OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salvador García Muñoz

Salvador García Muñoz (L'Orxa, Comtat, 17 de maig de 1868 - Orà, 28 de gener de 1946) fou un metge i polític socialista valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República.

## Biografia

El 1903 s'especialitzà en cirurgia i fou director de l'Hospital Civil d'Oliver, a Alcoi. Militant del PSOE valencià, fou candidat a les eleccions generals espanyoles de 1933, però no fou escollit. Sí que ho fou a les de 1936, a les llistes del Front Popular.
En els primers moments de la guerra civil espanyola, juntament amb l'alcalde d'Alcoi, Evaristo Botella Asensi, fou un dels artífex del fracàs de la sublevació del Regimento de Vizcaya. Després fou president Monte de Piedad d'Alcoi i inspector d'Hospitals de Sang. Fou un dels assistents a la darrera sessió de les Corts Republicanes al Castell de Figueres i després s'exilià a Orà a bord del Stanbrook, on treballà com a metge al barri de Gambetta. Les autoritats franquistes el condemnaren a 4 anys d'indemnització, confiscació de béns i una multa de 5.000 pessetes.

## Referències

* Salvador García Muñoz a la Fundació Pablo Iglesias
* Salvador García Muñoz, la història d'un home que ha volgut llibertat Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Vicente Guillem Porta

Vicente Guillem Porta (Aldaia, 1953) és llicenciat en Medicina i Cirurgia i doctor en Medicina i oncòleg.
És especialista en Oncologia Mèdica i des de 2006 és Cap de Servei d'Oncologia Mèdica a l'Institut Valencià d'Oncologia. Entre els anys 2005 i 2010 ha estat president del Comité Tècnic de l'Associació Espanyola Contra el Càncer (AECC), així com President de la Societat Espanyola d'Oncologia Mèdica (SEOM) de 2000 a 2004 i Cap de Servei d'Oncologia Mèdica de la Fundació Institut Valencià d'Oncologia des de 1990. També és membre de l'European Society of Medical Oncology (ESMO) i de l'American Society of Clinical Oncology (ASCO). Va estudiar medicina a la Universitat de València l'any 1976 on també es va doctorar l'any 1989 en Medicina. Ha escrit una vintena de llibres sobre la seua especialitat i unes 60 publicacions en revistes mèdiques, a més d'unes 200 comunicacions científiques a congressos Estatals e Internacionals.
L'any 2012 va rebre la Distinció de la Generalitat Valenciana al Mèrit Científic.

## Referències

* ↑ «Las voces contra el cáncer | Salud | EL MUNDO». ELMUNDO/. [Consulta: 27 desembre 2016].
* ↑ «Doctor Vicente Guillem Porta - Oncólogo Médico en Valencia». www.topdoctors.es. [Consulta: 27 desembre 2016].
* ↑ «El doctor Vicente Guillem, nuevo presidente de la Fundación ECO» (en castellà). Las Provincias.
* ↑ «El oncólogo valenciano Vicente Guillem, nuevo presidente de la Fundación ECO». La Vanguardia.
* ↑ Press, Europa «La Generalitat valenciana concederá su Alta Distinción al investigador Agustín Escardino y a la UME» (en castellà). europapress.es, 05-10-2012.
# Fernando Ruiz García

Fernando Ruiz García (Madrid, 1932) és un metge i polític madrileny, senador per Alacant en la VII Legislatura.

## Biografia

S'ha especialitzat en neurocirurgia a Anglaterra i als EUA. Cap de Servei en l'Institut de Ciències Neurológicas de Madrid i Professor Ajudant de Classes Pràctiques de la Universitat Complutense de Madrid des de 1966 fins a 1974. Cap del Servei de Neurocirurgia de l'Hospital General Universitari d'Alacant des de la seva creació en 1975 fins a 2002 i professor de Neurocirurgia de la Universitat d'Alacant des de 1981 i de la Universitat Miguel Hernández d'Elx des de 1996 i des de 2002 amb caràcter honorífic.
Inclòs en el corrent d'Izquierda Socialista, a les eleccions generals espanyoles de 2000 fou escollit senador per la província d'Alacant pel PSPV-PSOE en substitució d'Angel Antonio Franco Gutiez. Va ser vicepresident segon de la Comissió d'Economia, Comerç i Turisme del Senat.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat

## Enllaços externs

* Pàgina de Fernando Ruiz Garcia
# Agencia Nacional de Inteligencia

L'Agència Nacional d'Intel·ligència (conegut també per l'acrònim ANI) és l'organisme públic Xile no creat l'any 2004 per tal de coordinar i assessorar el President de la República en matèria d'intel·ligència. Depèn administrativament del Ministeri de l'Interior. El seu director és Gonzalo Yuseff.

