OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista Democràtica dels Àrabs Israelians

La Llista Democràtica dels Àrabs Israelians (àrab: القائمة الديموقراطية لعرب إسرائيل, al-Qāʾima ad-Dīmūqrāṭiyya li-ʿArab Isrāʾīl; hebreu: רשימה דמוקרטית לערביי ישראל, Reiximà Demoqràtit le-Aravé Yisrael‎) fou un partit polític d'Israel, representant del Mapai entre els àrabs d'Israel. Fou una de les llistes satèl·lit àrabs creades amb la finalitat de captar vots àrabs i incloure els àrabs israelians en el funcionament de l'Estat per tal de demostrar que jueus i àrabs podien coexistir pacíficament.
A les eleccions de 1951 el partit va obtenir el 2% dels vots i va guanyar 3 escons, que van ser ocupats per Seif al-Din al-Zoubi, Masaad Kassis i Jabr Muadi. Igual que altres partits àrabs israelians en el moment, es va associar amb el Mapai de David Ben-Gurion, i com a resultat de l'associació, el partit fou inclòs en tots els governs de coalició del Segon Kenésset.
A les eleccions del 1955 el partit va perdre suport i fou reduït a dos escons, encara que el partit continuà sent part de la coalició governant. Cap al final de la sessió, el-Zoubi va sortir de la Kenésset per convertir-se en alcalde de Natzaret, i fou substituït per Muadi.
El partit no es presentà a les eleccions de 1959. Muadi es va unir a Cooperació i Germandat i va reaparèixer a la Kenésset després de les eleccions del 1961. El-Zoubi va tornar a la Kenésset amb Progrés i Desenvolupament (al que més tard es va unir també Muadi) a les eleccions de 1965.

## Referències

* ↑ «The Democratic List for Israeli Arabs» (en anglès). The Israel Democracy Institute.

## Enllaços externs

* Llista Democràtica dels Àrabs Israelians web de la Kenésset
# Agustí Fernández

Agustí Fernández (Palma, 1954) és un pianista i compositor mallorquí. Va estudiar al Conservatori de Palma. Va ser director musical del Big Ensemble del Taller de Músics i director de l'Orquestra del Caos, i ha publicat nombrosos discos.

## Discografia

* Agustí Fernández, Susie Ibarra & William Parker Live at the Joan Miró Foundation (Synergy 1998)
* 1 is not 1 (Nova Era 1998)
* Agustí Fernández & Big Ensemble del Taller de Músics Aura (Taller 1991)
* Agustí Fernández Quartet Lonely Woman (mit David Mengual, Liba Villavecchia, Jo Krause; Taller/Sirulita 2004)
* Agustí Fernández & Derek Bailey A Silent Dance (Incus 2005)
* Agustí Fernández, Barry Guy & Ramón López Aurora (Maya 2006)
* Agustí Fernández, John Edwards & Mark Sanders Un llamp que no s'acaba mai (Psi 2007)
* Agustí Fernández & Jo Krause Draco (Anacrusí 2008)
* Celebration Ensemble (Fundacja Sluchaj!, 2017)
* Peter Evans, Agustí Fernández, Mats Gustafsson: A Quietness of Water (Not Two Records, 2017)
* Spontaneous Soundscapes (Not Two, 2018), mit Rafał Mazur, Artur Majewski
* Agustí Fernández & Sarah Claman: Antipodal Suite (Sirulita Records, 2018)
* Agusti Fernández / Liudas Mockunas: Improdimensions (NoBusiness, 2020)
* Torben Snekkestad, Agustí Fernández, Barry Guy: The Swiftest Traveler (Trost, 2020)

## Premis

* Premi Ciutat de Barcelona de música 2009.
* Premi FAD-Sebastià Gasch 2001 per l'espectacle “A modo de esperanza”, creat amb Andrés Corchero, en memòria del poeta José Ángel Valente.
* Premi Altaveu l'any 2000.
* El 2013 va rebre el Premi Nacional de Cultura.

