OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fonollosa

El municipi de Fonollosa està compres per 4 nuclis diferenciats, Camps, Canet de Fals, Fals i Fonollosa (poble que porta el mateix nom que el municipi).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Canet de Fals | 559 |
| Fals | 350 |
| Fonollosa | 221 |
| Camps | 91 |
| Font: Idescat ||

## Geografia

* Llista de topònims de Fonollosa (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
Està situat al vessant sud de la serra de Castelltallat, a la vall de la riera del mateix nom, afluent del Riu Cardener
La vegetació predominant a tot el municipi són pinars i alzinars.

## Economia

L'agricultura de secà (cereals, vinyes, oliveres i ametllers) predomina sobre la de regadiu. La ramaderia ha experimentat un gran impuls amb la instal·lació de granges de ramat porcí, boví i d'aviram.

## Demografia (Habitants en total al municipi de Fonollosa)

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 26 | 28 | 39 | 269 | 334 | 1.262 | 983 | 852 | 818 | 955 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 967 | 1.092 | 1.036 | 979 | 816 | 656 | 628 | 652 | 706 | 706 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 816 | 852 | 941 | 1.061 | 1.173 | 1.280 | 1.362 | 1.401 | 1.438 | 1.429 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 1.401 | 1.439 | 1.459 | 1.546 | 1.585 | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Vegeu també

* Alzina Grossa de Querol
* El Molí del Rec
* La Fassina del Tiquet

## Referències

Fonollosa veu la llum documental al 1029, el vescomte de Cardona fa donació a Santa Cecília de Montserrat d’unes terres del terme del castell de Montedon, i en l’acte s'especifica que són situades als llocs de “Cancis” i “Fenuculosa”, és a dir: Camps i Fonollosa. Les terres del terme foren repoblades en el segle IX, juntament amb les altres del comtat de Manresa que havien quedat desorganitzades i, en bona part, desertes, i es posaren sota la jurisdicció dels castells de Castelltallat (Camps i Fonollosa) i de Fals, que al seu torn eren domini eminent del de Cardona; una situació que es perllongaria gairebé durant un mil·lenni.

## Enllaços externs

* Fonollosa - Lloc web oficial
* Web oficial de turisme de l'Ajuntament de Fonollosa
# Carcatiocerta

Carcatiocerta fou la capital de la regió armènia de la Sofene en l'edat antiga. Sota els romans d'Orient es va dir Cedrenos i els siriacs l'anomenaven Kortbest, del que deriva el seu nom àrab de Kharput.

## Referències

* ↑ cf. Estrabó, XI pàgina 169
# Llibre de Durrow

El Llibre de Durrow (en anglès, Book of Durrow) és el llibre d'evangelis més antic conservat a l'Europa occidental. Tot i que no es coneix l'any exacte en què va ser creat, es calcula que data d'entre els anys 650 i 700. Rep el nom del monestir on es va conservar fins a la dècada de 1660, quan el va comprar la Biblioteca del Trinity College. Aquesta biblioteca l'ha conservat fins a l'actualitat. Alguns autors han plantejat la hipòtesi que es creés al mateix monestir de Durrow. D'altres plantegen que hi va arribar a través de l'abadia d'Iona (Columba), Kells, Northumbria o Lindisfarne.
Conté els quatre evangelis del Nou Testament, on cada apòstol hi apareix representat per un animal. Tanmateix, el Llibre de Durrow ha estat especialment reconegut pel seu valor artístic. Inclou 11 pàgines totalment dedicades a la il·lustració (en forma de catifes) i l'obra sencera està plena d'ornaments. També hi apareixen elements característics de diverses cultures: celta, anglo-saxona, sud del Mediterrani i Golf Persa.
Durant el regnat de Flann Sinna Mac Máel Sechnaill, rei d'Irlanda entre els anys 879 i 916, el llibre va patir danys considerables en ser exhibit com a relíquia en un santuari.
Es creu que podria haver servit de model en la creació del Llibre de Kells.