## Antecedents

La història dels serveis d'intel·ligència xilens s'originen al començament del segle xix, quan es crea un Servei Secret Militar, destinat a realitzar operacions especials. La seva més destacada tasca es va concentrar durant la Guerra del Pacífic, on es van efectuar diverses missions reeixides. La professionalització va arribar amb la reestructuració prussiana de l'Exèrcit, quan es va crear la Direcció d'Intel·ligència de l'Exèrcit o Dine. Paral·lelament, l'armada i la força aèria van crear els seus propis serveis (Intel·ligència Naval i el Servei d'Intel·ligència de la Força Aèria).
Durant el règim militar d'Augusto Pinochet es va crear una policia secreta, dirigida especialment a combatre els partits i moviments d'esquerra (Partit Socialista, Comunista i el Moviment d'Esquerra Revolucionària (MIR): la Direcció d'Intel·ligència Nacional (DINA). El seu primer director va ser Manuel Contreras. Aquesta institució va ser dissolta per crear en el seu reemplaçament la Central Nacional d'Informacions (CNI), que va exercir les mateixes tasques que la DINA. Van ser dissoltes a les acaballes del règim militar.

## Organització i tasques

L'ANI va ser creada per la Llei Nº 19.974 del 2004, que estableix les seves funcions, les normes aplicables i el secret i reserva amb el qual actua. La seva màxima autoritat és el Director, càrrec de l'exclusiva confiança del president. L'agència, segons la normativa vigent el 2006, compta amb una planta aproximada de 125 persones. És la continuadora legal de la Direcció de Seguretat Pública i Informacions (anomenada popularment com L'Oficina) creada el 1993. La seva tasca principal és fer intel·ligència político-estratègica, ja que dins de l'anomenat Sistema d'Intel·ligència de l'Estat de Xile, compleixen la tasca d'intel·ligència militar les direccions d'Intel·ligència de les Forces Armades de Xile i la intel·ligència policial les direccions o caps d'Intel·ligència de les Policies (Carrabiners i Investigacions).
L'antic organisme coordinador (la Direcció d'Intel·ligència de Defensa de l'Estat Major de la Defensa Nacional) va quedar també com a organisme col·laborador de les institucions armades.

## Atemptat

El 28 de gener del 2006 va ser detonada una bomba a l'entrada de les oficines de l'ANI a carrer Tenderini de la ciutat de Santiago. L'esdeveniment, que va deixar a un funcionari de neteja municipal ferit, va ser reivindicat per les desconegudes i autodenominades Forces Autònomes i destructives Lleó Czolgosz.

## Vegeu també

* Agència Central d'Intel·ligència

## Enllaços externs

* Notícia sobre l'atemptat a les oficines de la ANI Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Chile, Biblioteca del Congreso Nacional de. «Biblioteca del Congreso Nacional de Chile» (en castellà), 27-11-2014. [Consulta: 25 setembre 2023].
# Llista de topònims de Sant Andreu de Sureda

Llista de topònims (noms propis de lloc) de Sant Andreu de Sureda (Rosselló).
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!

## pintura mural

| imatge | Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Protecció | Commons (més fotos) | Dades a WD |
| | Crist a la creu amb la Mare de Déu | Sant Andreu de Sureda | pintura mural | | Monestir de Sant Andreu de Sureda | monument històric catalogat | | |
| | Crist a la creu entre la Mare de Déu i Sant Joan | Sant Andreu de Sureda | pintura mural | | Monestir de Sant Andreu de Sureda | monument històric catalogat | | |

