# Batalla d'Auray (1815)

La batalla d'Auray, va tenir lloc el 21 de juny de 1815 durant la Chouannerie de 1815. Va acabar amb la victòria dels imperials que van rebutjar els chouans i van assaltar la ciutat d'Auray.

## Preludi

Els imperialistes no eren conscients del fracàs de Napoleó a Waterloo. Després de la seva victòria a la batalla de Muzillac contra la guarnició de Vannes comandada pel general Rousseau, l'exèrcit reialista de Louis de Sol de Grisolles va acollir un desembarcament d'armes a la cala de Foleu, 25 quilòmetres riu amunt de la desembocadura de la Vilaine. Els chouans van rebre aleshores dels britànics 8.000 rifles i fusells, munició així com un canó i un obús. Després tornen a Rochefort-en-Terre.
Aquest èxit, però, no va ser aprofitat per Sol de Grisolles, que es va preocupar de repartir equitativament les armes angleses entre les diferents legions. Gravat pel seu comboi, no va marxar ni a Pontivy ni a Vannes, sinó que es va dirigir cap a la costa per preparar un segon desembarcament a Carnac. Tanmateix, va donar així temps a les tropes imperials per reorganitzar-se.
El 18 de juny, el general Auguste Julien Bigarré va arribar de Rennes amb reforços i va unir forces a Ploërmel amb les tropes del general Rousseau, que havia abandonat Vannes. Sol de Grisolles va ser informat d'aquest moviment mentre es trobava a Plaudren el mateix dia amb 5.000 homes. Tanmateix, es va negar a interceptar la columna de Rousseau i va deixar que els imperialistes fessin la seva unió.
El 19 de juny, l'exèrcit de Sol de Grisolles va sortir de Plaudren i va arribar a la població d'Auray. Per la seva banda, els imperialistes van sortir de Ploërmel el dia 18 i després es van desplaçar cap a Josselin, després Grand-Champ i finalment Sainte-Anne-d'Auray, a cinc quilòmetres al nord de la ciutat d'Auray. Quatre columnes van confluir llavors a Auray: de Ploërmel per Grand-Champ, de Pontivy per Pluvigner, de Lorient per Landévant i de Vannes per Pontsal. D'esquena al mar, els chouans ja no poden evitar el combat.

## Forces presents

En el seu informe, Bigarré afirmava estar al capdavant de 1.550 homes. En les seves memòries, els oficials reialistes Julien Guillemot i Marc-Antoine de La Boëssière de Lennuic, estimen el nombre d'Imperials en 3.000. La columna està formada sobretot per nombrosos estudiants de dret, encapçala dors dels “federats”. Voltigeurs i dracs formen l'avantguarda, sota les ordres del cap d'esquadra Carabène.
L'exèrcit reialista de Morbihan, posat sota el comandament superior de Louis de Sol de Grisolles, està format per la legió de Bignan, comandada per Yves Le Thieis; de la legió Auray, comandada per Joseph Cadoudal, amb Jean Rohu com a segon al comandament; de la legió de Vannes, comandada pel cavaller Louis-Joseph de Margadel; de la legió de Redon, comandada per Louis-Jacques de Sécillon; de la legió Pontivy, comandada per Julien Guillemot;}} i la legió de Gourin, comandada per Claude-René Guezno de Penanster. A Auray, entrena un total de 8.000 homes. Entre ells hi havia uns quants centenars de soldats i mariners abandonats, que segons l'informe de Bigarré “tancaven els caps de columna d'aquestes masses de pagesos i no buscaven el seu exemple per inspirar-los més fermesa”. L'artilleria consistia en un canó de 5 lliures i un obús aterrat pels britànics prop de Muzillac el 12 de juny.

