OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A Double Misunderstanding

A Double Misunderstanding és una pel·lícula muda de l'Éclair American protagonitzada per Barbara Tennant. La pel·lícula, d'una bobina (aproximadament 10 minuts) i distribuïda per la Universal Film Manufacturing Company, es va estrenar el 9 de juliol de 1912.

## Argument

Una parella de joves de bona família estan enamorats. La tia de la noia, una solterona, s'oposa al casament. Els amants planifiquen que la tia conegui el pare del noi, que és vidu. Una carta destinada a la noia arriba a la tia per error. La seva resposta cau en mans del pare produint-se un doble malentès que acabarà que els dos tutors s'acabin enamorant i que la pel·lícula acabi amb un doble matrimoni.

## Repartiment

* Barbara Tennant (la noia)
* Julia Stuart (la tieta)
* Robert Frazer
* Guy Oliver
* John G. Adolfi
* Mathilde Baring
* Muriel Ostriche
* Isabel Lamon
* Lamar Johnstone
* George Larkin
* John Troyano

## Referències

* ↑ «A Double Misunderstanding (Short 1912)» (en anglès americà). Internet Movie Database (IMDb). [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «Complete record of current Films - Independent». Motography VIII, 2, 20-07-1912, pàg. 78.
* ↑ «The Universal program for the week of 8 july». The Moving Picture World 13, 2, 13-07-1912, pàg. 107.
* ↑ «A Double Misunderstanding». The Moving Picture World 13, 3, 20-07-1912, pàg. 245.
# STOBAR

STOBAR (acrònim en anglès de Short Take-Off But Arrested Recovery, «enlairament curt però aterratge mitjançant detenció») és un sistema per a l'enlairament i aterratge des de la coberta d'un portaavions tot combinant elements de la tecnologia STOVL i CATOBAR. L'avió s'enlaira servint-se del seu propi impuls tot utilitzant una rampa d'enlairament o ski-jump, en lloc d'ésser propulsat amb una catapulta. La diferència amb el sistema STOVL és que es tracta d'avions convencionals, incapaços d'aterrar verticalment, de tal manera que cal que el portaavions disposi de cables d'aterratge, per aturar l'avió un cop aquest ha contactat amb la coberta del vaixell, de la mateixa manera que en el sistema CATOBAR.
En l'actualitat, els únics portaavions d'aquest tipus són el rus Almirall Kuznetsov (el primer d'aquest tipus) i el xinès Shi Lang (ex -Varyag) que està realitzant les seus proves de mar. Està previst que un altre navili ex-soviètic, l'Almirall Gorshkov, venut a l'Índia el 2004, operarà amb aquesta tecnologia sota el nom d'INS Vikramaditya. L'Índia té previst desenvolupar els seus propis portaavions, els anomenats classe Vikrant, que també empraran el sistema STOBAR, atès que és més simple de construir que un CATOBAR, encara que limiti l'operativitat a caces amb una relació pes-potència equilibrada.

## Referències

* ↑ http://www.china.org.cn/china/2011-08/10/content_23176582.htm

## Vegeu també

* Portaavions
* Avió embarcat
* CTOL: enlairament i aterratge convencionals.
* STOL: enlairament i aterratge curts.
* STOVL: enlairament curt i aterratge vertical.
* VTOHL: enlairament vertical i aterratge horitzontal.
* VTOL: enlairament i aterratge vertical.
* V/STOL: enlairament i aterratge vertical/curt.
* STOBAR : enlairament curt però aterratge mitjançant detenció.
* CATOBAR: enlairament assistit per catapulta però aterratge mitjançant detenció.
* CATO: enlairament assistit per catapulta.
* JATO/RATO: enlairament assistit per reactors/coets.
* ZLL/ZLTO: enlairament de llargària zero.
# The Booksellers

