OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emparedades

Les emparedades, murades o recluses, foren dones dedicades a la vida espiritual que, al llarg de l'Època Medieval i començament de l'Època Moderna, decidiren recloure's voluntàriament com a anacoretes entre quatre parets, majoritàriament als murs exteriors de les esglésies. Foren dones de tots els estaments socials i estan documentades a tot Europa des de l'època alta medieval fins al segle xvii.

## Mode de vida

Les emparedades foren dones de l'edat mitjana que visqueren la seva vida espiritual en reclusió voluntària. Aquestes dones construïren petites habitacions quadrangulars adjuntes a les esglésies. Comptaven tan sols amb una o dues finestres a través de les quals rebien l'almoina d'aquells qui anaven a visitar-les. Tot i estar recloses les emparedades es mantingueren en constant relació amb les comunitats on vivien i esdevingueren conselleres espirituals, poetesses i escriptores.
L'Ancrene Wisse és un tractat de començament del segle xiii sobre la vida de les dones emparedades que aporta molta d'informació sobre el seu mode de vida. Moltes de les dones emparedades dugueren abans una vida de beguines i no estigueren necessàriament vinculades a cap orde religiós. El mode de vida de les emparedades medievals inspirà l'obra d'escriptores feministes posteriors com Emily Dickinson o Carla Lonzi.

## Emparedades famoses

* Juliana de Norwich, qui va rebre la visita de la peregrina Margery Kempe
* Santa Òria, a qui Gonzalo de Berceo dedicà un poema hagiogràfic intitulat Vida de Santa Oria
* Elisabet Safortesa Gual-Desmur
* Potenciana de Villanueva
* Radegunda de Treviño
* Ava de Melk
* Atanàsia d'Egina
* Wiborada o Viborada

## Referències

* ↑ Huget Torres, Josep «Les murades o emparedades: vida contemplativa a través de la reclusió». Ab Origine Magazine, 25 de maig, 2020 [Consulta: 11 març 2022].
* ↑ Rivera y Garretas, María-Milagros. Carla Lonzi Y Otras. Los Manifiestos De Rivolta Femmiline. (en castellà). Barcelona: Biblioteca Virtual d'Investigació Duoda.

## Bibliografia

* Cavero Domínguez, Gregoria, Inclusa intra parietes. La reclusión voluntària en la España medieval, Tolouse: Presses universitaires du Midi, 2010.
* Graña Cid, María del Mar, Religiosas y ciudades. La espiritualidad femenina en la construcción sociopolítica urbana bajomedieval (Córdoba, siglos XIII-XVI), Córdoba: Asociación Hispánica de Estudios Franciscanos, 2010.
* Mc Namara, Jo Ann, "A New Song. Women en the First three Christian Centuries", Women and History, Nova York: The Haworth Press, 1983.
* Rivera y Garretas, María-Milagros, "¡Murada en el Cielo! La distancia de Amor en la mística beguina europea y en la poesía de Emily Dickinson", DUODA. Estudis de la Diferència Sexual, 60, 2021, pàgs. 74-87.

## Enllaços externs

* Formes d'espiritualitat lliure a l'Època Medieval
* Moments històrics de les dones a Catalunya
# Unica Zürn

Unica Zürn (Berlín, 6 de juliol de 1916 - París, 1970) fou una escriptora i pintora alemanya famosa per la seva poesia anagramàtica.
Va començar la seva carrera com a guionista per a la companyia cinematogràfica alemanya UFA. Després de la guerra, sobreviu venent els seus relats i novel·les per lliuraments a periòdics alemanys i suïssos. Companya des de 1953 del pintor i escultor Hans Bellmer, fascinat pel fetitxe eròtic, va ser admirada per grans artistes del surrealisme com Henri Michaux, André Breton, Man Ray, Hans Arp, Marcel Duchamp o Max Ernst.
A partir de 1957, va haver d'ingressar diverses vegades en centres psiquiàtrics per superar les seves crisis d'esquizofrènia, especialment després de ser fotografiada nua i encadenada per Bellmer per a la portada del número 4 de Surréalisme même. Els seus problemes mentals van anar augmentant durant els anys següents, fins que, el 1970, va acabar per suïcidar-se llançant-se al buit des de la seva casa a París.
La fama de Unica es deu sobretot a les seves dues novel·les pòstumes L'home gessamí (Der Mann in Jasmin) i Primavera fosca (Dunkler Frühling), en les quals relata les seves freqüents estades a l'hospital psiquiàtric. També va escriure diversos relats breus, recopilats en El trapezi de la destinació i altres contes.

## Obra

* Hexentexte, Berlín 1954
* Dunkler Frühling, Hamburgo 1969
* Der Mann im Jasmin, Frankfurt/M. [u.a.] 1977
* Im Staub dieses Lebens, Berlín 1980
* Das Weiße mit dem roten Punkt, Berlín 1981
* Das Haus der Krankheiten, Berlín 1986
* Gesamtausgabe, Berlín
** Bd. 1. Anagramme, 1988
** Bd. 2. Prosa 1, 1989
** Bd. 3. Prosa 2, 1991
** Bd. 4,1. Prosa 3, 1991
** Bd. 4,2. Prosa 4, 1998
** Bd. 4,3. Anmerkungen, Briefe, Dokumente, 1999
** Bd. 5. Aufzeichnungen, 1989
** Bd. 6. Briefe, Dokumente, Hörfunk, 2001
* Les jeux à deux, Berlín 1989
* Orakel und Spektakel, Berlín 1990
* Lettres au docteur Ferdière, París 1994 (con Hans Bellmer)

## Enllaços externs

* Anagramme Arxivat 2007-02-06 a Wayback Machine.
* El Poder de la Paraula
* Una fosca silueta en el mirall, ressenya de Primavera ombrívola en 'L'art inútil' d'Hugo J. Platz
# Josef Feistmantl

Josef Feistmantl (Absam, 23 de febrer de 1939 - 10 de març de 2019) va ser un corredor de luge austríac, que destacà en les dècades del 1950, 1960 i 1970.

## Carrera esportiva

L'any 1964 va participar en els Jocs Olímpics d'hivern ralitzats a la ciutat d'Innsbruck (Àustria), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de luge per parelles. A més a més, en aquesta competició, finalitzà cinquè en la prova de luge individual. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1968 realitzats a Grenoble (França) participà novament en les dues proves, finalitzant setè en la prova per parelles i cinquè en la prova individual. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1972 realitzats a Sapporo (Japó) únicament participà en la prova individual, finalitzant en desena posició.
Al llarg de la seva carrera esportiva aconseguí guanyar cinc medalles en el Campionat del Món de Luge amb un or (1969), dues plates (1959 i 1970) i dos bronzes (1967 i 1971). En el Campionat d'Europa de Luge aconseguí guanyar tres medalles: un or (1967) i dues plates (1954 i 1962).
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1976 realitzats a Innsbruck (Àustria) fou l'encarregat, juntament amb Christl Haas, de realitzar l'últim relleu de la flama olímpica i d'encendre el peveter.

## Referències

* 1 2 Harder, Wolfgang (May 2014). «What are they doing now…». FIL Magazine 1 (51) (Berchtesgaden, Germany: International Luge Federation): 27.
* 1 2 3 «Olympedia – Josef Feistmantl». [Consulta: 6 maig 2023].
* ↑ «List of European luge champions» (en alemany). Arxivat de l'original el 25 març 2008. [Consulta: 8 febrer 2015].

## Enllaços externs

* (anglès) www.hickoksports.com - Campionat del Món Arxivat 2012-12-04 at Archive.is
# Fowtbolayin Akowmb Shirak Gyumri

El Fowtbolayin Akowmb Shirak Gyumri (en armeni: Ֆուտբոլային Ակումբ Շիրակ Գյումրի), és un club armeni de futbol de la ciutat de Gyumri (antigament anomenada Leninakan).

## Història

Durant els anys 70 el club s'anomenà Olympia. Va jugar a la segona divisió soviètica. És un dels clubs més antics del país i ha produït destacats futbolistes com Artur Petrossian i Harutyun Vardanyan.
Evolució del nom:
* 1958: Shirak FC Leninakan
* 1970: Olympia Leninakan
* 1981: Shirak FC Leninakan
* 1991: Shirak FC Giumri

## Futbolistes destacats

* Artur Petrossian
* Harutyun Vardanyan
* Karen Aleksanyan
* Armen Tigranyan
* Hrayr Mkoyan

## Palmarès

* Lliga armènia de futbol: 5
** 1992, 1994, 1995, 1999, 2012-13
* Copa armènia de futbol: 1
** 2012
* Supercopa armènia de futbol: 4
** 1996, 1999, 2002, 2013

## Evolució de l'uniforme

| 1999 | fins a 2009 | 2010 | des de 2011 |

## Enllaços externs

* Fowtbolayin Akowmb Shirak Gyumri - Lloc web oficial
* Shirak a EUFO.DE Arxivat 2007-10-11 a Wayback Machine.
# President del govern

El president del govern és un càrrec executiu present en alguns estats amb un sistema de govern parlamentari. Aquesta figura és el càrrec del poder executiu que actua com a cap de govern. En comparació amb altres sistemes parlamentaris, s'assembla al primer ministre o el canceller, ja que les seves funcions són molt similars. No obstant això, el president del govern difereix substancialment dels presidents en sistemes congressuals o presidencialistes, com els dels Estats Units d'Amèrica, o semipresidencialistes, com el de França, tot i la similitud nominal del càrrec.

## Referències

* ↑ «sistema parlamentari - Cercaterm | TERMCAT». Termcat.
* ↑ «cap de govern | enciclopedia.cat». enciclopedia.cat. [Consulta: 24 gener 2025].
* ↑ «Estas son las diferencias entre parlamento, congreso y senado» (en castellà). huffingtonpost.es, 10-01-2025. [Consulta: 24 gener 2025].

## Bibliografia

* ARDANT, P. Le premier ministre en France, ed. Montchrestien, París, 1991.
* BAR CENDÓN, A. El Presidente del Gobierno en España, Civitas, Madrid, 1983. ISBN 8473982479
* BERKELEY, J. The Power of the Prime Minister, Londres, 1968.
* KLEIN, H. The German Chancellors, INC, Berlín, 1996.
* MATEOS Y DE CABO, O. I. El Presidente del Gobierno en España: status y funciones (Tesis doctoral), La Ley, Madrid, 2006. ISBN 978-84-9725-751-0
* PREDIERI, A. Il Presidente del Consiglio dei Ministri, Florencia, 1951.
* PRYCE, S. Presidentializing the Premier ship, MacMillan Press, Londres, 1997.
* ZILEMENOS, C. Naissance et évolution de la fonction de Premier Ministre dans le régime parlementaire, París, 1979.
# Margit Schumann

Margit Schumann (Waltershausen, 14 de setembre de 1952 - Oberhof, 11 d'abril de 2017) fou una corredora de luge alemanya que destacà a la dècada del 1970.

## Carrera esportiva

Va participar als 19 anys en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1972 realitzats a Sapporo (Japó), aconseguint la medalla de bronze en la prova individual femenina de luge. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1976 realitzats a Innsbruck (Àustria) aconseguí guanyar la medalla d'or en aquesta mateixa prova. Participà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1980 realitzats a Lake Placid (Estats Units), si bé en aquesta ocasió només pogué finalitzar sisena.
Al llarg de la seva carrera aconseguí quatre medalles d'or en el Campionat del Món de luge, tres d'elles consecutives; i cinc medalles en el Campionat d'Europa de luge, tres d'elles d'or.

## Referències

* ↑ «Olympic Champion Margit Schumann passes away» (en anglès). Internationaler Rennrodelverband, 12-04-2017. [Consulta: 13 abril 2017].
* 1 2 «Olympedia – Margit Schumann». [Consulta: 27 desembre 2023].
# Sus strozzii

Sus strozzii és una espècie extinta de mamífer artiodàctil de la família dels súids que visqué a les conques del Mediterrani i el mar Negre des del Pliocè superior fins al Plistocè inferior, fa entre 1,8 i 3,2 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Croàcia, Espanya (incloent-hi el torrent de Vallparadís), França, Grècia, Hongria, Israel, Itàlia, els Països Baixos, Romania i Rússia. A principis del Plistocè, era l'única espècie de súid present a Europa, d'on desaparegué completament i sobtada durant 600.000-700.000 anys, abans de tornar a aparèixer-hi. Un equip de l'Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont considera que la hipòtesi més probable és que durant aquest temps hauria romàs en refugis al sud-est asiàtic.

## Referències

* 1 2 Entrada «Sus strozzii» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 27 octubre 2023].
* 1 2 «El misteriós cas dels porcs desapareguts». Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont. [Consulta: 27 octubre 2023].
# Antònia Folguera

Antònia Folguera (Lleida, 1973) és una comissària i comunicadora catalana.
La seva trajectòria professional centrada en el món de l'art i la cultura digitals, la comunicació i la música electrònica, l'ha portat a la creació els continguts de conferències, pòdcasts i programes de ràdio. Ha format part de projectes seminals de streaming, com 'Riereta'. També ha estat responsable de comunicació de projectes de tecnologia musical, com 'Ovalsound' o 'Reactable', i ha coorganitzat 'Dorkbot Barcelona', l'esdeveniment de «persones que fan coses rares amb electricitat».
Folguera ha estat la comissària de Sónar+D, el congrés de tecnologies creatives de Sónar, i ha format part dels equips curatorials d'Eufònic a les Terres de l'Ebre i d'STRP a Eindhoven, i de les beques de l'Ajuntament de Barcelona 'La Capella Barcelona Producció'. i ha participat a l'Intangible, el festival d'art i tecnologia Intangible de Lleida.
També ha estat cofundadora de la Xarxa de Ràdios Comunitàries de Barcelona (XRCB), una plataforma de podcàsting comunitària, ètica i per al bé comú. Entre altres coses, a la xarxa prototipen i investiguen la ràdio del futur. També fa pòdcasts i ràdio en directe, i presenta i modera tot tipus d'esdeveniments culturals i tecnològics.

## Referències

* 1 2 3 «Ponents: Antònia Folguera». Politiques d'igualtat: Jornades 'parlen les dones'. Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2023. [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ «Antònia Folguera». Idees Digitals [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ «Antònia Folguera, aventurera multimèdia». Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 26 d’abril 2024. [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ «La lleidatana Antònia Folguera, comissària del Sónar+D, a l'Intangible». Diari Segre, 10-10-2023 [Consulta: 25 abril 2024].
* 1 2 «Antònia Folguera». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB). [Consulta: 26 abril 2024].
# Ferida crònica

Una ferida crònica és una ferida que no cura en un conjunt ordenat d'etapes i en un període previsible com ho fan la majoria de les ferides; Les ferides que no cicatritzen en tres mesos sovint es consideren cròniques. Les ferides cròniques semblen detenir-se en una o més de les fases de la guarició de les ferides. Per exemple, les ferides cròniques sovint romanen en fase inflamatòria durant massa temps. Per superar aquesta situació i iniciar el procés de curació, cal abordar una sèrie de factors, com ara la càrrega bacteriana, el teixit necròtic i l'equilibri d'humitat de tota la ferida. En les ferides agudes, hi ha un equilibri precís entre la producció i la degradació de molècules com el col·lagen; a les ferides cròniques aquest equilibri es perd i la degradació té un paper massa important.
És possible que les ferides cròniques no guareixin mai o poden trigar anys a fer-ho. Aquestes ferides poden causar als pacients un estrès emocional i físic greu i crear una càrrega financera important per als pacients i per a tot el sistema sanitari.
Les ferides agudes i cròniques es troben als extrems oposats d'un espectre de tipus de guarició de les ferides, que progressen cap a la curació a diferents ritmes.

## Referències

* ↑ Mustoe T (March 17–18, 2005). "Dermal ulcer healing: Advances in understanding". , Paris, France: EUROCONFERENCES
* ↑ «Treatment of nonhealing ulcers with allografts». Clinics in Dermatology, vol. 23, 4, 2005, pàg. 388–95. DOI: 10.1016/j.clindermatol.2004.07.020. PMID: 16023934.
* ↑ «Extent of iron pick-up in deforoxamine-coupled polyurethane materials for therapy of chronic wounds». Biomaterials, vol. 26, 30, 10-2005, pàg. 6024–33. DOI: 10.1016/j.biomaterials.2005.03.015. PMID: 15885771.
* ↑ «Wound care in the geriatric client». Clinical Interventions in Aging, vol. 4, 6-2009, pàg. 269–87. DOI: 10.2147/CIA.S4726. PMC: 2697592. PMID: 19554098.
* ↑ «In vitro inhibition of human neutrophil elastase by oleic acid albumin formulations from derivatized cotton wound dressings». International Journal of Pharmaceutics, vol. 284, 1–2, 10-2004, pàg. 1–12. DOI: 10.1016/j.ijpharm.2004.06.003. PMID: 15454291. Arxivat 2019-06-07 a Wayback Machine.
* ↑ «Influence of selected wound dressings on PMN elastase in chronic wound fluid and their antioxidative potential in vitro». Biomaterials, vol. 26, 33, 11-2005, pàg. 6664–73. DOI: 10.1016/j.biomaterials.2005.04.030. PMID: 15978664.
* ↑ «Psychosomatic aspects of chronic wounds.». Dermatology and Psychosomatics/Dermatologie und Psychosomatik, vol. 4, 1, 2003, pàg. 5–13. DOI: 10.1159/000070529.
* ↑ «Understanding and overcoming the challenges of effective case management for patients with chronic wounds». The Case Manager, vol. 16, 2, 2005, pàg. 62–3, 67. DOI: 10.1016/j.casemgr.2005.01.014. PMID: 15818347.
# Cap Circoncision

El cap Circoncision (en noruec: Kapp Circoncision; literalment "cap de la circumcisió") és un cap i una península situat a l'extrem nord-occidental de l'illa de Bouvet. La petita península va ser albirada per l'exploració naval francesa que va ser dirigida per Jean-Baptiste Charles Bouvet de Lozier l'1 de gener de 1739, que és el dia la festa de la Circumcisió, que li dona nom. El cap va ser la ubicació triada per al campament base de l'expedició noruega entre el 1928 i el 1929.

## Referències

* ↑ Susan Barr. «Bouvetøya». Store norske leksikon.

## Enllaços externs

* Carte des Terres Australs, mapa històric que registra el cap.
# Pumpel·lyïta-(Mg)

La pumpel·lyïta-(Mg) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la pumpel·lyita. Fou anomenada per Charles Plache i Helen Vassar l'any 1925 en honor del geòleg nord-americà Raphael Pumpelly, professor de mines a la Universitat Harvard.

## Característiques

La pumpel·lyïta-(Mg) és un silicat de fórmula química Ca₂MgAl₂(Si₂O₇)(SiO₄)(OH)₂·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pumpel·lyïta-(Mg) pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, epidota-(Pb), khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyita-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyita-(Al), pumpel·lyita-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), clinozoisita, poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

S'ha trobat en diferents indrets com ara Austràlia, Àustria, Canadà, Xina, República Txeca, França, Alemanya, Itàlia, Japó, Mèxic, Noruega, Rússia, Eslovàquia, Regne Unit, EUA i Namíbia.

## Referències

* 1 2 «Pumpellyite-(Mg)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2019].
* ↑ «Diccionari de gemmologia | TERMCAT». [Consulta: 7 juny 2020].
# Cap Valdivia

El cap Valdivia (en noruec: Kapp Valdivia) és el punt més septentrional de l'illa de Bouvet, una illa subanàrtica dependent per Noruega. Es troba al centre de la costa nord de l'illa, immediatament al nord de l'Olavtoppen, el punt més alt de l'illa. A l'oest hi ha el cap Circoncision, el qual està separat del cap Valdivia per un tram de cinc quilòmetres de costa coneguda com la Costa de Morgenstiern.
El nom del cap prové del buc alemany Valdivia, que fixa la posició de l'illa de Bouvet el 1898.

## Referències

* ↑ Saundry, Peter (ed). «Bouvet Island». The Encyclopedia of Earth, 12-12-2011. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Kapp Valdivia: Place names in Norwegian polar areas». placenames.npolar.no. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ James, Gilad. Introduction to Bouvet Island (en anglès). Gilad James Mystery School. ISBN 978-4-339-14647-9.
* ↑ Herzberg, Julia; Kehrt, Christian; Torma, Franziska. Ice and Snow in the Cold War: Histories of Extreme Climatic Environments (en anglès). Berghahn Books, 2018-10-19, p. 163. ISBN 978-1-78533-987-5.
* ↑ David, Bruno; Saucède, Thomas. «A brief history of exploration and discovery». A: Biodiversity of the Southern Ocean (en anglès). Elsevier, 2015-10-20, p. 1-16. ISBN 978-0-08-100485-2.
# Bartomeu Vicens Mir

Bartomeu Vicens Mir (n. Inca, Mallorca, 1957) és un advocat i polític mallorquí d'Unió Mallorquina imputat en els casos de corrupció PTM, Son Oms i Ca'n Domenge.
És germà del polític del Partit Socialista de Mallorca Gabriel Vicens.

## Trajectòria política

Vicens es va afiliar a Unió Mallorquina l'any 1987, on va exercir diversos càrrecs de responsabilitat fins a assolir la secretaria general del partit entre els anys 1997 i 2003.
Entre 2003 i 2007, Vicens fou Conseller Executiu de Territori del Consell de Mallorca, etapa que va estar marcada per l'aprovació del Pla Territorial de Mallorca i per l'esclat del Cas Andratx.
Poc després fou elegit diputat del Parlament de les Illes Balears en les eleccions de 27 de maig de 2007, i va exercir de portaveu del grup parlamentari d'Unió Mallorquina fins que el 23 d'octubre de 2008 va ser substituït arran de la seva imputació en els casos de corrupció de Son Oms i del Pla Territorial de Mallorca. El 26 d'octubre del mateix any fou suspès de militància en Unió Mallorquina i passà al grup mixt del Parlament. Vicens va mantenir l'escó fins al 18 de desembre de 2009, quan va dimitir del càrrec a causa de la condemna a quatre anys i mig de presó imposada en una de les peces separades del Cas Son Oms.
El juliol de 2010 fou el primer diputat de les Illes que ingressa a presó, per complir una pena de tres anys pel delicte de malversació del cas 'Son Oms'.

## Referències

* ↑ Diputats al Parlament Balear Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. de la VII Legislatura
* ↑ Hacienda denunciará a los Vicens por delito fiscal y blanqueo de capitales, El Mundo, 23 de novembre de 2008
* ↑ «Bartomeu Vicens ingressa a la presó pel cas 'Son Oms'». Arxivat de l'original el 2010-07-16. [Consulta: 9 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Sentència del cas Metalumba Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., 18 de novembre de 2013
# Jesús Santiago Pérez

Jesús Santiago Pérez (nascut el 25 de maig de 2004), conegut a vegades com a Yellu, és un futbolista professional murcià que juga com a migcampista al Getafe CF.

## Carrera de club
### València

Nascut a El Estrecho de San Ginés, Cartagena, Regió de Múrcia, Santiago es va incorporar al València CF als 14 anys, després de representar l'EF Torre Pacheco, el FC Cartagena i el CD Minera. El 5 de febrer de 2022, va aparèixer per primera vegada amb el filial en un empat 2-2 a la Tercera Divisió RFEF fora de casa contra la UD Benigànim, però només va ser un suplent no utilitzat.
L'1 d'abril de 2022, Santiago va renovar el seu contracte amb els Xe fins al 2026. Divuit dies més tard, va debutar amb el seu primer equip i a la Lliga, substituint Yunus Musah en una derrota per 0-2 fora de casa contra el Vila-real CF.

### Getafe

El 10 de gener de 2024, Santiago va signar un contracte amb el Getafe CF al primer nivell fins al juny de 2025.

## Referències

* ↑ «El talento que viene: Jesús Santiago ‘Yellu’ (Valencia CF)» (en castellà). Esportbase Media, 11-02-2022. [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «El Valencia blinda a Jesús Santiago ‘Yellu’ hasta 2026» (en castellà). Esportbase Media, 01-04-2022. [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «El Villarreal no juega al despiste» (en castellà). Marca, 19-04-2022. [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «Jesús Santiago 'Yellu', un nuevo talento debuta en el Valencia» (en castellà). Plaza Deportiva, 20-04-2022. [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «COMUNICADO OFICIAL | Yellu Santiago» (en castellà). Getafe CF, 10-01-2024. [Consulta: 18 gener 2024].

## Enllaços externs

* Jesús Santiago Pérez a BDFutbol
* Jesús Santiago Pérez a La Preferente (castellà)
* Jesús Santiago Pérez, Fitxa a Soccerway