## Procés

El dia abans de la batalla, les tropes de Bigarré acamparen al convent de Sainte-Anne d'Auray, mentre que les forces reialistes estaven posicionades a Auray i Brech. Els dos exèrcits són llavors separats pel riu Loch.
Sol de Grisolles desplega les seves tropes per defensar quatre ponts del Loch: el pont de Tren-Rousse -o Treuroux- el més al nord, situat entre Brech i Plumergat; el pont de Brech, situat prop de la població; el pont de Théoret, prop del camp dels màrtirs; i el pont de Saint-Goustan, a l'entrada est d'Auray, a la carretera de Vannes. La legió de Bignan va prendre posició a Brech i el seu 4t batalló era l'encarregat de defensar el pont. La legió Auray defensa els altres tres ponts. Al voltant de 500 a 600 homes de la legió de Redon comandada per Sécillon també van prendre posició al pont de Théoret, on es trobaven Cadoudal i Rohu, així com les dues peces d'artilleria. Malgrat l'insistent consell de Guillaume Gamber, Sol de Grisolles es va negar a llançar un atac nocturn contra el camp imperial i va anar a Carnac, on es va trobar amb l'almirall britànic Henry Hotham. Va ser finalment Bigarré qui va prendre la iniciativa d'un atac nocturn.
A les tres de la matinada, els imperialistes van sortir. L'atac va ser llançat al nord de Brech pels voltigeurs i els dragons de Carabène, que formaven l'avantguarda. Aquests van trobar el pont Tren-Rousse abandonat pels seus defensors i així van poder travessar el Loc'h sense trobar resistència. Després d'haver creuat així el riu, els imperialistes van atacar el poble de Brech des del nord, on van sorprendre completament la legió de Bignan al seu flanc i la van posar en fugida, causant-li grans pèrdues.
Alertades, les forces de Cadoudal, Sécillon, Gamber i Rohu s'alineen en batalla al pantà de Poublaie —també anomenat Poulle-Baille o Lan-er-Reux— al nord d'Auray, amb el seu canó i obús. Per la seva banda, els imperials es van alinear en ordre i en silenci, sense alarmar-se pel foc que van rebre. Aleshores proclamen crits de "visca l'emperador!"», després avançar en ordre tancat, baioneta fixada. Acostumats a lluitar com a escaramusses, els chouans no van poder resistir el xoc en aquest terreny obert i la seva línia es va esfondrar sota la pressió dels escamots de la cavalleria. Els insurgents abandonen el seu canó i el seu obús que només hauran disparat un cop cadascun.
Aleshores, els chouans tornen a les seves tàctiques habituals i es troben en una emboscada darrere de tanques i séquies. Tanmateix, les càrregues de baioneta van ser suficients per desallotjar-les. Malgrat l'arribada del general Sol de Grisolles, la legió de Margadel i la companyia d'escolars de Vannes, els reialistes foren perseguits de totes les seves posicions, i en particular de la Chartreuse d'Auray, que en un moment va ser defensada. El general Bigarré, però, va resultar ferit durant aquests combats.
Els imperials llancen llavors l'assalt a la ciutat d'Auray. Primer van trencar les defenses reialistes del seu flanc esquerre i van avançar pel riu Loch. Al cementiri van desallotjar els 250 homes de Gabriel de Francheville després d'una baralla de mitja hora. Els chouans, però, van oposar una resistència més forta al pont i al port de Saint-Goustan, on els mariners rhuy estaven amagats als edificis. Sol de Grisolles fins i tot va enviar part de les seves forces, que es van posar a les ordres de Francheville, a l'altra banda del riu, perquè poguessin saltar i agafar les forces de Bigarré a la rereguarda pel pont de Théoret. Tanmateix, a Saint-Goustan, l'anunci de l'arribada d'una columna per la carretera de Vannes va fer vacil·lar els chouans, que després temien ser atacats a l'esquena. A les tres de la tarda va acabar la baralla6. Sol de Grisolles ordena la retirada de les darreres tropes restants i recorda el batalló de Francheville. Els chouans es van retirar d'Auray pel pont de Saint-Goustan i van agafar la carretera de Vannes, des d'on van arribar després a Sainte-Anne-d'Auray, després a Plumergat. Aleshores, la majoria dels revoltats es van dissoldre per tornar als seus pobles.

## Pèrdues

El 25 de juny, en el seu informe al ministre de la Guerra, el general Bigarré afirmava que no menys de 1.500 chouans foren morts o ferits durant el combat. Per a l'historiador Aurélien Lignereux, aquest peatge és exagerat, però les pèrdues reialistes semblen haver estat tres vegades més grans que les dels imperialistes. En el seu “precís de la campanya de 1815”, l'oficial reialista Marc-Antoine de La Boëssière de Lennuic afirma que les pèrdues reialistes van ser al voltant d'un centenar de morts, inclosos els oficials de Langle, Couédic Maillart i Dagorn, i el mateix nombre de ferits, inclòs l'ajudant general de Moëlien. Aquest últim és capturat, però la seva germana li salva la vida.
Pel costat imperial, la llista de pèrdues va ser elaborada el 22 de juny pel comandant ajudant que actuava com a cap d'estat major. El balanç va ser de 20 morts -entre ells deu soldats, dos oficials, tres gendarmes, tres dragons, un artiller de mar i un federat de Rennes anomenat Guichard- i 185 ferits -entre ells 34 artillers, 12 gendarmes, 11 federats, tres dragons, un agent de duanes, i el general Bigarré. Entre els agents, el mateix general Bigarré va resultar ferit als ronyons. El seu ajudant de camp, el cap d'esquadra Couturier, va fer que una bala li travessés el braç esquerre. El comandant de l'avantguarda, el cap d'esquadra Carabène, també adscrit a l'estat major, va resultar ferit a la cama.
Pel costat civil, dues dones d'Auray, inclosa una nonagenària, van ser assassinades per soldats imperials segons els reialistes.

