OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dieteric d'Haldensleben

Dieteric (o Teodoric, també Theoderic[h]) d'Haldensleben (mort 25 d'agost de 985) fou el primer marcgravi de la Marca del Nord des de 965 fins a la seva deposició el 983. També portava el títol de Dux (duc) en fonts contemporànies.
Probablement un membre de la casa dels Billungs, era un comte del ducat de Saxònia amb seu a Haldensleben al Nordthüringgau que podria haver estat un fill del comte Wichmann el Vell amb Frederuna, germana de la reina Matilda de Ringelheim. Un esbirro de la dinastia Otoniana, Dieteric el 953 va donar suport al rei Otó I contra el seu fill revoltat, el duc Liudolf de Suàbia. També va lluitar - sense èxit - contra els eslaus polabis que s'havien instal·lat al riu Elba a la vora oriental del seu territori ancestral a Eastfàlia. A canvi l'emperador Otó el va nomenar marcgravi de la marca del Nord, la part més gran de l'anterior Marca Geronis després de la seva dissolució a la mort del marcgravi Geró el Gran el 965.
Dietrich fou un senyor dur. Juntament amb l'arquebisne Adalbert de Magdeburg va reforçar la cristianització de la població eslava i va planejar la caiguda del seu rival el comte Geró d'Alselben. A causa del seu orgull, com manifesta el cronista Thietmar de Merseburg (presumptament una vegada va denegar el matrimoni d'una de les seves parentes amb un "gos eslau"), el 983 les tribus eslaves dels lutici i hevelli saquejaren les terres dels bisbats orientals d'Havelberg i Brandenburg i tornaren al paganisme. Segons Adam de Bremen i l'Annalista Saxo, Dieteric fou privat de la seva marca el mateix any, encara que més tard una altra vegada apareix com a general saxó.
Va tenir els següents fills:
* Bernat (†1051), Marcgravi de la marca del Nord des de 1009
* Oda d'Haldensleben (~962-1023), casada amb el duc Miecislau I de Polònia el 980
* Matilde
* Thietberga, casada amb el comte Dedi de Wettin vers 985
Segons els Annals de Quedlinburg, Dieteric d'Haldensleben va morir el 25 d'agost de 985.

## Bibliografia

* Timothy Reuter, Germany in the Early Middle Ages 800–1056. Nova York: Longman, 1991.
* James Westfall Thompson, Feudal Germany, Volume II. Nova York: Frederick Ungar Publishing Co., 1928.
* Bernhardt, John W. Itinerant Kingship and Royal Monasteries in Early Medieval Germany, c. 936–1075. Cambridge: Cambridge University Press, 1993.
# ISO 24014

L'estàndard ISO 24014-1:2007 defineix els diversos components dels sistemes de bitlletatge electrònic del transport públic, amb particular els que tenen relació amb els sistemes inter-operables de gestió de pagaments i tarifes (Interoperable Fare Management System - IFMS) i a les característiques tècniques relacionades. Aquesta norma ha estat definida de l'organisme ISO/TC 204 "Intel·ligent transport systems", i fa referència als criteris generals, i no a les característiques estructurals, amb l'objectiu de definir una arquitectura funcional de referència pels sistemes IFMS.

## Vegeu també

* Eurocodi
* Sistema de bitlletatge electrònic
* Títol de viatge electrònic
* Smartcard

## Referències

* ↑ «204index-0», 13-05-2001. Arxivat de l'original el 2002-03-13. [Consulta: 2 setembre 2023].

## Enllaços externs

* «RTTT-Riun.htm», 13-05-2001. Arxivat de l'original el 2002-03-17. [Consulta: 2 setembre 2023].
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - Sabre

La competició de sabre masculina va ser una de les proves d'esgrima que es va disputar als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904. La prova es va disputar el dijous 8 de setembre de 1904, i hi van prendre part 5 tiradors de 2 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Manuel Díaz | William Grebe | Albertson Van Zo Post |

## Resultats
### Final

Díaz i Van Zo Post no es van enfrontar entre ells, ni Grebe contra Carstens. Grebe va marcar 20 contactes en els seus tres combats, mentre que Post sols en feia 18. Això va donar la medalla de plata a l'americà.
| Posició | Nom | Victòries | Derrotes |
| | Manuel Díaz | 3 | 0 |
| | William Grebe | 2 | 1 |
| | Albertson Van Zo Post | 2 | 1 |
| 4 | Theodore Carstens | 1 | 2 |
| 5 | Arthur Fox | 0 | 4 |

## Notes

* 1 2 La base de dades del COI llista a Albertson Van Zo Post com a cubà, tot i que era estatunidenc.

## Enllaços externs

* Charles J.P. Lucas. The Olimpic Games 1904 Arxivat 2009-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* J.E. Sullivan. Spalding's Athletic Almanac for 1905 Arxivat 2011-08-29 a Wayback Machine. (anglès)
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. [Consulta: 3 desembre]. (polonès)
# Valentin Loos

Valentin Loos (Praga, Imperi Austrohongarès, 13 d'abril de 1895 - Praga, Protectorat de Bohèmia i Moràvia, 8 de setembre de 1942) va ser un jugador d'hoquei sobre gel i futbolista txecoslovac que va competir a començaments del segle xx.
El 1920, un cop superada la Primera Guerra Mundial, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla de bronze en la competició d' hoquei sobre gel. Quatre anys més tard, als Jocs de Chamonix finalitzà en cinquena posició. Va disputar sis Campionats d'Europa d'hoquei sobre gel, en què guanyà dues medalles d'or, dues de plata i una de bronze.
Anteriorment havia jugat a futbol amb el SK Slavia Praha i amb la selecció txeca als Jocs Interaliats de 1919.

## Referències

* 1 2 3 «Vilém Loos Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2 de setembre 2011. [Consulta: 5 juliol 2017].
# Pablo Jarillo-Herrero

Pablo Jarillo-Herrero (València, 11 de juny de 1976) és un físic reconegut per les seves investigacions en grafè.
Es va graduar en física a la Universitat de València el 1999 i es va traslladar a la Universitat de Califòrnia a Sant Diego per estudiar un màster. Tot seguit va anar a la Universitat tècnica de Delft per acabar el seu doctorat el 2005. Va treballar com investigador post-doctoral a la Universitat de Colúmbia i poc després es va incorporar al MIT com a professor ajudant el 2008.
La seva investigació se centra en l'estudi de les propietats electròniques i òptiques de materials bidimensionals com el grafè, on ha fet aportacions força importants sobre transistors quàntics en nanotubs de carboni i la superconductivitat del grafè amb angle màgic.

## Premis

* 2013, ONR Young Investigator Award atorgat per la Universita de Hardvard
* 2012, Presidential Early Career Award for Scientists and Engineers atorgat pel president dels Estats Units d'Amèrica
* 2006, Premio a Investigadores Noveles de la Real Sociedad Española de Física

## Referències

* ↑ «MIT Department of Physics». [Consulta: 24 novembre 2018].
* 1 2 «Un giro ‘mágico’ dota de superconductividad al grafeno» (en castellà). SINC Servicio de Información y Noticias Científicas, 05-03-2018.
* ↑ «¿por qué El grafeno cambiará el mundo?» (en castellà). Las Provincias, 30-03-2018.
* ↑ «Pablo Jarillo-Herrero». Arxivat de l'original el 2018-10-07. [Consulta: 24 novembre 2018].
# Julia Minguillón Iglesias

Julia Minguillón Iglesias (Lugo, 17 de juliol de 1906 - Madrid, 22 d'agost de 1965) va ser una pintora gallega.
Està estretament vinculada a moviments artístics de les avantguardes a Galícia. La seva primera contribució de l'art té lloc el 1933. Va rebre en 1941 la medalla de primera classe de l'Exposició Nacional de Belles Arts atorgada per l'Estat espanyol per la seva obra Escuela de Doloriñas, la qual està exposada al públic al Museu provincial de Lugo. Es va casar el 1939 amb el periodista Francisco Leal Insua.

## Bibliografia

* Campoy, A. M.: Diccionari crític de l'art espanyol contemporani. Madrid, Ibèrica Europea Edic., 1973.
* Carballo Calero, Mª Victoria: Julia Minguillón. La Corunya, Fundación pedro Barrié de la Maza, 1984.
* Chamoso Lames, Manuel: L'art a Galícia. Barcelona, Edit. Noguer, 1976.
* Pablos, Francisco: Col·lecció Adriano Marquès de Magallanes. La ciutat de Vigo, 1992.
* Pablos, Francisco: gallec d'arts Plàstiques. Vigo, Caja de Ahorros Municipal de Vigo, 1981.
* Carballo Calero, Mª Victoria: Catàleg de la pintura del Museu Provincial de Lugo. Lugo, 1960.
* VV. AA.: Un segle de pintura gallega, 1880/1980. Buenos Aires, el Museu Nacional de Belles Arts, 1984.
* VV. AA.: Mujeres en el arte español. Madrid, Centro Conde Duque, 1984.
* Pantorba, Bernardino de: Historia y crítica de las Exposiciones Nacionales de Bellas Artes. Madrid, 1980.
* Ilarri Gimeno, Àngel: Catàleg del Pazo Quiñones de León. Vigo la Ciutat de Vigo , l'any 1978. Gallec d'art de la Caixa Galícia. Santiago, Caixa Galícia, 1992.
* Gaya Nuño, J. A.: La pintura española del siglo XX. Madrid, Ibèrica Europea Edic., 1970.
* Minguillón, Julià: Catàleg de l'Exposició Selectiva. La Fundació Caixa Galicia, 1992.
* Mon, Fernando: La pintura moderna a Galícia. La Corunya, Fundació Caixa Galicia, 1987.

## Referències

* ↑ Óscar Esquivias. «Julia Minguillón en el Museo Reina Sofía» (en espanyol). 20 minutos. [Consulta: 16 setembre 2016].
* ↑ Rodríguez González, Miguel Anxo «Mujeres artistas en las colecciones de los museos gallegos. Un análisis desde el presente» (en castellà). Her&Mus. Heritage & Museography, Vol. 23 (2022): Vol. 23, 29-12-2022, pàg. 67–88 Pàgines. DOI: 10.34810/HERMUSV23ID399999.

## Enllaços externs

* La biografia no Álbum de mulleres
* Julia Minguillón. Paisajistas españoles del siglo XIX y XX.
# Ricky Martin

Enrique Martín Morales (San Juan, 24 de desembre de 1971) més conegut pel seu nom artístic Ricky Martin, és un cantant, compositor, actor i escriptor porto-riqueny, nacionalitzat espanyol. Va iniciar la carrera musical a mitjans de la dècada del 1980.
Fill d'Enrique José Martín III, psicòleg, i de Nereida Morales, comptadora pública. A partir de 1991 es va establir com a solista. Ha llançat nou àlbums de música, tres recopilacions i més de cinquanta senzills en castellà i anglès. Ha venut 60 milions d'àlbums com a solista. L'àlbum més venut és el que va llançar el 1999, titulat Ricky Martin.
Al llarg de la carrera ha rebut dos premis Grammy, cinc Latin Grammys, tres Billboard, vuit Billboard Latin Music Awards, vuit MTVs, vuit World Music Awards i dos American Music Awards.
El 2 de novembre de 2010 Ricky Martin va llançar la seva autobiografia. "Yo" va sortir a la venda set mesos després que el cantant porto-riqueny fes pública la seva homosexualitat i coincidint amb l'estrena d'una nova cançó.

## Referències

* ↑ Méndez-Méndez, Serafín; Cueto, Gail A.. Notable Caribbeans and Caribbean Americans: A Biographical Dictionary (en anglès), 2003.
* ↑ «Ricky Martin». Myplay, 30-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-04-30. [Consulta: 28 març 2021]. «With perseverance and hard work over the course of a two decade career, Martin has become one of the world's top- solo artists, having sold more than 60 million albums»
* ↑ «Ricky Martin». Power Awards. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ «Autobiografia Yo, sale a la venta». Clarin.
# ISO 26262

ISO 26262 és una normativa internacional de seguretat funcional de sistemes elèctrics i electrònics d'automòbils en producció, definit pel International Organization for Standardization (ISO) l'any 2011.

## Parts de la norma ISO 26262

La norma consisteix en 9 parts normatives i una guia que és la desena part:
Les 10 parts d'ISO 26262:
* Vocabulari
* Manegement de la seguretat funcional
* Concepte fase
* Desenvolupament del producte a nivell de sistema
* Desenvolupament del producte a nivell de maquinari
* Desenvolupament del producte a nivell de programari
* Producció i operació
* Procesos de suport
* Automotive Safety Integrity Level (ASIL), nivell d'integritat de seguretat automotriu
* Guia sobre ISO 26262

## Vegeu també

* Normativa de Seguretat funcional en procesos industrials: IEC 61508
* ASIL: nivell d'integritat de seguretat automotriu
* SIL: Safety integrity level

## Referències

* ↑ «What is the ISO 26262 Functional Safety Standard? - National Instruments» (en anglès). www.ni.com. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «Understanding ISO 26262 ASILs» (en anglès). electronicdesign.com. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «ISO 26262» (en anglès). sesamo-project.eu. Arxivat de l'original el 2019-08-19. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «ISO 26262-1:2011 - Road vehicles -- Functional safety -- Part 1: Vocabulary» (en anglès). /www.iso.org. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «ISO 26262-2:2011 - Road vehicles -- Functional safety -- Part 2: Management of functional safety» (en anglès). www.iso.org. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «ISO 26262-3:2011 - Road vehicles -- Functional safety -- Part 3: Concept phase» (en anglès). www.iso.org. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «ISO 26262-4:2011 - Road vehicles -- Functional safety -- Part 4: Product development at the system level» (en anglès). www.iso.org. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «ISO 26262-5:2011 - Road vehicles -- Functional safety -- Part 5: Product development at the hardware level» (en anglès). www.iso.org. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «ISO 26262-6:2011(en)Road vehicles — Functional safety — Part 6: Product development at the software level» (en anglès). www.iso.org. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «ISO 26262-7:2011 - Road vehicles -- Functional safety -- Part 7: Production and operation» (en anglès). www.iso.org. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «ISO 26262-8:2011 - Road vehicles -- Functional safety -- Part 8: Supporting processes» (en anglès). www.iso.org. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «ISO 26262-9:2011 - Road vehicles -- Functional safety -- Part 9: Automotive Safety Integrity Level (ASIL)-oriented and safety-oriented analyses» (en anglès). www.iso.org. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «ISO 26262-10:2012 - Road vehicles -- Functional safety -- Part 10: Guideline on ISO 26262» (en anglès). www.iso.org. [Consulta: 13 març 2017].
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - Singlestick

La competició de singlestick masculí va ser una de les proves d'esgrima que es va disputar als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904. Era la primera vegada que es disputava aquesta prova en unes Olimpíades. La prova es va disputar el dijous 8 de setembre de 1904, i hi van prendre part 3 tiradors de 2 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Albertson Van Zo Post | William O'Connor | William Grebe |

## Resultats
### Final

| Nom | Punts |
| Albertson Van Zo Post | 11 |
| William O'Connor | 8 |
| William Grebe | 2 |

## Notes

* 1 2 La base de dades del COI llista a Albertson Van Zo Post com a cubà, tot i que era estatunidenc.

## Enllaços externs

* Charles J.P. Lucas. The Olimpic Games 1904 Arxivat 2009-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* J.E. Sullivan. Spalding's Athletic Almanac for 1905 Arxivat 2011-08-29 a Wayback Machine. (anglès)
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. [Consulta: 3 desembre 2008]. (polonès)
# Vilibald Šťovík

Vilibald Šťovík (Praga, 9 d'octubre de 1917 - canal de la Mànega, 8 de novembre de 1948) va ser un jugador d'hoquei sobre gel txec que va competir sota bandera txecoslovaca durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de St. Moritz, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre gel. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món d'hoquei sobre gel de 1947.
Va morir, junt a sis companys seus de la selecció txecoslovaca d'hoquei sobre gel, en un accident d'avió al canal de la Mànega.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Vilibald Šťovík». [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «Hokej.cz - Šedesát let od největší tragédie našeho hokeje: proč a jak zemřela šestice reprezentantů?», 26-03-2012. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ Šírová, Tereza. «Trosky letadla s československými hokejisty nenašli. Zabil je sebevědomý pilot», 13-09-2011. [Consulta: 20 gener 2025].
# Walter Leinweber

Walter Leinweber (Füssen, 18 d'abril de 1907 - Füssen, 2 de març de 1997) va ser un jugador d'hoquei sobre gel alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Lake Placid, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre gel.

## Referències

* ↑ «Walter Leinweber Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 30 gener 2019].
# Zdeněk Jarkovský

Zdeněk Jarkovský (Nový Bydžov, 3 d'octubre de 1918 - canal de la Mànega, 8 de novembre de 1948) va ser un jugador d'hoquei sobre gel txec que va competir sota bandera txecoslovaca durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre gel. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món d'hoquei gel de 1947. A nivell de clubs jugà al ČLTK Praha entre 1940 i el 1948.
Morí el novembre de 1948, quan l'avió en què viatjava l'equip nacional d'hoquei sobre gel txecoslovac es va estavellar al canal de la Mànega. Cinc altres membres de l'equip també hi van morir.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Zdeněk Jarkovský». [Consulta: 19 març 2023].
* ↑ «Vladimír Bouzek» (en txec). [Consulta: 16 març 2023].
* ↑ «Zdenek Jarkovsky at eliteprospects.com» (en anglès). [Consulta: 19 març 2023].
# Gush Dan

Gush Dan (en hebreu, גוש דן) és l'àrea metropolitana de la ciutat israeliana de Tel-Aviv i s'estén pel districte de Tel-Aviv i el districte central al llarg de la costa mediterrània. El nom significa "el bloc de Dan", i s'anomena així per la tribu de Dan, un dels fills de Jacob, de l'antic regne d'Israel.
És l'aglomeració urbana més important d'Israel, concentrant una població d'uns 3.5 milions de persones. Té una primera corona metropolitana, que inclou les ciutats de Tel-Aviv, Bat Yam, Holon, Ramat ha-Xaron, Ramat Gan, Giv'atayim, Bené-Berac, Herzliya, Or Yehudà, Giv'at Shmuel i Onó, així com diferents municipis més petits. La segona corona metropolitana inclou Pétah Tiqvà, Hod ha-Xaron, Kefar Saba, Raanana, Yehud, Ramla, Lod, Rixon le-Tsiyyon, Ness Ziona i Rehobot.
La regió es vertebra mitjançant les autopistes Ayalon, 1, 2 i 4. És prevista la construcció d'una autopista orbital, l'autopista 6.
# Departament General Manuel Belgrano

General Manuel Belgrano és un dels disset departaments en els quals es divideix la província de Misiones. És el departament més oriental del territori continental de la República Argentina. La seva capital és la ciutat de Bernadro de Irigoyen.

## Toponímia

El seu epònim és el polític i militar de les Províncies Unides del Riu de la Plata, el general Manuel Belgrano.

## Superfície i límits

Té una extensió de 3275 quilòmetres quadrats (11,2% del total de la província) i limita al nord i est amb l'estat de Paraná (República Federativa del Brasil), a l'oest amb els departaments d'Iguazú i Eldorado i al sud amb el departament de San Pedro.

## Població

Segons el Cens Nacional de Població de 2010 vivien en el departament 42.929 persones. Aquesta xifra el situa com al 10è departament més poblat de la província. El 2001, la població era de 33.488 habitants. La població és dorigen brasiler, europeu i indígena. La immigració que va provenir del Brasil va ser majorment lusitano-brasilera o criolla brasilera, contrastant amb la immigració brasilera d'orígens europeus que es dóna en altres departaments de la província de Misiones.

## Vegeu també

* Parc provincial Guardaparque Horacio Foerster

## Referències

* ↑ "Provincia de Misiones. Viviendas, población por sexo e índice de masculinidad, según departamento. Año 2010" Arxivat 2015-setembre-23 a la Wayback Machine. Indec.gov
* ↑ Relevamiento cultural de la Provincia de Misiones. Institut Nacional d'Antropologia de l'Argentina, 1974. pp. 89 i 109
# Matachel

El riu Matachel és un riu del centre d'Espanya, un dels més importants afluents del riu Guadiana.
Des del seu naixement a la Sierra Morena fins a la seva desembocadura a les proximitats de la localitat de Don Álvaro, propera a Mèrida, la capital extremenya, el Matachel corre íntegrament a la província de Badajoz dividint pràcticament per la meitat a la comarca de Tierra de Barros de la que és la seva principal via fluvial. En el seu tram final el Matachel és regulat pel pantà d'Alange.
La conca del riu Matachel és molt poc pronunciada, originant una xarxa de drenatge sinuosa i densa en la que també participen un gran nombre de rierols i torrents estacionals. El clima mediterrani que caracteritza la zona, marca grans diferències estacionals en el seu cabal, arribant a ser pràcticament testimonial en època estiuenca. Té per afluents diversos rierols estacionals, de marcat caràcter mediterrani. Destaquen a la riba esquerra el riu Bonhabal, el Retín i la Rivera de Usagre; i, per la dreta, el riu San Juan i el Palomillas.
A les seves aigües i ribes hi ha fauna d'elevat valor ecològic com el jarabugo (endèmic del Guadiana), el meloncillo, la geneta o el gat mesquer.

