OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Will Poulter

William Jack Poulter (Hammersmith, 28 de gener de 1993) és un actor anglès. Va obtenir el reconeixement internacional pel paper d'Eustace Scrubb a la pel·lícula d'aventures fantàstiques The Chronicles of Narnia: The Voyage of the Dawn Treader (2010). Poulter també fou elogiat pel paper principal a la comèdia Som els Miller (2013), pel qual va guanyar el BAFTA Rising Star Award.
A més, Poulter ha protagonitzat la pel·lícula de ciència-ficció The Maze Runner (2014) i la seqüela Maze Runner: The Death Cure (2018), la pel·lícula èpica The Revenant (2015), el drama criminal Detroit (2017), la pel·lícula de ciència-ficció interactiva Black Mirror: Bandersnatch (2018) i el drama de terror Midsommar (2019).

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper |
| 2007 | Son of Rambow | Lee Carter |
| 2010 | The Chronicles of Narnia: The Voyage of the Dawn Treader | Eustace Scrubb |
| 2012 | Wild Bill | Dean |
| 2013 | Som els Miller | Kenny Rossmore / Kenny Miller |
| 2014 | Plastic | Fordy |
| 2014 | The Maze Runner | Gally |
| 2014 | A Plea For Grimsby | Jone |
| 2014 | Glassland | Shane |
| 2015 | The Revenant | Jim Bridger |
| 2016 | Kids in Love | Jack |
| 2017 | War Machine | Sgt. Rick Ortega |
| 2017 | Detroit | Philip Krauss |
| 2018 | Maze Runner: The Death Cure | Gally |
| 2018 | The Little Stranger | Roderick "Roddy" Ayres |
| 2019 | Bainne | Pagès irlandès |
| 2019 | Midsommar | Mark |
| 2020 | The Score | Troy |

### Sèries

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2007 | Comedy: Shuffle | Find Your Folks Presenter | 2 episodis |
| 2008 | Comedy Lab | Varis | Episodi: "Kids School of Comedy" |
| 2008 | Lead Balloon | Sweet Throwing Boy | Episodi: "Nuts" |
| 2009–2010 | School of Comedy | Varis | 8 episodis; també guionista |
| 2010 | The Fades | Mac | Episodi: "Pilot" |
| 2018 | Black Mirror | Colin Ritman | Episodi: "Bandersnatch" |
| 2021 | Dopesick | Billy | |

### Videojocs

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2020 | The Dark Pictures Anthology: Little Hope | Andrew | Captura de veu i moviment |

## Referències

* ↑ Gilbey, Ryan «I'm a white, straight, middle-class male. I'm aware I take things for granted» (en anglès). The Guardian, 25-09-2018. ISSN: 0261-3077.
* ↑ "Bafta Film Awards 2014: Full list of winners". BBC. 16 February 2014
* ↑ «El cine debería aprender de los videojuegos a conectar más profundamente con el público"» (en castellà), 08-07-2020. [Consulta: 30 octubre 2020].
# Epígraf

L'epígraf és un recurs d’escriptura consistent en una breu citació que l’autor inclou a l’inici d’una obra literària, científica o acadèmica (o de cadascun dels seus capítols) per tal d’indicar-ne el tema o el contingut.
Es tracta d’una proposició que té una funció diferent a la de la matèria principal descrita a l’obra. Es troba al llindar del text i pretén apel·lar al públic per contextualitzar una tradició, proporcionar pistes per entendre’n el contingut, descriure percepcions, rescatar un to concret, parafrasejar citacions d’una altra obra, reutilitzar fragments del propi títol del llibre per dona’ls-hi més significat o àdhuc de vegades també per despistar, fer humor o irònicament per incitar o commoure al lector. L’ús de l'epígraf com a senyal per orientar el lector, tanmateix, és més habitual d’ençà del segle XX.
Atès que l'epígraf es considera un «caprici» de l'escriptor, és un element que s'inclou per una raó determinada: s'ha convertit en una adopció estilística de gran rellevància en la lectura i molt útil en l'estudi de la literatura o per conèixer la personalitat i la intencionalitat dels autors. En aquelles obres en què l’autor no vol interaccionar amb cap tipus de lector en concret, sovint l'epígraf és omès. És el cas d’obres de la literatura clàssica o d’autors tals com, en el cas de la literatura catalana, Josep Pla.