## Referències

* ↑ «Enric González, premio Ciutat de Barcelona de periodismo» (en castellà). El País, 30-01-2010. [Consulta: 23 desembre 2012].
* ↑ «Premis FAD Sebastià Gasch d'arts parateatrals». FAD. [Consulta: 23 desembre 2012].
* ↑ «Premis Altaveu». Festival Altaveu. [Consulta: 23 desembre 2012].
# Creu de Sant Joan (Vilanova i la Geltrú)

La Creu de Sant Joan és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Creu d'entrada de poble composta per una base de dos graons, el primer de planta octogonal i el segon circular, un fust llis, un capitell -tots dos de secció octogonal- i la creu pròpiament dita com a coronament. El capitell està dividit en vuit capelles amb sis sants desdibuixats i dos escuts amb les barres d'Aragó. La creu té a una banda el Crist crucificat i a l'altra la Verge amb Jesús Infant-
El capitell i la creu són de pedra de Vilafranca. El fust és de pedra de Montjuïc.

## Història

La creu és del segle xvi i és la més antiga i completa de les creus de terme de Vilanova i la Geltrú, ja que fins i tot el fust és original. L'any 1944 es restableix al seu lloc habitual sota la direcció del Centre d'Estudis de la Biblioteca-Museu Víctor Balaguer, per acord de l'Ajuntament, després que el 1934 foren recollides i emmagatzemades.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Anuari astronòmic

Un anuari astronòmic és una publicació normalment anual i que conté taules de dades amb les posicions del Sol, la Lluna, els planetes o els satèl·lits dels planetes per a cada dia de l'any.
Ressenya els principals fenòmens astronòmics de l'any com:
* Les fases de la Lluna, eclipsis de Sol i Lluna, ocultacions d'estreles per la Lluna, planetes i asteroides.
* Elements orbitals dels cometes periòdics i dels majors asteroides.
* Hores d'eixida (ortus) i posta (ocàs) del Sol i de la Lluna i taules per a esbrinar-lo en altres localitats.
* També conté llistes de les estreles més brillants, galàxies brillants, cúmuls estel·lars, fonts de rajos X, estreles variables, quàsars, púlsars...
* Mostra moltes taules d'interès com temps sideri, l'equació de temps...

## Vegeu també

* Efemèrides

## Enllaços externs

* Secció d'efemèrides del Reial Observatori de l'Armada
# Ken Wilber

Kenneth Earl Wilber Jr. (Oklahoma City, EUA, 31 de gener de 1949) és un filòsof estatunidenc. El seu treball es basa en l'intent d'unir ciència i religió amb les experiències dels meditadors i místics, analitzant els elements comuns a les místiques d'orient i d'occident. En la seva obra busca d'integrar la psicoteràpia i l'espiritualitat.

## Referències

* ↑ Visser, Frank. Ken Wilber: Thought as Passion (en anglès). SUNY Press, 2012, p. 17. ISBN 0791486451.
* ↑ Esbjörn-Hargens, Sean. Integral Theory in Action: Applied, Theoretical, and Constructive Perspectives on the AQAL Model (en anglès). State University of New York Press, 2010. ISBN 1438433840.
# Arráncame la vida (novel·la)

Arráncame la vida és la novel·la de debut de l'escriptora mexicana Ángeles Mastretta. Es va escriure a la Ciutat de Mèxic, on es va publicar el 1985.
En la trama, la jove Catalina Guzmán relata com es va construir com a una dona modernista i com percep la seva vida diària després de la revolució mexicana, en relació amb el seu marit Andrés Ascencio, que forma part del món polític. El tema del feminisme, mai explícit en la novel·la, és un factor central del seu succés.
El 2008 es va estrenar la pel·lícula Arráncame la vida, basada en aquesta novel·la, que va representar Mèxic als Premis Oscar.
Mastreta forma part de la lluita d'equitat entre homes i dones i va liderar la fundació Unió de Dones Anti-masclistes a la Ciutat de Mèxic.

