OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Irene Tomeoni

Irene Tomeoni (Lucca, 1763 - Viena, 12 d'octubre de 1830) fou una soprano italiana.
Provinent d'una família de cantants, és probable que fos filla de Pellegrino Tomeoni i, per tant, germana de Florido Tomeoni. Va debutar en públic a Gènova el 1781 i posteriorment va oferir un concert a Florència el 1784, on va conèixer el compositor francès Pierre Dutillieu, amb qui es casaria. El 1785, a Milà, va interpretar La Quakera spirituosa de Guglielmi. La seva trajectòria artística es va desenvolupar principalment a Nàpols, on entre 1787 i 1791 va participar gairebé exclusivament en òperes còmiques de compositors com Sarti, Anfossi, Guglielmi i Cimarosa. Entre les obres que va estrenar, destaquen La Pastorella nobile (1788), La Bella Pescatrice de Guglielmi i I due sopposti conti de Cimarosa (1789).
El 1791, va viatjar a Viena amb el seu marit després d'aconseguir un contracte per substituir Adriana Ferrarese com a prima buffa de la companyia d’òpera italiana de la ciutat. Va debutar amb La bella pescatrice de Guglielmi, aconseguint un gran èxit. Zinzendorf va destacar en el seu diari la seva gràcia escènica, descrivint-la com «infinitament agradable». A Àustria, la seva veu captivadora i la seva expressivitat van ser àmpliament elogiades. El 1792, va interpretar per primera vegada el paper de Carolina a Il matrimonio segreto de Cimarosa en una representació mítica en què l'emperador va exigir repetir tota l’òpera la mateixa nit. Més endavant, entre 1796 i 1797, va tornar a Nàpols per actuar al Fiorentini. La seva trajectòria va patir un cop el 1798 amb la mort del seu marit. Tot i això, la seva carrera va continuar, i entre 1809 i 1810 va emprendre gires per diverses ciutats alemanyes.
Tomeoni no es distingia per un virtuosisme excepcional, fet pel qual els compositors adaptaven les seves obres evitant la coloratura i limitant l'extensió vocal a poc més d'una octava. El seu talent residia en la naturalitat de la interpretació, el seu carisma espontani i la seva habilitat escènica.

## Referències

* 1 2 3 4 Jackman, James L. «Tomeoni, Irene [ Irene Tomeoni Dutillieu]» (en anglès). Grove Music Online. [Consulta: 29 agost 2021].
* 1 2 «Biografia a quellusignolo».
# John Wesley Powell

John Wesley Powell (Mount Morris, Nova York 1834 - Haven, Maine 1902) fou un soldat, geòleg i explorador estatunidenc, famós per organitzar l'expedició del 1869 pels rius Green (Utah) i Colorado, que fou la primera a travessar el Gran Canyó. Era fill d'un predicador anglès, i de petit emigrà amb tota la família primer a Ohio i després a Wisconsin i Illinois. Va aprendre llatí i grec i s'interessà per les ciències naturals, tot i que no es graduà pas. El 1855 travessà Wisconsin i el 1856 tot el marge del Mississipi. Durant la Guerra Civil americana (1862-1865) va lluitar amb l'exèrcit unionista i va perdre un braç a la batalla de Shiloh. En acabar la guerra fou professor de geologia a la Universitat d'Illinois, però el 1867 ho deixà per anar a explorar les Rocoses. Amb l'expedició del 1869 arribà fins a Wyoming, de la qual el 1871 en va fer nombrosos mapes. El 1881 fou nomenat president del US Geological Survey, càrrec que ocupà fins al 1894. Després fou cap del Bureau of American Ethnology i del Smithsonian Institution fins a la seva mort. Morí d'una hemorràgia cerebral i fou enterrat al cementiri d'Arlington com a heroi de la guerra civil. Tot i que no era antropòleg i lingüista, va fer una descripció força acurada dels amerindis nord-americans que va trobar en les seves expedicions, i va fer la primera classificació de llengües ameríndies, que serà la base de les que després faran Edward Sapir i Charles F. Voegelin i Mary R. Haas.