## Misc

| Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Protecció | Commons (més fotos) |
| Castell de Tatzó d'Amunt | Sant Andreu de Sureda | edifici | | 42° 33′ 56″ N, 2° 59′ 29″ E﻿ / ﻿42.565555555556°N,2.9912777777778°E﻿ / 42.565555555556; 2.9912777777778 14.9 msnm | | |
| Monestir de Sant Andreu de Sureda | Sant Andreu de Sureda | monestir església Ús: església | Estil: arquitectura romànica Anomenat per: Andreu apòstol Dedicat a: Andreu apòstol | 42° 33′ 09″ N, 2° 58′ 16″ E﻿ / ﻿42.5525°N,2.9711°E﻿ / 42.5525; 2.9711 | monument històric catalogat | Saint-André church in Saint-André (Pyrénées-Orientales) |
| Ribera de Sant Andreu | Sureda Sant Andreu de Sureda Argelers | curs d'aigua riu | Desemboca: mar Mediterrània Llarg: 22.1 15km | 42° 33′ 20″ N, 2° 58′ 17″ E﻿ / ﻿42.55555555555556°N,2.971388888888889°E﻿ / 42.55555555555556; 2.971388888888889 42° 34′ 35″ N, 3° 02′ 45″ E﻿ / ﻿42.576388888888886°N,3.0458333333333334°E﻿ / 42.576388888888886; 3.0458333333333334 42° 30′ 04″ N, 2° 58′ 18″ E﻿ / ﻿42.50111111111111°N,2.9716666666666667°E﻿ / 42.50111111111111; 2.9716666666666667 | | |
| Sant Miquel de Sant Andreu de Sureda | Sant Andreu de Sureda | eremitori capella | | 42° 33′ 14″ N, 2° 58′ 01″ E﻿ / ﻿42.553861111111°N,2.9670555555556°E﻿ / 42.553861111111; 2.9670555555556 42° 33′ 14″ N, 2° 58′ 01″ E﻿ / ﻿42.553891°N,2.96706°E﻿ / 42.553891; 2.96706 35.1 msnm | | |
| Sant Vicenç de Tatzó d'Amunt | Sant Andreu de Sureda | església | | 42° 33′ 55″ N, 2° 59′ 29″ E﻿ / ﻿42.565166666667°N,2.9914722222222°E﻿ / 42.565166666667; 2.9914722222222 Catalunya del Nord 15.3 msnm | | |
| Taxo-d'Amont | Pirineus Orientals Sant Andreu de Sureda Rosselló | municipi francès | | 42° 33′ 54″ N, 2° 59′ 24″ E﻿ / ﻿42.565°N,2.99°E﻿ / 42.565; 2.99 15.3 msnm | | Taxo-d'Amont |
| casa de la vila de Sant Andreu de Sureda | Sant Andreu de Sureda | instal·lació Ús: seu del govern local | | 42° 33′ 08″ N, 2° 58′ 19″ E﻿ / ﻿42.55234867768°N,2.97194091548874°E﻿ / 42.55234867768; 2.97194091548874 fr:10 ALL DE LA LIBERTE, 66690 SAINT-ANDRE | | Town hall of Saint-André (Pyrénées-Orientales) |
# Coos Bay

Coos Bay és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2007 tenia 16.210 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Coos Bay tenia 15.374 habitants, 6.497 habitatges, i 4.028 famílies. La densitat de població era de 560,5 habitants per km².
Dels 6.497 habitatges en un 27,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,3% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 38% no eren unitats familiars. En el 30,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,6% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 23,8% de 45 a 60 i un 19,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.212$ i la renda mediana per família de 38.721$. Els homes tenien una renda mediana de 32.324$ mentre que les dones 22.192$. La renda per capita de la població era de 18.158$. Aproximadament el 12,7% de les famílies i el 16,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Coos Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coos Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tututnis

Els tututnis (també anomenats Rogue River) és un grup d'amerindis dels Estats Units situats originàriament al sud d'Oregon als Estats Units. Tututni no era una sola tribu sinó un conglomerat de molts grups tribals afiliats i relacionals. El total de població estimat d'aquestes tribus en 1850 era de 9.500 individus. Els empleats francocanadencs de la Companyia de la Badia de Hudson els anomenaren "coquins", que vol dir "murris" (en anglès "rogues"), d'on prové la designació de Rogue River. Les tribus principals s'agruparen sota el nom tututni eren els latgawa (takelma dels turons), takelmes (takelma de les terres baixes), Shasta (Chasta) i diferents sub-tribus dels coquille (ko-kwell), incloent els alt Coquille (Mishikwutinetunne, Mishi-qute-me-tunne - ″el poble que viu al riu Mishi″) Shasta Costa, dakubetede (da-ku-be-te-de) (àrea d'applegate), tututni (baix Rogue River), taltushtuntede o tal-tuc-tun-te-de (Galice Creek) i yugweeche (eu-qua-chees) (Euchre Creek).
Després de les Guerres Rogue River en 1856 les bandes del riu Rogue es dividiren entre les Tribus Confederades d'Indis Siletz i les Tribus Confederades de la Comunitat de Grand Ronde d'Oregon, recol·locant altres a la reserva Siletz al nord de les terres tradicionals de la tribu o de la reserva índia de Grand Ronde. Alguns dels membres de la tribu mai foren capturats i es van veure condemnat a vagar.