## Referències

* 1 2 3 4 «The Book of Durrow» (en anglès). The Library of Trinity College Dublin. [Consulta: 26 gener 2021].
* 1 2 «The Book of Durrow». Arxivat de l'original el 2021-04-08. [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ «The Book of Durrow, One of the Earliest Surviving Fully Decorated Insular Gospel Books : History of Information». [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ McGreevy, Ronan. «Book of Durrow is on its way to the British Library» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2021].
# Apolo Ohno

Apolo Anton Ohno, o senzillament Apolo Ohno, (Federal Way, Washington, Estats Units 1982) és un patinador de velocitat en pista curta nord-americà, un dels més destacats a la dècada del 2000.

## Biografia

Va néixer el 22 de maig de 1982 a la ciutat de Federal Way, població situada a l'estat de Washington.

## Carrera esportiva

Va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City, on aconseguí guanyar dues medalles olímpiques: la medalla d'or en la prova de 1.500 metres i la medalla de plata en els 1.000 metres, a més de finalitzar quart amb l'equip nord-americà en la prova dels 5.000 metres relleus i onzè en els 500 metres masculins. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) aconseguí guanyar tres medalles olímpiques: la medalla d'or en la prova dels 500 metres i la medalla de bronze en els 1.0000 metres i en els 5.000 metres relleus masculins. En aquests mateixos Jocs finalitzà vuitè en la prova de 1.500 metres masculins. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà) tornà a guanyar tres medalles noves: la medalla de plata en els 1.500 metres i la medalla de bronze en els 1.000 metres i 5.000 metres relleus, a més de finalitzar vuitè en els 500 metres masculins.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 23 medalles en el Campionat del Món de patinatge de velocitat en pista curta, nou d'elles d'or.

## Enllaços externs

* (anglès) Portal personal Arxivat 2010-09-20 a Wayback Machine.
* (anglès) www.sportresult.com - Apolo Anton Ohno Arxivat 2013-10-17 a Wayback Machine.
# Verònica Andrés

Verònica Andrés (Tavernes de la Valldigna, 1969) és una actriu valenciana que ha destacat a l'àmbit teatral tot i que ha aparegut en sèries de televisió valencianes.
Llicenciada en Art Dramàtic en l'Escola Superior de València (1999) s'inicia en el món de la interpretació de la mà de la companyia Albena Teatre amb qui obté gran èxit amb espectacles com Besos (1999-2005) o Spot (2002-2004) que li permeteren realitzar gires de llarga durada i per diversos teatres del País Valencià i Espanya. El 2005 inicia una nova etapa de la mà de la dramaturga Eva Zapico amb qui treballà en obres com Galgos (2005), Lilith (2006), Merteuil (2007) i La mujer de amianto (2008).
El 2012 crea amb l'actor Álvaro Báguena la companyia Bonanza T amb que muntaren Pervertimento (2012) de José Sanchis Sinisterra i després Querencia (2013) de Paco Zarzoso i sota la direcció de Carles Sanjaime.
Les aparicions en sèries de televisió són puntuals, a capítols de Negocis de familia (2006), Maniàtics (2007), Les moreres (2007) i L’Alqueria Blanca (2007). El 2022 va protagonitzar la sèrie Després de tu coproduïda per À Punt, TV3 i IB3 al costat de Sergio Caballero.

## Referències

* ↑ gandias.t.c, salva talens carbó. «"El teatre m’agafa de la mà, m’espenta i m’ha ajudat a coneixer-me més i millor"» (en castellà), 04-12-2020. [Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ Gimeno, Rafa Rodríguez. «Verónica Andrés, el oficio de ser actriz» (en castellà), 30-10-2017. [Consulta: 19 novembre 2022].
* ↑ «"Aquel aire infinito" y "Pervertimento" abren la temporada en la Sala Ultramar» (en castellà), 26-09-2012. [Consulta: 19 novembre 2022].
# Aplec del Sénia

L'Aplec del Sénia és un acte d'afirmació nacional dels Països Catalans que té per objectiu reivindicar la comarca natural del Sénia com a epicentre de la nació catalana. L'Aplec es va organitzar per primera volta l'any 2005 a Vinaròs i els dos anys posteriors a aquella edició -2006 i 2007- l'acte es traslladà a Alcanar. L'any 2008 s'organitzà a Ulldecona. Aquestes quatre edicions van ser organitzades pel Casal Popular del Sénia, amb seu a Vinaròs.
El 31 d'octubre de 2015, l'organització juvenil Arran (organització) i l'Associació de Joves de la Sénia, entre d'altres, van recuperar la trobada, aquesta volta al municipi de La Sénia, sota el lema 'Calça't les espardenyes'.