The Booksellers és un documental estatunidenc del 2019 dirigit, editat i produït per D.W. Young. També va ser produït executivament per Parker Posey, que realitza la narració a la pel·lícula.
La pel·lícula explora el món dels comerciants de llibres antics i rars i les seves llibreries. Se centra principalment en els llibreters de la ciutat de Nova York, incloent Adina Cohen, Naomi Hample i Judith Lowry, les tres germanes de la botiga de llibres Argosy; Stephen Massey, fundador de Christie’s NY Book Department; i Nancy Bass Wyden, propietària de la llibreria Strand. Altres personatges destacats de la pel·lícula són Fran Lebowitz, Gay Talese, Justin Croft, Zack Hample, Susan Orlean, William S. Reese, A. S. W. Rosenbach, Jay S. Walker i Kevin Young.
El documental es va estrenar al Festival de cinema de Nova York del 2019 i va tenir una estrena limitada al març del 2020, que va coincidir amb la fira internacional del llibre d’antiquaris de Nova York. A causa de la pandèmia COVID-19, la pel·lícula es va estrenar amb vídeo a la carta com a part de la iniciativa de cinema virtual de Greenwich Entertainment el 17 d'abril de 2020.

## Referències

* ↑ Merino, Imma. «La passió pels llibres». El Punt Avui +, 26-02-2021. [Consulta: 26 febrer 2021].
* ↑ «57th New York Film Festival: Spotlight on Documentary». Film at Lincoln Center. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ Ramos, Dino-Day. «Coming-Of-Age Foodie Comedy ‘Abe’ Fires Up, ‘The Booksellers’ Makes Virtual Premiere – Specialty Streaming Preview». Deadline, 17-04-2020. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «The Booksellers - Now Available at Home». Film at Lincoln Center. [Consulta: 8 maig 2020].

## Enllaços externs

* The Booksellers - Lloc web oficial
# Marta Pontnou i Farré

Marta Pontnou i Farré (Santa Coloma de Queralt, 13 d'agost de 1980) va estudiar el grau superior de Producció Audiovisual i la llicenciatura d’Humanitats a la Universitat Pompeu Fabra. És assessora d'imatge, escriptora, col·laboradora en diversos mitjans de comunicació en temes de pressió estètica: Ràdio 4, La Ser Catalunya, Catalunya Ràdio i és columnista al digital de cultura Núvol.

## Obres

* Sexe ficció (2021), editorial Rosa dels Vents
* Els pecats de la xona i tot allò que la Moreneta ens perdona (2023), editorial Rosa dels Vents

## Referències

* ↑ «Marta Pontnou: 'Hauríem de sortir com la Beyoncé: cuixa forta i ventilador a la cara'». [Consulta: 18 juliol 2021].
* ↑ «Marta Pontnou: “Cap catalana deixaria que la dibuixin mentre li mengen el cony”». El Nacional.cat. [Consulta: 23 abril 2021].
* ↑ Ramon, Júlia. «Pontnou: "Hem passat de ser unes 'celebrities' a unes minyones de confinament"», 16-04-2021. [Consulta: 18 juliol 2021].
# Midori Ito

Midori Itō (en japonès: 伊藤みどり, transliteració: Itō Midori) (Nagoya, Japó 1969) és una patinadora artística sobre gel japonesa, ja retirada, que destacà entre la dècada del 1980 i del 1990. Fou la primera dona a aconseguir una triple combinació i un triple axel en competició.
Va néixer el 13 d'agost de 1969 a la ciutat de Nagoya, capital de la prefectura d'Aichi. Va ser campiona del seu país en nou ocasions consecutives (1985-1996), va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1988 realitzats a Calgary (Canadà), on fou cinquena. Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 realitzats a Albertville (França) aconseguí guanyar la medalla de plata en la competició femenina.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar una medalla d'or en el Campionat del Món de patinatge artístic sobre gel l'any 1989 i una medalla de plata l'any 1990. Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó) fou l'encarregada de realitzar l'encesa del peveter en la cerimònia inaugural dels Jocs.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 4 gener 2006.
* ↑ Meyers, Dvora. «Has Figure Skating Maxed Out In Difficulty?», 14-02-2014.
* 1 2 «Olympedia – Midori Ito». [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Mite Makes Right», 27-03-1989.
# Llorenç de Mèdici el Vell

Llorenç de Mèdici, anomenat Llorenç de Giovanni de Mèdici o Llorenç el Vell (en italià: Lorenzo di Giovanni de' Medici o Lorenzo il Vecchio) (Florència, República de Florència 1395 - íd. 1440) fou un banquer de la família Mèdici que va ser l'iniciador de la branca familiar anomenada "Il Popolano".

