OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ferdinand von Wrangel

Ferdinand Friedrich Georg Ludwig von Wrangel (en rus:Фердина́нд Петро́вич Вра́нгель, Ferdinand Petrovich Vrangel; (29 de desembre de 1796 - 25 de maig de 1870) va ser un explorador i mariner rus membre de l'Acadèmia de Ciències de Sant Petersburg i fundador de la Societat Geogràfica de Rússia.
Von Wrangel nasqué a Pleskau, Estònia, dins la noblesa germànica bàltica. Va prendre part en la volta al món feta per Vasily Golovnin en el vaixell Kamchatka el 1817–1819. L'illa de Wrangel rep aquest nom en el seu honor.
El 1820 va ser escollit per manar l'expedició Kolymskaya per explorar els mars polars de Rússia. Sortí de Sant Petersburg i arribà a Nizhnekolymsk el 2 de novembre de 1820. A principi de 1821 arribà al Cap S Shelagsky amb trineus conduïts per gossos. Arribà fins a la latitud 72° 2′ nord.
El 1829, explorà part de Sibèria i Kamtxatka. Wrangel es retirà l'any 1864. S'oposà a la Compra d'Alaska que van fer els Estats Units el 1867. Morí a Dorpat, Livònia.

## Obra

Un relat de les seves observacions durant el seu primer viatge es va publicar en alemany (Berlín, 1827), Reise laengs der Nordküste von Sibirien und auf dem Eismeere in den Jahren 1820-1824 (2 volums., Berlin, 1839), que van ser traduïts a l'anglès com Wrangell's Expedition to the Polar Sea (2 vols., London, 1840). L'informe complet aparegué en rus amb el títol de "Otceschewie do Sjewernym beregam Sibiri, po Ledowitomm More" (2 volums., St. Petersburg, 1841), i al francès: Voyage sur les côtes septentrionales de la Sibérie et de la mer glaciale (2 volums., 1841).
Wrangel també publicà:
* Otscherk puti is Sitchi w' S. Petersburg (1836)
* Nachrichten über die Russischen Besitzungen an der Nordwestküste America's (2 vols., St. Petersburg, 1839)

## Llist d'alguns topònims amb el seu nom

* Illa de Wrangel, a l'Àrtida, Patrimoni de la Humanitat encara que ell no va arribar a veure-la.
* Illa de Wrangell, a l'Arxipèlag Alexandr d'Alaska
** Wrangell, Alaska, una ciutat a l'illa Wrangell d'Alaska
*** Fort Wrangel, una base de la US Army a Wrangell, originàriament els britànics en deien Fort Stikine l
** Wrangell Airport, un aeroport prop der Wrangell, Alaska
* Wrangell Narrows, un canal en l'Arxipèlag Alexander.
* Cap Wrangell de l'Illa Attu, el punt més a l'oest d'Alaska (i dels Estats Units)
* Mont Wrangell, un volcà d'Alaska
* Wrangellia, un terreny geològic d'Alaska

## Referències

* 1 2 Wrangell, Ferdinand Petrovitch, Baron von|year=1889|vb=1

## Enllaços externs

* Overview of Roela (in German: Ruil) manor (the family manor of von Wrangels) in Estonian Manors Portal
* Wrangell's 1839 Comparative Word-List of Alaskan languages Arxivat 2012-11-19 a Wayback Machine.
# Suminia

Suminia és un gènere extint de teràpsids anomodonts que visqueren en el Permià superior, fa uns 260 milions d'anys. Va ser descobert a Kotélnitx, al marge del riu Viatka (Rússia). El gran desgast de les dents suggereix que era herbívor i que menjava vegetals amb un elevat contingut en sílice. Les seves restes fòssils suggereixen que era arborícola. És el tàxon germà d'Eodicynodon.