## Referències

* ↑ Mastretta, Ángeles. Arráncame la vida. 4. ed. Azcapotzalco, México: Ediciones Océano, 1986. ISBN 968-493-066-6.
* ↑ Chaves Alfaro, Iris «Arráncame la vida, de Ángeles Mastretta: reimaginar a la mujer en la literatura». Revista Nuevo Humanismo, 1, 1, 31-12-2013. DOI: 10.15359/rnh.1-1.5. ISSN: 2215-4078.
* ↑ Pérez de Pineda, Ligia. «05/08/2021». Universidad Francisco Marroquín.
* ↑ «Arráncame la vida» (en castellà). Premis Goya, 2010.
* ↑ «Mastretta, Ángeles» (en castellà). Escritores.org, 01-02-2011. [Consulta: 5 agost 2021].
# Zàuiya Harràkia

La Zàuiya Harràkia o Zàuiya al-Harraq és una mesquita i un monument religiós sufí a Tetuan, al Marroc. Es considera un dels llocs religiosos més importants de la medina de Tetuan i continua sent conegut, a més a més de per la funció religiosa, pel cant i la música religiosos, especialment pels elogis profètics.
És la seu principal de l'orde Hariqa, que fou creat per Muhammad al-Harraq a la primera meitat del segle XIX.

## Història

Mohamed El Harraq nasqué el 1772 a Xauen, una ciutat veïna de Tetuan. Es va traslladar a Fes per a estudiar a la Universitat d'Al-Qarawiyyin i s'hi graduà. Fou famós a Fes per les seues sessions acadèmiques a les quals assistien persones de tot arreu: notables, estudiosos i estudiants. Els seus seminaris estaven oberts tant a rics com a pobres.
La seua fama va arribar al soldà Mulay Sulayman, que el va nomenar per donar classes de ciències a la Gran Mesquita de Tetuan, després que fos reconstruïda i ampliada. Allà, continuà donant lliçons i supervisant els cercles sufís. Es va enfrontar amb el jutge Hayek, el predicador de la mesquita, que rebutjava les formes del sufisme, amb balls dins la mesquita.
Arribà un punt en què el jutge Hayek va colpejar els pobres i els va expulsar de la mesquita. Aquest incident va fer enfadar Muhammad Al-Harraq i va pensar a construir el seu propi edifici per als seus seguidors. Muhammad Daoud en el seu llibre Al-Nour Al-Buraq, citant els relats dels devots de Hariri:
   "Déu va invocar-lo i li demanà: Glòria a Ell, que el guiàs al lloc escaient, així que Déu li assenyalà una columna de llum que eixia de la terra, després s'alçava al cel i començà a seguir-la, amb inspiració, pensament i voluntat, o amb els peus i amb esforç, després per la columna s'enfilà des dels fonaments del cantó actual cap a una porta."
L'obra de la zàuiya contenia una casa abandonada, i la va comprar un estudiant acomodat de Muhammad al-Harraq anomenat Tukurt, nascut a Bani Said, un suburbi de Tetuan, que residia a Tànger i s'havia traslladat a Tetuan al costat d'El Harraq. Tuckurt conservà la propietat en benefici del xeic Al-Harraq i dedicà part de la seua fortuna a cobrir els costos de construcció.

## Personalitats vinculades a la Zàuiya al-Harrak

* Abdel-Latif Benmansour: un dels pioners de l'art de l'escolta, l'elogi i la música andalusina al Marroc.
* Abdessalam El Khiloufi: investigador en música marroquina i artista en la música, l'escolta i el culte sufí.
* Abdel Sadiq Chakara: un dels cantants andalusins marroquins més importants.

