OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Correguda (futbol americà)

En futbol americà, una correguda, en anglès rush, és una jugada en la que el jugador que rep la pilota (sempre que aquesta no vingui d'una passada cap endavant), avança pel camp de joc en direcció a la zona d'anotació de l'equip contrari esquivant els defensors contraris i, sovint, protegit pels seus companys de l'equip ofensiu. La correguda finalitza si el jugador anota un touchdown o, si es placat, en el moment que toca amb un genoll a terra, o si surt per una de les línies de banda.
Una jugada típica de correguda és quan el rerequart rep l'esnap del central i es gira per fer un mà a mà (entregar-li la pilota directament a la seva mà, en anglès handoff) amb el corredor, que serà qui farà la correguda. Però no es obligatori que sigui així, també pot el rerequart fer una passada lateral cap un receptor i que aquest corri, o el mateix rerequart decidir ser ell el que faci la correguda.
El joc de correguda és molt important per diversos motius:
* si es fa un bon joc de correguda obligues a l'equip defensiu a jugar més a prop de la línia de scrimmage, deixant més espai lliures al darrere aprofitables pel joc de passada;
* per un rerequart que sigui novell o no gaire bo és més fàcil fer un mà a mà o una passada lateral (que normalment serà curta i senzilla), que fer passades llargues havent d'aguantar a més la pressió de la defensa contrària;
* i pots jugar amb el temps. Quan acaba una jugada de correguda el rellotge no es para, per tant passa més temps fent jugades de correguda que de passada. Això pot interesar a un equip que va guanyant, o un equip que és més feble defensivament i no vol que l'equip atacant contrari jugui massa temps.

## Referències

* 1 2 «correguda». Termcat. Departament de Cultura - Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ «Rush» (en anglès). The Britannica Dictionary. Encyclopædia Britannica. [Consulta: 5 agost 2024].
* 1 2 Miquel. «¿Como se juega a futbol americano? – Parte II» (en castellà). 11InchBall, 03-01-2019. [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ «Oportunidades» (en castellà). Theplaybook.jimdo.com. [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ Pérez Giménez, Diego. «La carrera» (en castellà). Fútbol americano para todos, 01-06-2000. [Consulta: 1r agost 2024].
# Peaks Ice Arena

El Peaks Ice Arena és un estadi d'hoquei sobre gel situat a la ciutat de Provo (Utah, Estats Units). Va ser construït el 1997 per a la celebració dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City. Amb una capacitat actual de 1.800 persones assegudes, durant la realització dels Jocs fou la seu de la competició d'hoquei sobre gel, juntament amb l'E Center, i tingué una capacitat de 8.500 persones.

## Enllaços externs

* (anglès) Portal Arxivat 2010-06-15 a Wayback Machine.
# Lèmec (pare de Noè)

Lèmec (hebreu: לֶמֶך בן-מְתוּשֶׁלַח, Lemech ben Mətûšālah‎; àrab: لامَك بن متوشالح, Lāmak ibn Matūxālaḥ) és, segons el Gènesi, un fill de Matusalem que va ser pare de Noè als cent vuitanta-dos anys, vivint després cinc-cents noranta-cinc anys més engendrant altres fills i filles fins que va morir a l'edat de set-cents setanta-set.
Segons una tradició apòcrifa jueva, Lèmec va tenir un fill que va néixer amb els cabells i la pell blanca com la neu i els ulls tan clars que semblava que brillaven. L'avi del nadó, Matusalem, va viatjar fins a la fi del món per parlar amb el seu pare el profeta Henoc, qui li va posar al nadó el nom de Noè (que significa ‘descans' o ‘consol’) i va predir que durant la seva vida es produiria un cataclisme d'àmbit mundial, el diluvi universal.

