís del Garraf-Ordal). És investigadora de la mateixa Universitat de Barcelona, així com també de les de Madrid i Lisboa, i ha descobert restes de Neandertals a Castelldefels i un crani d’un homínid de fa 400.000 anys a Portugal.
La seva àrea d’expertesa és la fauna paleolítica de la península Ibèrica, del Plistocè superior-mitjà. Ha analitzat la fauna, especialment dels grans vertebrats, i les relacions entre humans i animals en aquest període, i ha publicat estudis sobre carnívors i antropologia biològica.
L’any 2017 va obtenir el Premi Especial Ciutat de Castelldefels que atorga l’ajuntament de la ciutat.

## Referències

* ↑ UB, GREC - Aplicació de Gestió de la Recerca -. «Montserrat Sanz Borràs. Facultat de Geografia i Història (UB)». [Consulta: 3 abril 2024].
* ↑ «Montserrat Sanz Borràs, Patrons d’acumulació de restes de fauna del Plistocè superior al nord-est peninsular (àrea del Massís del Garraf-Ordal)». Tesis Doctorals en Xarxa. [Consulta: 3 abril 2024].
* 1 2 «Maria Josep Udina i Pep Solé reben el Premi Ciutat de Castelldefels», 14-05-2017. [Consulta: 3 abril 2024].
* ↑ «Montserrat Sanz Borràs» (en anglès). ResearchGate. [Consulta: 3 abril 2024].
# Fotografia d'estudi

La fotografia d’estudi és un tipus de tècnica fotogràfica molt practicada. Aquesta consisteix a fer fotografies dins d’un estudi (gairebé sempre amb il·luminació artificial) en el que cada element està completament controlat, ja que l'estudi ha d’estar el més aïllat de l'exterior com sigui possible.

## Característiques

D’entrada, un factor important de la fotografia d’estudi és l'elecció dels flaixos. En funció de les necessitats de la sessió s'ha de saber quin és el flaix adequat i a més saber-lo utilitzar. Un altre element molt present en aquest tipus de fotografia és la llei de l'invers del quadrat; aquest concepte està molt present i és molt recomanat treballar amb ell.

### Ús de lent fixa

Tot i els arguments a favor d’utilitzar lents de zoom a l'estudi, sempre que sigui possible, és recomanable utilitzar lents fixes. Aquestes tendeixen a aconseguir un millor enfocament i les imatges resultants són de més bona qualitat.
L’objectiu més comú que s'utilitza per fer retrats és aproximadament entre 80mm i 200mm. Els fotògrafs que utilitzen càmeres full-frame tendeixen a preferir lents com el 85mm f/1.2 i 135mm f/2, mentre que els fotògrafs que utilitzen càmeres amb sensor retallat tendeixen a preferir l'50mm f/1.2 o f/1.4.

### Ús de fotòmetre

Tot i que el fotòmetre inclòs a la càmera és de gran ajut, no té en compte configuracions amb diverses llums, ni pot ajudar a obtenir l'exposició perfecta al primer tret, ni exposar correctament els llums dels cabells o els llums de fons. És per aquest motiu que l’ús d’un fotòmetre és molt recomanat.
I és que la il·luminació d'estudi és molt difícil sense l'ús d'un fotòmetre.

## Referències

* 1 2 «¿Qué son y qué técnicas fotográficas o tipos de fotografía existen?» (en castellà). [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ Duarte, Shakira. «Consejos Para Trabajar en el Estudio Fotográfico» (en castellà), 05-03-2014. [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ «Cómo Montar tu Propio Estudio Fotográfico Casero Lowcost» (en castellà). [Consulta: 21 gener 2021].

## Vegeu també

* Estudi fotogràfic
* Retrat fotogràfic
# Carles Alberola i Ortiz

Carles Alberola (Alzira, Ribera Alta, 1964) és un actor, director i dramaturg valencià.

## Biografia

Titulat per l'Escola Superior d'Art Dramàtic i Dansa de València (1983-1986). A la dècada del 1980 fou actor en diverses companyies valencianes. Va impartir classes a les Escoles Municipals de Teatre. A partir de 1989 començà a simultanejar l'escriptura, la direcció i la interpretació. En l'etapa dels anys 90 (1989-1999), Alberola estrenà 14 comèdies, de les quals en va dirigir tretze i en va interpretar sis. L'any 1994 fundà la companyia Albena Teatre, de la qual és director.
El 1999 inicià una nova etapa, en la qual li arriba el reconeixement i l'èxit de crítica i públic. Amb l'obra teatral Besos, Alberola aconsegueix un gran èxit a Madrid i a Barcelona.
Els darrers anys ha desenvolupat una intensa carrera televisiva a Canal 9 i Apunt Media en sèries com Socarrats, Autoindefinits, Maniàtics o Açò és un destarifo, totes produïdes per Albena Teatre.