## Referències

* ↑ «epígraf». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 22 juliol 2021].
* ↑ «epígraf». TERMCAT. [Consulta: 22 juliol 2021].
* 1 2 Pagès Jordà, Vicenç «L'art de l'epígraf» (PDF). Revista de Girona. Diputació de Girona, 2020, pàg. 94-95.
* 1 2 Zimmermann, Marie-Claire; Charlon, Anne. Actes del dotzè Col·loqui Internacional de Llengua i Literatura Catalanes : Universitat de París IV-Sorbonne, 4-10 de setembre de 2002. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2003, p. 353-354. ISBN 84-8415-453-X.
# Epímac d'Atenes

Epímac d'Atenes (grec: Ἐπίμαχος ὁ Ἀθήναιος; c. 300 abans de la nostra era) fou un enginyer i arquitecte atenés conegut per haver construït l'Helèpolis ('prenedora de ciutats'), una màquina de setge amb rodes que va dissenyar Demetri Poliorceta de Macedònia i es va construir per a usar-la en el fracassat setge de Rodes (305 ae).

## Biografia

Es coneixen pocs detalls de la seua vida. Va construir altres màquines de setge úniques, a banda de l'Helèpolis, per a Demetri Poliorceta i altres militars. Entre aquestes, un ariet de 60 metres de llargada. Les seues màquines van influir en l'art de la poliorcètica durant segles, i el terme Helèpolis s'aplica a altres torres de setge semblants en els segles posteriors.

## L'Helèpolis

El disseny de l'Helèpolis es basà en el d'una altra màquina anterior més menuda usada en el setge de Salamina al 305 ae. Segons els escrits d'antics historiadors com ara Diòclides d'Abdera, Vitruvi i Plutarc són certs, l'Helèpolis era la més gran màquina de setge mai construïda: una estructura en forma de torre de 20 m d'ample i 42 m d'alçada, i recolzava sobre vuit rodes de 3,6 m d'alt que permetien moure-la.
Totes les cares exposades d'Helèpolis estaven protegides; l'estructura de fusta es folrava amb plaques de ferro; a dins hi havia encoixinats de cuir per a suportar els projectils de balistes i catapultes. L'interior estava dividit en nou pisos comunicats per escales des de la base fins al cim. Uns 3.600 soldats formaven la dotació de l'Helèpolis, que s'alternaven per a moure la màquina, de més de 160 tones de pes.(5)
A més a més, l'Helèpolis estava molt ben armada: tenia catapultes i balistes en cada pis.

### El setge

Malgrat el disseny aparentment indestructible de l'Helèpolis, durant el setge algunes plaques de ferro se n'eixiren de lloc, la qual cosa la feu vulnerable. Per temor que fos incendiada, Demetrio Poliorceta ordenà retirar-la del camp de batalla. Passat un temps, el setge de Rodes s'abandonà quan es va veure que les fortificacions de Rodes era inexpugnables. Després del setge, l'Helèpolis es va abandonar a prop de Rodes. Els rodis en van fondre les peces de metall i amb el metall resultant construïren el Colós de Rodes.(6)

## Referències

* ↑ Smith, W. p. Plantilla:Esd, 563.
* ↑ Philip Henry Blyth, Athenaeus, David Whitehead Athenaeus Mechanicus, On Machines Steiner, 2004. ISBN 3-515-08532-7.
* ↑ Campbell, D.B. p. Plantilla:Esd, 83.
* ↑ Warry, John. Warfare in the Classical World. Salamanda Books.
* ↑ Vitrubio V. p. Plantilla:Esd, 265.
* ↑ «Helepolis: The Iron Age Ogre», 26-10-2009. Arxivat de l'original el 2009-10-26. [Consulta: 16 maig 2024].
# Espirobòlides

Els espirobòlides (Spirobolida) són un ordre de diplòpodes quilognats del superordre Juliformia, amb una àmplia distribució geogràfica, però absents a Europa.

## Característiques

Els seus membres es distingeixen per la presència d'una sutura pronunciada que recorre verticalment la part frontal del cap. La majoria de les espècies viuen als tròpics i moltes són de colors vius. Els mascles madurs tenen dos parells de potes modificades, els gonòpodes, que corresponen al vuitè i el novè parell de potes; els gonòpodes posteriors s'utilitzen en la transferència d'espermatozoides mentre que els gonòpodes anteriors estan fusionats en una estructura similar a una placa.