## Referències

* ↑ Gn 5:25-30
# Cotorra frontgroga

La cotorra frontgroga (Cyanoramphus auriceps) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos de Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia. «cotorra frontgroga». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT, 2017–2020. [Consulta: 1 abril 2021].
# Les nostres mares

Les nostres mares és una novel·la escrita en català per Gemma Ruiz i Palà i publicada per Edicions Proa. Va ser guardonada amb el 63è Premi Sant Jordi de novel·la i va conquerir la primera posició en el rànquing de vendes en la Diada de Sant Jordi de 2023.
La tercera obra de Gemma Ruz narra la vida de deu dones nascudes en la dècada del 1950. Són històries entrellaçades, que parlen de sororitat, renúncia, lluita i d'esperança dipositada en la següent generació. Les protagonistes, que pertanyen a diferents estrats socials, fan un repàs de les seves vivències durant el franquisme i la transició, al mateix temps que es destil·la com ha anat evolucionant el feminisme en les últimes sis dècades.
L'escriptora sabadellenca va rebre el desembre de 2022 el Premi Sant Jordi de novel·la. Durant la gala d'entrega del guardó concedit per Òmnium Cultural, Ruiz va dedicar unes paraules a «totes les escriptores en llengua catalana». Mesos després, la Cambra del Llibre de Catalunya va anunciar que Les nostres mares havia sigut el llibre de ficció més venut durant la Diada de Sant Jordi de 2023; per davant de 32 de març, de Xavier Bosch, i El retrat de matrimoni, de Maggie O'Farrell.

## Referències

* ↑ Ruiz Palà, Gemma. Les nostres mares. 1a ed. Barcelona: Proa, 2023. ISBN 978-84-7588-995-5.
* ↑ Carreras Aubets, Anna. «Una història tristament femenina: 'Les nostres mares', de Gemma Ruiz Palà». Diari Ara, 20-04-2023. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Les Nostres Mares (Premi Sant Jordi 2022)». La Vanguardia, 03-02-2023. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Les nostres mares: La transició explicada amb veu de dones valentes, fortes i talentoses». Onda Cero, 17-04-2023. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ Puigdevall, Ponç. «‘Les nostres mares', de Gemma Ruiz Palà: Consells pràctics». El País, 03-03-2023. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ Surroca, Bernat «L'obra «Les nostres mares», de Gemma Ruiz, guanya el premi Sant Jordi de novel·la a la nit de Santa Llúcia». Nació Digital, 13-12-2022 [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ «L'èxit de vendes de 'Les nostres mares' i '32 de març' marca un Sant Jordi de rècord». Público, 23-04-2023. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ Safont Plumed, Joan. «Un Sant Jordi de rècord amb triomf de 'Les nostres mares'». Vilaweb, 23-04-2023. [Consulta: 25 abril 2023].
# Bosc Nacional Ashley

El Bosc Nacional Ashley (Ashley National Forest) és un bosc nacional gestionat pel Servei Forestal dels Estats Units situat al nord-est de Utah i al sud-oest de Wyoming a l'oest dels Estats Units. El bosc gestiona l'àrea salvatge High Uintas i l'Àrea Recreativa Nacional de la Gorja Flamejant (Flaming Gorge National Recreation Area) que va rebre el seu nom dels seus espectaculars penya-segats de gres vermell. El pic Kings (4123 metres) és el punt més alt de Utah i és localitzat al Uinta, dins de l'àrea salvatge.

## Vegeu també

* Llista de boscos nacionals dels Estats Units

## Referències

* ↑ «The National Forests of the United States». The Forest History Society. Arxivat de l'original el 28 d’octubre 2012. [Consulta: 14 octubre 2012].
* ↑ «Ashley National Forest». U.S. Forest Service. [Consulta: 14 octubre 2012].
# Butlletí Oficial del Registre Mercantil

El Butlletí Oficial del Registre Mercantil, també conegut pel seu acrònim BORME, és l'òrgan oficial de publicitat del Registre Mercantil d'Espanya pels actes jurídics que per disposició legal han de donar-se a coneixement públic.
L'edició, impressió, publicació i difusió del BORME està a càrrec de l'Agència Estatal Butlletí Oficial de l'Estat. Això, tant respecte de l'edició impresa com de l'edició digital o electrònica.
Ambdues edicions —impresa i electrònica— són regulades pel Reial decret 1979/2008, del 28 de novembre. I entre els seus punts principals, la norma disposa que l'edició electrònica té els mateixos efectes legals que els atribuïts a l'edició impresa. Així mateix, institueix un règim generós de consulta i accessibilitat per part de la ciutadania, garantint l'accés universal i gratuït a l'edició electrònica.

## Estructura i Continguts

Els continguts de l'edició digital del Butlletí Oficial del Registre Mercantil s'organitzen en les següents seccions i apartats:
Secció Primera: Empresaris - Actes inscrits
Sota l'apartat d'Empresaris - Actes inscrits, s'inclouen actes jurídics tals com la constitució d'empreses i nomenaments, reeleccions i cessaments d'administradors.
Els actes jurídics continguts en la Secció Primera es publiquen classificats en blocs, existint un per cada província. L'ordre dels blocs és el dels codis postals de cadascuna de les províncies.
Secció Segona: Anuncis i avisos legals
    Se subdivideix en els següents apartats:
   * Anuncis del Registre Mercantil Central
   * Augment de capital
   * Balanços
   * Cessió d'empreses
   * Convocatòries de Juntes
   * Declaracions d'insolvència
   * Dissolució d'empreses
   * Escissió d'empreses
   * Fusions i absorcions d'empreses
   * Altres anuncis i avisos legals
   * Pèrdua de certificació
   * Reactivació d'empreses
   * Reducció de capital
   * Transformació d'empreses
Les publicacions de la Secció Segona segueix l'ordre alfabètic de la denominació de les empreses.

## Referències

* ↑ Real Decreto 1979/2008, de 28 de noviembre, por el que se regula la edición electrónica del «Boletín Oficial del Registro Mercantil». Boletín Oficial del Estado

## Enllaços externs

* Butlletí Oficial del Registre Mercantil - Lloc web oficial
* Projecte no oficial de consulta interactiva.
* Registre Mercantil Infocif Arxivat 2020-10-15 a Wayback Machine..
* Consulta del BORME eInforma.
* Cercador Butlletí Oficial del Registre Mercantil de l'Estat.
# .com

.com és un domini de primer nivell genèric d'Internet que és part del sistema de dominis d'Internet. Va ser aprovat el 1985. Ell i el domini .net són administrats per la companyia VeriSign.
Els dominis .com van ser creats per a utilització comercial, però actualment no hi ha cap restricció per inscriure noves adreces. Als anys 1990.com es va convertir en el domini més utilitzat pels llocs web, especialment els d'ús comercial. La creació del domini genèric .biz, restringit als negocis, no ha tingut gens d'impacte en la popularitat del .com.
Si bé qualsevol companyia del món pot inscriure un domini .com, molts països tenen dominis de segon nivell amb propòsits semblants. Els noms d'aquests dominis són de la forma .com.xx, on xx és el nom del país corresponent. Alguns exemples:
* Austràlia: .com.au
* Regne Unit: .co.uk
* Mèxic: .com.mx
* Nova Zelanda: .co.nz
* Xina: .com.cn
* Japó: .co.jp
* Argentina: .com.ar

## Història

El 15 de març de 1985, l'empresa informàtica Symbolics va ser la primera a inscriure el domini .com.
El començament d'aquest domini no va ser gaire prometedor, perquè, fins al final del 1985, només 5 empreses més van demanar-lo. A primers de 1988 (dos anys i mig després d'haver-se creat), només hi havia 100 empreses registrades (entre les quals IBM, Intel, AT&T i Cisco). Fins al 1991 no comprar el domini Microsoft.
El 1992 ja hi havia 15.000 empreses registrades. I el 1997 es va arribar ja al milió de dominis .com registrats.
Entre el 1998 i 1999, durant la bombolla puntcom, es van inscriure gairebé 20.000.000 noms.
El 2000 hi va haver l'explosió de la bombolla puntcom, cosa que va fer minvar una mica el ritme de registres. Actualment el ritme es manté constant, i ja hi ha prop de 80 milions de noms registrats.

## Referències

* 1 2 3 «25yearsof.com» (en anglès). Arxivat de l'original el 18 d'abril 2010. [Consulta: 6 abril 2010].
* ↑ «Se cumple un cuarto de siglo para el dominio más popular de Internet.» (en espanyol), 15-03-2010. Arxivat de l'original el 4 d'abril 2010. [Consulta: 6 abril 2010].
Domini de primer nivell genèric :
Actuals :
Proposats :
Llista de dominis de primer nivell territorial :
Viccionari
# Àcid pirúvic

L'àcid pirúvic (CH₃COCOOH) és un àcid orgànic, una cetona i el més simple de tots els α-cetoàcids. L'anió carboxilat (COO$^−$) de l'àcid pirúvic, la seva base conjugada segons Brønsted i Lowry, CH₃COCOO$^−$, rep el nom de piruvat i és un metabòlit clau en diverses vies metabòliques.
L'àcid pirúvic pot ser sintetitzat a partir de glucosa a través de la glucòlisi, convertit de nou en carbohidrats (com ara la glucosa) amb la gluconeogènesi, o en àcids grassos si es descarboxila en acetil-CoA. També es pot usar per construir l'aminoàcid alanina i ser transformat en etanol.
L'àcid pirúvic aporta energia a les cèl·lules a través del cicle de Krebs (també conegut com a cicle de l'àcid cítric) quan hi ha oxigen present en el medi (respiració aeròbica). En canvi, fermenta per produir àcid làctic quan l'oxigen falta.

## Química

L'any 1834, Théophile Jules Pelouze va destil·lar àcid tàrtric (L-àcid tàrtric) i una mescla racèmica de D- i L-àcid tàrtric) i en va aïllar àcid pirotàrtric (àcid metilsuccínic) i un altre àcid que Jöns Jacob Berzelius va caracteritzar un any més tard amb el nom d'àcid pirúvic. L'àcid pirúvic és un àcid incolor i la seva olor és similar a la de l'àcid acètic. És miscible en aigua i soluble en etanol i dietilèter.
En el laboratori, pot ser sintetitzat per l'escalfament d'una mescla d'àcid tàrtric i hidrogensulfat de potassi, per l'oxidació de propilenglicol amb un oxidant fort (per exemple, permanganat de potassi o lleixiu) o per la hidròlisi del cianur d'etanoíl, format per la reacció de clorur d'etanoíl i cianur de potassi:
    CH₃COCl + KCN → CH₃COCN + KCl
    CH₃COCN → CH₃COCOOH
A més a més, és un àcid monopròtic (pot alliberar un hidrogen en les reaccions d'Àcid-Base).

## Importància biològica

El piruvat és un compost orgànic clau en el metabolisme. És el producte final de la glucòlisi, una ruta metabòlica universal on la glucosa es divideix en dues molècules de piruvat i origina energia (2 molècules d'ATP). L'àcid pirúvic es pot formar de dues maneres:
* Si hi ha prou subministrament d'oxigen, l'àcid pirúvic es descarboxila en la matriu mitocondrial pel complex enzimatic deshidrogenant-se i produint CO₂ i Acetil-CoA que és l'inici d'una sèrie de reaccions anomenades cicle de Krebs, seguida de la fosforilació oxidativa.
* Si no hi ha prou quantitat d'oxigen disponible, el piruvat segueix normalment una ruta anaeròbica, la fermentació, formant àcid làctic en animals i etanol en els llevats i en alguns bacteris.

## Vegeu també

* Lactat deshidrogenasa.

## Referències

* ↑ Thomson, Thomas. «II. Of fixed acids Section». A: Chemistry of organic bodies, vegetables. Londres: J. B. Baillière, 1838, p. 65 [Consulta: 1r desembre 2010].
* ↑ Thorpe, Sir Thomas Edward. «Glutaric acid». A: A dictionary of applied chemistry. 3. Londres: Longmans, Green, and Co., 1922, p. 426–427 [Consulta: 1r desembre 2010].
* ↑ Organic Syntheses, Coll. Vol. 1, p.475 (1941); Vol. 4, p.63 (1925). «PYRUVIC ACID».
# Stepnoi (Proletarsk)

Stepnoi (en rus: Степной) és un poble (una khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 232 habitants. Pertany al districte de Proletarsk.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
# Jaume Coll Mariné

Jaume Coll Mariné (Muntanyola, 1989) és un poeta català i baixista i contrabaixista al grup de pop-rock Obeses. Llicenciat en filosofia, s'ha doctorat amb una tesi sobre la figura de Segimon Serrallonga. Forma part del consell de redacció de les revistes Reduccions i La Lectora.El 2017 va guanyar per unanimitat del jurat la 55a edició del Premi Ausiàs March de poesia pel seu poemari Un arbre molt alt.. L'abril del 2019 va rebre el premi Cavall verd - Josep Maria Llompart de l'AELC al millor llibre de poesia publicat el 2018, també per Un arbre molt alt. El 2020 va guanyar el premi Jordi Domènech de traducció de poesia per la traducció de Memorial, d'Alice Oswald. El 2022 va guanyar el III Premi Verdaguer de Recerca amb el projecte d’edició i estudi de Los jardins de Salomó. Càntic dels càntics de Jacint Verdaguer (OCEC, Sèrie B, 33).

## Obra

* Quanta aigua clara als ulls de la veïna (2014: Edicions de 1984)
* La gata groga (2015: Els Papers Díscols). Il·lustracions de Mia Coll Mariné.
* Un arbre molt alt (2018: Edicions 62). Premi Ausiàs March de poesia. Premi Cavall verd - Josep Maria Llompart de poesia.
* Memorial : una excavació de la Ilíada (2020: Cafè Central; Eumo Editorial).
* Los jardins de Salomó. Càntic dels càntics (2022: Obra Completa en Edició Crítica, Sèrie B, 33).

## Discografia amb Obeses

* Obesisme Il·lustrat (2011)
* Zel (2013)
* Monstres i Princeses (2015)
* Verdaguer: Ombres i Maduixes (2017)
* Fills de les estrelles (2018)
* L'Ai al Cor - Sístole (2024)

## Referències

* ↑ «Jaume Coll: “Volia donar una visió de les diferents facetes de Segimon Serrallonga, com a perspectives d’un mateix nucli moral”» (en català). L’apunt. Revista digital de la UVic, 17-02-2022. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ «Segimon Serrallonga Morer (1930-2002). Una biografia intel·lectual» (en català). RiUVic, 17-12-2021. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ «Jaume Coll Mariné i Joan Jordi Miralles, premis Ciutat de Gandia 2017» (en català). Núvol, 24-11-2017. [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ «Premi de poesia Ausias March de Gandia». [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ Serra, Montserrat. «El joc literari i els premis Ciutat de Gandia» (en català). Vilaweb, 22-01-2018. [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ «Jaume Coll Mariné guanya el premi Jordi Domènech de Traducció de Poesia» (en català). Universitat de Vic – Universitat Central de Catalunya, 06-05-2020. [Consulta: 7 setembre 2021].
* ↑ «Jaume Coll Mariné guanya el III Premi Verdaguer de Recerca», 02-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ «Catàleg: Jaume Coll Mariné». Edicions de 1984. Arxivat de l'original el 23 de gener 2018. [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ «Memorial». La Finestra Lectora, 04-12-2020. [Consulta: 15 gener 2025].
# Talesa d'Aragó

Talesa d'Aragó fou una noble aragonesa, esposa del vescomte Gastó IV de Bearn (menut territori al vessant nord dels Pirineus). Durant les absències del seu marit i després de la mort d'aquest va ser ella la qual s'encarregà del govern del vescomtat.
Talesa era filla de Sanç, comte d'Aibar i Javierre-Latre, germà natural del rei d'Aragó Sanç Ramires. Es casà cap a 1085 amb Gastó (futur Gastó IV), fill del vescomte de Bearn Cèntul V. Va rebre en dot el vescomtat de Montaner, petit territori situat en el veí comtat de Bigorra que així passà al patrimoni dels vescomtes de Bearn.
Entre 1096 i 1101, mentre el seu marit Gastó IV participava en la Primera Croada, Talesa es va ocupar del govern de Bearn amb l'ajuda d'un consell senyorial. El mateix va fer més tard durant les freqüents i llargues estades del seu marit a Aragó. Talesa apareix en els registres històrics sobretot fundant establiments religiosos.
Tingué quatre fill, tots amb Gastó IV:
* Guiscarda
* altra xiqueta, del nom de la qual se sap només que comença per N
* Cèntul, nascut en 1102, mort abans de 1128
* Cèntul VI, nascut després de 1128.
En morir Gastó IV en 1131, Talesa s'ocupà de la regència en ser menor d'edat el seu fill Cèntul VI. Aquest va morir poc després, en la batalla de Garrotxa 1134, i el vescomtat va passar al fill de Guiscarda, Pere, també xiquet, amb la qual cosa Talesa va seguir exercint de regent.
Poc després el veí regne d'Aragó va ser sacsejat pel conflicte successori originat pel testament del rei Alfons I, mort en 1134. Talesa prengué partit contra Ramir «el Monjo», el qual en represàlia li va retirar els senyorius de Saragossa i Uncastillo que havia heretat del seu marit Gastó IV. Després de la intervenció del Papa la corona aragonesa va recaure finalment en el comte de Barcelona Ramon Berenguer IV. Aquest, per a recuperar les bones relacions amb Bearn, va atorgar a Talesa els feus d'Osca i Bespén així com drets sobre la Basílica del Pilar de Saragossa, on el seu marit estava enterrat. Va lliurar també la mà d'una princesa catalana al vescomte Pere, primer Pere per a posar Bearn baix control de la Corona d'Aragó.
La data de defunció de Talesa és desconeguda però se sap que va ser més tard de 1136.

## Bibliografia

* TUCOO-CHALA, Pierre. Quand l'Islam était aux portes des Pyrénées. Biarritz: J&D Editions, 1994. ISBN ISBN 2-84127-022-X.
* Bearn, en la Auñamendi Entziklopedia (castellà)
# Centre Penitenciari de Dones de Barcelona

El Centre Penitenciari de Dones de Barcelona, conegut popularment com a presó de Wad-Ras, és un edifici situat al carrer antigament homònim (avui, del Doctor Trueta), a la Vila Olímpica del Poblenou de Barcelona.

## Història i descripció

El 1912, la Junta Provincial de Protecció a la Infància i Repressió de la Mendicitat va obtenir de l'Ajuntament de Barcelona la cessió d'un solar terrenys d'uns 9.000 m² a l'illa dels carrers de Wad-Ras, Igualtat (actualment Àlaba), Castillejos (actualment Pamplona) i Enna (actualment Ramon Turró), on l'any següent l'arquitecte Enric Sagnier i Villavecchia va projectat un grup benèfic, que va guanyar el concurs d'edificis artístics de l'Ajuntament de Barcelona de 1916.
El 1933, l'Ajuntament va cedir també el solar de l'altra banda del carrer de Wad-Ras, on al principi es va ubicar un camp de futbol i posteriorment també les Escoles Professionals, l'Institut Ramon Albó i un centre del Tribunal Tutelar de Menors. Des del 1983, aquest pavelló és destinat a presó de dones, dependent de la Generalitat de Catalunya.
Als anys 1970, la resta de pavellons del grup benèfic van ser enderrocats per problemes estructurals, i aquest espai és actualment ocupat per l'IES Icària.

## Referències

* ↑ «Centre Penitenciari de Dones». Departament de Justícia, Drets i Memòria de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «CESSIÓ D'UN SOLAR A LA "JUNTA PROVINCIAL DE PROTECCIÓN A LA INFANCIA Y REPRESIÓN DE LA MENDICIDAD" (AMB FAÇANES ALS CARRERS WAD-RAS, IGUALTAT, CASTILLEJOS I ENNA, A LA ZONA DE L'EIXAMPLE)». A183 Comissió de Governació D-1356. AMCB, 20-05-1912.
* 1 2 3 4 Sánchez-Valverde Visus, 2009, p. 94.
* ↑ «Permís a la Junta Provincial de protecció a la infantesa i repressió de la mendicitat per a construir un grup d'edificis en els terrenys que té en els carrers de Wad-Ras, Igualtat i Enna». Q127 Eixample 14807/1913. AMCB, 01-05-1913.
* ↑ Anuario estadístico de la ciudad de Barcelona, 1916, p. 356-357.
* ↑ «Cessió a la Junta de Protecció a la Infància del solar situat al c. Castillejos, c. Wad-Ras, c. Igualtat i c. Bogatell i trasllat del viver allà instal.lat a Pedralbes». Q101 Urbanització i Reforma 235/52. AMCB.

## Bibliografia

* Sánchez-Valverde Visus, Carlos. La Junta Provincial de Protección a la Infancia de Barcelona, 1908-1985: aproximación y seguimiento histórico. Secretaria d'Infància i Adolescència, Departament d'Acció Social i Ciutadania de la Generalitat de Catalunya, 2009.