## Orígens familiars

Va néixer vers el 1395 a la ciutat de Florència sent fill de Giovanni de Bicci de Mèdici i Riccarda Bueri. Fou germà de Cosme el Vell i fou educat per Carlo Marsuppini.

## Núpcies i descendents

Es casà el 1416 amb Ginevra Calvalcanti, amb la qual va tenir dos fills:
* Francesco de Mèdici
* Pierfrancesco de Llorenç de Mèdici (1431-1469)

## Vida

Llorenç seguí al seu germà, el qual s'instal·là temporalment a Ferrara, Verona i Vicenza. El 1433 intentà reunir un exèrcit per a alliberar Cosme quan aquest va ser detingut sota l'acusació de tirania, i més tard es va unir a ell a Venècia i van retornar junts a Florència, on Cosme fou rebut com un heroi i nomenat senyor de la ciutat.
Encara que centrà part de la seva vida a l'activitat familiar de la Banca, Llorenç també va esdevenir ambaixador davant el papa Eugeni IV i la República de Venècia en nom de la República. El 1435 es va traslladar a Roma per a supervisar els assumptes del Banc Mèdici a la cort papal.
Va morir el 23 de setembre de 1440 a la Vil·la Mèdici de Careggim, sent enterrat a la Basílica de Sant Llorenç de Florència.

## Enllaços externs

* http://genealogy.euweb.cz/italy/medici3.html (anglès)
# Mesa de los Tres Reyes

La Mesa de los Tres Reyes (en aragonès Meseta d'os Tres Reis, en basc Hiru Erregeen Mahaia, en basc roncalès Iror Errege Maia i en occità gascó Taula deths Tres Reis) és la muntanya més alta de Navarra, amb una altitud de 2421 m i una prominència de 1114 m. El seu nom el deu al fet que el cim estava situat a la confluència dels antics regnes d'Aragó, Navarra i el Bearn.
# Enrico Albertosi

Enrico "Ricky" Albertosi (2 de novembre de 1939) és un exfutbolista italià de la dècada de 1960.
És considerat un dels millors porters italians de sempre.
Fou 34 cops internacional amb la selecció italiana amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1962, a la Copa del Món de futbol de 1966, a la Copa del Món de futbol de 1970, a la Copa del Món de futbol de 1974 i a l'1968.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de ACF Fiorentina, Cagliari Calcio, i AC Milan.

## Palmarès
### Fiorentina

* Coppa Italia: 1960-61, 1965-66
* Recopa d'Europa de futbol: 1960-61
* Copa Mitropa: 1966

### Cagliari

* Serie A: 1969-70

### Milan

* Serie A: 1978-79
* Coppa Italia: 1976-77

### Itàlia

* Eurocopa de futbol: 1968

## Referències

* ↑ Profile
* 1 2 3 4 5 «All the best to Enrico Albertosi, who turns 77 today!». vivoazzurro.it, 02-11-2016. [Consulta: 2 novembre 2016].
* ↑ IFFHS' Century Elections Arxivat 3 March 2009$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. - www.rsssf.com - by Karel Stokkermans, RSSSF.
* ↑ «Enrico ALBERTOSI» (en italian). magliarossonera.it. Arxivat de l'original el 27 de març 2008. [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ «Nazionale in cifre: Albertosi, Enrico» (en italian). FIGC. Arxivat de l'original el 21 de juliol 2011. [Consulta: 20 abril 2015].
* ↑ RSSSF statistics for Enrico Albertosi for the national team
* 1 2 3 4 5 «Enrico Albertosi» (en italian). Storie di Calcio. Arxivat de l'original el 1 de novembre 2016. [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ «I 70 anni di Albertosi Mito genio e sregolatezza» (en italian). La Repubblica, 02-11-2009. [Consulta: 19 agost 2016].
* ↑ «Albertosi, Enrico» (en italian). enciclopediadelcalcio.it. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2011. [Consulta: 21 desembre 2016].
# Ronald Ross

Sir Ronald Ross KCB FRS (Almora, Índia 1857 - Londres, Anglaterra 1932) fou un metge, entomòleg i professor universitari britànic guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1902.