## Distribució

Els espirobòlides es troben a Amèrica, Sud-àfrica, Madagascar, Xina, l'Índia, Sud-est asiàtic, Indonèsia i Austràlia.

## Taxonomia

L'ordre Spirobolida conté aproximadament 500 espècies en 12 famílies:

### Subordre Spirobolidea Cook, 1895

* Família Allopocockiidae Keeton, 1960
* Família Atopetholidae Chamberlin, 1918
* Família Floridobolidae Keeton, 1959
* Família Hoffmanobolidae Shelley, 2001
* Família Messicobolidae Loomis, 1968
* Família Pseudospirobolellidae Brölemann, 1913
* Família Rhinocricidae Brölemann, 1913
* Família Spirobolellidae Brölemann, 1913
* Família Spirobolidae Bollman, 1893
* Família Typhlobolellidae Hoffman, 1969

### Subordre Trigoniulidea Brölemann, 1913

* Família Pachybolidae Cook, 1897
* Família Trigoniulidae Attems, 1909

## Referències

* 1 2 «Geographic distribution of Millipede Families». Milli-PEET Identification Tables. The Field Museum, Chicago. Arxivat de l'original el 30 de novembre 2020. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ Stephen P. Hopkin & Helen J. Read. «Taxonomy, evolution, and zoogeography». A: The Biology of millipedes. Oxford University Press, 1992, p. 8–23. ISBN 978-0-19-857699-0.
* ↑ «Putative apomorphies of millipede clades». Milli-PEET: Millipede Systematics. The Field Museum, Chicago, IL, 26-09-2006. Arxivat de l'original el 26 de desembre 2015. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ Shear, W. «Class Diplopoda de Blainville in Gervais, 1844. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, vol. 3148, 2011, pàg. 159–164.
# Estació d'Ecoparc

Mapa Metro Línia 10 :
Ecoparc és una estació del metro de Barcelona on s'aturen trens de la L10, situada al carrer A de la Zona Franca, entre el carrers 3 i 4, davant les cotxeres de busos de TMB. L'estació està construïda en viaducte.
Aquesta estació forma part del tram 2 de la Línia 10 del metro (Zona Franca | ZAL – Zona Universitària), i disposa d'ascensors i escales mecàniques.

## Història

Els treballs de construcció van començar el 2003, i el viaducte es va aixecar durant el 2005. El fet que les obres d'altres parts de la línia patissin retards importants va alentir la construcció. Degut a la manca de recursos públics, el 2011 els treballs van quedar aturats.
A final del 2012 es reprenen les obres per enllestir la infraestructura ferroviària del viaducte per permetre la connexió de les cotxeres de la Zona Franca amb la branca de l'aeroport. El 2018 es reactiven els treballs de l'estació i al començament del 2021 van començar les proves de conducció Es posa en servei el 7 de novembre de 2021 en el perllongament de la L10 Sud des de l'estació de Zona Franca fins Zal-Riu Vell. Per la seva banda, es preveu posar en marxa tot el tram comú del túnel de la L10 el 2027.

## Serveis ferroviaris

Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| ZAL | Riu Vell | ZAL | Riu Vell | Port Comercial | La Factoria | Collblanc |
| Projectat |||||
| Pratenc | ZAL | Riu Vell | Port Comercial | La Factoria | Gorg |
| Font ampliació: PDI 2009-2018. |||||

## Referències

* ↑ «Noms d'estacions confirmades pels ajuntaments (2017)». Autoritat del Transport Metropolità. [Consulta: 5 agost 2017].
* ↑ «Comencen les obres del viaducte de la línia 9 del metro a la Zona Franca». CCMA, 10-10-2003. [Consulta: 28 març 2023].
* ↑ Borrell, Anna «Metro. Línia 9». Anuari territorial de Catalunya 2005. Institut d'Estudis Catalans, pàg. 230 [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «Es reprenen les obres de línia 9 a L'Hospitalet». LHdigital, 15-11-2012. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2022. [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ «S'endarrereix l'estrena de tres parades de l’L10 a la Zona Franca per un problema en la frenada». [Consulta: 2 febrer 2022].
* ↑ «En marxa tres noves estacions de l'L10 a la Zona Franca». Generalitat de Catalunya02/11/2021, 02-11-2021. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2022. [Consulta: 26 abril 2022].
* ↑ «L’L10 Sud del Metro de Barcelona estrena tres noves estacions». El Periódico, 06-11-2021.
* ↑ «PDI de la regió metropolitana de Barcelona 2009-2018: Programa AX (ampliació de xarxa)» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità, 2009. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 21 setembre 2010].