## Referències

* ↑ «Aplec del Sénia 2005». Casal Popular del Sénia. Arxivat de l'original el 5 de març 2016. [Consulta: 25 octubre 2015].
* ↑ «Crònica Aplec del Sénia 2015». Diari del Maestrat. [Consulta: 5 novembre 2015].
* ↑ «L'Aplec del Sénia 2015: reviscolant l'Aplec». La Calamanda.com. [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ «Crònica de l'Aplec del Sénia». Llibertat.cat. [Consulta: 4 novembre 2015].
# Marciana de Toledo

Marciana de Toledo (Toledo, s. III - 155), és un personatge llegendari, format en un procés de desdoblament a partir de la santa real Marciana de Mauritània. Era, segons la tradició, verge i màrtir, i fou venerada com a santa a la diòcesi de Toledo.

## Llegenda

En alguns martirologis i breviaris antics ja surt anomenada Marciana, màrtir de Toledo, en la data del 12 de juliol, l'endemà de la commemoració de la santa mauritana. Els suposats fets i martiri de la santa toledana són els mateixos que els de l'altra, i la coincidència de dates fa probable una confusió i un desdoblament, però sempre sobre una sola figura històrica.
Per conciliar les dades, Cesare Baronio explica al seu martirologi que la data del 12 de juliol es deu a un suposat trasllat de relíquies de la santa de Mauritània; a Toledo, però, no hi ha cap relíquia de la santa.
Segons la tradició, molt tardana, era una de les nou germanes (entre les quals hi havia Santa Quitèria) filles d'un rei de Portugal. S'havia convertit al cristianisme molt jove. Va ser arrestada pels soldats, i fuetejada i lliurada als gladiadors perquè la violessin i en disposessin per al seu desig carnal. Però aquests, miraculosament, no la van tocar perquè una força misteriosa els ho impedí. Llavors va ser lliurada als animals al circ: un brau la va destrossar i morí.
El seu martiri va tenir lloc, segons aquesta llegenda, cap al 155. La festa litúrgica se celebrava a Toledo el 12 de juliol.

## Notes i referències

* Enrique Flórez. España sagrada. Madrid: M. F. Rodriguez, 1751. Vol. 6, p. 309. "Santa Marciana, Virgen y Martyr".
* Pregunta santoral. "Santa Marciana de Cesarea"

## Referències

* ↑ «Goigs a santa Marciana de Toledo». [Consulta: 2018].
# Catriona Le May Doan

Catriona Ann Le May Doan, anomenada Catriona Le May Doan, (Saskatoon, Canadà 1970) és una patinadora de velocitat sobre gel canadenca, ja retirada, que destacà a finals de la dècada del 1990 i principis de la dècada del 2000.

## Biografia

Va néixer el 23 de desembre de 1970 a la població de Saskatoon, situada a l'estat de Saskatchewan.

## Carrera esportiva

Als 21 anys va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 realitzats a Albertville (França), on aconseguí finalitzar catorzena en els 500 metres i trenta-unena en els 1.000 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 realitzats a Lillehammer (Noruega) fou dissetena en els 1.500 m., dinovena en els 1.000 m. i trenta-tresena en els 500 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova dels 500 metres i la medalla de bronze en els 1.000 metres, establint en les dues proves un nou rècord olímpic. En aquests mateixos Jocs finalitzà tretzena en els 1.500 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) aconseguí revalidar el seu títol olímpic dels 500 metres, a més de finalitzar novena en la prova dels 1.000 metres.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010, realitzats a la ciutat de Vancouver (Canadà), fou l'encarregada d'encendre el peveter olímpic juntament amb Steve Nash, Nancy Greene i Wayne Gretzky.
Especialista en curtes distàncies i esprint, al llarg de la seva carrera ha guanyat 11 medalles en el Campionat del Món de patinatge de velocitat sobre gel, destacant cinc medalles d'or (tres sobre la distància de 500 metres i dues en esprint).

### Temps personals

| Prova | Temps | Seu | Data |
| 500 m | 37.22 | Calgary | 9 de desembre de 2001 |
| 1.000 m | 1:14.50 | Salt Lake City | 10 de març de 2001 |
| 1.500 m | 1:57.50 | Calgary | 16 de març de 2001 |
| 3.000 m | 4:26.98 | Calgary | 21 de març de 2003 |
| 5.000 m | 8:14.52 | Calgary | 19 de desembre de 1993 |

## Referències

* ↑ Eng and Petersen 2005, p. 21.

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina personal
* (anglès) www.skateresults.com - Catriona Le May Doan Arxivat 2017-06-20 a Wayback Machine.
# Serrat de Fontanils

La Serrat de Fontanils és una serra situada al municipi de la Vall d'en Bas a la comarca de la Garrotxa, amb una elevació màxima de 1.142 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Victoria Åberg

Victoria Åberg (Loviisa, 23 de febrer de 1824 - Weimar, 15 de juliol de 1892) va ser una paisatgista finlandesa de l'Escola de pintura de Düsseldorf, destacada com una de les primeres dones finlandeses a assolir una carrera professional sostinguda com a artista.

## Biografia

Nascuda en una Finlàndia imbuïda de la cultura alemanya, Åberg va anar a una escola de noies alemanya a Hamina i després va treballar com a mestra. Al costat de les seves activitats artístiques, Åberg va exercir com a professora de dibuix i costura des de 1846 fins al 1868 a l'Escola Sueca de Dones de Hèlsinki.

## Carrera artística

Com a part de la seva primera formació artística assistí a l'Escola de Dibuix de la Societat d'Art Finlandesa (Suomen Taideyhdistyksen Piirustuskoulu) l'any 1848.
Després va continuar els estudis, que inicialment van haver de ser amb professors particulars, per tal com en aquells anys les dones encara no eren acceptades com a estudiants als centres d'ensenyament superior. Primer foren a Düsseldorf amb Hans Gude, i més tard, finançats per una beca de l'estat, a Dresden i Weimar al final de la dècada de 1850 i principis de la dècada de 1860.
També va passar alguns anys a Itàlia, més o menys contínuament a partir de mitjans de la dècada de 1860, on va trobar el seu paisatge dramàtic preferit, i on es va quedar a viure, almenys en part perquè les pintures de paisatge d'Åberg fetes amb l'esperit del romanticisme alemany van tenir més bona acollida a l'estranger que a Finlàndia.

## Premis i honors

El 1861, Åberg va guanyar el primer premi Ducat de la Societat d'Art de Finlandia.
El 1866, se li va concedir el títol honorífic d'Artista de Primera Classe per l'Acadèmia Imperial de les Arts de Sant Petersburg.

## Galeria

* Saksalainen maisema, ('Paisatge alemany') (1860)
* Olavinlinna (sense data)
* Jokimaisema ('Vista del riu') (després de 1868)

## Referències

* 1 2 Kruskopf, Erik. «Åberg, Victòria» (en finès). Uppslagsverket Finland. [Consulta: 22 gener 2024].
* 1 2 3 4 Hätönen, Helena. «Victòria Aberg» (en finès). Lähteillä. Kansallisgalleria, 2010. [Consulta: 22 gener 2024].
* 1 2 «Åberg, Victoria (1824-1892)» (en finès). Kansallisbiografia.fi. National Biography of Finland. [Consulta: 5 agost 2021].
* ↑ «1800-luvun maisemamaalari Victoria Åberg on todellinen löytö Matka toiseen ulottuvuuteen» (en finès). , 28-07-1992 [Consulta: 5 agost 2021].
* 1 2 3 4 5 6 «Ulrika Åberg» (en finès). Artist Register. Artists' Association of Finland. [Consulta: 5 agost 2021].
# María Helena de Felipe Lehtonen

María Helena de Felipe Lehtonen (Madrid, 10 de juny de 1962), de nacionalitat hispano-finesa amb residència a Barcelona, és advocada laboralista i actualment ocupa diferents càrrecs institucionals com Fepime Catalunya o Foment del Treball.
És partidària de la igualtat entre dones i homes defensant sempre la importància de la participació que tenen les dones en la societat. Defensa les «petites i mitjanes empreses» com a motor de l'economia catalana.

## Inicis professionals

Va iniciar la seva trajectòria cofundant l'empresa Fes Consulting Empresarial S.L. Més endavant, l'any 2002 va fundar l'Associació d'Organitzacions de Dones Empresàries del Mediterrani (AFAEMME).