## Referències

* Powell, John Wesley (1895). Canyons of the Colorado. Flood & Vincent. (Reissued 1961 as The exploration of the Colorado River and its canyons. New York: Dover Press. ISBN 0-486-20094-9.)
* Dolnick, Edward (2002). Down the Great Unknown : John Wesley Powell's 1869 Journey of Discovery and Tragedy Through the Grand Canyon (Paperback). Harper Perennial. ISBN 0060955864.
* Dolnick, Edward (2001). Down the Great Unknown : John Wesley Powell's 1869 Journey of Discovery and Tragedy Through the Grand Canyon (Hardcover). HarperCollins Publishers. ISBN 006019619X.
* Worster, Donald (2000). A River Running West: The Life of John Wesley Powell. Oxford University Press. ISBN 0195099915.
* Reisner, Marc (1993). Cadillac Desert: The American West and Its Disappearing Water (Paperback). Penguin Books. ISBN 0140178244.
* Wallace Earle Stegner (1982). Beyond the Hundredth Meridian: John Wesley Powell and the Second Opening of the West. University of Nebraska Press. ISBN 080324133X

## Enllaços externs

* NPS John Wesley Powell Photograph Index
# Xuclamel japonès

El xuclamel o lligabosc japonès (Lonicera japonica) és una espècie de xuclamel que és una planta nativa de l'est d'Àsia incloent Xina, Japó i Corea. Es fa servir com planta ornamental en jardineria. És una espècie invasora a Catalunya i altres regions d'Espanya i del món.

## Descripció

És una liana que pot enfilar-se fins a uns deu metres. Les seves fulles, de tres a vuit centimetre de llargada, són de forma oval i disposades oposadament. Les flors són de doble llengua (bífides) i són flairoses amb olor de vainilla. Els seus colors varien entre el blanc i el groc. El fruit és una baia negrosa globular de 5 a 8 mm de diàmetre.

## Distribució

És natural de l'est d'Àsia, incloent el Japó, la Xina i Corea. Es va introduir a Europa el 1805 per usos ornamentals i per a recobrir tanques. Van citar-la per primera vegada a Espanya el 1961 a les províncies de Barcelona i Girona.

## Observacions

A Catalunya es tracta d'una espècie invasora, que s'estén ràpidament i una vegada ha colonitzat un indret és molt difícil erradicar-la. És especialment favorable a les zones de sòl profund i humit, per la qual cosa pot alterar greument els ecosistemes fluvials. Es considera una de les espècies invasores més perjudicials a diversos països d'Amèrica i a Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ Sanz et. al, 2004, p. 204.
* 1 2 3 Salvat, Andreu; Enèriz, Jordi Plantes exòtiques invasores: guia d'identificació i substitució en jardineria. Parc Natural del Montseny, pàg. 18.

## Bibliografia

* Elorza, Mario; D. Dana Sánchez, Elías; Sobrino Vesprinas, Eduardo «Lonicera japonica Thunb.». Atlas de las Plantas Alóctonas Invasoras en España. Ministerio de Medio Ambiente [Madrid], 2004, pàg. 204. Arxivat de l'original el 2020-11-28 [Consulta: 6 juny 2020].

## Enllaços externs

* Flora of Taiwan: Lonicera japonica Arxivat 2006-07-18 a Wayback Machine.
* Plants For A Future: Lonicera japonica
* Species Profile- Japanese Honeysuckle (Lonicera japonica) Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine., National Invasive Species Information Center, United States National Agricultural Library. Lists general information and resources for Japanese Honeysuckle.
* Lonicera japonica Thunb.: Ethnopharmacology, phytochemistry and pharmacology of an important traditional Chinese medicine
# Apol·lo i Dafne (Bernini)

Apol·lo i Dafne és una estàtua realitzada per Gian Lorenzo Bernini entre els anys 1622 i 1623. per encàrrec del cardenal Scipione Caffarelli-Borghese, Pertany a l'estil barroc.
Es tracta d'una escultura de grandària real, de marbre, exposada a la Galeria Borghese a Roma.
Representa el mite de Dafne, nom que en grec significa llorer. Era una nimfa filla del déu-riu Peneu que transcorre per la regió de Tessàlia. El déu Apol·lo, afectat per una de les fletxes d'Eros l'estimava, però ella no li corresponia i l'esquivava. En una ocasió Apol·lo la va perseguir, i ella va fugir cap a les muntanyes per evitar-lo; llavors ella es va encomanar al déu del riu Peneu, que la va transformar en un llorer. Dels seus peus anaven sortint arrels i les seves extremitats es convertien en frondoses branques de l'arbre que des d'aquest moment va ser consagrat al déu Apol·lo i va passar a representar-lo.
La transformació la relata Ovidi en les seves Metamorfosis (Llibre 1, 4). Aquest mite il·lustra l'origen d'un dels símbols típics del déu, la corona de llorer.
Tractant-se de l'encàrrec d'un cardenal, tot i la temàtica mitològica, l'obra i la faula que representa tenen una lectura simbòlica en clau de moral cristianaː aquell que es deixa captivat per l'amor i les sensacions fugisseres només recollirà fruits amargs.
Aquesta escultura captura el moment en què Dafne es transforma en llorer mentre escapa d'Apol·lo, que la perseguia enamorat.
Aquesta escultura es va inspirar en l'Apol·lo de Belvedere de Leocares. La composició es realitza en pla-relleu, amb dinamisme i difuminació.