## Biografia

Va néixer el 13 de maig de 1857 a la ciutat india d'Almora, població situada a l'estat d'Uttaranchal de l'Índia i que en aquells moments formava part de l'imperi Britànic. Va estudiar medicina a l'Hospital de St. Bartholomew de Londres, entrant a formar part de l'exèrcit britànic el 1881.
El 1889 fou nomenat professor de medicina tropical a l'Escola de Medicina Tropical de Liverpool, i el 1901 fou escollit membre de la Royal Society de Londres, de la qual fou vicepresident entre 1911 i 1913. L'any 1911 fou nomenat Comandant de l'Orde del Bany amb el títol de "sir" pel rei Eduard VII del Regne Unit.
Morí el 16 de setembre de 1932 a l'Institut Ross de Londres com a conseqüència d'una llarga malaltia.

## Recerca científica

El 1889, mentre dirigiria una expedició a l'Àfrica occidental, va iniciar la seva recerca en la transmissió i control de la malària, observant la presència de mosquits portadors de la malaltia i organitzant el seu extermini a gran escala. El 1895 va iniciar a Calcuta una sèrie d'experiments que van demostrar que la malària és transmesa pels mosquits i va descobrir també el cicle vital del paràsit de la malària en el mosquit Anopheles. L'any 1902 fou guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia per les seves investigacions sobre la malària i la vinculació d'aquesta amb els mosquits.
Durant la seva carrera activa va advocar per la tasca de la prevenció de la malària en diversos països. Així, va realitzar exàmens i va iniciar plans de sanejament en molts indrets, incloent l'Àfrica Occidental, la zona del canal de Suez, Grècia, les Illa Maurici, Xipre, i en la major part de les àrees afectades per la Primera Guerra Mundial. Fou el primer a crear organitzacions per a la prevenció de la malària en les zones industrials de les actuals Índia i Sri Lanka i va fer moltes contribucions a l'epidemiologia de la malària i als mètodes de la seva transmissió i expansió, realitzant models matemàtics per l'estudi de la seva epidemiologia.

## Enllaços externs

* «Ronald Ross» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Plaça de la Sang

La plaça de la Sang o plaça de la Puríssima Sang, és una plaça de la ciutat de Reus situada al davant de l'Església de la Sang (o de la Puríssima Sang), que li dona nom, i que té una forma gairebé triangular i allargassada cap a la banda de la riera de Miró, amb la que es comunica. Té una extensió d'uns 2.000 m$^2$.
És una petita esplanada que als seus inicis estava situada davant del portal de l'Hospital per on s'iniciava el camí de Valls, que sortia de la vila en direcció a aquella ciutat. Hi fan cap els carrers de l'Hospital, els ravals del Pallol i de Sant Pere, i el corredor de la Sang. Segurament l'any 1726, per un acord de l'Ajuntament, la vila va comprar un obrador d'oli a partir d'una expropiació, per donar forma a la plaça tal com ara es coneix. L'obra es va acabar l'any 1739.
A la plaça hi ha una font setcentista rematada per una creu de pedra i marbre situada sobre una motllura de pedra de la que en surten quatre brocs per on raja l'aigua. Damunt aquesta motllura s'aixeca la base de la creu: un volum poligonal de pedra, de base més ampla que la capçalera, decorat amb l'escut de la ciutat de Reus flanquejat per dues figuretes. A sota hi ha la data de construcció de la font, 1779. La plaça s'omple cada Divendres Sant d'una multitud de reusencs que van a veure la professó de les Tres Gràcies, un acte significatiu de la Setmana Santa a la ciutat.