## Enllaços externs

* Confederació Hidrogràfica del Guadiana
# Per Kaufeldt

Per Kaufeldt (Södermalm, 1 d'agost de 1902 - Estocolm, 21 de març de 1956) fou un futbolista, jugador d'hoquei sobre gel i de bandy i entrenador suec, que va competir durant les dècades de 1910, 1920 i 1930.
Com a futbolista jugava com a davanter. El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze en la competició de futbol.
Pel que fa a clubs, defensà els colors del Råsunda IS (1916-1917), AIK Solna (1918-1924 i 1925-1934), amb qui guanyà la lliga sueca de 1923 i 1932; i SO Montpellier (1924-1925). Kaufeldt és el màxim golejador de l'AIK Solna, amb 120 gols en 170 partits.
Entre 1921 i 1931 jugà 33 partits amb la selecció nacional, en què marcà 23 gols. També fou internacional sis vegades en hoquei sobre gel i dues en bandy.
En retirar-se com a jugador passà a exercir d'entrenador en diversos equips de futbol: AIK Solna (1934-1940 i 1951-1956), amb qui guanyà la lliga sueca de 1937, Hammarby IF (1940-1944), Djurgårdens IF (1944-1950) i Örebro SK (1950-1951).

## Referències

* ↑ «Per Kaufeldt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 1r maig 2018].
* ↑ Per Kaufeldt - national-football-teams.com (anglès)
* ↑ Per Kaufeldt Arxivat 2018-05-02 a Wayback Machine. a fifa.com
* ↑ Per Kaufeldt a eu-football.info
* 1 2 Per Kaufeldt. Comitè Olímpic Suec
# Rudolf Kock

Rudolf Kock (Nacka, 29 de juny de 1901 - Estocolm, 31 d'octubre de 1979), conegut com a Putte Kock, fou un futbolista, jugador d'hoquei sobre gel i de bridge suec.
Com a futbolista jugava de davanter i va competir durant les dècades de 1910 i 1920. El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze en la competició de futbol. Pel que fa a clubs, defensà els colors de l'AIK Solna. Amb la selecció nacional jugà 37 partits (1919 a 1925), en què marcà 17 gols.
Fou sis vegades internacional amb l'equip d'hoquei sobre gel de Suècia, amb qui marcà cinc gols i guanyà la medalla de plata al Campionat d'Europa d'hoquei sobre gel de 1922.
Una lesió al genoll l'obligà a retirar-se prematurament. Posteriorment exercí d'entrenador de futbol amb el Djurgårdens IF i la selecció nacional sueca (1943-1956). Juntament amb George Raynor, va classificar a Suècia per als Jocs Olímpics d'estiu de 1948, on van guanyar l'or, el Mundial de futbol de 1950 (bronze) i els Jocs Olímpics d'estiu de 1952 (bronze).
En retirar-se d'entrenador exercí de comentarista esportiu a la televisió sueca.

## Referències

* ↑ «Putte Kock Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2 d'octubre 2015. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ Putte Kock - national-football-teams.com (anglès)
* ↑ Rudolf Kock - eu-football.info
* 1 2 "Rudolf Kock". Swedish Olympic Committee (sok.se).
# Frank Saker

Frank Saker (Toronto, 10 d'agost de 1907 - Toronto, 6 d'abril de 1980) fou un piragüista canadenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on disputà dues proves del programa de piragüisme. Fent parella amb Harvey Charters, guanyà la medalla de plata en la competició del C-2 10.000 metres i la de bronze en la de C-2 1.000 metres.

## Referències

* ↑ «Frank Saker Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 29 de desembre 2008. [Consulta: 27 desembre 2018].