## Vegeu també

* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estació de Núria

Cremallera de Núria :
Núria és una estació ferroviària del Cremallera de Núria de FGC i està situada a la Vall de Núria al terme municipal de Queralbs a la comarca del Ripollès de la vegueria de Girona.
L'estació es troba a la vora del Santuari, el qual queda connectat amb un pont sobre el torrent de Noufonts i amb accés directe a la cota més baixa de l'estació d'esquí de la Vall de Núria i a pocs metres del Telecabina de la Coma del Clot. Situada a 1964 metres d'altura representa el punt ferroviari més alt de Catalunya i dels Pirineus. L'estació a més disposa de 3 vies i d'una zona de mercaderies, just a la part final de la línia, des d'on s'abasteix el santuari.
L'estació es va inaugurar el 22 de març de 1931 amb l'obertura del tren cremallera entre Ribes i el Santuari de la Mare de Déu de Núria. Es va obrir inicialment amb un edifici provisional de fusta. Per problemes financers no es va enllestir l'edifici definitiu fins al 1953 amb un nou de pedra de doble pis.
El 1941 s'inaugurava un funicular que connectava l'estació amb el llavors Hotel Puigmal. Aquest seria substituït el 1988 per un telecabina. El 2021 es va instal·lar un ascensor per millorar l'enllaç entre l'estació i el telecabina.

## Serveis ferroviaris

Cremallera de Núria de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Ribes-Enllaç | Queralbs | | terminal | terminal |

## Galeria d'imatges

* L'edifici construït el 1953
* Unitat A8 a l'estació l'hivern del 2006
* Unitat A5 a l'estació el 2012 amb el santuari en el darrerefons

## Vegeu també

* Estació de la Molina
* Llista d'estacions de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Referències

* ↑ «El Cremallera de Núria». Terminuscet. [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ «S'inaugura el tren cremallera de Núria». El Nacional.cat. [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ «El cremallera de Núria». FGC turisme, 09-08-2017. [Consulta: 21 juliol 2020].
* ↑ «Estació de Núria». Trenscat.cat. [Consulta: 21 juliol 2020].
* ↑ «Història del Telefèric de Coma del Clot». FGC Turisme. [Consulta: 3 febrer 2025].
* ↑ «La Vall de Núria posa en servei un ascensor per accedir al Telefèric Coma del Clot». Diari de Girona. [Consulta: 3 febrer 2025].
# Estació de Ribes-Vila

Cremallera de Núria :
Ribes Vila és una estació del tren Cremallera de Núria de FGC situada al nord-est del nucli urbà de Ribes de Freser a la comarca del Ripollès de la vegueria de Girona. Es va inaugurar el 1931 amb l'obertura del cremallera entre Ribes i Núria.

## Història

Els treballs de construcció de l'estació es van iniciar el 1928 i es donaren per acabats 3 anys després. S'hi va fer de forma annexa les cotxeres de les locomotores de la línia. El 22 de març de 1931 es posava en servei l'estació i tota la línia. A l'abril de 1942 el desbordament del riu Segadell va annegar l'estació, els tallers i els dipòsits.
El 1984 s'hi construí, just davant l'estació, uns nous tallers per l'arribada de nou material rodant a la línia. El 2002 es reconvertiren les antigues cotxeres en un espai d'exposició permanent d'antic material ferroviari. El 2019 s'hi construeix nou edifici d'accés a l'estació entre l'antiga cotxera i l'edifici de viatgers.