## Obra

En una primera etapa Carles Alberola treballa amb Ferran Torrent, després amb Pasqual Alapont i en l'última etapa amb Roberto García. Carles Alberola és autor de les següents obres:
* Waterloo Arxivat 2023-03-23 a Wayback Machine., 2022
* L'aneguet lleig, 2015
* Ficció, 2014
* M'esperaràs?, 2014
* Que tinguem sort!, 2011
* 13, 2006
* SPOT, 2002
* Besos, 1999
* Joan, el Cendrós, 1998
* Mandíbula Afilada, 1997
* Per què moren els pares?, 1996
* Estimada Anuchka, 1995
* Nit i dia, 1995
* Currículum, 1994
* O tu o res
* Hau!, 1993

## Vegeu també

* Albena Teatre

## Referències

* ↑ «Waterloo de Albena Teatre». Arxivat de l'original el 2023-03-23. [Consulta: 23 març 2023].

## Enllaços externs

* Web Albena Teatre Arxivat 2008-06-15 a Wayback Machine.
* Muestra de Teatro Español de Autores Contemporáneos Arxivat 2015-05-12 a Wayback Machine.
* Diario Las Provincias - Entrevista a Carles Alberola
* Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
# Andrés García Robledo

Andrés García Robledo (nascut el 7 de febrer de 2003) és un futbolista valencià que juga com a lateral o carriller dret a l'Aston Villa.

## Carrera de club

Nascut a València, García es va incorporar a l'equip juvenil del Llevant UE l'any 2021, procedent del CF Inter San José, i inicialment va ser destinat al Juvenil del CF Torre Levante. De tornada als Granotes el juliol de 2022, va ser destinat al filial a Tercera Federació.
García va debutar amb l'equip B el 10 de setembre de 2022, començant amb una derrota a casa per 1-0 contra el Torrent CF, i va marcar el seu primer gol el 6 de novembre en marcar el guanyador en un èxit a casa per 1-0 davant l'Elx CF Ilicitano. Va fer el seu debut amb el primer equip el 3 de gener següent, entrant com a substitut tardà d'Álex Cantero en una victòria a casa per 3-2 contra el Getafe CF, per a la Copa del Rei de la temporada.
El 22 de juliol de 2023, García va renovar el seu contracte amb el Llevant per un any més, amb opció a tres temporades més. Va patir una lesió al setembre que el va deixar de banda durant tres mesos, abans d'establir-se com a lateral dret.
García va marcar el seu primer gol com a professional el 26 de maig de 2024, marcant el primer gol en un empat 2-2 a casa contra l'AD Alcorcón.
En el mercat d'hivern de 2025, el lateral es va incorporar a la plantilla de l'Aston Villa de la Premier League, per una quantitat pròxima als 6 milions de lliures. El dia 1 de febrer de 2024, García va debutar a la Premier League en una victòria per 2–0 contra el Wolverhampton Wanderers FC.

## Referències

* ↑ «Andrés García, del debut en el filial al primer equipo del Levante UD ¡en 4 meses!» (en castellà). Golsmedia, 04-01-2023. [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ «El Atlético Levante gana el duelo de filiales ante el Ilicitano CF» (en castellà). Golsmedia, 06-11-2022. [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ «Wesley regala los octavos a un Levante de Primera» (en castellà). Marca, 03-01-2023. [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ «El canterano Andrés García tras su debut: "Pensaba que no iba a llorar"» (en castellà). Valencia Plaza, 04-01-2023. [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ «Andrés García y el Levante UD renuevan su vinculación» (en castellà). Levante UD, 22-07-2023. [Consulta: 22 juliol 2023].
* ↑ «Andrés García avanza con paso firme» (en castellà). Diari AS, 12-12-2023. [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ «Andrés García es el fichaje estrella del Levante en 2024 para soñar en grande» (en castellà). El Desmarque, 09-04-2024. [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ «Aston Villa announce Andrés García signing». Aston Villa Football Club, 21-01-2025. [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ Townley, John. «Aston Villa complete second gener transfer as defender signs on» (en anglès). Birmingham Live, 21-01-2025. [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ Duarte, Fabio. «Wolves stay on ‘garde to see out win» (en anglès-gb). www.flashscore.co.uk, 01-02-2024. [Consulta: 1r febrer 2025].

## Enllaços externs

* Andrés García a BDFutbol
* Andrés García, Fitxa a Soccerway