## Notes

* ↑ Segons el 'Llibre dels Consells', vol I, pàg.5 de 1726: «sia summament important y necessari formar una plaça devant de la iglesia de la Purissima Sanch de Jesucrist, no sols per lo embelliment oi mes per la deguda formació de les professons del dijous y del divendres St.»

## Referències

* ↑ Amigó Anglès, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 520. ISBN 8486387655.
* ↑ Sardà ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus, vol. 03: camí de Valls. Reus: l'Ajuntament; COAC, 2024, p. 24. ISBN 9788409559329.
# Plaça del Baluard

La plaça del Baluard és una antiga plaça de la ciutat de Reus que havia estat el pati d'armes d'una fortificació coneguda com el Baluard, que cobria l'angle de la muralla que formaven els actuals ravals de Martí Folguera i de Robuster. També es coneix com a plaça de les Garrofes, perquè allí es venien els dies de mercat.
Andreu de Bofarull explica que l'any 1464 es va acabar la construcció de la torre de defensa, durant la guerra civil contra Joan el Sense Fe, que dominava les dues esplanades de fora muralla en direcció a Salou i a Cambrils. Al centre hi havia la gran plaça d'armes, amb dues sortides, una pel corredor del mur anomenat de les Barreres i l'altra per un portó que donava als darreres del bordell, que estava sota l'empara del Comú. Sembla que sis anys després, el 1470, encara s'hi treballava, segons el «Llibre dels Consells» Gras i Elias diu que al costat de la porta que comunicava la plaça amb el Baluard hi havia una torre d'homenatge que s'anomenava Torre del Mascardell.
L'any 1987, el Pla Especial de Reforma Interior va ampliar la superfície de la plaça fins al carrer de Rosselló, deixant al descobert moltes façanes i s'hi van construir uns blocs d'habitatges de promoció social, gestionats per l'INCASOL. Mes endavant s'hi va crear un aparcament municipal subterrani que va ocupar només la meitat de la superfície de la plaça, que ara té una part encimentada i l'altra amb arbrat i mobiliari urbà.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 73. ISBN 8486387655.
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros dias. Reus: Imp. de la V. é Hijo de Sabater, 1866, p. 313.
* ↑ Arxiu Municipal. «Llibre dels Consells», 5-XII-1470
* ↑ Gras i Elias, Francesc. Las calles de Reus. Reus: Imprenta y Litografía de Eduardo navás, 1902, p. 57.
* ↑ Sardà Ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus 10. Reus: Ajuntament de Reus; COAC, 2024, p. 63. ISBN 9788409559398.
# Entre Vales

Entre Vales és una pel·lícula brasilera-uruguaiana-alemanya de 2013 dirigida per Philippe Barcinski i protagonitzada per Ângelo Antônio.

## Argument

Vicente és un economista, pare de Caio i casat amb Marina, una dentista. Porta una vida normal en la seva llar i al treball, fins que una sèrie de situacions tràgiques el condueixen per un camí erràtic cap a l'alienació. A partir d'aquí abandona la seva vida anterior i es converteix en Antônio, un rodamon, submergint-se en les capes més baixes de la societat brasilera, on viu de les escombraries.

## Repartiment

* Ângelo Antônio és Antônio / Vicente.
* Daniel Hendler és Carlos.
* Melissa Vettore
* Inês Peixoto
* Matheus Restiffe
* Edmilson Cordeiro

## Premis

Entre Valeses va emportar el premi al millor film llatinoamericà i el premi del públic a la Mostra Internacional de Cinema de São Paulo de 2013. Es va estrenar al Festival do Rio i al Festival Internacional de Cinema de Seattle. Una estrena va tenir lloc a la ciutat de Paulínia, on es van rodar algunes escenes l'abril de 2013. També es va projectar dins la secció oficial de la XX Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya.