## Referències

* 1 2 Apollo and Daphne Carrara's marble cm. 243 Arxivat 2015-08-25 a Wayback Machine. Galleria Borghese
* 1 2 3 Apollo and Daphne, Artble
* 1 2 3 Apollo & Daphne (Bernini), Rome.info
# Head over Heels (pel·lícula de 1922)

Head over Heels és una pel·lícula muda de la Goldwyn Pictures dirigida per Paul Bern i Victor Schertzinger i protagonitzada per Mabel Normand. La pel·lícula, basada en el relat “Shadows” de Nalbro Isadora Bartley i en una obra de teatre d’Edgar Allan Woolf, es va estrenar 6 de maig de 1922. Es tracta de la darrera pel·lícula de Mabel per a la Goldwyn i una de les que clarament ja es manifesta la seva decadència física degut a les seves addiccions.

## Argument

L'agent teatral Sterling, un faldiller conegut per incorporar les seves amants a la llista de talents de la seva agència, torna a Nova York d'un viatge per Europa. Allà explica al seu soci, Lawson, que ha contractat una bella acròbata napolitana, Tina Bambinetti, que va veure actuar a Itàlia. Tina arriba al seu despatx amb el vestit típic napolità i Sterling es sorprèn al descobrir que la noia és senzilla, descurada i mal vestida per lo que decideix demanar a Lawson que li rescindeixi el contracte. Afectada pel tracte, Tina torna a pujar a l'oficina i realitza un seguit d’acrobàcies que gairebé destrueixen el despatx. El seu coratge impressiona en Lawson.
Més tard, un agent de premsa, Pepper, decideix contractar-la i convenç Papa Bambinetti que Tina tindria una prometedora carrera al cinema si només visités una clínica de bellesa. Tot i els temors que allà li facin mal, Tina experimenta una transformació i emergeix, per a sorpresa de tots, com una jove bella i ben vestida. Lawson s'enamora d’ella i li demani que deixi el cinema per casar-se amb ell, però la Tina gaudeix de la seva nova vida i no pot decidir-se entre ell i la seva carrera. Una nit, quan Tina veu Lawson amb una altra dona al jardí del terrat del seu hotel, s'enfada fa les maletes per tornar a Itàlia. Lawson l'atura abans de pujar al seu vaixell explicant-li que la dona era només una clienta més.

## Repartiment

* Mabel Normand (Tina Bambinetti)
* Hugh Thompson (Lawson)
* Russ Powell (Papa Bambinetti)
* Raymond Hatton (Pepper)
* Adolphe Menjou (Sterling)
* Lilyan Tashman (Edith Penfield)
* Lionel Belmore (Al Wilkins)
* Laura La Varnie (Mme. Rennée)

## Referències

* ↑ «Head over Heels». Moving Picture World, 06-05-1922, pàg. 89.
* 1 2 Fleming, E. J.. Paul Bern: The Life and Famous Death of the MGM Director and Husband of Harlow (en anglès). McFarland, 2009-03-23, p. 50-51. ISBN 978-0-7864-5274-3.
* ↑ «Current film release dates». Moving Picture World, 13-05-1922, pàg. 202.
* ↑ Lefler, Timothy Dean. Mabel Normand: The Life and Career of a Hollywood Madcap (en anglès). McFarland, 2016-04-25, p. 112. ISBN 978-1-4766-2307-8.

## Enllaços externs

* Head over Heels al catàleg de l'American Film Institute
# Gasòmetre

«Gasòmetre» té aquests significats:
* Tanc de gas de grans dimensions.
* Gasòmetre, un aparell dissenyat per a mesurar volums de gasos.

## Vegeu també

* Gasómetro

## Referències

* ↑ «Gasòmetre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Gasòmetre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Un dia de boda

Un dia de boda, títol original en anglès A Wedding, és una comèdia satírica de Robert Altman estrenada el 1978.

