OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carlet d'ovella taronja

El carlet d'ovella taronja (Tricholoma aurantium) és una espècie de bolet pertanyent al grup dels carlets d'ovella, de la família de les tricolomatàcies.

## Descripció

* Bolet de fins a 12 cm de diàmetre, gruixut, convex, amb el marge lleugerament enrotllat que passa a pla i una mica deprimit, tornant ondulat, i amb el capell normalment viscós (es torna mucilaginós en temps humit). El color varia de taronja terrós al centre a taronja groguenc o viu al marge. Quan hi ha molta humitat presenta gotes de color carabassa sobre la superfície.
* Làmines atapeïdes, de color blanc que esdevenen rogenques.
* Peu cilíndric, sovint una mica corbat, amb esquames roig taronja, més terroses a la base i blanquinoses a la part superior.
* Espores blanques, globoses, petites i de 4-5 x 2-4 micres.
* Carn espessa, compacta, blanca al barret i ocre ataronjat a la base del peu. Olor de farina i cogombre, i sabor de cogombre amarg.

## Varietats

* Tricholoma aurantium var. aurantium
* Tricholoma aurantium var. olivascens

## Reproducció

Fructifica a la tardor.

## Hàbitat

Alzinars, pinedes i d'altres coníferes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa i Nord-amèrica.

## Comestibilitat

És comestible però a penes consumit pel seu sabor desagradable.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Bolets de les illes Balears (català)
* 1 2 3 El fabuloso mundo de las setas (castellà)
* ↑ Sociedad Micológica de Madrid (castellà)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ RogersMushrooms Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ www.natuaragon.com Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* StrainInfo Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Species Fungorum (anglès)
* MushroomObserver (anglès)
# Verderol (bolet)

El verderol, groguet o pixaconill (Tricholoma equestre) és una espècie de fong pertanyent a la família de les tricolomatàcies.

## Morfologia

* Barret de color groc viu a groc verdós, més brunenc cap al centre.
* Superfície viscosa en el jove, s'asseca en l'adult i es trenca en esquametes brunes.
* Cutícula separable.
* Làmines juntes i grogues.
* Cama plena, robusta, més inflada al peu, del color de les làmines.
* Carn blanca, groguenca sota la cutícula.
* L'esporada és blanca.
* Olor i sabor agradables.

## Hàbitat

És una espècie exclusiva de coníferes (sobretot de pins) que fa la seua aparició al llarg de la tardor. És més corrent sobre sòls silícics, i des de la terra baixa a l'alta muntanya.

## Ús gastronòmic

En els darrers anys, s'han publicat diversos estudis que relacionen el consum de grans quantitats d'aquest bolet en un període curt amb casos de rabdomiòlisi (destrucció del teixit muscular estriat) i que, en alguns casos, pot portar a la mort per implicació de la musculatura miocardíaca. En canvi, els trastorns digestius són mínims i, fins i tot, absents. És gastronòmicament apreciat al sud-oest de França, mentre que a Itàlia n'està prohibida la seua comercialització. A l'Estat espanyol també es va prohibir la seua venda al BOE per l'ordre SCO/3303/2006 del 23 d'octubre del 2006.

## Confusió amb altres bolets

Es pot confondre amb Tricholoma sulfureum, el qual és més petit, tòxic i fa una olor característica de sofre.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Gràcia, Enric: Caçadors de bolets. La guia. Televisió de Catalunya, SA i Edicions La Magrana, SA. Barcelona, setembre del 2005.ISBN 84-7871-405-7. Pàg. 83.
* 1 2 www.isona.org (català)
* ↑ Gràcia, Enric, 2005.
* ↑ Fungipedia.es Arxivat 2010-06-17 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Agència Catalana de Seguretat Alimentària - Generalitat de Catalunya (català)
* ↑ Bedry R, Baudrimont I, Deffieux G, et al., (2001). «Wild-mushroom intoxication as a cause of rhabdomyolysis». N. Engl. J. Med. 345 (11): pp. 798–802.
* ↑ BOE
* ↑ Bolets de les illes Balears (català)
# Llenega blanca

La llenega blanca (Hygrophorus eburneus) és una llenega de cama prima pel que sovint es tracta com una pampinella. És comestible, més aviat petita,.

## Descripció

Té làmines blanques i espaiades i cos llefiscós. No arriba als set centímetres de diàmetre. Tot el bolet és blanc.