## Referències

* ↑ Fröbisch, Jörg; Reisz, Robert R. «The Late Permian herbivore Suminia and the early evolution of arboreality in terrestrial vertebrate ecosystems» (en anglès). Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences, 276, 1673, 22-10-2009, pàg. 3611–3618. DOI: 10.1098/rspb.2009.0911. ISSN: 0962-8452. PMC: PMC2817304. PMID: 19640883.
* ↑ Chinsamy-Turan, 2012, «The Origin and Radiation of Therapsids» (T. S. Kemp).

## Bibliografia

* Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012. ISBN 9780253005335.
# Erin Cleaver

Erin Cleaver (Tamworth, Nova Gal·les del Sud, 6 de febrer de 2000) és una atleta paralímpica australiana amb paràlisi cerebral. Ella va representar a Austràlia als Jocs Paralímpics de Rio de Janeiro 2016 en l'atletisme.
Va néixer amb paràlisi cerebral i hemiplegia del costat dret, que afecta el moviment del seu braç i cama drets. La seva família es va mudar a Newcastle, Nova Gal·les del Sud.Va assistir a Hunter Sports High School.
Va començar a practicar l'atletisme mentre era en l'escola primària a Barraba, Nova Gal·les del Sud. Al 2010, va començar a practicar l'atletisme amb una discapacitat i va ser classificada com a atleta T 38. Als Campionats Mundials d'Atletisme del IPC de 2015 a Doha, Cleaver va competir en tres esdeveniments. Va acabar cinquena en els 100 metres femenins T38, quarta al salt de llargada femení T38, i va competir en el relleu femení de 4 x 100 metres (T35-38) a on el seu equip va ser desqualificat per un canvi de testimoni fora de la zona de presa de possessió.
Al 2015, va ser premiada amb l'Acompliment Individual Excel·lent per un atleta de l'Acadèmia en els Premis de l'Acadèmia d'Esports Hunter de 2015.
Als Jocs Paralímpics de Rio de Janeiro 2016, Cleaver va competir en la prova de salt de llargada T38, on va quedar en cinquè lloc. També va competir en el relleu T35-38 4 × 100 metres en un equip amb Brianna Coop, Jodi Elkington-Jones, Isis Holt, Torita Isaac i Ella Pardy a on es van col·locar en tercer lloc en la general.
Als Campionats Mundials d'Atletisme Paralímpic de 2017 a Londres, va guanyar la medalla de plata al salt de llargada T38 amb un salt de 4,61m i va acabar setena als 100m T38.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Erin Cleaver» (en anglès). [Consulta: 27 juliol 2016].
* ↑ «Australian Paralympic Athletics Team announced» (en anglès). [Consulta: 2 agost 2016].
* ↑ «Whitebridge High School student reaches for gold as Paralympic hopeful» (en anglès). Newcastle and Lake Macquarie Star, 03-02-2014.
* ↑ «/ Rio leaps Into view for fast learner Erin Cleaver» (en anglès). Newcastle Herald, 23-03-2015 [Consulta: 27 juliol 2016]. Arxivat 2018-09-23 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-09-23. [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ «Women's 4x100m Relay Results» (en anglès). Arxivat de l'original el 9 de novembre de 2016. [Consulta: 9 novembre 2016].
* ↑ «[httpaathletics.com.au/News/a-trio-of-gold-medals-bolsters-australias-medal-tally A trio of gold medals bolsters Austràlia's medal tally]» (en anglès). [Consulta: 23 juliol 2017].

## Enllaços externs

* «IPC World Championships: Athlete Interview Erin Cleaver» (en angñès). Athletics New South Wales, 19-10-2015.
* Erin Cleaver als Australian Athletics Historical Results
# Llei d'Aire Net

La Llei d'Aire Net és una llei federal dels Estats Units dissenyada per controlar la contaminació de l'aire a nivell nacional. Cal l'Agència de Protecció Ambiental (EPA) per desenvolupar i fer complir les regulacions per a protegir el públic en general de l'exposició a contaminants de l'aire que se sap que són perillosos per a la salut humana. La llei de 1963 va establir un programa de recerca bàsica, que es va ampliar el 1967. Les principals modificacions a la llei, que requereixen controls de regulació de la contaminació de l'aire, van ser promulgades el 1970, 1977 i 1990.
Les modificacions de 1970 van ampliar considerablement el mandat federal en exigir àmplies regulacions federals i estatals, tant per a les fonts fixes de contaminació (industrial) i les fonts mòbils.
El 1990 es van afegir disposicions per fer front a la pluja àcida, l'esgotament de la capa d'ozó i la contaminació tòxica de l'aire, es va establir un programa de permisos nacionals de fonts fixes, i l'autoritat d'aplicació més gran. També es van establir nous requisits per a la reformulació de la gasolina, l'ajust de pressió de vapor Reid (RVP), que mesura la volatibilitat de la gasolina; i les normes per controlar les emissions d'evaporació de la gasolina.
La Llei d'Aire Net és important perquè va ser la primera llei ambiental important als Estats Units per incloure una predisposició relativa a les demandes ciutadanes. Nombrosos governs locals i estatals han promulgat lleis similars, ja sigui l'execució de programes federals o per omplir llacunes importants a nivell local en els programes federals.

## Referències

* ↑ «The Plain English Guide to the Clean Air Act». Arxivat de l'original el 2015-04-12. [Consulta: 13 gener 2017].
* ↑ Daniel C. Harris. Anàlisi química quantitativa. Editorial Reverté SA, 2006, p.462.
* ↑ «Clean Air Act - Federal Laws - Environmental Law». [Consulta: 22 desembre 2015].
* ↑ «EPA History». Environmental Protection Agency, 12-03-2014. Arxivat de l'original el 22 d’abril 2014. [Consulta: 23 agost 2014].
* ↑ EPA Alumni Association: EPA Administrator William K. Reilly describes why passage of the 1990 Clean Air Act amendments was vitally important. Reflections on US Environmental Policy: An Interview with William K. Reilly Video, Transcript (see p10).
* ↑ Protecció Mediambiental dels Estats Units acusa Fiat Chrysler de contaminació il·legal Catalunya Press, 12 de gener de 2017
* ↑ Trump tria un negacionista del canvi climàtic per liderar l'agència mediambiental dels Estats Units, El País, 8 de desembre de 2016
# Mercat comú

Un mercat comú és una unió duanera que a més, estableix polítiques comunes sobre la regulació dels productes i la lliure circulació de tots els factors de producció, incloent-hi la mà d'obra. Un mercat únic és una forma avançada del mercat comú en què es suprimeixen totes les barreres físiques (fronteres), tècniques (estàndards) i fiscals (impostos) entre els estats membres, les quals obstrueixen la llibertat de moviment de qualsevol factor de producció.
El mercat comú es considera com la primera etapa cap a la creació d'un mercat únic. En general, es construeix sobre una zona de lliure comerç amb relativament lliure circulació de capitals i de serveis, però amb una reducció limitada de la resta de barreres comercials.
Un mercat unificat és l'última etapa i la meta final d'un mercat únic. Cal la lliure circulació total de béns, serveis (inclosos els serveis financers), de capital i de persones (factors de producció) sense tenir en compte les fronteres nacionals.
L'objectiu del mercat únic és aconseguir la total llibertat de moviments de capitals, mà d'obra, béns i serveis entre els Estats membres, com si es tractés d'un mateix país, retirant les barreres entre els Estats en la màxima mesura possible.
Alguns exemples de mercat comú en el món són Mercosur i la Unió Europea. La UE conté, addicionalment, un mercat únic.

## Vegeu també

* Comunitat Europea.

## Referències

* ↑ «International Trade Policy and Theory» (en anglés).
# Anglaterra anglosaxona

Anglaterra anglosaxona es refereix al període de la història de l'àrea de la Gran Bretanya, que ara coneixem com a Anglaterra, que dura des del final de la Gran Bretanya romana i l'establiment dels regnes anglosaxons al segle cinquè fins a la conquesta normanda d'Anglaterra en el 1066.
Anglosaxó és un terme general que fa referència als colons germànics que van arribar a la Gran Bretanya, durant els segles cinquè i sisè, incloent-hi els angles, els saxons, els frisis i els juts. Anglosaxó també es refereix a la llengua parlada en el moment a Anglaterra, que ara es diu anglès antic, i la cultura de l'època, que ha atret l'atenció popular i acadèmica.

## Etapes

La història de l'Anglaterra anglosaxona es pot dividir en diverses etapes. El primer període inclou les invasions germàniques en temps romans, en què van conviure amb els britons nadius de vegades de manera pacífica i de vegades amb batalles pel control del territori. En aquests combats, uns i altres van cercar l'ajuda de les regions romanes. La segona etapa (des del segle VII) es coneix amb el nom d'heptarquia anglosaxona, en què diversos regnes van emergir després de la marxa dels romans. L'arribada dels vikings marca l'inici d'un període d'inestabilitat amb l'auge de Wessex, capdavanter de la resistència. Mentre foragitaven els invasors nòrdics, els anglosaxons anaven conquerint més terres cap al nord. El quart període es coneix com a època de la unificació (segle x), en què els monarques anglosaxons controlaven gairebé totalment les terres angleses, com ho prova el fet que Edgard el Pacífic encunyés monedes en què figurava el lema «rei dels anglesos». Les incursions vikingues van continuar malgrat la dinastia centralitzada, especialment amb els danesos, els quals exigien quantioses sumes per no atacar les ciutats angleses. Canut II de Dinamarca es va arribar a coronar monarca anglès. L'etapa anglosaxona de la història anglesa acaba amb la invasió normanda del 1066.

## Bibliografia

* «Alfred and Guthrum's Peace». Internet Medieval Source Book. Arxivat de l'original el 2008-05-14. [Consulta: 9 febrer 2010].
* Allen Brown,R.; Chibnall, Majorie. Anglo-Norman Studies I: Proceedings of the Battle Conference 1978. Londres: Boydell Press, 1979. ISBN 0851151078.
* Anglo-Saxon Chronicle Commissioned in the reign of Alfred the Great.
* «The Anglo Saxon Dooms, 560 - 975AD». Internet Medieval Source Book. Arxivat de l'original el 2010-01-11. [Consulta: 25 gener 2010].
* Nicolle, David; McBride, Angus. Arthur and the Anglo-Saxon Wars (en anglès). Oxford: Osprey Publishing, 1999 (Men-At-Arms, #154). ISBN 0-85045-548-0.

## Referències

* ↑ David Clark and Nicholas Perkins, eds. Anglo-Saxon Culture and the Modern Imagination (2010)
* ↑ Heinrich Härke. Ethnicity and Structures a Hines. The Anglo-Saxons pp. 148-149
* ↑ Sawyer, Peter (2001). The Oxford Illustrated History of the Vikings (3rd ed.). Oxford: OUP. ISBN 0-19-285434-8.

## Enllaços externs

* Internet Medieval Source book (anglès).
# El programa de Ana Rosa

El programa de Ana Rosa és un programa de televisió espanyol produït per Unicorn Content per als matins de Telecinco. El format va ser llançat el 10 de gener de 2005 amb bons registres d'audiència. Actualment, s'emet de dilluns a divendres després de La mirada crítica amb una duració aproximada de 195 minuts. Està presentat per la periodista Ana Rosa Quintana.

## Mecànica

És un magazín que aborda l'actualitat des de diferents punts de vista: es fan entrevistes a famosos, reportatges d'investigació, seccions temàtiques, tertúlies i taules de debat com la política, l'actualitat, la societat, etc. També predominen els temes de gran importància social i les cròniques de successos. A més, amb importància menor, es tracta l'actualitat de la premsa rosa.

## Premis i reconeixements

L'espai televisiu, que ha sigut diverses vegades reconegut pels crítics i el públic, ha obtingut en nombroses ocasions diversos trofeus gràcies a les empreses que nominen al programa. Als anys 2007, 2008, 2009 y 2011 va rebre el TP d'Or en la categoria de millor magazín, sent també nominat, per sense premi, l'any 2006. Alhora, la presentadora del format, va obtenir el mateix guardó dintre de la secció com la millor presentadora en els anys 2005, 2006, 2009 i 2010 i va ser nominada sense aconseguir el premi el 2011. D'altra banda, el 2006 va rebre el premi Manuel Alonso Vicedo i el 2011 el Premio Ondas.

## Crítiques

El març de 2014 la Comissió Nacional dels Mercats i la Competència va obrir un expedient al programa per haver emès «escenes i imatges els continguts audiovisuals de les quals poden ser inadequats per a tots els públics».

## Referències

* ↑ «Ana Rosa Quintana se estrena en las mañanas con 'El programa de Ana Rosa'» (en castellà). FormulaTV, 09-01-2005.
* ↑ «Joaquín Prat es el nuevo chico de Ana Rosa Quintana» (en castellà). , 02-04-2009.
* ↑ «Expedienten Telecinco i Antena 3 pels seus matinals». Ara, 26-03-2014, p. 42.
# Cras

«Cras» té aquests significats:
* Cras (Isèra), municipi francès al departament de la Isèra
* Cras (Òlt), municipi francès al departament de l'Òlt (regió de Migdia-Pirineus)
* Cras (botànica)
* Cras (cognom), renom que van portar antigament diversos membres de la família patrícia de la gens Clàudia i Papíria
* Biografies:
** Calpurni Cras, conspirar contra Nerva i Trajà
** Espuri Papiri Cras, tribú amb potestat consular el 382 aC
** Gai Papiri Cras I, cònsol el 430 aC
** Gai Papiri Cras II, tribú amb potestat consular el 384 aC
** Gai Licini Cras, cònsol el 168 aC
** Gai Licini Cras (tribú de la plebs), tribú de la plebs el 145 aC
** Licini Cras Dives, pretor el 59 aC
** Luci Canidi Cras militar i polític romà
** Luci Licini Cras, orador romà
** Luci Licini Cras Escipió, pretor el 94 aC
** Luci Papiri Cras (mestre de la cavalleria), magister equitum el 320 aC
** Luci Papiri Cras I, cònsol el 436 aC
** Luci Papiri Cras II, tribú amb potestat consular el 382 aC i el 376 aC
** Luci Papiri Cras III, tribú amb potestat consular el 368 aC
** Luci Papiri Cras IV, dictador el 340 aC, o cònsol el 336 aC i 330 aC
** Mani Octacili Cras, cònsol el 263 aC i el 246 aC
** Marc Aquili Cras, pretor el 43 aC
** Marc Licini Cras Dives (fill de Cras el triumvir) fill gran del triumvir Marc Licini Cras Dives
** Marc Licini Cras Dives II, net del triumvir Marc Licini Cras Dives, cònsol el 30 aC
** Marc Licini Cras Dives III, cònsol el 14 aC
** Marc Licini Cras, diversos personatges
** Marc Licini Cras Dives I, triumvir i cònsol (conegut com a Cras el triumvir)
** Marc Papiri Cras I, cònsol el 441 aC
** Marc Papiri Cras (dictador), dictador el 332 aC
** Publi Licini Cras Dives Decoctor, cavaller romà
** Publi Licini Cras Dives II, pare del triumvir Cras, cònsol el 97 aC
** Publi Licini Cras Dives (polític), polític romà partidari de Sul·la
** Publi Licini Cras Dives (llegat), fill petit del triumvir Marc Licini Cras Dives i llegat de Juli Cèsar
** Publi Licini Cras, cònsol el 171 aC
** Publi Licini Cras (pretor), pretor l'any 57 aC
** Publi Licini Cras Dives I, cònsol el 205 aC
** Publi Licini Cras Dives Mucià, cònsol el 131 aC
** Publi Cras Junià, tribú de la plebs el 51 aC
** Tit Octacili Cras, cònsol el 261 aC
# Vàlvula de comporta

Una vàlvula de comporta és una vàlvula que s'obre mitjançant l'aixecament d'una comporta o fulla (la qual pot ser rodona o rectangular) permetent així el pas del fluid.
El que distingeix les vàlvules d'aquest tipus és el segell, el qual es fa mitjançant el seient del disc en dues àrees distribuïdes en els contorns de les dues cares del disc. Les cares del disc poden ser paral·leles o en forma de falca. Les vàlvules de comporta no són emprades per a regulació.

## Avantatges

* Alta capacitat.
* Tancament hermètic.
* Baix cost.
* Disseny i funcionament senzills.
* Poca resistència a la circulació.

## Desavantatges

* Control deficient de la circulació.
* Cal molta força per accionar-la.
* Produeix cavitació amb baixa caiguda de pressió.
* Ha d'estar oberta o tancada del tot.
* La posició per estrangulació produirà erosió del seient i del disc.

## Imatges

* Vàlvula de comporta en sistema d'aigua calenta per a ús domèstic.
* Vàlvula de comporta en acer inoxidable
* Vàlvula de comporta en Inconel
* Vàlvula de comporta criogènica a 254 SMO
* Vàlvula de comporta criogènica en operació
* Perns per vàlvules
* Vàlvula de comporta amb corrosió.
* Vàlvula de comporta en acer inoxidable.

## Referències

* ↑ Sobre les vàlvules Arxivat 2010-03-05 a Wayback Machine. de comporta.

## Vegeu també

* Vàlvula industrial
* Vàlvula de seient
* Vàlvula de camisa
* Vàlvula hidràulica
* Vàlvula de bola
* Vàlvula d'alleujament de pressió
* Vàlvula antirretorn
* Vàlvula rotatòria
* Vàlvula tipus papallona
# Palau dels Arquebisbes de Narbona

El palau dels Arquebisbes de Narbona és un conjunt monumental format pel palau Vell, les torres de la Magdalena i Sant Marçal, el palau Nou i la catedral de Sant Just i Sant Pastor. Formen un complex arquitectònic excepcional, amb mostres d'arquitectura carolíngia, romànica, gòtica i renaixentista.
Vistos des de la plaça de l'ajuntament (place de l'Hotel de la Ville), de dreta a esquerra se situen:
* La catedral.
* El palau Vell (d'època romànica).
* La torre de Sant Marçal, del segle xiv. L'entrada de la torre té una àncora que simbolitza els drets feudals de l'arquebisbe sobre la navegació al litoral.
* La torre de la Magdalena, lligada per un arc amb la de Sant Marçal.
* El palau Nou, d'època gòtica, que queda darrere de l'Ajuntament.
* La Casa de la Vila o Ajuntament, construït entre 1846 i 1852 per Eugène Viollet-le-Duc, en estil trobadoresc.
* La torre de Gil Aicelin, anomenada així pel bisbe que la va construir amb la intenció d'afirmar el poder episcopal davant dels vescomtes de Narbona, instal·lats a l'altre costat de la plaça. La torre té una alçada de 40 metres i fou edificada entre 1290 i 1311 sobre les restes de la muralla romana.
Dins el conjunt hi ha instal·lat el Museu Arqueològic de Narbona (al palau Vell) i el Museu d'Art i Història de Narbona (al palau Nou). El conjunt va esdevenir Bé nacional amb la Revolució i va ser comprat per la vila als arquebisbes el 1840.

## Referències

* ↑ Languedoc Roussillon, dins la sèrie Le Guide Vert. Paris, 2007. Ed. Michelin. (francès)
* ↑ Languedoc Roussillon, dins la sèrie Guides Bleus. Paris, 2005. Ed. Hachette. ISBN 2-01-240250-X (francès)
# Vilamajor (Pujalt)

Vilamajor és un petit poble que depèn del municipi de Pujalt, a l'Anoia, però té molt més a prop Sant Guim de Freixenet, a la Segarra. A la dècada del 2020 té una dotzena d'habitants.

## Descripció

En destaca l'ermita romànica de Sant Joan de Vilamajor.

## Història

Les primeres referències daten del 1157. A mitjan segle xix es va annexar a Pujalt, com també van fer l'Astor, la Guàrdia Pilosa i Conill. A partir de la segona meitat del segle xx la població va descendir. L'església es va restaurar l'any 2000.

## Referències

* 1 2 «Vilamajor». Pobles Abandonats, Fundació Privada de Centres d’Estudis de Parla Catalana Institut Ramon Muntaner. [Consulta: 1r novembre 2024].
# Conill (Pujalt)

Conill és una entitat de població situada al municipi de Pujalt, a la comarca de l'Anoia.
És al nord-est del terme municipal, a 760 metres d'altitud.
El poble de Conill està travessat per la carretera vella de Calaf a Cervera. Ocupa l'extrem d'una petita serra, mirant cap a les valls de Calonge, i el serrat de Durfort o Dusfort, ara de Calonge, on hi ha l'església sufragània de Santa Maria de Durfort, que abans depenia de Conill.
El castell de Conill, documentat des del 1037, pertanyia a la família Cardona, que feu donacions de terres del seu terme als monestirs de Sant Pere de Casserres i de Sant Vicenç de Cardona. Actualment només queda al poble una plaça que porta el nom de plaça del Castell. La història del castell va molt lligada amb la del poble veí de Mirambell, i tots dos, sovint amb un sol batlle, van ser una de les administracions de la casa de Cardona que integraven la batllia de Torà.
El poble va néixer a redós del seu castell, que tenia una capella, ara desapareguda, dedicada a santa Maria. L'antiga parròquia era al peu del castell i encara tenia culte el 1685. Al principi del segle xvii es va construir l'església actual, en honor de sant Vicenç, que és un edifici allargassat amb un campanaret de torre al final. Té una característica especial i és que l'altar s'ubica a l'esquerra de la porta i no pas davant per davant, com és tradicional. El 1654 es va fer una esglesiola dedicada a la Mare de Déu del Roser, actualment rehabilitada, que encara es conserva, sense culte, al peu de la carretera. Conill pertanyia al domini dels Cardona, però la parròquia i tot el poble foren cedits per aquesta família a l'abat de la canònica de Sant Vicenç de Cardona, que n'era el senyor directe amb dret de nomenar batlle i d'exercir la jurisdicció civil, però no la criminal. Durant un temps formà municipi amb Mirambell, Sant Pere de l'Arç i Aleny. A la sortida de Conill, al camí que va a Sant Martí Sesgueioles, hi ha una creu de terme en què es pot observar un escut heràldic amb un conill i unes tisores i que també es troba a la façana de l'església.
Actualment, el poble forma part del municipi de Pujalt. Hi ha un berenador municipal, un restaurant, uns allotjaments rurals i una casa de turisme rural.

## Llocs d'interès

* Església de Sant Vicenç.
* Restes d'una església del segle xii.
* Vista de cases construïdes amb pedra de la zona i escalonades.

## Referències

* ↑ «Pujalt, la ruta dels 5 pobles». anoiadiari.cat. [Consulta: 7 novembre 2011].
Viccionari