## Enllaços externs

* Tribus Confederades de Lower Rogue
# Aimee Mullins

Aimee Mullins (1976, Allentown, Pennsilvània, Estats Units) és una atleta, model i actriu estatunidenca, molt coneguda per la seva competència atlètica, tot i que té les dues cames amputades.
Va néixer amb una patologia anomenada hemimelia fibular que afecta principalment les cames i els peus, fent que creixin cap a dins. Això va fer que perdés les dues cames amb tan sols un any d'edat. El 1996, mentre estava a la universitat, va competir dins de l'associació nacional d'atletes col·legiats establint diverses marques en els Jocs Paralímpics d'Atlanta de 1996. Les seves marques personals són 15,77 segons per als 100 metres llisos, 34,60 segons pels 200 metres llisos i 3,5 metres en salt de longitud.
Ha treballat en el Pentàgon com a oradora motivacional. El 1999 va desfilar a les passarel·les londinenques per al dissenyador Alexander McQueen lluint pròtesis de fusta de freixe. Pot canviar la seva alçada des 1.80 a 2.05 metres depenent de les seves pròtesis i ha estat catalogada com una de les 5 dones més belles de la revista People. El 2002 va aparèixer a Cremaster 3, un llargmetratge de Matthew Barney, vestint un vestit de núvia amb botes de vidre. Un any més tard en una versió de Els cinc porquets d'Agatha Christie.

## Pel·lícules i televisió

* 2002 - Cremaster 3
* 2003 - Els cinc porquets
* 2006 - Marvelous
* 2006 - World Trade Center com a periodista
* 2008 - Quid Pro Quo

## Referències

* 1 2 Aimee Mullins. «How my legs give me super-powers» (en anglès). TED.com, 01-02-2009. Arxivat de l'original el 2011-08-28. [Consulta: 5 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Aimee Mullins - Lloc web oficial
# Anders Gustaf Ekeberg

Anders Gustaf Ekeberg, nascut a Estocolm el 16 de gener de 1767 i traspassat a Uppsala l'11 de febrer de 1813, va ser un químic suec que va descobrir el 1802 l'element químic tàntal.
Ekeberg es va graduar a la Universitat d'Uppsala el 1788 i després va viatjar a Alemanya per ampliar els seus estudis. L'any 1794 va retornar a Uppsala i va començar a ensenyar química, introduint a Suècia les noves idees d'Antoine Laurent Lavoisier. Encara que era en part sord a causa d'una infecció d'infantesa i que havia quedat ceg d'un ull per un accident de laboratori el 1801, treballava admirablement. Va descobrir un nou element químic, el tàntal, però potser la seva contribució més gran a química va ser la descoberta del talent del seu estudiant Jöns Jacob Berzelius.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Ekeberg, Anders Gustaf». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 209. ISBN 8429270043.
* "Anders Gustav Ekeberg". Encyclopædia Britannica. 2009. Encyclopædia Britannica Online. 02 Feb. 2009.
# Gustaf Dalén

Nils Gustaf Dalén (Stenstorp, Suècia 1869 - Estocolm 1937) fou un enginyer i físic suec, guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1912.

## Biografia

Nascut el 30 de novembre de 1869 a la ciutat sueca de Stenstorp va estudiar enginyeria a la Chalmers tekniska högskola (Universitat Tecnològica de Chalmers) de Göteborg.
Va morir el 9 de desembre de 1937 a la ciutat d'Estocolm a l'edat de 68 anys.

## Recerca científica

Va realitzar investigacions sobre la turbina de gas i va perfeccionar la turbina de vapor. Les seves investigacions li permeteren inventar un acumulador no explosiu d'acetilè capaç d'absorbir grans quantitats d'aquest gas i una vàlvula automàtica per a regular el gas subministrat als fanals, anomenada vàlvula solar.
L'any 1912 quedà cec com a conseqüència d'una explosió durant la realització d'un dels seus experiments, sent guardonat el mateix any amb el Premi Nobel de Física per l'invent anomenat vàlvula solar, capaç d'encendre i apagar de forma automàtica els fanals.

## Enllaços externs

* «Gustaf Dalén» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Peter Ritter

Peter Ritter (Mannheim, 2 de juliol de 1763 - Mannheim, 1 d'agost de 1846) fou un violoncel·lista i compositor, nebot de Georg Ritter Wenzel.
Va estudiar violoncel amb Innozenz Danzi i composició amb Georg Joseph Vogler. El 1776 va fer la seva primera gira de concerts, mentre que l'estrena de la seva primera simfonia va tenir lloc el 1779, amb els arranjaments de Vogler, per a un quartet de corda que es publicarà al volum 3 de les Betrachtungen der Mannheimer Tonschule l'any següent. Quan la cort es traslladà a Múnic el 1778, Ritter es va unir a l'Orquestra de l'Òpera de Mannheim, i en va esdevenir el seu violoncel·lista principal el 1784. També va començar a compondre per al teatre: el seu primer singspiel primer va ser representat el 1788. Va estrenar moltes òperes durant els anys d'empobriment de la invasió francesa. Va ser nomenat concertino el 1801 i el 3 de novembre de 1803 Kapellmeister de l'orquestra (ara sota el control del Gran Ducat de Baden) amb el director de la música Ignaz Franzl. Ritter era l'encarregat de dirigir l'òpera, que en un principi dirigia des de la seva posició de violoncel.
Fins a la seva jubilació el 1823 va portar a terme les seves funcions al Teatre Nacional de Mannheim, només interrompuda per poques gires de concerts. Fou un incansable defensor de la vida musical de la ciutat i va esdevenir president del Mannheimer Kunstverein (Societat de Mannheim de les Arts) fundada el 1833. Es va casar amb Katharina Baumann, l'actriu de Mannheim admirada per Friedrich von Schiller.

## Obres

* Obres a la biblioteca digital alemanya: «Peter Ritter». Deutsche Digitale Bibliothek. Arxivat de l'original el 2018-10-16. [Consulta: 16 octubre 2018].

## Referències

* ↑ «Ritter, Johann Peter» (en alemany). Bayerisches Musiker Lexikon Online, 02-07-2016.
* ↑ Vogler, Georg Joseph. Betrachtungen der Mannheimer Tonschule (en alemany). III. Magúncia: Bossler, 1780.
* ↑ Truitt, Rebecca Taliaferro. The violoncello concertos of Peter Ritter, Mannheim, 1763-1846 (en anglès). Boston: Boston University, 1961, p. 1-81.
* ↑Biografia a opera.com
# Karl Ripfel

Karl Ripfel (Mannheim, 1799 - Frankfurt del Main, 8 de març de 1876) fou un violoncel·lista i compositor alemany.
Va ser durant quaranta cinc anys violoncel·lista de l'Orquestra de Frankfurt. Era un seguidor de Bernhard Romberg i la seva tècnica, i per la seva part Romberg considerava Ripfel com un excepcional instrumentista, posseïdor d'un mecanisme únic.
Les composicions de Karl Ripfel tenen una vàlua real.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 51, pàg. 771. (ISBN-84-239-4551-0)
# Albert Mayer-Reinach

Albert Michael Mayer-Reinach (Mannheim, 1876 - 1954) fou un musicòleg, professor de música i director d'orquestra alemany.
Era fill de Louise Reinach i del negociant de fusta Adolph Mayer, ambdós d'origen jueu.
Va estudiar a Múnic i Berlín, on va doctorar el 1899. Després dirigí diverses orquestres, i el 1904 es presentà a Kiel com a privat-docent de ciències musicals en aquella universitat; el 1908 s'encarregà de la direcció d'un conservatori. Era germà del violinista Maurici Mayer-Reinach. Classificat com a Volljude («jueu a 100%»), el 1935 la Reichsmusikkammer, l'organització nazi dels músics el va excloure, i d'aleshores ençà li era prohibit qualsevol activitat artística. El 1936 se'n va anar cap a viure Suècia amb la seva esposa Martha Rothe, una pianista.
Martha Rothe i els cinc fills del seu primer matrimoni van sol·licitar una indemnització a Hamburg el 1957/1958, que li va ser concedida. Després de la seva mort, Rothe va cedir el seu arxiu a l'Institut Musicològic de la Universitat Christian-Albrechts de Kiel.
Va escriure entre d'altres: Carl Heinrich Graun als Opernkomponist, tesi doctoral, i Zur Geschichte der Kónigsberger Hofkapelle (1904), i va editar l'òpera Montezuma de Carl Heinrich Graun.

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). 33 Mari - Mech.. [Nachdr. der Ausg.] Madrid 1917. Madrid: Espasa-Calpe, 1978, p. 1310. ISBN 84-239-4533-2.
* 1 2 3 4 Meents, 2012.
* ↑ Carl Heinrich Graun als opernkomponist. Berlín: Druck von R. Boll, 1899.

## Bibliografia

* Meents, Inken. «Albert Mayer-Reinach». A: Claudia Maurer Zenck, Peter Petersen. Lexikon verfolgter Musiker und Musikerinnen der NS-Zeit [Lèxic dels músics perseguits al temps del nazisme]. Hamburg: Universität Hamburg, 2012.
# Alexander Spengler

Alexander Spengler (Mannheim, 20 de març de 1827 - Davos, 1 de novembre de 1901) va ser un metge alemany i primer metge especialitzat en tuberculosi a Davos. Va ser el fill gran de Johann Philipp Spengler, mestre d'una escola de Mannheim. A partir de la tardor de 1846, va estudiar cinc termes a la Universitat de Heidelberg. Va ser el pare de Carl Spengler i Lucius Spengler, tots dos van convertir metges especialitzats en malalties de pulmó a Davos.

## Referències

* 1 2 Spengler, Alexander. Historial de Lexikon

## Enllaços externs

* Birte vom Brück: Alexander Spengler - Pionier der Klimatherapie. Deutsches Ärzteblatt, 2004; 101 (6): A-357 / B-304 / C-297
* Alfred Georg Frei: Der Mann, der Davos erfand. Die Zeit, 5 de 2003.
# Triple Frontera

La Triple Frontera és un conegut trifini internacional situat a la cruïlla de fronteres entre l'Argentina, el Brasil i el Paraguai, prop de les famoses cascades de l'Iguaçú. A la zona es troben les ciutats de Puerto Iguazú (província de Misiones, Argentina), Foz do Iguaçu (estat de Paranà, Brasil) i Presidente Franco i Ciudad del Este (departament d'Alto Paraná, Paraguai).

## Traçat de la frontera

Les fronteres d'aquests tres països segueixen el curs dels rius Iguaçú i Paraná. El pont Tancredo Neves travessa el riu Iguazú i connecta les citades ciutats argentina i brasilera. Sobre el riu Paraná, el Pont de l'Amistat uneix Foz do Iguaçu amb Ciudad del Este, a més existeixen transports de rais que sobre ambdós rius connecten Puerto Iguazú amb Presidente Franco. A l'àrea, hi ha un obelisc a cada país amb els colors de la bandera nacional corresponent.
A Puerto Iguazú (Argentina) hi ha la Fita Tres Fronteras. És un lloc turístic amb un parc on hi ha un monument amb els escuts i les banderes dels tres països que es troben a la zona.
Un altre exemple de triple frontera es dona entre les ciutats de Bella Unión (l'Uruguai) i Monte Caseros (Argentina), separades ambdues ciutats pel riu Uruguai i la Barra do Quaraí (el Brasil), la qual es troba separada de la ciutat de Bella Unión pel riu Cuareim.

## Ciutats de la Triple Frontera
#### Població

* Gran Ciudad del Este, Paraguai: 630.000
* Foz do Iguaçu, Brasil: 260.000
* Puerto Iguazú, Argentina: 52.000
* Total: 1.000.000 (estimació)

## Referències

* ↑ Hito Tres Fronteras (Opción Iguazú)

## Vegeu també

* Quadrifini
* Frontera entre l'Argentina i el Brasil
* Frontera entre l'Argentina i el Paraguai
* Frontera entre el Brasil i el Paraguai

## Enllaços externs

* EEUU estampa su bota en el Mercosur
* Una task force para la Triple Frontera, pero sin terrorismo. Informe sobre el monitoreig internacional de la Triple Frontera, publicat al diari argentí Página/12
* Fronteres al límit: Triple frontera - Televisió Espanyola