## Referències

* ↑ «المآثر العمرانية الروحية بمدينة تطوان العتيقة الزاوية الحراقية ( 5)». Arxivat de l'original el 28 أكتوبر 2020.
* ↑ «حياة عبد الصادق شقارة بالزاوية الحراقية». Arxivat de l'original el 28 أكتوبر 2020.
# John Rutter

John Rutter (Londres, 24 de setembre de 1945) és un director i compositor anglès especialment conegut per la seva música coral.

## Biografia

Nascut el 1945, va rebre la primera formació musical a l'escola Highgate School, on va compartir aula amb altres músics britànics com John Tavener o Howard Shelley. Com a membre del cor d'aquesta escola va participar en el primer enregistrament del War Requiem de Benjamin Britten, dirigit pel propi compositor. Va seguir amb els seus estudis superiors de música al Clare College de Cambridge on, ja abans de graduar-se va publicar les seves primeres composicions. De 1975 a 1979 va ser director del cor d'aquesta mateixa institució.
El 1981 va fundar el seu propi cor, els Cambridge Singers, amb el qual ha realitzat nombrosos enregistraments de repertori sacre (tan compost per ell mateix com per altres autors) publicats la major part sota el seu propi segell discogràfic Collegium Records, creat el 1984.

## Obra

Rutter ha escrit sobretot música coral i és molt reconegut entre les formacions vocals dels països de parla anglesa. Al seu país la seva obra ha estat reconeguda des de fa anys fins al punt de ser l'encarregat de compondre música per al jubileu d'Isabel II l'any 2002 o el casament reial de 2011.
Entre les seves obres es compten nombroses nadales i himnes religiosos. També ha escrit òperes infantils, música per a la televisió, però allò que li ha donat més projecció internacional són les seves obres simfonico-corals com el Gloria, el Rèquiem o el Magnificat.

## Estil

La música de Rutter és eclèctica i amb influències de les tradicions corals francesa i anglesa, sobretot de principis del segle XX, alhora que beu de la música lleugera nord-americana. Sovint arranja les seves obres corals tant per a cor amb acompanyament de piano o orgue com amb conjunts instrumentals diversos de manera que la mateixa obra pot ser interpretada en contextos i amb formats diferents.
Gran part de la seva obra és sacra. Tot i que ha declarat no ser una persona especialment religiosa, Rutter considera que l'espiritualitat l'inspira especialment a l'hora de compondre.

## Referències

* ↑ «John Rutter | Choral Music, Sacred Music & Composer | Britannica» (en anglès). [Consulta: 23 novembre 2024].
* ↑ Hughes, Patrick; Davies, Ian Highgate School Register 1833–1988.
* ↑ «RUTTER, J.: Requiem / Anthems (Clare College Choir, Cambridge, City of London Sinfonia, T. Brown)», 31-03-2022. [Consulta: 23 novembre 2024].
* ↑ «The Cambridge Singers» (en anglès britànic), 06-10-2017. [Consulta: 23 novembre 2024].
* ↑ «About Collegium Records» (en anglès britànic). [Consulta: 23 novembre 2024].
* ↑ «OUP: Rutter», 17-10-2008. [Consulta: 23 novembre 2024].
* 1 2 3 Torrens, Albert. Cicle Coral. Barcelona: Boileau, 2015. ISBN 978-84-15381-56-3.
* ↑ «John Rutter. programa de mà». Palau de la Música Catalana, 26-11-2015. [Consulta: 23 novembre 2024].
# Elliott Smith