## Conseqüències

Després de la lluita, el general Bigarré va afirmar haver aconseguit una victòria decisiva, però el seu èxit finalment va resultar limitat. El 25 de juny es va conèixer a Morbihan la notícia de la derrota de Napoleó a Waterloo. Conscient que la marea girava, Sol de Grisolles va rebutjar les obertures de Bigarré. El 2 de juliol, les seves tropes van rebre un nou desembarcament d'armes a Locmariaquer i van fer retrocedir els duaners i soldats del general Rousseau a Crach. El 3 de juliol, en una carta adreçada al ministre de la Guerra, el prefecte de Morbihan Joseph-Louis-Victor Jullien assenyalava que les autoritats només controlaven Vannes, Lorient, Hennebont i Pontivy al departament.

## Notes

* ↑ « "El dia 19, l'exèrcit es va dirigir cap a Auray; cada comandant de cos, sense aturar-se en aquesta ciutat, va anar immediatament a ocupar la posició indicada pel general Desol de Grisolle, que, per la seva banda, s'havia anat a la badia de Quiberon, per arribar a un acord amb l'almirall anglès. La legió de Bignan anà directament a la vila de Brech, amb ordres de defensar el pas del pont que hi ha al fons d'aquesta vila, a la carretera de Sainte-Anne: el quart batalló d'aquesta legió fou col·locat al pont, a les ordres del meu cosí Gambert, de Pleugriffet, que al mateix temps havia de vigilar la calçada del molí d'Hurto, una mica més avall del pont; quatre companyies del batalló de Bignan, a les ordres del meu germà François, foren col·locades a la carretera de Baud, a l'alçada i a un quilòmetre de Brech; deu empreses es van quedar en aquesta població. El primer batalló de la legió Auray, comandat per Joseph Lainé, de Crach, va haver de defensar el pont de Saint-Gonstant, a l'entrada d'Auray, a la carretera de Vannes. El segon batalló, sota les ordres de Charles Le Neillon, es va situar més enllà de Brech, i havia de defensar el pont Tren-Rousse. Però no s'hi va quedar, i aquesta falta va ser la causa de les desgràcies que es van produir l'endemà. Algunes altres companyies de la legió Auray, sota les ordres de Joseph Cadoudal, Rohu i M. de Langle, van prendre posició al túmul que hi ha sobre el Camp dels Màrtirs, a l'alçada del pont Théoret. També hi eren el senyor de Sécillon i Gambert, al capdavant de cinc-cents o sis-cents homes com a màxim, i els canons estaven a la carretera principal a la mateixa alçada. Per la seva banda, el general Bigarré, arribat a Sainte-Anne el dia 20, al capdavant de 3.000 homes, es va posar, abans de la llum del dia del dia 21, a creuar el riu Auray, al molí Tren-Rousse, una llegua més enllà de Brech, i tot seguit, girant a l'esquerra, es va dirigir cap a aquest poble. El senyor Le Thieis, que l'ocupava amb deu companyies, va quedar totalment sorprès. Havia comptat amb el batalló de Charles Le Neillon, col·locat davant seu, i no havia pres cap precaució en aquesta direcció. Aquesta negligència imperdonable davant l'enemic va ser la causa d'una erupció general, en la qual van morir diversos chouans i un major nombre van resultar ferits. Entre els morts hi havia el comandant de batalló Dagorn, que s'havia avançat al so dels primers trets, amb el meu cosí Vincent Guillemot, de Roscoët, capità-ajudant-major del batalló del meu germà, i una vintena d'homes; però no van poder aguantar ni un moment. El jove Le Gal, de Kerordo, fill de Le Gal, assassinat l'any 1801, al seu poble, en el moment de la derrota de la qual us parlava, també va ser trobat entre els morts. Un gran nombre de fugitius van arribar al lloc que ocupava el meu germà, i ens van anunciar la presa del poble. Aleshores hem volgut agafar el camí d'Auray, per unir-nos als nostres que hi eren; però la columna de Bigarré, que s'estava formant al aiguamoll, va marxar cap a nosaltres i ens va obligar a girar a la dreta. Vam veure en aquell moment, al fons d'aquest erm, un Chouan a cavall, dirigint-se sol cap a l'enemic, a qui volia reconèixer; però aviat va marxar al galop, perseguit per diversos genets. Era el valent Joseph Cadoudal; havia vingut amb la companyia d'Auray, que l'havia abandonat, sense saber-ho, sense disparar un tret, MM. de Sécillon, Gambert i Rohu, en saber què passava a Brech, van abandonar la seva posició per moure's en la direcció del foc, i, en arribar al aiguamoll de Poulle-Baille, o Lan-er-Reux, els dos primers van prendre una posició al camp a l'esquerra de la carretera; Rohu es va col·locar al camp de la dreta, amb dues companyies. Totes les seves forces combinades amb prou feines ascendien a 600 homes, i no podien esperar aturar la marxa de la columna del general Bigarré, de 3.000 homes. Tanmateix, tan bon punt va aparèixer, els chouans van fer un atac terrible contra ella, que va fer caure un gran nombre de soldats, i va obligar a Bigarré a llançar més d'un terç dels seus homes a escaramusses. Llavors va començar una baralla que només va acabar a Auray. La companyia d'escolars, que havien passat la nit en aquest poble, es va precipitar a ajudar, i només es va aturar a prop del lloc on s'havien posat els canons des del dia abans. Al mateix temps va arribar al lloc dels fets el general Desol, i la defensa es va tornar més tossuda. Ferits el general Bigarré i els seus dos ajudants de camp, la columna enemiga es va aturar un moment, i semblava indecisa si continuaria avançant o si es retiraria; però, sense moure's, va continuar la seva marxa amb gran ordre. Tanmateix, la seva entrada a Auray no es va fer sense trobar resistència dels chouans, ni sense experimentar pors greus, sobretot perquè el pont de Saint-Gonstant estava ben vigilat i el general Desol havia ordenat atacar la columna enemiga pel camí que havia fet entrar al poble i posar-lo entre dos focs. Malauradament, els chouans que vigilaven el pont de Saint-Gonstant van confiar massa en un informe que els anunciava que arribaven tropes de Vannes, amb artilleria, i es van retirar cap a Sainte-Anne, deixant així el camí lliure. Aquest error va obligar al general Desol a ordenar a tot l'exèrcit que prengués la mateixa direcció, i vam dormir a Plumergat. El comandant de l'artilleria de l'Exèrcit Reial va disparar dos trets de canó durant la lluita i després va fugir. El desgraciat havia perdut tant el cap que, arribat a la carretera d'Auray a Vannes, va portar les seves dues peces a un camp de blat i les va abandonar allí. L'endemà, van ser trobades pels soldats del general Bigarré. Durant aquell dia, el senyor de Moëlien va rebre sis cops de baioneta i un cop d'espasa al mateix Auray; El senyor de Langle, comandant el batalló Hennebon, hi va ser assassinat, així com el senyor du Couëdic, oficial de la marina reial. Els joves de la legió de Joseph Cadoudal, els de la legió de Sécillon i del cantó de Gambert, que havien lluitat, no seguiren el senyor Desol fins a Plumergat; tots van tornar a casa. Només restaven amb el general el seu estat major i part de la legió de Bignan, i ja, des del dia abans de la batalla, el cos principal de l'exèrcit quedava reduït a menys d'un terç de les seves forces, perquè a mesura que s'acostaven a la costa, els els oficials parroquials i els soldats havien anat a canviar-se de camisa. Tanmateix, aquesta lluita només va tenir un resultat lamentable per als reialistes perquè, a excepció del general Desol i MM. de Sécillon i Gambert, cap dels dirigents va fer el seu deure." » — Memòries de Julien Guillemot
* ↑ « "Aquesta unió [de Bigarré i Rousseau] va tenir lloc el dia 18 a Ploërmel, sense que l'exèrcit reial, obstaculitzat pel comboi la dispersió del qual en llocs segurs l'ocupés essencialment, pogués oposar-s'hi. El dia 18 va anar a Plaudren, i el dia 19 a Auray, per tal de rebre la nova ajuda, que li hauria permès armar tots els homes que demanessin servir. Va ser contra aquest punt que el general Bigarré va unir tots els seus esforços. Va combinar un atac simultani de quatre cossos de tropes; el principal, al capdavant del qual marxava, es dirigia de Ploërmel a Grand-Champ; un altre de Pontivy, de Camors i Pluvigner; el tercer, de Lorient, de Landévan; el quart, des de Vannes, per Pontsal. En aquesta posició, vorejada per un costat pel mar, i on per l'altra acabaven quatre camins ocupats per cossos d'atac, l'exèrcit reial es veia obligat a rebre un afer: el senyor general de Sol preferia donar-lo. El dia 20, havent aparegut el cap de la columna principal a Sainte-Anne, a una llegua d'Auray, hi fou tancada pels fusellers de la companyia Auray, i el batalló de voltigeurs, comandat per MM. Louis i Alexandre Dubot, oficials que van mostrar constantment tanta activitat com valentia en aquesta campanya. Va ser assetjada allí de nit pel senyor Joseph Cadoudal; però el matí del 21, l'enemic va reprendre l'ofensiva i va marxar, amb tres mil homes, al pont de Breck, per girar la posició d'Auray. Aquest punt va ser defensat pel senyor Le Thiez, que només tenia part de la seva legió; massa feble, va haver de cedir als números, es va defensar amb valentia a la ciutat de Breck, on va perdre molta gent, sense poder mantenir la posició, que va ser forçada. Als afores de la vila, l'enemic va trobar en batalla, al páramo de Poulbaie, part de la legió d'Auray i la de Sécillon, i els batallons Gambert i Galles; aquestes tropes, més febles que l'enemic, van caure enrere i es van posar rere les bardisses que voregen el pantà de Poulbaie; foren atacats allí amb gran impetuositat per la totalitat de les forces del general Bigarré; després d'un tiroteig extremadament animat, que va sacsejar l'enemic per un moment, es van veure obligats a retrocedir. Amb el suport del batalló Margadel i la disparats per dues peces d'artilleria, van defensar durant un temps la posició de Chartreuse; però la freda intrepidesa amb què la columna enemiga prosseguia la seva marxa, veient com les files dels seus pelotons comienen sense parar, vençà aquesta resistència. Es va repetir a l'entrada de la ciutat d'Auray, on el senyor de Francheville, al capdavant de dos-cents cinquanta homes, va recolzar les tropes en retirada durant mitja hora; però la por que l'enemic, més nombrós, hagués flanquejat l'esquerra dels reialistes, després d'haver fet desposseir el seu dret per cobrir el faubourg du Lock, l'enemic va poder penetrar a la ciutat per la seva esquerra, i tallar-lo, per aquesta maniobra, part de l'exèrcit. La força principal va creuar el pont i es va defensar amb força al barri de Saint-Constant, on l'enemic mai no va poder forçar-lo, malgrat un tiroteig que va durar fins a les tres de la tarda: havíem estat lluitant durant tres hores del matí. Aleshores el general de Sol manà atacar la ciutat, fent-la girar pel mateix camí que havia fet l'enemic; aquest moviment s'inicià, i el senyor de Francheville, al capdavant del seu batalló, ja havia travessat el riu pel pont de Tréauret; però la marxa del cos, deixant Vannes amb l'artilleria a la rereguarda de l'exèrcit, fent arriscada la seva posició, va retrocedir a Sainte-Anne, d'on havien sortit els enemics al matí; i, després d'haver descansat les tropes, que havien passat dos dies i una nit a peu, i feia vint-i-quatre hores que no menjaven, el general de Sol anà a Plumergat on dormia. Aquest afer va costar als reialistes M. de Langle, ric propietari i excel·lent oficial, l'últim dels tres germans que van morir al servei del rei; MM. du Couédic, Maillart i Dagorn, assassinats; M. de Moëlien, ajudant major general, ferit per set cops de baioneta i un cop d'espasa; un centenar més de morts i altres altres ferits. La pèrdua de l'enemic va ser triple, i va estendre la consternació entre ells: el seu general va denunciar ferits greus, així com els seus dos ajudants de camp; vint-i-cinc oficials posats fora de joc, així com més de la meitat dels federats que van deixar Rennes amb ell; una llarga fila de carros, plens de ferits, portats de tornada després d'ells, després d'haver deixat tots els hospitals d'Auray desbordats de ferits massa greus per ser transportats; un silenci trist: tot va donar al seu retorn a Vannes les característiques d'una cerimònia fúnebre més que les d'un triomf. Una sola circumstància, de fet, donava a l'afer Auray una aparença d'avantatges a favor dels bonapartistes, ja que el que havien aconseguit, de situar-se entre l'exèrcit reial i la mar, estava més que compensat amb pèrdues triples; Van arrossegar amb ells les dues peces d'artilleria reialistes. Quan el general de Sol havia marxat per reatacar Auray pel pont de Tréauret, aquesta carretera intransitable per a l'artilleria, havia dirigit els canons cap a Grand-Champ. Els falsos consells sobre els moviments de l'enemic van fer que aquesta ordre es desviés, i l'endemà aquestes peces van caure en poder del general Bigarré; però aquest general i el públic saben bé que les circumstàncies que li donaven possessió eren del tot estranyes a l'exèrcit i a l'afer del dia abans." » — Marc-Antoine de La Boëssière de Lennuic, Resum de la campanya realitzada l'any 1815 per l'exèrcit reial de Bretanya a les ordres del general Sol de Grisolles.
* ↑ Tanmateix, si Julien Guillemot és present a Auray, la seva legió és llavors a Melrand i no participa en el combat.
* ↑ « "Segons una altra versió difosa pel país, Bigarré, ferit al pantà de Ploublaie, s'hi va quedar amb una trentena d'homes; els pagesos bretons que van participar en aquest afer encara lamenten avui haver perdut aquesta bona oportunitat d'apoderar-se del general." » — Informe de l'afer Auray, per Regnaut, cap d'estat major del 7è regiment d'infanteria de línia, 1 de setembre de 1837.
* ↑ Thomas Jean Marie du Couëdic, nebot de Charles Louis du Couëdic, antic emigrant retornat de Rússia a França, nomenat cavaller de l'orde reial i militar de Saint-Louis i portador de la flor de lis a partir del 10 de juliol de 1814 per autorització signada pel comte de Ferronays segons les ordres del duc de Berry. A la seva tomba de Brech hi ha inscrit: “Aquí hi ha el cos del Chevalier du Couëdic de Kergoaler, capità naval rus, cavaller de la Reial Orde de Saint-Louis, mort en combat el 21 de juny de 1815, màrtir de la seva religió, i víctima del seu amor pel seu rei.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Lignereux, 2015, p. 144.
* 1 2 Guillemot, 1859, p. 231.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Dupuy, 2004, p. 300-301.
* 1 2 3 4 5 Guillemot, 1859, p. 232-233.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Lignereux, 2015, p. 163-164.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Chassin, 1899, p. 779-780.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 Guillemot, 1859, p. 234-237.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 de La Borderie, 1869, p. 176-178.
* 1 2 3 4 Lignereux, 2015, p. 172.
* ↑ Lignereux, 2015, p. 124.
* 1 2 3 4 5 6 Lignereux, 2015, p. 164-165.
* ↑ Lignereux, 2015, p. 191.
* 1 2 3 4 5 Lignereux, 2015, p. 224.
* 1 2 Lignereux, 2015, p. 193-194.
* ↑ Lignereux, 2015, p. 161.
* 1 2 Lignereux, 2015, p. 305.
* ↑ Lignereux, 2015, p. 187-188.
* 1 2 Lignereux, 2015, p. 326.
* 1 2 Lignereux, 2015, p. 170.
* ↑ Lignereux, 2015, p. 208.
* ↑ Lignereux, 2015, p. 217.
* 1 2 Lignereux, 2015, p. 225.

## Bibliografia

* Chassin, Charles-Louis. Les pacifications de l'Ouest, 1794-1801-1815. III. Paris: Paul Dupont, éditeur, 1899.
* Dupuy, Roger. La Bretagne sous la Révolution et l'Empire, 1789-1815. Rennes: éditions Ouest-France université, 2004. ISBN 978-2-737-33502-0.
* Grand, Roger. Les Cent-Jours dans l'Ouest: La Chouannerie de 1815. Perrin, 1943.
* Guillemot, Julien. Lettres à mes neveux sur la Chouannerie. Imprimerie Félix Masseaux, 1859.
* Arthur de La Borderie (dir.). Revue de Bretagne et de Vendée. t. V - Tercera sèrie (Tom XXV de la col·lecció), 1869.
* Lignereux, Aurélien. Chouans et Vendéens contre l'Empire, 1815. L'autre Guerre des Cent-Jours. París: Éditions Vendémiaire, 2015. ISBN 978-2363581877.