## Argument

Dues famílies d'extracció diferent celebren, amb grans pompes, el matrimoni dels seus fills respectius.
El vernís de la cerimònia s'escrostonarà a poc a poc al fil de la jornada.
De falsos enganys a verdaderes mentides on es vol ignorar que el bisbe està xaruc o que l'àvia és ben morta i no adormida, les verdaderes cares dels convidats es descobreixen a mesura que els rancors emergeixen dels somriures de circumstàncies...

## Repartiment

* Vittorio Gassman: Luigi Corelli
* Geraldine Chaplin: Rita Bilingsley, l'organitzadora
* Mia Farrow: Buffy Brenner
* Lillian Gish: Nettie Sloan, l'àvia
* Desi Arnaz Jr.: Dino Corelli, el promès
* Carol Burnett: Tulip Brenner
* Howard Duff: Dr. Jules Meecham
* Lauren Hutton: Flo Farmer
* Viveca Lindfors: Ingrid Hellstrom
* Amy Stryker: Bunyol Brenner, la promesa
* Pat Mccormick: Mackenzie Goddard
* Dina Merrill: Antoinette Sloan Goddard
* Nina Van Pallandt: Regina Corelli

## Nominacions

* César a la millor pel·lícula estrangera

## Referències

* ↑ «A Wedding». Turner Classic Movies. Atlanta: Turner Broadcasting System (Time Warner). [Consulta: 24 octubre 2016].
* ↑ Siskel, Gene (September 29, 1978). "Wedding: A marriage of spite, malice". Chicago Tribune. Section 3, p. 3.
* ↑ Oderman, Stuart. Lillian Gish: A Life on Stage and Screen. McFarland & Co., 2000, p. 324. ISBN 0-7864-0644-5.
# Michael Boogerd

Michael Boogerd (La Haia, 28 de maig de 1972) és un ex-ciclista neerlandès, que fou professional entre 1994 i el 2007.
Durant la seva carrera esportiva aconseguí més de 50 victòries, entre les quals destaquen dues etapes al Tour de França, la París-Niça de París-Niça i l'Amstel Gold Race de 1999. També fou tres vegades campió dels Països Baixos en ruta.
El 2013, va reconèixer haver utilitzat EPO i cortisona, com també transfusions sanguínies. El 6 de gener de 2016 l'UCI el va suspendre per dos anys per dopatge. Com que ja estava retirat, se li va prohibir qualsevol activitat relacionada amb el ciclisme. Igualment se li van retirar les victòries aconseguides entre 2005 i 2007, entre elles l'últim campionat nacional en ruta.

## Palmarès

* 1996
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1997
** Campió dels Països Baixos en ruta
* 1998
** Campió dels Països Baixos en ruta
** 1r a la Setmana Catalana i vencedor d'una etapa
* 1999
** 1r a la París-Niça
** 1r a l'Amstel Gold Race
** 1r al Giro dell'Emilia
** 1r a la Gran Premio Bruno Beghelli
** 1r a Acht van Chaam
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Comunitat Valenciana
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Euskadi
** Vencedor d'una etapa a la Tirrena-Adriàtica
* 2001
** 1r a la Setmana Catalana
** 1r a la Fletxa Brabançona
** 1r al Trofeu d'Alcúdia
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a la Comunitat Valenciana
** Vencedor d'una etapa a la Tirrena-Adriàtica
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Renània-Palatinat
* 2002
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa a la Volta als Països Baixos
* 2003
** 1r a la Fletxa Brabançona
* 2006
** Campió dels Països Baixos en ruta
** 1r a Acht van Chaam

### Resultats al Tour de França

* 1996. 31è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1997. 16è de la classificació general
* 1998. 5è de la classificació general
* 1999. 56è de la classificació general
* 2000. Abandona (20a etapa)
* 2001. 10è de la classificació general
* 2002. 12è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2003. 32è de la classificació general
* 2004. 74è de la classificació general
* 2005. 24è de la classificació general
* 2006. 14è de la classificació general
* 2007. 12è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1995. 42è de la classificació general
* 1998. 49è de la classificació general
* 2006. Abandona (16a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2002. 17è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Boogerd confiesa y es suspendido». elsiglodedurango.com, 07-01-2016 [Consulta: 28 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa de Michael Boogerd a sitiodeciclismo.net
# Richard Brautigan

Richard Brautigan (Tacoma, Washington 30 de gener de 1935 - Bolinas, Califòrnia, 21 d'octubre de 1984) fou un escriptor nord-americà autor d'onze novel·les, nou volums de poesia i un recull de contes.

## Biografia

Richard Brautigan va néixer a Tacoma, Washington, on va passar gran part de la infantesa i l'adolescència. A mitjans dels anys cinquanta va traslladar-se a San Francisco, on va publicar el primer poemari, The Galilee Hitchhiker (1958) i entrà en contacte amb el moviment beat. A finals dels seixanta era considerat un ídol de la contracultura nord-americana. Publica la seva novel·la Trout Fishing in America (1967), de la que s'han venut més de tres milions d'exemplars. És una de les tres novel·les més importants de l'època, al costat de Slaughterhouse-Five de Kurt Vonnegut i Catch-22 de Joseph Heller. Es traslladà a una colònia d'artistes de Montana on vivien escriptors com Tom McGuane, Jim Harrison o actors com Peter Fonda i Jeff Bridges. En aquesta època publicà El monstre de Hawkline (1974). Tim Burton va planejar adaptar-la al cinema, però cap dels projectes va arribar a bon port. Cap al final de la seva vida va viure entre Montana i Tokyo. El 1984, a l'edat de 49 anys, va ser trobat un mes després de la seva mort, amb una arma del calibre 44 i una nota que deia «Quin caos, no?»

## Obres

Novel·les
* A Confederate General From Big Sur (1964)
* Trout Fishing in America (1967)
* In Watermelon Sugar (1968)
* The Abortion: An Historical Romance 1966 (1971)
* The Hawkline Monster: A Gothic Western (1974) El monstre de Hawklin. Un western gòtic, La Breu, 2014, tard. Miquel Izquierdo
* Willard and His Bowling Trophies: A Perverse Mystery (1975)
* Sombrero Fallout: A Japanese Novel (1976))
* Dreaming of Babylon: A Private Eye Novel 1942 (1977) El Detectiu que somiava en Babilònia, Pòrtic, 1989, trad. Pep Julià
* The Tokyo-Montana Express (1980)
* So The Wind Won't Blow It All Away (1982)
* An Unfortunate Woman: A Journey (1982))
Poesia
* The Return of the Rivers (1958)
* The Galilee Hitch-Hiker (1958)
* Lay the Marble Tea (1959)
* The Octopus Frontier (1960)
* All Watched Over by Machines of Loving Grace (1967)
* Please Plant This Book (1968)
* The Pill Versus the Springhill Mine Disaster (1969)
* Rommel Drives on Deep into Egypt (1970)
* Loading Mercury with a Pitchfork (1971)
* June 30, June 30 (1978)
* The Edna Webster Collection of Undiscovered Writings (1999)
Reculls de contes
* Revenge of the Lawn (1971)

## Referències

* ↑ Espasa, Marina «De pistolers a la casa de gel». Ara llegin (Diari Ara), 26-04-2014 [Consulta: 3 maig 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina sobre la vida i l'obra de Richard Brautigan Arxivat 2008-03-25 a Wayback Machine.
* Traduccions al català de Richard Brautigan Arxivat 2021-07-30 a Wayback Machine.
# José Antonio Meade Kuribreña

José Antonio Meade Kuribreña (Ciutat de Mèxic, 27 de febrer de 1969) és un polític mexicà que encapçalà diversos ministeris mexicans fins al 27 de novembre de 2017, quan anuncià la seva voluntat d'encapçalar la candidatura del Partit Revolucionari Institucional a les Eleccions federals de Mèxic de 2018.

## Referències

* ↑ Villegas, Paulina. «Mexico’s Finance Minister Says He’ll Run for President» (en anglès). Ciutat de Mèxic: New York Times, 27-11-2017. [Consulta: 28 novembre 2018].
# Charles Xavier

Charles Francis Xavier (també anomenat Professor X) és un personatge de ficció de còmic pertanyent a l'Univers Marvel, un telèpata d'alt nivell, entre els mutants més poderosos del món, fundador i líder dels X-Men i postulant l'anomenat somni de Xavier. Va ser creat per Stan Lee i Jack Kirby i va aparèixer per primera vegada en el número 1 de la col·lecció de còmics Uncanny X-Men vol. 1, al setembre de 1963.
Al llarg de la majoria de la seva història Xavier és paraplègic (i durant la sèrie Wolverine and the X-Men s'està inconscient durant 21 anys), encara que compta amb la ment mutant més poderosa del món. Com telèpata que és, Xavier pot llegir, controlar i influir en la ment humana. És un geni científic amb una habilitat sobrehumana per absorbir informació, sent a més una autoritat líder en genètica, mutació i poders psíquics.
La missió de Xavier és promoure l'afirmació pacífica dels drets mutants, intervenir la coexistència pacífica entre mutants i humans i protegir la societat dels mutants perillosos, incloent al seu vell amic Magneto. Per aconseguir el seu objectiu, ha fundat l'Escola Xavier per a Joves Talents (més tard anomenada Institut Xavier) per ensenyar als mutants a explorar i controlar els seus poders. Els seus estudiants el consideren un visionari i sovint es refereixen a la seva missió com el Somni de Xavier. El seu primer grup d'estudiants van ser els X-Men originals.
En els còmics, els X-Men poques vegades actuen si no és sota les ordres de Xavier. A més, apareix en les sèries d'animació dels X-Men i en molts videojocs, encara que en aquests només com a secundari. Patrick Stewart és l'actor que l'interpreta a les pel·lícules de l'any 2000, i posa la veu al personatge en alguns dels videojocs (incloent alguns no vinculats directament a l'argument i desenvolupament de les pel·lícules). James McAvoy va interpretar al personatge en la pel·lícula de 2011 X-Men: First Class.
A la saga cinematògrafica X-Men, Charles Xavier ha estat interpretat primer per l'actor Patrick Stewart (de vell) i James McAvoy (de jove). A la sèrie televisiva Legion, el va interpretar Harry Lloyd.

## El somni de Xavier

El somni de Xavier és la filosofia creada i defensada per Charles Xavier, en què postula la coexistència pacífica entre humans (Homo sapiens) i mutants (Homo superior). Aquesta filosofia de vida és seguida i defensada pels deixebles de Xavier, els X-Men.
El caràcter de Xavier ha estat comparat amb Martin Luther King durant el Moviment pels drets civils als Estats Units.

## Referències

* ↑ Professor X And Magneto: Allegories For Martin Luther King, Jr. And Malcolm X Arxivat 2013-11-09 a Wayback Machine., Andrew Godoski, Screened magazine, June 1, 2011
* ↑ X-Men: The Xavier and Magneto Dilemma. Pop Mythology: Movie, Book, Comic and Game reviews & commentary
# Capa oculta

A les xarxes neuronals artificials, una capa oculta és una capa de neurones artificials que no és ni una capa d'entrada ni una capa de sortida. Els exemples més senzills apareixen en perceptrons multicapa (MLP), tal com s'il·lustra al diagrama.
Un MLP sense cap capa oculta és essencialment només un model lineal. Amb capes ocultes i funcions d'activació, però, s'introdueix la no linealitat al model.
A la pràctica típica d'aprenentatge automàtic, els pesos i els biaixos s'inicien i, a continuació, s'actualitzen iterativament durant l'entrenament mitjançant retropropagació.
Per què les xarxes neuronals necessiten més d'una capa oculta?
En resum, les xarxes neuronals no requereixen més d'una capa oculta. Els informàtics i els enginyers d'intel·ligència artificial han estat utilitzant xarxes neuronals multicapa des de la invenció del perceptró multicapa el 1958.
L'addició de capes addicionals permet a les xarxes neuronals fer càlculs més complexos o interactuar amb les dades de manera més sofisticada. Apilar un gran nombre de capes amagades entre l'entrada i la sortida permet que la vostra xarxa neuronal realitzi tasques d'aprenentatge profund sobre l'entrada. El nombre de capes de cada xarxa neuronal depèn dels objectius que voleu assolir amb l'algorisme, però l'aprenentatge profund no és possible amb una sola capa oculta entre les capes d'entrada i de sortida.

## Referències

* ↑ Zhang, Aston. «5.1. Multilayer Perceptrons». A: Dive into deep learning (en anglès). Cambridge New York Port Melbourne New Delhi Singapore: Cambridge University Press, 2024. ISBN 978-1-009-38943-3.
* ↑ Zhang, Aston. «5.1. Multilayer Perceptrons». A: Dive into deep learning (en anglès). Cambridge New York Port Melbourne New Delhi Singapore: Cambridge University Press, 2024. ISBN 978-1-009-38943-3.
* ↑ Zhang, Aston. «5.1. Multilayer Perceptrons». A: Dive into deep learning (en anglès). Cambridge New York Port Melbourne New Delhi Singapore: Cambridge University Press, 2024. ISBN 978-1-009-38943-3.
* ↑ «What Is a Hidden Layer in a Neural Network?» (en anglès), 10-04-2024. [Consulta: 1r febrer 2025].