## L'edifici

L'edifici de l'estació del cremallera de Núria, és una obra situada al nord-est del nucli urbà de Ribes de Freser (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. No en sabem segur l'autor, però sembla indiscutible la influència d'en Danés i Torres. És un edifici de planta baixa i pis construït en pedra de pissarra i les cantoneres de terra treballada. El teulat és de lloses de pissarra. El conjunt és molt equilibrat i té la mateixa tipologia de la resta de les estacions de la línia. Cal incloure junt a l'edifici la totalitat de les instal·lacions centrals del cremallera que es troben al costat d'aquest edifici principal.

## Serveis ferroviaris

Cremallera de Núria de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Ribes-Enllaç | Ribes-Enllaç | | Queralbs | Núria |

## Galeria d'imatges

* Conjunt d'edificis i accés a l'estació
* Façana davant l'andana
* Els tallers de la línia se situen davant l'estació

## Referències

* ↑ «S'inaugura el tren cremallera de Núria». El Nacional.cat. [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ «90 anys d'història». FGC Pàgina 20. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Estació de Ribes Vila». Trenscat. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Calvet, a Sant Gil: “Amb millores com les del cremallera o les de les estacions de Ribes i Queralbs, vetllem perquè cada racó del país estigui viu”». Gencat. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Estació de Vila de Ribes del Cremallera de Núria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].

## Vegeu també

* Estació de Ribes-Enllaç
* Llista d'estacions de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estadi Tianhe

Estadi Tianhe (xinès: 天河体育中心体育场) és un estadi polivalent del districte de Tianhe, Guangzhou, Guangdong, Xina. Actualment s'utilitza per a partits de futbol.

## Història

La construcció de l'estadi va començar el 4 de juliol de 1984 a l'antic emplaçament de l'aeroport de Guangzhou Tianhe. Es va obrir l'agost de 1987 per als Jocs Nacionals de la Xina de 1987. Va acollir la final de la primera Copa del Món Femenina de la FIFA el 1991. L'estadi acull els partits a casa de l'equip de futbol local Guangzhou Evergrande Taobao des del 2011.
L'estadi va acollir les finals de futbol dels Jocs Asiàtics del 2010 i el partit final de la Lliga de Campions de l'AFC dues vegades, el 2013 i el 2015.
El febrer de 2016, el Guangzhou Evergrande Taobao va obtenir els drets d'explotació de l'estadi de Guangzhou Sports Bureau durant vint anys.

## Transport

Es pot arribar a l'estadi agafant la línia 1 de metro de Guangzhou fins a l'estació del centre esportiu Tianhe (porta est), la línia 3 fins a l'estació Linhexi (porta nord) i la línia 1 o 3 fins a l'estació Tiyu Xilu (porta oest i porta sud).

## Referències

* ↑ 馮民牧，楊介林，廖汝忠，胡灼華. 《廣州市地名志》. Hong Kong: 香港大道文化有限公司, 1989. ISBN 7-5359-0296-0.
* ↑ 恒大富力租场20年 开启民营企业租体育场地模式

## Enllaços externs

* Imatge de l'estadi Arxivat 2012-04-25 a Wayback Machine.
# Pierre Estève

Pierre Estève (Sant Pau de Fenollet, 31 de maig de 1939 - 31 de gener de 2025) va ser un polític nord-català, antic diputat a l'Assemblea Nacional Francesa.
Militant del Partit Socialista, el 1973 fou elegit conseller del Cantó de Sant Pau de Fenollet. A les eleccions legislatives franceses de 1988 fou elegit diputat per la segona circumscripció dels Pirineus Orientals. A les de 1993 no fou reescollit. Posteriorment fou exclòs del partit per donar suport a la majoria RPR-UDR al Consell General dels Pirineus Orientals, mercè la qual cosa fou nomenat vicepresident del Consell. A les eleccions presidencials franceses de 2002 va donar suport la candidatura de Christiane Taubira (PRG). A les eleccions cantonals franceses de 2004 fou reescollit i va batre al candidat dretà Alain Esclopé (CPNT). I a les eleccions municipals de 2008 fou escollit regidor a l'ajuntament de Perpinyà pel grup Divers gauche, càrrec que va ocupar fins a 2009.

## Referències

* ↑ «Pierre Esteve - Base de données des députés français depuis 1789 - Assemblée nationale». [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ Simon, Lluís. «Ha mort Pierre Estève, gran referent de l'esquerra al Rosselló». El Punt Avui. [Consulta: 8 febrer 2025].
# Exèrcit dels guàrdies de la revolució islàmica

L'Exèrcit dels guàrdies de la revolució islàmica (persa: سپاه پاسداران انقلاب اسلامی, Sepah-i Pasdaran-i Enghelab-i Islami), comunament dit Guàrdia Revolucionària, o pel seu nom persa Sepah (‘exèrcit’) o Pasdaran (‘guàrdies'), és l'organització militar més gros de la República Islàmica de l'Iran, creada després de la Revolució iraniana, el 22 d'abril de 1979. És una branca de les Forces Armades de l'Iran creada per ordre de l'aiatol·là Ruhol·lah Khomeini. Mentre que l'Exèrcit iranià defensa les fronteres iranianes i manté l'ordre intern, segons la constitució iraniana, la Guàrdia Revolucionària (Pasdaran) ha de protegir el sistema polític de la república islàmica. Els guàrdies revolucionaris afirmen que el seu paper en la protecció del sistema islàmic és prevenir la interferència estrangera, així com els cops d'Estat per part dels militars o «moviments desviats».

## Referències

* ↑ «How was IRGC founded?» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 22 abril 2017].
* ↑ IISS Military Balance 2006, Routledge for the IISS, London, 2006, p. 187
* ↑ «Profile: Iran's Revolutionary Guards». BBC, 18-10-2009. Arxivat de l'original el 2008-12-27. [Consulta: 6 agost 2022].
* ↑ Morris M Mottale. «The birth of a new class – Focus». Al Jazeera English. Arxivat de l'original el 2015-06-07. [Consulta: 29 octubre 2013].

## Vegeu també

* Abbas Nilforoushan
# Facultat de Matemàtiques i Estadística (UPC)

La Facultat de Matemàtiques i Estadística de la Universitat Politècnica de Catalunya (també coneguda com FME) és una de les facultats que conforma el Campus Sud, situat sota l'Avinguda Diagonal de Barcelona, a la zona Universitària.
Com indica el seu nom, a la facultat s'imparteixen els graus en Matemàtiques i en Estadística (aquest darrer compartit amb la Facultat d'Economia i Empresa de la Universitat de Barcelona), juntament amb el Màster en Estadística i Investigació Operativa (MESIO) i el Màster en Matemàtica Avançada i Enginyeria Matemàtica (MAMME, per les seves sigles en anglès).

## Història

Creada l’any olímpic del 1992, l’origen de l’FME es deu a una carta de l'expresident Pujol a l’aleshores rector de la UPC, al professor Gabriel Ferraté, amb data 11 d’abril del 1987:
   Ferraté, sé que la Hewlett-Packard s'ha queixat de que no troba “matemàtics empresarials”. Què és un matemàtic empresarial? És greu que no en tinguem? Convé que creem aquests estudis? Podem fer-ho? Cordialment, Jordi Pujol.
La preocupació del president va arribar fins i tot al Parlament de Catalunya, i es va sumar a les necessitats i perspectives de la pròpia universitat. El professor Jaume Pagès, aleshores vicerector d’Ordenació Acadèmica de la UPC va encarregar-se d’impulsar i concretar el projecte, que cristal·litzaria l’octubre de l’any 1992, amb la impartició de la Llicenciatura de Matemàtiques i la Diplomatura d’Estadística, i posteriorment es va anar incorporant la Llicenciatura en Ciències i Tècniques Estadístiques, la doble titulació d’Enginyeria Superior de Telecomunicació i la Llicenciatura de Matemàtiques (les Teleco-mates), precursora de l'actual programa CFIS.

## Degans

Els degans de la facultat fins a l'actualitat han estat:
Joan Solá-Morales Rubio (1992 - 1997), Pere Pascual Gainza (1997 - 2003), Sebastià Xambó Descamps (2003 - 2009), Jordi Quer Bosor (2009 - 2015), Jaume Franch (2015 - 2023), Jordi Guàrdia Rúbies (2023 -).
# Faisà d'esperons de Borneo

El faisà d'esperons de Borneo (Polyplectron schleiermacheri) és ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae), que habita la selva de les terres baixes de l'illa de Borneo.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 54. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Phillipps, Quentin. Phillipps' Field Guide to the Birds of Borneo. Oxford, UK: John Beaufoy Publishing, 2011. ISBN 978-1-906780-56-2.