## Referències

* ↑ «FILME B». filmeb.com.br. Arxivat de l'original el 2014-06-08. [Consulta: 13 març 2014].
* ↑ http://www.imdb.com/title/tt2390460/plotsummary?ref_=tt_ov_pl
* 1 2 «Festival de San Pablo: Uruguay coautor del premiado mejor film latinoamericano». LR21.com.uy, 21-07-2013. [Consulta: 23 juliol 2013].
* ↑ Zapiola, Guillermo. «Uruguayos triunfaron en el festival de São Paulo». El País (Uruguai), 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 23 juliol 2013].
* ↑ «La brasileño-uruguaya “Entre vales” es doblemente premiada en el Festival Latinoamericano de São Paulo». LatAmcinema, 19-07-2013. [Consulta: 23 juliol 2013].
* ↑ La 20a edició de la Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya presenta els títols de la secció oficial Arxivat 2022-02-22 a Wayback Machine., Acadèmia del Cinema, 14 de març de 2014

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# 19-2000

"19-2000" (a vegades també escrit "19/2000") és el segon senzill l'àlbum de debut de la banda britànica Gorillaz, anomenat també Gorillaz. Es va llançar el juny de 2001 sota la producció de Dan the Automator i juntament amb una nova versió titulada "Soulchild Remix", produïda per Damien Mendis. El senzill arribà a la sisena posició a la llista britànica i al capdamunt de la llista neozelandesa.
La remescla Soulchild Remix fou la versió utilitzada per la majoria d'emissores de tot el món. Aquesta versió fou la cançó principal del videojoc FIFA 2002 i també aparegué en les pel·lícules How to Lose a Guy in 10 Days i Cloverfield. Una altra versió titulada "Gorillaz on My Mind" aparegué en la banda sonora de la pel·lícula Blade II.
El videoclip d'animació fou dirigit per Jamie Hewlett i Pete Candeland. Apareixen els quatre membres del grup conduint un Buggy per una enrevessada autovia en la qual hi apareixen loops com en una muntanya russa. Mentre es diverteixen per cabrioles, apareix un OVNI que els dispara un raig i també un uapití enorme enmig de la carretera. En Murdoc, que condueix el Buggy, li dispara un parell de míssils per tal de destruir-lo, però el uapatí esternuda i els desvia la trajectòria i retornen cap al cotxe abans d'explotar. Finalment apareixen els membres de Gorillaz negres com a resultat de l'explosió. Es van fer dues versions del videoclip, una per la versió original i una per la versió Soulchild Remix, tot i que les diferències entre els dos eren mínimes.

## Llista de cançons
### CD

* "19-2000"
* "19-2000" (Soulchild Remix)
* "Left Hand Suzuki Method"
* "Enhanced section:
** 19/2000 animatic
** 2-D interview
** Geep sim trailer

### 12"

* "19/2000"
* "Left Hand Suzuki Method"
* "19/2000" (The Wiseguys house of wisdom remix)

### Cassette

* "19/2000"
* "19/2000" (Soulchild Remix)
* "Hip Albatross"

## Posicions en llista

| Llista | Posició |
| Nova Zelanda | 1 |
| UK Singles Chart | 6 |
| US Modern Rock | 23 |
| Suècia | 24 |
| Alemanya | 29 |
| Austràlia | 39 |

## Referències

* ↑ «Gorillaz - 19-2000 (Soulchild Remix) [by Damien Mendis]» (en anglès). [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ Gorillaz. «Gorillaz - 19-2000 (Official Video)», 28-06-2016. [Consulta: 31 gener 2025].
# Powers (Oregon)

Powers és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 734 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Powers tenia 734 habitants, 334 habitatges, i 184 famílies. La densitat de població era de 354,2 habitants per km².
Dels 334 habitatges en un 22,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,2% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 44,9% no eren unitats familiars. En el 38,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 21,3% entre 25 i 44, un 27,5% de 45 a 60 i un 21,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.615$ i la renda mediana per família de 23.750$. Els homes tenien una renda mediana de 30.536$ mentre que les dones 27.750$. La renda per capita de la població era de 12.544$. Aproximadament el 16,3% de les famílies i el 23,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Powers». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Powers». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari