OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ro Laren

Ro Laren és un personatge fictici de la sèrie Star Trek: La nova generació, te el grau d'Alferes (i més endavant tinent) interpretat per Michelle Forbes.
Dona bajorana que va ser membre de la Federació abans de passar-se al bàndol dels maquis.
Va néixer l'any 2340, durant l'ocupació cardassiana al seu món natal.
Ro va passar la seva infància en un camp de concentració on als 7 anys va ser obligada a mirar com el seu pare era torturat fins a morir.
En el seu pas per la Flota Estel·lar, Ro va passar per nombroses talls marcials després de la seva desastrosa missió al planeta Garon II on ella desobeir ordres directes i vuit membres de la USS Wellington van resultar morts. Ro és posteriorment empresonada a Jaroslaw II, fins que va fer el seu descàrrec en 2368 davant l'Almirall Kennelly. Ella va ser alliberada per participar com a agent encoberta a bord de l'USS Enterprise D, amb la intenció d'aprendre a uns terroristes bajorans que es creia atacaven alguns interessos de la Federació Unida de Planetes. Però Ro, que és molt intel·ligent, es va adonar que aquests atacs tenien un origen cardassià i que Kennelly era agent dels cardassians.
Amb això es va guanyar el favor de molts i és convençuda que es quedi sobre el Enterprise D com un membre més de la seva tripulació. Però diversos membres del Enterprise veuen de mal manera això, per la seva passat de jove rebel. Com és costum entre el poble bajorà el segon nom és en realitat el nom de pila, per això Ro és el cognom i Laren el nom (en la nostra cultura seria Laren Ro).
L'any 2368, data estel·lar 4549.4, Ro i el comandant William T. Riker van compartir un càlid romanç quan tots dos perden la memòria sota la influència de la de la Probe Satarran i l'irònic del cas és que ells sempre es van dur dels pèls.
Tot i tenir el seu poble una naturalesa espiritual, Ro es viu lluitant amb les seves creences religioses. Quan va ser exposada al Generador d'Interfase Romulà en 2368, acaba quedant-se cega al costat de Geordi La Forge i són considerats morts.
És temporalment convertida en una nena al costat d'altres membres de la tripulació, entre ells Picard i Guinan en passar per un camp d'energia en 2369.
Prop de l'any 2370, accepta entrar a l'Escola de Tàctiques Avançades de la Flota Estel·lar, amb la recomanació del capità Jean-Luc Picard. Després d'haver-se graduat amb tots els honors en promoguda al rang de tinent de Primera Classe i torna al Enterprise D.
Picard la reassigna i l'envia a la zona desmilitaritzada per ordres de l'Almirall Nechayev, en qualsevol missió Ro s'ofereix voluntàriament d'infiltrar-se en una cèl·lula maquis, usant el seu passat com a oficial de la Flota i convencent a tots del seu paper per la seva sinceritat, però estar molt temps amb els maquis li porta diversos problemes morals i sentimentals, acabant al final simpatitzant per la causa dels rebels. Saboteja una nau i es perd amb aquest grup fins al moment.
# Ludwig von Köchel

Ludwig Alois Ferdinand Ritter von Köchel (Stein, 14 de gener de 1800 - Viena, 3 de juny de 1877) va ser un escriptor, compositor, botànic, editor i admirador de l'obra musical de Wolfgang Amadeus Mozart. Va catalogar la seva obra, catàleg que va publicar el 1862.

## Biografia

Va néixer a Stein (Baixa Àustria). Va estudiar dret a Viena i va ser durant 15 anys tutor dels quatre fills de l'Arxiduc Carles. Aquesta activitat li va guanyar el títol de Ritter (cavaller) i li va permetre viure de rendes la resta dels seus dies. Es va dedicar en forma privada a la investigació, realitzant campanyes de collita d'espècimens botànics a l'Àfrica del Nord, la península Ibèrica, la Gran Bretanya i Rússia, molt apreciades pels científics contemporanis. A més es va interessar per la geologia i la mineralogia.
Era membre del Mozarteum de Salzburg i la seva passió per la música el va portar a sistematitzar el catàleg de composicions de Mozart, que va publicar el 1862 amb el títol de Chonologisch-thematisches Verzeichnis sämtlicher Tonwerke Wolfgang Amadé Mozarts. El seu cognom, i la inicial d'aquest, van quedar des de llavors vinculats al cèlebre compositor. Les obres de Mozart són sovint referides pels seus números KV (cf. número d'opus); per exemple, la simfonia "Júpiter", Simfonia n. 41, KV. 551. Al mateix temps que Köchel estava escrivint el seu catàleg, Otto Jahn estava fent una col·lecció completa d'obres de Mozart i escrivint una biografia erudita de Mozart. Quan Jahn es va assabentar de l'obra de Köchel, li va lliurar la seva col·lecció. Köchel va dedicar el seu catàleg a Jahn.
També va finançar en part la primera edició completa de les obres de Mozart que va publicar Breitkopf&Härtel, des de 1877 fins a 1905. S'hi va utilitzar la classificació proposada per Köchel que agrupa les obres en 24 categories.
També va catalogar les obres de Johann Fux.

## Obra

* Catàleg Köchel (KV, inicials de Köchel Verzeichnis) de l'obra de Wolfgang Amadeus Mozart (1862)

## Referències

* ↑ Pel que fa als noms personals: Ritter és un títol, traduït aproximadament com a Sir (que denota un Cavaller), no com a nom o mig. No hi ha una forma femenina equivalent.
* ↑ Ritter és un títol traduït aproximadament com "Sir".
* ↑ Otto Jahn, Vida de Mozart– tr P. D. Townsend Cooper Square Publishers Inc ISBN 9781108064859
* ↑ Robert Levin, que va escriure el Concertant a quatre vents de Mozart pp15-16 ISBN 0-918728-33-9
* ↑ Köchel, Ludwig von (1872). Thematisches Verzeichniss der Compositioner von Johann Josef Fux. Viena: A. Hölder. 9116963 OCLC.
* ↑ Brook, Barry S.; Viano, Richard J. (1997) Catàlegs temàtics en música: una bibliografia anotada a Google Llibres. Pendragon Press. pàgina 146. ISBN 0-918728-86-X
# Toxocarosi

La toxocarosi és una malaltia humana parasitària classificada com a helmintosi (CIM-10). És produïda per una infestació de larves de nematodes del gènere Toxocara i atesa la seva transmissió infecciosa d'animals a humans se la considera una zoonosi. Quan la toxocarosi afecta infants o òrgans clau rep el nom de larva migrant visceral.
La transmissió de la toxocarosi té lloc a través de la ingestió d'ous dels nematodes del gat (Toxocara cati) o del gos i la guineu (Toxocara canis). Nogensmenys, ha de produir-se en unes condicions d'humitat molt elevades i fora de l'hoste per tal que els ous siguin infectius en humans. Aquest fet provoca que la malaltia pugui ser escampada a través de mosques, de la manipulació d'aliments, del contacte amb superfícies contaminades i fins i tot per la ingestió de carns poc cuites.

## Referències

* ↑ «Diccionari enciclopèdic de medicina (DEMCAT).». [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ «Toxocariosi». TERMCAT, n.d. [Consulta: 30 setembre 2020].
* ↑ «Larva migrant visceral». Diccionari enciclopèdic de medicina, n.d. [Consulta: 30 setembre 2020].
* ↑ Wu, Timothy; Bowman, Dwight D «Chapter Four - Visceral larval migrans of Toxocara canis and Toxocara cati in non-canid and non-felid hosts» (en anglès). Advances in Parasitology, 2020, pàg. 63-88.
* ↑ Bowman, Dwight D. Toxocara and Toxocariasis (en anglès). Elsevier, 2020, p. 225. ISBN 9780128209585.
* 1 2 Fan, Chia-Kwung; Holland, Celia V.; Loxton, Karen; Barghouth, Ursula «Cerebral Toxocariasis: Silent Progression to Neurodegenerative Disorders?» (en anglès). Clinical Microbiology Reviews, 28, 3, 01-07-2015, pàg. 663–686. DOI: 10.1128/CMR.00106-14. ISSN: 0893-8512. PMC: PMC4462679. PMID: 26062575.
# Copa Catalunya de futbol masculina 1914