Steven Paul Smith (Omaha, Nebraska, 6 d'agost del 1969 - Los Angeles, Califòrnia, 21 d'octubre del 2003), més conegut com a Elliott Smith, fou un cantautor i músic dels Estats Units. El seu instrument principal fou la guitarra acústica, però també tocava el piano, el clarinet, el baix, l'harmònica i la bateria. Smith tenia una veu suau característica i habitualment recorria a la gravació de la seva pròpia veu per crear harmonies vocals. Va créixer a Texas, tot i que passà la major part de la seva vida a Portland, Oregon, on va aconseguir els seus primers èxits.
Abans de començar la seva carrera en solitari, va tocar alguns anys al grup de rock Heatmiser, amb la qual arribà a treure diversos discos. Va treure el seu primer disc en solitari el 1994 amb publicacions de les firmes Cavity Search Records i Kill Rock Stars. Posteriorment, el 1997, va firmar un contracte amb una discogràfica molt més gran, DreamWorks Records, amb la que va treure dos àlbums. Va arribar al gran públic amb la seva cançó Miss Misery, inclosa a la banda sonora de la pel·lícula Good Will Hunting. Fou candidata als premis Oscar a la categoria de millor cançó original del 1997.
Smith va lluitar contra la depressió, l'alcoholisme i la drogoaddicció durant molts anys, temes que van ser habitualment tractats en les lletres de les seves cançons. Va morir el 2003, als 34 anys, de dues punyalades al pit aparentment auto infligides. Les circumstàncies de la seva mort no van ser aclarides a l'autòpsia.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Roman Candle (1994)
* Elliott Smith (1995)
* Either/Or (1997)
* XO (1998)
* Figure 8 (2000)
* From a Basement on the Hill (2004) (publicat pòstumament)

### Àlbums compilatoris

* New Moon (2007)

### Amb Heatmiser

* Dead Air (1993)
* Cop and Speeder (1994)
* Mic City Sons (1996)

## Enllaços externs

* Elliott Smith - Lloc web oficial
* http://www.cavitysearchrecords.com/elliottsmith.html
* http://www.killrockstars.com/artists/viewartist.php?id=493 Arxivat 2008-02-25 a Wayback Machine.
* http://news.bbc.co.uk/1/hi/entertainment/music/3203923.stm
* http://www.archive.org/details/ElliottSmith
# Bumblebee

Bumblebee (estilitzat com a BumbleBee i de vegades comercialitzat com a Transformers: Bumblebee) és una pel·lícula d'acció de ciència-ficció del 2018 basada en el personatge de la línia de joguines Transformers del mateix nom. La pel·lícula és la sisena entrega de la sèrie de pel·lícules Transformers, originalment planificada com a preqüela de la pel·lícula de 2007, però més tard es va decidir de fer un spin-off. El film està dirigit per Travis Knight i escrita per Christina Hodson. És protagonitzada per Hailee Steinfeld, John Cena, Jorge Lendeborg Jr., John Ortiz, Jason Drucker i Pamela Adlon, i compta amb Dylan O'Brien (com a personatge principal), Angela Bassett, Justin Theroux i Peter Cullen en papers de veu. Va ser la primera pel·lícula d'acció real de Knight, així com la primera pel·lícula de la sèrie Transformers que no va ser dirigida per Michael Bay, que va actuar com a productor. El rodatge va començar el 31 de juliol de 2017 a Los Angeles i San Francisco.
Bumblebee es va estrenar el 3 de desembre de 2018 a Berlín i es va estrenar als Estats Units el 21 de desembre. Va rebre crítiques positives, i es van elogiar les seves seqüències d'acció, l'actuació de Steinfeld, la direcció de Knight, els elements visuals i l'ambientació dels anys vuitanta. Va ser un èxit de taquilla, tot i ser la pel·lícula de la franquícia amb menys recaptació, va recaptar 468 milions de dòlars a tot el món amb un pressupost de 102-135 milions de dòlars. Una seqüela, Transformers: Rise of the Beasts, s'estrenarà el 9 de juny de 2023. Ha estat subtitulada al català.

## Referències

* ↑ «Transformers Bumblebee Movie Prequel by John Barber». Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ «Bumblebee Transformers Figure by ThreeA Toys».
* ↑ «Transformers: Bumblebee Movie Prequel: From Cybertron with Love - Comics by comiXology». Arxivat de l'original el 30 octubre 2020.
* ↑ Spiegel, Josh. «'Bumblebee' and When an Animation Director Jumps to Live Action», 27-12-2018. [Consulta: 29 gener 2019].
* ↑ Campbell, Christopher. «Bumblebee First Reviews: Nostalgia-Heavy Prequel Might Be Series' Best Film», 09-12-2018. [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ «Bumblebee». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 abril 2023].