## Taxonomia

L'espècie va ser nomenada per primera vegada com eburneus Agaricus pel botànic francès Jean Bulliard el 1783. Quan en 1836, Papes definir per primera vegada el gènere Hygrophorus en Epicrisis systematis Mycologici, el Hygrophorus eburneus hi fou inclòs.

## Referències

* ↑ «Mocosa blanca». Malalts de bolets. Arxivat de l'original el 2012-10-28. [Consulta: 12 agost 2019].
* ↑ Pascual, Ramon. EL BOLETS LB. La Butxaca, 2010, p. 89. ISBN 8499301509.
# Marca sense registrar

Una marca comercial sense registrar (en anglès: unregistered trademark) és una marca comercial (trademark) que no es beneficia de la protecció atorgada per a les marques registrades a través del seu registre.
Tanmateix poden beneficiar-se de la protecció deguda a altres característiques de la llei en relació a les marques registrades, com la protecció a les marques no registrades al Regne Unit que resulta de la llei de Passing off.
Als Estats Units, no cal ni el registre federal ni el dels estats per a obtenir drets en una marca comercial registrada (registered trademark). Una marca comercial no registrada pot encara rebre drets de marca registrada segons la common law. Per tant, aquests drets, per exemple, es poden estendre a una zona d'influència, normalment delimitada geogràficament. Com a tal, moltes parts de forma simultània poden utilitzar una marca a tot el país o fin i tot un dels estats. Una marca comercial no registrada també pot estar protegida sota la llei federal "Llei Lanham" (15 USC § 1125) de prohibició de la mala representació comercial de la font o l'origen de les mercaderies. Les marques no registrades també són objecte de protecció en els Estats Units d'Amèrica sota la Llei Lanham § 43.
# 122

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu cent vint-i-dos.
El 122 (CXXII) fou un any comú començat en dimecres de l'edat antiga

## Esdeveniments

* Comença la construcció del mur d'Adrià a Britànnia per impedir que els pictes entressin a territoris de l'Imperi Romà.

## Referències

* ↑ Collins, Rob. Hadrian's Wall and the End of Empire The Roman Frontier in the 4th and 5th Centuries (en anglès). Routledge, 2012, p. 13. ISBN 9780415884112.
# Migdònia de Mesopotàmia

Migdònia de Mesopotàmia (en llatí Mygdonia, en grec antic Μυγδονία) era un districte de la part nord-est de Mesopotàmia, a la regió després anomenada Sindjar, que s'estenia per la vora de Zeugma, al sud-est de la Commagena i a l'oest de l'Adiabene.
Estrabó la situa a l'est de Zeugma, però també diu que Nisibe en formava part. Segons Estrabó es va dir així perquè va ser poblada pels mygdones de Macedònia i situa a la regió la capital de Tigranes II d'Armènia, Tigranocerta.
Els macedonis van donar a Nísibis el nom d'Antioquia de Migdònia. Probablement és una confusió dels macedonis amb el nom de la població local, els magdons (Xenofont esmenta els Μαρδόνιοι).
L'any 66 aC Tigranes, en fer la pau amb els romans, va cedir Migdònia, Osroene, Commagena i Síria a Roma.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mygdonia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Chahin, M. The Kingdom of Armenia. Londres: Croom Helm, 1987, p. 230.
# Baruch Samuel Blumberg

Baruch Samuel Blumberg (Nova York, EUA 1925, Mountain View, Califòrnia, Estats Units 2011) és un metge, biòleg i professor universitari nord-americà guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1976.

## Biografia

Va néixer el 28 de juliol de 1925 a la ciutat de Nova York. Va estudiar matemàtiques a la Universitat de Colúmbia però ben aviat canvià els seus interessos vers la medicina, graduant-se en aquesta mateixa universitat l'any 1951, en la qual exercí de metge durant quatre anys. L'any 1957 realitzà el doctorat a la Universitat d'Oxford a Anglaterra, orientant la seva carrera posterior cap a la biologia. Durant la dècada del 1970 fou professor de medicina genètica a la Universitat de Pennsilvània.
Va morir el 5 d'abril de 2011 a l'edat de 85 anys, a Mountain View, Califòrnia.