La Copa Catalunya de futbol de 1914 fou una competició catalana de futbol organitzada per la Federació Catalana de Futbol a final de la temporada 1913-14.

## Primera Fase

Fou una competició per a clubs de Primera Categoria per a jugadors amateurs i nacionals, sense estrangers. Es va disputar en una primera fase amb dos grups de cinc equips cadascun i un partit final entre els dos campions.
Primer Grup :
| Classificació Primer Grup Pos. Equip PTS 1 FC Barcelona7 2 FC Espanya6 3 FC Internacional4 4 RCD Espanyol3 5 Universitary SC0 Resultats Data Camp Local - Visitant Resultat 11 juny de 1914camp del BarcelonaUniversitari - Espanyol0-5 camp del TerrassaEspanya - Internacional3-0 14 juny de 1914camp de l'EspanyolBarcelona - Espanya3-1 5 juliol de 1914camp de l'AtlèticInternacional - Universitari2-1 camp de l'EspanyaEspanyol - Barcelona2-2 12 juliol de 1914camp del BarcelonaEspanyol - Espanya1-2 camp del SabadellUniversitari - Barcelona1-5 19 juliol de 1914camp de l'EspanyaEspanya - Universitari3-1 -Internacional - Espanyol(c/p) 2 agost de 1914camp de l'EspanyaBarcelona - Internacional3-2 | Classificació Segon Grup Pos. Equip PTS 1 L'Avenç de l'Sport8 2 FC T.B.H.4 3 FC Badalona2 4 Català FC2 5 FC Numància0 Resultats Data Camp Local - Visitant Resultat 17 maig de 1914camp de l'AvençNumància - Català0-5 camp del SabadellTBH - Avenç1-3 7 juny de 1914 camp del BadalonaAvenç - Català6-1 camp de l'AvençTBH - Numància5-1 14 juny de 1914camp de l'UniversitariAvenç - Numància3-0  ?TBH - Català3-1 21 juny de 1914Camp de l'EspanyolBadalona - Numància6-0 28 juny de 1914camp de l'EspanyolBadalona - TBH(s/d) 12 juliol de 1914camp del PoloCatalà - Badalona(s/d) 19 juliol de 1914camp de l'EspanyolAvenç - Badalona3-1 |

## Final

| FC Barcelona | 4 - 0 | L'Avenç de l'Sport |
| Massana Morales Mallorquí Bau | | |
Camp del carrer Muntaner, Barcelona

## Notes

* 1 2 Resultat deduït a partir de la classificació publicada a La Publicidad (22 Juny 1914).

## Referències

* ↑ Mundo Deportivo 30 abril de 1914, Pàgina 4
* ↑ La Publicidad : (12 Juny 1914)
* ↑ La Publicidad : (15 Juny 1914)
* ↑ El Diluvio : No. 188 (8 jul. 1914) Ed. Matí
* ↑ La Pàtria: Núm. 8 (10 jul. 1914)
* ↑ La Publicidad (13 jul. 1914)
* ↑ LV, 1914/07/20
* ↑ LV, 1914/07/21
* ↑ El Poble Català: Any 11, Núm. 3426 (4 ag. 1914)
* ↑ Mundo Deportivo 21 maig de 1914, Pàgina 4
* ↑ La Publicidad 9 de juny 1914
* ↑ La Publicidad 15 de juny 1914
* ↑ Mundo Deportivo, 25 de juny de 1914, Pàgina 4
* ↑ La Vanguardia, 20 de juliol de 1914, Pàgina 4
* ↑ «Copa Cataluña». La Publicidad, 10-08-1914. [Consulta: 8 gener 2021].

## Bibliografia

* Garcia Castell, Joan. Història del futbol català. Barcelona: Editorial Aymà, 1968. ISBN 978-84-209-3682-6.
* Closa i Garcia, Antoni; Rius i Solé, Jaume; Vidal i Urpí, Joan. Un segle de futbol català: 1900-2000. Barcelona: Federació Catalana de Futbol, 2001.
# Josep Adrià Viudes i Gardoqui

Josep Adrià Viudes i Gardoqui (castellà: José Adrián Viudes Gardoqui) (Sant Joan d'Alacant, 3 de setembre de 1799 - Madrid, 11 de desembre de 1877) fou un aristòcrata i polític valencià, II Marquès de Rio-Florido.

## Biografia

Fill del primer marquès, l'oriolà Francisco María Viudes y Maltes de Vera, Gran d'Espanya i destacat propietari rural, es casà amb Dolores Girón Sánchez Osorio i fou pare d'Adrián Viudes Girón.
El 1816 va ingressar a la Guàrdia de Corps i va fer carrera a l'exèrcit, d'on es retirà amb el grau de coronel. També era membre de l'Orde de Montesa.
Membre del Partit Constitucional, el 1847 va ser escollit Senador vitalici, càrrec que va ocupat fins a la revolució de 1868. També va ser alcalde d'Alacant el 1856-1857 i membre fundador del Cercle Liberal Alfonsista. El 1873, va donar suport la restauració borbònica i el 1877 fou escollit senador per la província de València, però va morir uns mesos més tard.
El 1853 fou concessionari del ferrocarril Madrid-Almansa-Alacant el 1853, drets que acabaria cedint a la Companyia dels Ferrocarrils de Madrid a Saragossa i a Alacant (MZA), de la que en fou accionista. De 1864 a 1866 també fou president de la Societat Econòmica d'Amics del País d'Alacant.
De 1869 a 1879 va presidir la Junta provincial d'Agricultura, Indústria i Comerç, que va impulsar una Exposició Provincial. El 1876 va heretar del seu pare el títol de marquès de Río-Florido i les possessions a Almoradí, Oriola i Mutxamel.

## Referències

* ↑ «José Adrián Viudes Gardoqui». geneanet. Seminario de Genealogía Mexicana.
* ↑ «VIUDES GARDOQUI, JOSÉ. MARQUÉS DE RIO-FLORIDO». Senadors entre 1834 i 1923. Senat d'Espanya.
* 1 2 3 Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810-2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p. 578. ISBN 9788495484802.
# Chicago Cubs

El Chicago Cubs és un club professional de beisbol estatunidenc de la ciutat de Chicago que disputa l'MLB.

## Palmarès

* Campionats de la National Association (1): 1870
* Campionats de l'MLB (3): 1908, 1907,2016
* Campionats de la Lliga Nacional (16): 1945, 1938, 1935, 1932, 1929, 1918, 1910, 1908, 1907, 1906, 1886, 1885, 1882, 1881, 1880, 1876
* Campionats de la Divisió Central (3): 2008, 2007, 2003
* Campionats de la Divisió Est (2): 1989, 1984

## Evolució de la franquícia

* Chicago Cubs (1902–present)
* Chicago Orphans (1898-1901)
* Chicago Colts (1890-1897)
* Chicago White Stockings (1870-1871, 1874-1889)

## Colors

Blau, vermell i blanc.

## Estadis

* Wrigley Field (1916-present)
** a.k.a. Cubs Park (1920-1926)
** a.k.a. Weeghman Park (1916-1920)
* West Side Park (II) (1893-1915)
* South Side Park (1891-1893)
* West Side Park (I) (1885-1891)
* Lakefront Park (II) (1883-1884)
* Lakefront Park (I) (1878-1882)
* 23rd Street Grounds (1874-1877)
* Union Base-Ball Grounds (1870-1871)

## Números retirats

* Ron Santo 10
* Ernie Banks 14
* Ryne Sandberg 23
* Billy Williams 26
* Fergie Jenkins 31
* Greg Maddux 31
* Jackie Robinson 42

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-07-06 a Wayback Machine.
* Notícies a Sun-Times Arxivat 2006-04-28 a Wayback Machine.
* Notícies a Chicago Tribune
# Sala Metrònom

La Sala Metrònom és un espai cultural que ocupa l'antic magatzem de la Companyia d'Indústries Agrícoles, al costat del Mercat del Born.

## Història

Va començar a funcionar el 1983, quan el mecenes Rafael Tous i Giner hi va traslladar l'activitat cultural d'un altre espai al barri de Sant Gervasi - la Bonanova.
El nom provenia del dispositiu musical que mai no s'atura i que sempre marca el pas del temps. Va ser un dels espais de la ciutat amb una programació més intensa i més viva, fora dels circuits convenionals, i en directe diàleg amb el que passava a ciutats com Londres, Berlín i, sobre tot, Nova York. Un dels eixos principals era l'art conceptual, al que Tous estava vinculat des dels anys setanta, amb exposicions arriscades d'artistes com Francesc Abad, Pere Noguera, Francesc Torres, Jordi Benito o Eugènia Balcells. Poc a poc, la fotografia va anar guanyant protagonisme, amb projectes de Cindy Sherman o Andrés Serrano. A finals de la dècada de 1980 va veure la reaparició de la performance, amb projectes d'Albert Vidal o els que promovia el col·lectiu Club 7.
Segons una notícia de l'any 2006, la Sala Metrònom va tancar les portes després de 26 anys d'activitat cultural. Actualment es lloga com a sala de festes i d'exposicions, tot i que de forma excepcional el MACBA la va reobrir per a tornar a instal·lar la peça de Jordi Benito Puertas de Linares (1989) en ocasió de l'exposició de la donació de la Col·lecció Rafael Tous al museu, l'estiu de 2021.

## Referències

* ↑ «El MACBA desplega...». [Consulta: 21 maig 2014].
# Esteve Nabona i Guarro

Esteve Nabona i Guarro (Barcelona, 15 d'octubre de 1968) és un director coral català. Es va formar al Conservatori Superior de Música de Barcelona i és deixeble de direcció coral de Manuel Cabero., Pierre Cao i Joan Company.
Ha estat director de diversos cors, destacant el Cor Jove de l’Orfeó Català (2003-2022), el Cor de Cambra Ars Subtilior (1986-1992), el Cor Albada de l'Agrupació Cor Madrigal (1995-2007), el Cor Diaula (1993-1997), el Cor Jove del CEM de Terrassa (1998-2002) i l'Ensemble Vocal Cambra'16 (1998-2005). Entre els anys 2000 i 2006 va ocupar el càrrec de director assistent del Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. El 2009 va coordinar el projecte d'intercanvi de professors i directors de l'Escola Coral de l'Orfeó Català amb la Mehli Mehta Music Foundation de Bombai. Entre els anys 2010 i 2015 va ser el director titular del Cor Jove dels Països Catalans i entre el 2010 i el 2022 director de l’Escola Coral de l’Orfeó Català i del projecte social de la Fundació Orfeó Català - Palau de la Música, Clavé XXI, que porta el cant coral a entitats i escoles a zones socialment vulnerables.

## Discografia

* Cor Jove de l'Orfeó Català; Nabona, Esteve; Vila i Casañas, Josep. El Mirador. columna Música, 20-09-2011.
* Requiems de Mozart i Fauré. Cor Jove de l'Orfeó Català. Orquestra de Cambra Terrassa 48. Esteve Nabona, director. Columna Música, 2013.
* Guinovart: Musicals. Albert Guinovart, piano. Cor Jove de l'Orfeó Català. Orquestra Simfònica Camera Musicae. Esteve Nabona, director. Palau Records, 2015.

## Referències

* ↑ «Esteve Nabona: 'La independència és una qüestió de subsistència cultural'». VilaWeb, 13-05-2015.
* ↑ «Esteve Nabona». [Consulta: 11 febrer 2018].
* ↑ «Concert de l'Escola Coral de l'Orfeó Català a benefici de l'ONG Bits sense Fronteres». Revista Musical Catalana, 02-03-2012.
* ↑ «Primer contacte de l'Escola Coral de l'Orfeó Catalá amb la Mahli Mehta Foundation de Bombai». Catalunya música: Revista musical catalana, 306, 2010, pàg. 6-8.

## Bibliografia

* «Director i pianista». Orfeó Català.
* Vega i Rofes, Aina «El Cor Jove de l'Orfeó i el món coral català». Núvol, 20-01-2014.
* Vega i Rofes, Aina «El planter de l'Orfeó». Núvol, 08-04-2014.
* Ribas, Clara «L'altre cor del Palau». El Punt Avui, 19-04-2014.
* «Esteve Nabona: "Els drets d'autors es van inventar per a Händel"» (àudio). Catalunya Ràdio, 12-12-2016.
* Miró, Carme «Entrevista amb Esteve Nabona». Sonograma Magazine, 26-01-2015.
# Elke Gebhardt

Elke Gebhardt (Friburg de Brisgòvia, Baden-Württemberg, 24 de febrer de 1972) és una ciclista alemanya que fou professional del 2007 al 2014. Va combinar la carretera amb el ciclisme en pista.

## Palmarès en pista

* 2005
** Campiona d'Alemanya en Puntuació
* 2009
** Campiona d'Alemanya en Puntuació

### Resultats a la Copa del Món

* 2007-2008
** 1a a Copenhaguen, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2010
** Vencedora d'una etapa a l'Albstadt-Frauen-Etappenrennen
* 2013
** Vencedora d'una etapa al Holland Ladies Tour
* 2014
** 1a al Tour de Berna
** 1a al Gran Premi Cham-Hagendorn
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Orazio Gentileschi

Orazio Lomi Gentileschi. Pisa, 1563 - Londres, 1639. Fou un pintor caravaggista italià.
Format a l'ambient del manierisme de la Toscana, es va establir aviat a Roma, on va quedar impressionat per l'obra de Caravaggio; però va conformar un estil personal, elegant i matisat que va influir en mestres com l'espanyol Juan Bautista Maino.
Després de treballar a les Marques (cap a 1613 - 1619), a Gènova i a París (1624 - 1625), va prosseguir la seva carrera a Londres, a la cort de Carles I d'Anglaterra, el qual estava constituint una gran col·lecció d’art renaixentista i barroc, amb mestres italians i flamencs. Gentileschi va romandre a Anglaterra durant el temps que li quedava de vida.
El seu estil era prou convencional, però les seves obres van ser apreciades pel seu classicisme per l'aristocràcia anglesa. El seu tenebrisme juvenil era influència de Caravaggio però sense el naturalisme excessiu d'aquest; empra llums contrastades però es recrea en teixits i materials luxosos, no en els defectes físics. Entre les seves obres més conegudes, destaquen "Moisès rescatat de les aigües del Nil" i "Sant Francesc i l'àngel" (ambdós al Museu del Prado a Madrid), "Lot i les seves filles" (versions molt distintes al Museu de Belles Arts de Bilbao i al Museu Thyssen-Bornemisza) i "Josep i la dona de Putifar" (Hampton Court, Royal Collection, Regne Unit).
Va ser el pare de la pintora Artemisia, que va treballar a Florència i a Nàpols. Aquesta va representar amb certa freqüència temes violents (Judit amb el cap d'Holofernes), el que alguns crítics expliquen per la violació que va sofrir per part d'un aprenent del seu pare.
# Shady Habash

Shady Habash (21 d'agost de 1995 - El Caire, 1 de maig de 2020) va ser un fotògraf i cineasta egipci.
Habash va ser notícia el 2018 arràn de la seva detenció per haver dirigit un videoclip del cantant Ramy Essam, que viu a Suècia a l'exili, on es feia befa del president egipci Abdelfatah Al-Sisi. La canço Balhala (dàtil), musicava un poema satíric de Galal el-Behairy, que també va ser detingut. Se'l va empresonar sota l'acusació de difondre "informacions falses" i pertinença a "organització il·legal". Des d'aleshores va estar a la Presó de Torà, on va morir l'1 de maig de 2020, segons infirmacions de la Xarxa Àrab per la Informació sobre els Drets Humans (ANHRI).

## Referències

* ↑ «Mor a la presó un cineasta de 22 anys empresonat per criticar el president Al Sisi a Egipte». Europa Press, 03-05-2020 [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Ramy Essam - Balaha رامى عصام - بلحه». Youtube, 26-08-2018. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ Bar'el, Zvi «Sissi's Crackdown on the Arts in Egypt Captured in One Satirical Pop Song» (en anglès). Haaretz, 20-08-2018 [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ Walsh, Declan «Filmmaker Who Mocked Egypt’s President Dies in Prison» (en anglès). The New York Times, 02-05-2020 [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Muere en prisión el director de un videoclip de burla contra Al Sisi» (en castellà). La Vanguardia, 02-05-2020 [Consulta: 5 maig 2020].

## Enllaços externs

* Shady Habash - Lloc web oficial
# Abdurrahman Wahid

Abdurrahman ad-Dakhil Wahid (Jombang, Java oriental; 7 de setembre de 1940 – Jakarta, 30 de desembre de 2009), conegut col·loquialment per Gus Dur ("Dur, fill de l'ustad"), fou un líder religiós i polític indonesi, i quart President d'Indonèsia del 20 d'octubre de 1999 al 23 de juliol de 2001, el primer elegit democràticament després de la dimissió de Suharto el 1998. Va reemplaçar la ma dreta del dictador, Jusuf Habibie, i fou substituït per la seva vicepresidenta, Megawati Sukarnoputri.
Fill de Wahid Hasyim, un prominent líder musulmà, Abdurrahman Wahid va estudiar a l'escola Karachi Grammar School i va continuar els seus estudis a la Universitat al-Azhar del Caire, Egipte i la Universitat de Bagdad a l'Iraq. Va ser un líder religiós sunnita, i va ser escollit com a cap del Partit del Despertar Nacional. Va ser candidat a les eleccions presidencials de 1999 i va ser elegit com a president. Patia d'una discapacitat ocular, una condició mèdica que li va impedir exercir plenament les seves funcions com a president.
Wahid va ser una figura important en la política i la societat indonèsia, i és recordat per la seva lluita per la democràcia i els drets humans. Va ser guardonat amb diversos premis, incloent l'Estrella de la República d'Indonèsia, l'Estrella de l'Amic i el Premi Ramon Magsaysay de 1993. A més dels seus càrrecs polítics, Wahid també va ser un periodista reconegut i va ser el fundador de l'Associació de Periodistes Indonèsia.
Abdurrahman Wahid va morir el 30 de desembre de 2009, a l'Hospital Nacional General Dr. Cipto Mangunkusumo de Jakarta, a causa de problemes cardiovasculars. Va ser enterrat a la seva ciutat natal, Jombang. Era casat amb Sinta Nuriyah, des de 1968, i van tenir quatre filles: Alissa Qotrunnada, Yenny Wahid, Anita Hayatunnufus i Inayah Wulandari.