## Enllaços externs

* Bumblebee a Goita què fan, ara!
# Zwarte Piet

Zwarte Piet (traduïble al català com a «Pere el Negre») és el patge que ajuda a Sant Nicolau a repartir regals a la Festa de Sant Nicolau, celebrada als Països Baixos i Bèlgica. Cada any arriba a les costes neerlandeses en el vaixell de vapor de Sinterklaas, procedent d'Espanya, i reparteix joguines als nens que s'han portat bé. Es tracta d'un patge de cara negra que porta un vestit renaixentista, cabell arrissat, gorra amb plomes, arracades daurades i uns llavis grossos i vermells.

## Història

El seu origen és molt dispar: en principi s'inspira en un dimoni que es dedicava a segrestar nens, derrotat per Sant Nicolau i convertit en el seu assistent. Per aquesta raó, s'amenaça als nens que es porten malament amb què Zwarte Piet se'ls emportarà en un sac a Espanya. Altres fonts apunten a un simple servent morisc, un antic esclau etíop que viu amb el Sant perquè aquest va comprar la seva llibertat, i fins i tot un escura-xemeneies que té la cara tacada per lliscar en les xemeneies. El seu aspecte va ser descrit per primera vegada en 1850 pel professor Jan Schenkman en el conte Sint Nikolaas en zijn knecht (Sant Nicolau i el seu servent).
Des de la segona meitat de segle xx, Sant Nicolau està acompanyat per diversos Pieten amb la seva pròpia responsabilitat. Mentre el sant es comporta sempre amb distinció i serietat, els patges són més entremaliats i donen als nens pepernoot (galetes de caramel), kruidnoten (galetes d'espècies) i strooigoed (galetes amb llaminadures), entre altres dolços.

## Controvèrsia

El personatge és objecte de certa controvèrsia entre alguns detractors que el consideren racista, sorgit en una època d'imperi colonial, i fins i tot, suposadament, usat com a insult. Per la seva banda, els defensors de Zwarte Pieten asseguren que és una antiga tradició infantil, sense cap connotació racista. En 2018, la televisió pública va dur a terme un estudi en el qual el 68% dels enquestats defensava mantenir la figura tradicional del Zwarte Piet, davant el 28% que demanava modificar-la.
En 2014 un representant de l'Alt Comissionat de Nacions Unides per als Drets Humans havia demanat al govern neerlandès que revisés el Zwarte Pieten a les cavalcades de Sant Nicolau, perquè podria suposar «una representació estereotipada de l'esclau». Mentre a la majoria de ciutats s'ha mantingut el Zwarte Piet clàssic, algunes ciutats, empreses i cadenes de televisió han fet canvis com incloure persones de diferents races amb la cara tacada de sutge, en comptes de pintar-se-la. La justícia neerlandesa va afirmar en 2018 que el Zwarte Piet clàssic no podia ser prohibit, al·legant que era una tradició popular no exempta de debat.
# Poema de Córdoba

Poema de Córdoba és un políptic obra del pintor Julio Romero de Torres. El políptic, format per set panells, és una al·legoria de la ciutat de Còrdova a través dels seus personatges històrics més il·lustres. Actualment es conserva al Museu Julio Romero de Torres.
Va ser exposat a Madrid a l'Exposició Nacional de Belles Arts de 1915. Entre el 27 d’abril i el 8 de setembre de 2013 va estar exposat temporalment al Museu Carmen Thyssen Màlaga en el marc de l’exposició «Julio Romero de Torres: Entre el mite i la tradició».