## Trajectòria associativa

Actualment ocupa el càrrec de presidenta de FEPIME on defensa els interessos i drets dels empresaris. De Felipe dins del món de les associacions, també ostenta els següents càrrecs:
* Vicepresidenta de CEPYME, des de 2014.
* Vicepresidenta de Foment del Treball des de 2014.
* Presidenta de l'Associació d'Organitzacions de Dones Empresàries del Mediterrani (AFAEMME) des de 2002.
* Vicepresidenta de l'Associació Europea de Petites i Mitjanes Empreses.
* Presidenta del Comitè de Seguiment del CESSE
* Vicepresidenta de CEPYME

## Referències

* ↑ «Maria Helena de Felipe, única candidata a la presidencia de Fepime Catalunya», 27-04-2018. [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ «“No quiero que el hombre me deje pasar, quiero ganarle yo”», 06-04-2018. [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ «Organisation» (en anglès), 26-06-2017. [Consulta: 17 juny 2020].
* ↑ «Comite Ejecutivo CEPYME».
# Claudia Pechstein

Claudia Pechstein (Berlín Est, 22 de febrer de 1972) és una patinadora de velocitat sobre gel alemanya, una de les més destacades entre la dècada del 1990 i del 2000. Actualment és la patinadora amb més medalles olímpiques, amb un total de nou.

## Biografia

Va néixer el 22 de febrer de 1972 a la part est de Berlín, en aquells moments una ciutat partida i capital de la República Democràtica Alemanya (RDA) i que avui en dia és la capital d'Alemanya.

## Carrera esportiva

Especialista en llargues distàncies va participar, als 19 anys, als Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 realitzats a Albertville (França), on aconseguí guanyar la medalla de bronze en l'única prova que va disputar, els 5.000 metres femenins. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 realitzats a Lillehammer (Noruega) participà en dues proves, aconseguint guanyar la medalla d'or en la prova dels 5.000 metres i la medalla de bronze en els 3.000 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó) participà en tres proves, aconseguint revalidar la medalla d'or en els 5.000 metres i aconseguint la medalla de plata en els 3.000 metres, a més de finalitzar setè en els 1.500 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla d'or en les dues proves de llargues distàncies, els 5.000 i els 3.000 metres, a més de finalitzar sisena en els 1.500 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) Pechstein es convertí en la primera patinadora a aconseguir una medalla en quatre Jocs Olímpics diferents gràcies a la seva victòria en la prova de persecució femenina, a més de guanyar la medalla de plata en la prova dels 5.000 metres i finalitzar cinquena en els 3.000 metres.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 36 medalles en el Campionat del Món de patinatge de velocitat, destacant sis medalles d'or. En el Campionat d'Europa de patinatge de velocitat ha aconseguit 10 medalles, tres d'elles d'or.

## Enllaços externs

* (alemany) Portal personal Arxivat 2009-07-14 a Wayback Machine.
# Formiguer (fertilitzant)

Un formiguer o boïc és un sistema tradicional de produir fertilitzants. Es fan amb feixos de llenya i brossa, o una altra biomassa, coberts de terra (per això rep el nom de formiguer) al qual es cala foc i es deixa cremar sense que faci flama per escampar després la terra i la cendra sobre la terra cultivable.
Boïc deriva de boïga paraula d'origen gàl·lic que significa guaret i en femení és sinònim d'artiga, ja que quan es feien les artigues també es feien boïcs cremant la llenya del bosc que s'havia artigat.

## Pràctica de fer formiguers

Els formiguers van ser una pràctica tradicional i molt utilitzada pels agricultors dels Països Catalans i altres llocs però es van deixar de fer a la dècada de 1960 amb l'arribada dels adobs químics.
Els darrers llocs on es feien als Països catalans van ser Mallorca, Pallars Sobirà, Priorat i una part del Maestrat. A Mallorca la llenya per a fer formiguers es tallava entre gener i agost, que es tapava amb terrossos que donaven al munt una forma cònica molt ampla de base on hi havia un forat i amb un altre forat a la part de dalt del munt. Es calava foc amb una metxa feta de material vegetal recollit dels voltants. Podien cremar durant un parell de dies.
El 2010 encara es continuaven fent a llocs de l'Índia i Buthan.

## El formiguer com fertilitzant

En un experiment fet amb un formiguer de 0,5 m3 i de 68 kg de plantes amb 550 kg de terra es va veure que després de cremar el formiguer disminuïa el contingut de nitrogen i carboni orgànics en el sòl en canvi s'havia incrementat el potassi bescanviable i el fòsfor làbil, és a dir que el formiguer dels tres elements principals d'un adobat disminueix la disponibilitat de nitrogen i augmenta la de fòsfor i potassi per la qual cosa no es pot considerar un adobat equilibrat. Un altre problema és que per a fer els formiguers necessaris per a una hectàrea cal collir la vegetació forestal d'entre 10 a 25 hectàrees amb una pertorbació significativa de l'ecosistema forestal. Tot i això, en les agricultures de base tradicional molt sovint per a fer els formiguers s'empraven llenyes procedents de la poda i de la neteja de vores i bardisses. Els usos de material forestals es reduïen als produïts en labors d'eliminació d'arbusts (a Mallorca: eixermada) per afavorir les activitats de pasturatge extensiu, amb la qual cosa la pràctica del formiguer esdevenia una pràctica necessària que afavoria l'equilibri dels ecosistemes minimitzant i valorant al màxim els consums energètics.

## Notes i referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2004-08-26. [Consulta: 28 gener 2011].
* ↑ Olarieta, J.R.; Padrò,R.; Masip,G.; Rodríguez-Ochoa,R.; Tello,E. «‘Formiguers', a historical system of soil fertilization (and biochar production?)». Agriculture, Ecosystems & Environment, 140, 1-2, 30-01-2011, pàg. 27-33. DOI: 10.1016/j.agee.2010.11.008 [Consulta: 27 gener 2022].
# Violant de Perellós

Violant de Perellós, o de Perellors (? - Vallbona de les Monges, 24 d’agost de 1422), fou una monja cistercenca, abadessa de Santa Maria de Vallbona.
Era membre d’una familia d’almiralls i diplomàtics vinculada a Alfons el Magnànim, originària del Rosselló. Filla de Francesc de Perellós, tingué com a germans Francesc de Perellós, que donà origen a la línia valenciana dels Rabassa de Perellós, i potser també Ramon II, que heretà els títols paterns, i l'arquebisbe d’Embrun Miquel de Perellós.
Violant de Perellós havia estat dama de Violant de Bar i després monja de Valldonzella, abans de ser abadessa de Santa Maria de Vallbona. Era una monja extraordinàriament cultivada i de les més cultes que hi ha hagut a Vallbona.

## El seu abadiat

És el primer i únic cas que es coneix a Vallbona d'influència del rei en l'Església –o regalisme. El rei Alfons pressionà prop del papa Martí V per tal que l'abat de Poblet procurés que Violant de Perellós en fos escollida abadessa. Per mitjà d'una carta de 30 de maig de 1419 adreçada al rei Alfons a través de la Cancelleria Reial, la priora i les monges de Vallbona acceptaren l'ordre d'elegir abadessa sor Violant de Perellós, aleshores monja de Valldonzella. L'Aranzel del monestir pogué enregistrar que fou escollida per unanimitat. Però morí molt prematurament i el període del seu abadiat va resultà molt breu, de poc més de dos anys i vuit mesos.

## La llosa sepulcral

La seva és la quarta llosa sepulcral del primer grup que es troba entrant a la Sala capitular. A més del bàcul amb el panisellus –o vel abacial–, hi ha el senyal heràldic familiar: tres peres dins d'un escut apuntat, dins de cercles lobulats; un senyal repetit tres cops a banda i banda del bàcul.

## Referències

* 1 2 3 Piquer Jover, Josep-Joan. Abaciologi de Vallbona (1153-1977). Santes Creus: Fundació Roger de Belfort, 1978, p. nota 3. ISBN 84-400-5204-9.
* 1 2 3 «Perellós | enciclopedia.cat». [Consulta: 6 juny 2023].
* 1 2 3 4 Roca, Maria del Carme. Abadesses i priores a la Catalunya medieval. Base, p. 139-141. ISBN 9788416166220.
* ↑ «Cartas medievales de mujeres. Figura 85». Archivo de la Corona de Aragón. [Consulta: juny 2023].
* ↑ Sans Travé, Josep Maria. «La Sala Capitular del Monestir de Santa Maria de Vallbona». Cultura i Paisatge.