## Recerca científica

Expert en malalties infeccioses i virologia estudià l'origen i propagació d'aquestes. Aconseguí identificar el virus Hepatitis B, del qual posteriorment va desenvolupar una vacuna.
L'any 1976 fou guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia, premi que compartí amb Daniel Carlton Gajdusek, pels seus descobriments referents als nous mecanismes de l'origen i difusió de les malalties infeccioses.

## Enllaços externs

* «Baruch Samuel Blumberg» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# José Luis Torres

José Luis Torres (San Miguel de Tucumán, 21 de gener de 1901 - 2 de maig de 1965) va ser un periodista, nacionalista i escriptor argentí, conegut per haver batejat amb el nom de «Dècada infame» (període que en una expressió més neutral va ser anomenat «Restauració neoconservadora»), al lapse transcorregut a l'Argentina entre 1930 i 1943, traient a la llum els actes de corrupció realitzats durant el mateix.
Va escriure set llibres: Algunas maneras de vender la patria (Algunes maneres de vendre la pàtria, 1940), Los perduellis (Els perduellis, 1943), La Década Infame (La Dècada Infame, 1945), La Patria y su destino (La Pàtria i el seu destí, 1947), Seis años después (Sis anys després, 1949), Nos acechan desde Bolivia (Ens aguaiten des de Bolívia, 1952) i La Oligarquía Maléfica (La Oligarquia Malèfica, 1953).
Torres va adherir-se al nacionalisme i va dedicar gran part de la seva obra a investigar i treure a la llum les maniobres de governs i empreses, moltes vegades delictives, en perjudici dels interessos públics, sent un referent de les posicions antiimperialistes. Va ser Torres qui va batejar el període de la història de l'Argentina comprès entre 1930 i 1943 amb el nom de «Dècada infame», caracteritzat no només per la recurrència habitual al frau electoral per garantir el triomf dels candidats de la Concordancia i la generalització dels casos de corrupció i la marcada submissió d'aquests governs a Londres.
Torres va denunciar tots els negociats de l'època. A més, va emprendre una investigació sobre el grup Bemberg, acusant els seus líders d'evasió impositiva, monopoli, suborn i múltiples fraus a l'Estat Nacional. Les proves aportades per ell van fer que posteriorment el govern peronista, mitjançant la llei 14122, liquidés els béns i retirés la personalitat jurídica a les empreses del grup.
Després de l'enderrocament del govern de Perón el 1955, José Luis Torres patiria la persecució i el buit. Va encunyar una altra frase perdurable quan va anomenar al govern de facto sorgit de l'aldarull del 16 de setembre «Revolució Fusiladora» (Revolució afuselladora). El 1956, marxaria a l'exili a Xile, retornant a l'Argentina el 1960.

## Referències

* ↑ Buchrucker, 1997.
* ↑ «Luis Torres. El hombre que le puso nombre a una década» (en castellà). El ciudadano web.

## Bibliografia

* Buchrucker, Cristian. Nacionalismo y peronismo (en castellà). Buenos Aires: Editorial Sudamericana, 1987. ISBN 950-07-0430-7.

## Enllaços externs

* Buela, Alberto «José Luis Torres (1901-1965): el fiscal de la década infame» (en castellà). Tsunami Político, 2007.
* Buela, Alberto «José Luis Torres y el imperialismo» (en castellà). Rebanadas de Realidad, 2007. Arxivat de l'original el 2009-02-20 [Consulta: 8 juny 2019].
# Lanín

El Lanín és un estratovolcà amb una alçada de 3.776 m, i que no ha registrat activitat en els darrers mil anys. Gairebé 3/4 parts de la muntanya es troben en territori argentí, al Parque Nacional Lanín, entre els llacs Paimún i Huechulafquen al sud i Tromen al nord.
Presenta grans glaceres a la seva cara sud. Les de la cara nord eren visibles fins a primers dels anys 1980, però avui en dia han gairebé desaparegut.
La seva ascensió és relativament senzilla per la cara nord, pel llac Tromen, pel pas internacional de Mamuil Malal, que uneix les ciutats de Pucón (Xile) amb Junín de los Andes (Argentina).
És el símbol de la província del Neuquén, i forma la seva imatge part de l'escut provincial.
Com que està envoltat de muntanyes força més baixes que ell, és ben visible des de les poblacions de Zapala i Piedra del Águila, gairebé a 200 km cap a l'est.

## Referències

* ↑ Actas del ... Congreso Geológico Argentino (en castellà). Congreso Geologico Argentino, distributed by Librart., 1996.
* ↑ «Volcán Lanín» (en castellà). Centro de Informacion Tecnologica. Vol 45 núm 1, 6-1990, pàg. 65.
* ↑ Portillo, Sara Mabel Villalba. En defensa del territorio: Movilización mapuche en Áreas Naturales Protegidas (en castellà). Universidad de Deusto, 2016-08-01. ISBN 978-84-15759-90-4.
* ↑ «Símbolos provinciales neuquinos» (en castellà), 04-07-2020. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Dumas, Pierre. Argentine: Patagonie, Terre de feu (en francès). Editions Marcus, 2003. ISBN 978-2-7131-0212-7.
* ↑ Guides, Fodor's Travel. Fodor's Essential Argentina: with the Wine Country, Uruguay & Chilean Patagonia (en anglès). Fodor's Travel, 2018-11-20. ISBN 978-1-64097-073-1.

## Enllaços externs

* Volcà Lanín (castellà).
* Expedició al volcà Lanín Arxivat 2007-03-04 a Wayback Machine. (castellà).
# Bahram V

Bahram V o Varanes V, més conegut com a Bahram Gor (Gor = Ase salvatge) per la seva afició a la cacera de les ases salvatges, fou rei sassànida de Pèrsia. Va regnar del 420 al 438.
La seva mare era suposadament Shoshanduxt, filla de l'exiliarca jueu. Va viure a la cort dels reis làcmides d'Hira Numan i Mundhir, on el seu pare l'hauria desterrat per algun desacord. A la mort de Yezdegerd I el seu fill gran, Shapur, va anar des d'Armènia a Ctesifont per reclamar el tron però fou assassinat pels nobles i elegit rei el príncep Khusraw (Cosroes) conegut com a Khusraw l'usurpador.
Bahram V amb ajut del rei làcmida Mundhir o Monder va avançar cap a Ctesifont i els nobles alarmats, van negociar amb ell i van acceptar la seva reclamació després de prometre que canviaria la política del seu pare. Una llegenda diu que Bahram va suggerir posar la corona entre dos lleons i aquell dels dos pretendents que l'agafés seria rei, i Cosroes llavors va renunciar i en canvi Bahram va agafar la corona.
Va deixar el govern a alts funcionaris especial al gran ministre (wuzurg framadar) Mihr Narseh, Va rebaixar impostos i deutes en ocasió de grans festivitats, va promoure a diversos músics als més alts càrrecs i va portar a milers d'indis (luris) a Iran, per ensenyar als seus súbdits; el rei es dedicava als plaers sexuals i la cacera i va ser un dels reis més populars.
Poc després de pujar al poder es va enfrontar als huns blancs o heftalites que van envair l'Iran oriental; va deixar al seu germà Narsès com a regent i va marxar de Nish a Merw fins a Kushmehan on va trobar a l'enemic i el va derrotar obtenint un gran botí que va dedicar al temple de foc d'Adur Gushnasp. Narsès fou després nomenat governador del Khurasan.
Al front occidental fou menys afortunat; els armenis s'havien passat als romans d'Orient i el 421 va esclatar la guerra; Mihr Narseh va dirigir les forces perses però sense resultats decisius; a la província de Arzanene, Narseh fou derrotat (en aquesta ocasió el correu Pal·ladi va portar la notícia al Bòsfor en només tres dies) però els romans d'Orient no van poder culminar el setge de Nísibis encara que van expulsar els perses de la vall d'Amida.
Finalment (428) es va haver de signar un tractat de pau (anomenat pau dels cents anys i va durar fins al 12è any de regnat de l'emperador Anastasi, el 503), negociada per Maximí i Procopi, que reconeixia la llibertat religiosa dels cristians a l'Imperi Persa i dels zoroastrians a l'Imperi Romà d'Orient; aquest darrer contribuiria financierament a la defensa del passos del Caucas contra els huns. El rei Artaxes IV d'Armènia (establert el 423), fill de Bahramshapur, fou deposat i el país convertit en província sota un governador o marzban.
Hauria mort a l'estiu del 438 bé de mort natural o bé en una cacera.
La seva vida és narrada en un romanç èpic, les principals versions de la qual són el Sha-nama, el Haft peykar i el Hasht behesht. Les versions tenen un fons igual però els detalls varien considerablement. A les fonts literàries Bahram Gor és esmentat com la primera persona que va escriure poesies a Pèrsia.
# 313
## Esdeveniments

* 30 d'abrilː Heraclea Síntica, Tràciaː Batalla de Tziràl·lon entre les tropes dels emperadors August Licini i Maximí II Daia.
* L'emperador Constantí va promulgar l'edicte de Milà, que establia la llibertat religiosa i autoritzava el culte cristià.
Però no va ser fins a l'any 380 que es va declarar el cristianisme religió oficial de l'imperi.

## Referències

* ↑ Meijer, Fik. Emperors Don't Die in Bed (en anglès). Routledge, 2004, p. 119-120. ISBN 0415312019.
# Primatologia

La primatologia és l'estudi dels primats. És una disciplina diversa i interdisciplinària; els primatòlegs poden treballar en departaments de biologia, antropologia o psicologia. És una disciplina molt relacionada amb l'antropologia física, que és la primatologia del gènere Homo, i especialment de l'espècie Homo sapiens. Els camps es creuen en l'estudi dels homínids, que inclouen tots els antecessors de l'home actual.
La primatologia moderna és una ciència molt variada, ja que els seus camps van des dels estudis anatòmics dels antics primats i els estudis de camp dels primats en el seu hàbitat natural, fins a experiments en psicologia animal i llenguatge. Ha generat grans coneixements en els comportaments humans bàsics i en l'origen d'aquests comportaments.

## Primatòlegs destacats

* Jordi Sabater Pi (1922-2009), català, descobridor de les cultures dels ximpanzés, i també del goril·la de costa albí Floquet de Neu.
* Jane Goodall (1934-), anglesa, especialitzada en la sociologia dels ximpanzés.
* Dian Fossey (1932-1985), americana, coneguda sobretot per les seves observacions del goril·la de muntanya.
* Biruté Galdikas (1946-), alemanya, especialista en orangutans.
* Colin Groves, australià nascut britànic, ha estudiat la relació entre els primats i l'evolució humana.

## Referències

* ↑ «primatologia». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ Martin Kowalewski, Miguel. «Explorando al orden primates: la primatología como disciplina bioantropológica». A: Introducción a la antropología biológica. University of South Florida Scholar Commons, 2016, p. 121-173. ISBN 978-987-33-9562-8.
* ↑ Herculano-Houzel, Suzana; Kaas, Jon H.; de Oliveira-Souza, Ricardo «Corticalization of motor control in humans is a consequence of brain scaling in primate evolution». The Journal of Comparative Neurology, 524, 3, 15-02-2016, pàg. 448–455. DOI: 10.1002/cne.23792. ISSN: 1096-9861. PMID: 25891512.
* ↑ Strum, Shirley C.; Fedigan, Linda Marie. Primate Encounters: Models of Science, Gender, and Society (en anglès). University of Chicago Press, 2000, p. 379. ISBN 978-0-226-77755-9.

## Enllaços externs

* Biografies de primatòlegs (arxivat)
* Màster en Primatologia Estudis de màster i doctorat en primatologia, Universitat de Barcelona.
# Festivitats públiques al Japó

Les festivitats públiques al Japó són un conjunt de festes regulades per la Llei de Festivitats Públiques Kokumin no shukujitsu ni kansuru hōritsu (国民の祝日に関する法律) del 1948, la qual n'estableix les dates legals.
Una provisió de la llei mana que sempre que una festivitat nacional caigui en diumenge, el següent dia laborable cal que sigui un dia de festa, el qual rep el nom de furikae kyūjitsu (振替休日, lit. "suplent de vacances"). Addicionalment, qualsevol dia que caigui en mig de dues altres festivitats nacionals també esdevindrà dia festiu, el qual s'anomena kokumin no kyūjitsu (国民の休日, lit. "Festa dels ciutadans"). Un exemple d'això va ser el dia 4 de maig, que es trobava entre la diada de la Constitució (3 de maig) i el Dia de la mainada (5 de maig), el qual es va convertir oficialment en Dia verd el 2007.

## Taula de festivitats japoneses

| Nom | Data |
| Cap d'any japonès (正日, Shōgatsu) | 1 de gener |
| Dia de la Majoria d'Edat (成人の日, Seijin no Hi) | Segon dilluns de gener |
| Diada de la Fundació Nacional (建国記念の日, Kenkoku Kinen no Hi) | 11 de febrer |
| Equinocci (春分の日, Shunbun no Hi) | Sobre el 20 de març |
| Dia Shōwa (昭和の日, Shōwa no Hi) | 29 d'abril |
| Diada Memorial de la Constitució (憲法記念日, Kenpō Kinenbi) | 3 de maig |
| Dia verd (みどりの日, Midori no Hi) | 4 de maig |
| Dia de la mainada (こどもの日, Kodomo no Hi) | 5 de maig |
| Dia del mar (海の日, Umi no Hi) | Tercer dilluns de juliol |
| Dia del respecte a les persones grans (敬老の日, Keirō no Hi) | Tercer dilluns de setembre |
| Equinocci de tardor (秋分の日, Shūbun no Hi) | Sobre el 23 de setembre |
| Dia de l'esport (体育の日, Taiiku no Hi) | Segon dilluns d'octubre |
| Dia de la cultura (文化の日, Bunka no Hi) | 3 de novembre |
| Dia del treball (勤労感謝の日, Kinrō Kansha no Hi) | 23 de novembre |
| Aniversari de l'Emperador (天皇誕生日, Tennō Tanjōbi) | 23 de desembre |

## Notes i referències

* ↑ Generalment l'equinocci vernal es produeix al voltant del 20 o 21 de març. La data exacte de la festa s'anuncia el primer dia laborable de febrer de l'any anterior.
* ↑ Generalment l'equinocci de tardor es produeix al voltant del 22 o 23 de setembre. La data exacte de la festa s'anuncia el primer dia laborable de febrer de l'any anterior.

## Enllaços externs

* Japanese Holidays - Japan-Guide.com (anglès)
# Alonso Fernández de Madrid y Ocaña

Alonso Fernández de Madrid y Ocaña (Madrid, segle xv) fou un noble i militar castellà.

## Biografia

Segons Quintana era fill de Pedro González de Mendoza i María de Armunia, però José Antonio Álvarez esmenta que, d'acord amb l'època que va viure, era el fill segon d'Alonso Fernández de Madrid i de Catalina de Ocaña. A la mort del seu germà Diego esdevingué el successor de la casa del seu cognom el 1493.
Fou Alcalde de la Santa Hermandad a nivell local i comarcal de la vila de Madrid, una organització instituïda per a la persecució de lladres i altres delinqüents, i la comandà amb gran diligència en els seus càstigs, tant és així que en aquells temps els pobles se sentiren més segurs i la comarca l'aclamà en qualitat de benefactor i pare de la pàtria, en referència a la comarca de Madrid. D'altra banda, els Reis Catòlics també li agraïren la feina realitzada; Alonso esdevingué membre del seu consell i li fou atorgat el títol de fidelíssim mercès del socors i defensa que feu de la fortalesa de Villaverde de Madrid en contra del rei de Portugal. Seguidament, els reis l'enviaren a Escalona com a governador el 18 de maig de 1479, en un moment en què la vila es trobava immersa en una revolta. També esclataren diferències entre els electors de la priora del monestir de Santo Domingo del Real, situació en la què Alonso treballà per tal de solucionar-la, fins al punt que hagué d'escriure a la reina Isabel perquè no podia aconseguir la quietud de les religioses del convent.
Casà amb María Hurtado, natural de Madrid, amb qui tingué a Juan, successor de la casa, i a Diego, que casà amb la comtessa Diana Bolona d'Ugento.
Posteriorment, Lucio Marineo Sículo escrigué en la seva obra grans honors d'aquest personatges.

## Referències

* 1 2 3 4 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 19-20.
# Xinxilla domèstica

La xinxilla domèstica (Chinchilla lanigera x Chinchilla chinchilla) és un híbrid domèstic de les dues espècies salvatges de xinxilla (Chinchilla). Es tracta d'un animal nocturn, de mida mitjana per a un rosegador, que prové principalment de l'espècie C. lanigera, originària dels Andes. Criada en captivitat amb èxit des del 1923, fou seleccionada sobretot pel seu pelatge espès i sedós, però aquest híbrid també ha esdevingut un animal de companyia des de fa uns quinze anys. A diferència de les espècies salvatges, que estan protegides, no es troba en perill de desaparició. És la varietat de xinxilla més coneguda pels pelleters, els laboratoris i el gran públic.