## Referències

* ↑ «Boceto del Poema de Córdoba» (en castellà). Museo Carmen Thyssen. [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «El Museo Carmen Thyssen Málaga recorre la obra de Julio Romero de Torres» (en castellà). rtve.es, 26-04-2013. [Consulta: 29 desembre 2024].
# Jan Maas

Johannes Leonardus "Jan" Maas (Steenbergen, 17 de juny de 1900 - Steenbergen, 5 de setembre de 1977) va ser un ciclista en pista neerlandès que fou professional a primers dels anys 30 del segle xx.
Abans de passar al professionalisme va prendre part en dos Jocs Olímpics. El 1924, a París, en què destaca una sisena posició en la contrarellotge per equips i una setena en els 50 quilòmetres. El 1928, a Amsterdam, guanyà una medalla de plata en la prova de persecució per equips, fent equip amb Jan Pijnenburg, Piet van der Horst i Janus Braspennincx.

## Palmarès

* 1924
** Campió dels Països Baixos dels 50 km
* 1928
** 1r a la Den Haag-Brussel·les
** Medalla de plata als Jocs Olímpics d'Amsterdam en persecució per equips
* 1929
** Campió dels Països Baixos amateur
* 1931
** 1r a Steenbergen

## Referències

* ↑ «MAAS Jan (Johannes Leonardus)». [Consulta: 3 febrer 2024].
* ↑ «Olympedia – Jan Maas». [Consulta: 3 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Jan Maas a sitiodeciclismo.net
# Al-Ansar SC Beirut

L'Al-Ansar SC Beirut (àrab: نادي الأنصار الرياضي, Nādī al-Anṣār ar-Riyāḍī, ‘Club Esportiu dels Triomfadors') és un club de futbol libanès de la ciutat de Beirut. Majoritàriament representa a la comunitat musulmana sunnita.

## Història

El club fou fundat el 1938 per Mosbah Doughan. El 1954 ingressà a la Federació Libanesa de Futbol. L'any 1965 canvià la seva ubicació de Mont Líban a Beirut. El club assolí el rècord de guanyar 11 campionats de lliga consecutius.

## Palmarès

* Lliga libanesa de futbol:
** 1987–88, 1989–90, 1990–91, 1991–92, 1992–93, 1993–94, 1994–95, 1995–96, 1996–97, 1997–98, 1998–99, 2005–06, 2006–07, 2020–21
* Copa libanesa de futbol:
** 1987–88, 1989–90, 1990–91, 1991–92, 1993–94, 1994–95, 1995–96, 1998–99, 2001–02, 2005–06, 2006–07, 2009–10, 2011–12, 2016–17, 2020–21
* Supercopa libanesa de futbol:
** 1996, 1997, 1998, 1999, 2012, 2021
* Copa Federació libanesa de futbol:
** 1999, 2000
* Copa Elite libanesa de futbol:
** 1997, 2000

## Referències

* ↑ Montague, James «In Lebanon, even soccer is tainted by sectarian strife». The New York Times, 24-10-2007.
* ↑ Alami, Mona. «Còpia arxivada», 01-09-2009. Arxivat de l'original el 19 d'abril 2011. [Consulta: 2 setembre 2021].
* ↑ «HugeDomains.com - Al-Ansar.com is for sale (Al- Ansar)». [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ «Lebanon - List of Champions». RSSSF.
* 1 2 3 4 «Lebanon - List of Cup Winners». RSSSF.

## Enllaços externs

* Al-Ansar SC Beirut - Lloc web oficial
* Web de seguidors Arxivat 2007-07-12 a Wayback Machine. (àrab)
# Les Borrelles de Dellà

Les Borrelles de Dellà és un indret i partida del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà, en terres del poble de Vilamolat de Mur.
Estan situades al sud-est de Vilamolat de Mur, entre el barranc de Cordillans -ponent- i el Tossal Gros, al peu del serrat. A ponent hi ha les Borrelles de Deçà.
Es tracta d'uns antics camps de conreu, actualment abandonats en la seva major part, disposats en feixes esgraonades en el coster del serrat esmentat.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació