OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lluís Trias de Bes i Giró

Lluís Trias de Bes i Giró (Barcelona, 1895 - Barcelona, 1974) fou un cardiòleg català.

## Biografia

Era fill de Joan de Déu Trias i Giró i de Rosa Bes Baguer, alhora net de Frederic Trias i Planas. La seva primera esposa fou Carme Terrés Camaló, i en enviudar es casà el 1941 amb Maria Trabal Elias.
Estudià a la Facultat de Medicina de Barcelona, graduant-se el 1918 amb premi extraordinari de Llicenciatura. Tres anys després, guanyà per oposició el càrrec de cap del Departament Mèdic de l'Institut d’Orientació Professional i ingressà en el Cos Mèdic Municipal. El 1924, estudià l'especialitat de Cardiologia a París sota el mestratge del professor Charles Laubry. Va ser un dels fundadors de la revista Ars Médica (1925). Del 1926 al 1928, fou professor auxiliar de Patologia i Clínica Mèdiques.
El 1940, creà l'Institut de Medicina Tropical, una especialitat pràcticament inèdita a l'època. En el període 1940-1961 dirigí l'Hospital d'infecciosos de Barcelona, l'actual Hospital del Mar, on destacà la seva actuació davant les epidèmies barcelonines de febre tifoide, tifus exantemàtic i poliomielitis. Dedicà especial atenció a la patologia cardiocirculatòria de l'ancià, aleshores força oblidada. El 1957 creà el servei de cardiologia i cirurgia cardíaca de l'Hospital de la Creu Roja de Barcelona. Des del 1958 fou president del Col·legi de Metges de Barcelona. També presidí (1959-63) la Sociedad Española de Cardiología. Fou també delegat espanyol a l'Organització Mundial de la Salut i vicepresident del Consell General de Col·legis d'Espanya.

## Família

El seu germà Josep Maria Trias de Bes va ser un jurista i polític català, diputat a Corts durant la restauració borbònica i durant la Segona República, i al Parlament de Catalunya (1932).
La seva germana Montserrat Trias de Bes i Giró era casada amb el ginecòleg Santiago Dexeus i Font (el seu cunyat, per tant), de manera que era oncle dels germans Josep Maria Dexeus i Trias de Bes i Santiago Dexeus, fundadors de l'Institut Universitari Dexeus.

## Premis

* Gran Creu de Sanitat.
* Gran Creu del Mèrit Civil.
* Medalla d’Or del Consell General de Col·legis de Metges.
* Ordre de Cavaller de la Legió d'Honor.
* Membre d’Honor de l'Acadèmia de Medicina de Roma.

## Obra

* Estudio clínico sobre la terapeútica quinidínica, el 1925, ensems amb Paul Ribière, de París.
* La figura contemporánea de la responsabilidad moral y jurídica del médico, 1968.
* El tabaco y sus secuelas, 1971

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Lluís Trias de Bes i Giró». Col·legi Oficial de Metges de Barcelona.
* 1 2 3 «Josep Maria Trias de Bes i Giró». Gran Enciclopèdia Catalana.
# María Teresa Cazorla Medina

María Teresa Cazorla Medina (Las Palmas de Gran Canaria, 18 de juny de 1997), coneguda esportivament com Maite Cazorla, és una jugadora de bàsquet espanyola.

## Referències

* ↑ Sáez, Faustino «El gran viaje de Maite Cazorla» (en castellà). El País, 17-11-2019. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 30 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de María Teresa Cazorla Medina - Competiciones FEB
# Jan Schaffrath

Jan Schaffrath (Berlín, 17 de setembre de 1971) va ser un ciclista alemany, professional des del 1997 al 2003. Un cop retirat ha dirigit diferents equips.
Va destacar com a gregari, especialment al costat de Jan Ullrich i Erik Zabel.

## Palmarès

* 1993
** Campió d'Alemanya en contrarellotge per equips
** 1r a la Rund um Berlin
* 1994
** Campió del món militar en ruta
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Renània-Palatinat
* 1996
** Campió del món militar en ruta
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Baixa Saxònia
** 1r a la Volta a Nuremberg

### Resultats al Tour de França

* 1999. 136è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2001. 113è de la classificació general
* 2002. 89è de la classificació general
* 2003. Abandona (4a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2002. 122è de la classificació general
* 2005. 56è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Marina Comas i Oller

Marina Comas i Oller (Santa Maria de Besora, 1 de setembre de 1996) és un actriu catalana.

## Biografia

Va debutar al cinema als 14 anys amb Pa negre, pel·lícula dirigida per Agustí Villaronga i basada en la novel·la homònima d'Emili Teixidor interpretant el personatge de la Núria, interpretació que li va merèixer el Premi Goya a l'actriu revelació a l'edició de 2011 i el Premi Gaudí a la millor actriu secundària. L'any 2011 va participar en la pel·lícula de TV3 Terra Baixa. Recentment ha protagonitzat amb Àlex Monner i Albert Baró la pel·lícula Els nens salvatges, de Patricia Ferreira, guanyadora de la Bisnaga d'Or a la millor pel·lícula al festival de cine de Màlaga.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Personatge | Direcció |
| 2010 | Pa negre | Núria | Agustí Villaronga |
| 2011 | REM (curt) | Alicia | Javier Ferreiro María Sosa Betancor |
| 2012 | Els nens salvatges | Oki | Patricia Ferreira |
| 2013 | Canguro (curt) | Laura | Pau Cabarrocas |
| 2014 | El Cafè de la Marina | Rosa | Sílvia Munt |

## Televisió

| Any | Sèrie | Personatge | Cadena |
| 2011 | Terra baixa | Nuri | TV3 |
| 2012 | Polseres vermelles | Núria | TV3 |
| 2014 | La Riera | Candela | TV3 |
| 2016 | La Riera | Candela | TV3 |

## Premis i nominacions
### Premis Gaudí

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2011 | Millor actriu secundària | Pa negre | Guanyadora |
| 2013 | Millor actriu | Els nens salvatges | Nominada |

### Premis Goya

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2011 | Goya a la millor actriu revelació | Pa negre | Guanyadora |

## Referències

* ↑ «Biografia de Marina Comas» (en castellà). biografias.estamosrodando.com. [Consulta: 17 febrer 2011].
* ↑ «Ganadores Premios Goya 2011». El Mundo. [Consulta: 21 juliol 2011].
* ↑ «Marina Comas guanya el seu primer Goya pel seu paper a 'Pa Negre'». VilaWeb. [Consulta: 21 juliol 2011].
* ↑ «Marina Comas, Goya a mejor Actriz Revelación por su papel en 'Pa negre'». Televisió Espanyola. [Consulta: 21 juliol 2011].
* ↑ «Marina Comas obté el Gaudí a la millor actriu secundària». Osona.com. [Consulta: 21 juliol 2011].
# Comitê Intertribal

El Comitê Intertribal Memória e Ciência Indígena (ITC) és una organització no governamental dels pobles indígenes del Brasil nascuda el 1991.
El comitè creu que la base per combatre totes les formes de discriminació és la lluita per garantir l'accés de totes les persones a allò que tenen dret, com ara salut, educació, l'oportunitat d'aprendre sobre altres cultures i pobles., terra i territori. És una organització dirigida per indígenes que en formen part. Té la seu central a Brasília - DF.

## Història

Organitzada el 1991 per líders de la União das Nações Indígenas, el primer moviment polític indígena del Brasil, la seva primera missió va ser celebrar la Conferència Mundial de Pobles Indígenes sobre Territori, Medi Ambient i Desenvolupament (RIO-92), on es va redactar la Carta de la Terra amb 109 recomanacions i la Declaració de Kari-Oca, però també altres activitats on destaquen:
* La creació i organització dels Jogos dos Povos Indígenas on tenen lloc els jocs tradicionals d'identitat, intercanvis i no indígenes, sempre acompanyats del Fòrum Social Indígena, la Fira de les Arts Indígenes, la Fira de l'Agricultura Familiar Indígena i l'Oca da Tecnologia de la Informació. Ja s'han celebrat 12 JPIs a tot el Brasil i el 2015 també van celebrar els primers Jocs Mundials de Pobles Indígenes.
* La Conferència de la Convenció sobre la Diversitat Biològica (COP.8), de caràcter internacional, que va debatre sobre la protecció del coneixement tradicional i l'ús de biodiversitat, també el 2005 a Curitiba (PR)
* Pla d'acció i declaració de principis sobre la inclusió indígena en sistemes de la societat de la informació, establerts també per ONU
* 1a Conferència Regional de les Amèriques contra el Racisme, la Xenofòbia i la Intolerància relacionada, celebrada a Brasília (DF) el 2006, en col·laboració amb SEPPIR, per debatre avenços i reptes després de Durban - Conferència Mundial contra el Racisme
* Organització de la Conferència Mundial de Pobles Indígenes sobre Economia Verda i Sostenibilitat, Rio + 20, al juny de 2012.
* Realització dels primers Jocs Mundials de Pobles Indígenes - Brasil 2015

## Referències

* ↑ «Começam Jogos dos Povos Indígenas em Porto Nacional» (en portuguese). Conexao Tocantins, 11-05-2011. [Consulta: 8 juny 2015].
* ↑ «Convention on Biological Diversity». UNEP. [Consulta: 8 juny 2015].
* ↑ «Statement by International Chief Wilton Littlechild, I.P.C.». Arxivat de l'original el 2015-02-19. [Consulta: 8 juny 2015].
# Domini fonamental

Un domini fonamental és un subconjunt de l'espai que conté exactament un punt per cadascuna de les òrbites definides donat un espai topològic i un grup matemàtic actuant-hi.
Hi ha moltes maneres per escollir un domini fonamental. Típicament cal que un grup fonamental sigui un subconjunt per connectar amb algunes restriccions en la seva frontera, per exemple llisa o polièdrica.

## Exemples

Exemples en l'espai euclidià en tres dimensions R$^3$.
* per n vegades de rotació: una òrbita és o bé un conjunt de N punts al voltant de l'eix, o un únic punt en l'eix, el domini fonamental és un sector
* per a la reflexió en un pla: una òrbita és o bé un conjunt de 2 punts, un a cada costat del pla, o un únic punt en el pla, el domini fonamental és un mig-espai limitat per aquest pla
* per a la inversió en un punt: una òrbita és un conjunt de 2 punts, un a cada costat del centre, a excepció d'una òrbita, que consisteix en l'únic centre, el domini fonamental és un mig-espai limitat per qualsevol pla que passa pel centre
* per a la rotació de 180 ° al voltant d'una línia: una òrbita és o bé un conjunt de 2 punts oposats l'un a l'altre respecte a l'eix, o un únic punt en l'eix, el domini fonamental és un mig-espai limitat per qualsevol pla a través de la línia
* per la discreta simetria traslacional en una direcció: les òrbites són tradueix d'un enreixat 1D en la direcció del vector de traducció, el domini fonamental és una llosa infinita
* per la simetria de translació discreta en dues direccions: les òrbites són traduïdes d'una xarxa en el pla 2D a través dels vectors de translació, el domini fonamental és un barra infinita amb secció transversalfor paral·lelogramàtica
* per la simetria de translació discreta en tres direccions: les òrbites són traduïdes de la xarxa, el domini fonamental és una cel·la primitiva, que és per exemple, un paral·lelipípede, o una cel·la de Wigner-Seitz, també anomenat cel·la de Voronoi
En el cas de simetria traslacional combinat amb altres simetries, el domini fonamental és part de la cel·la primitiva.

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Domini fonamental» a MathWorld (en anglès).
# Ludolph Berkemeier

Ludolph Berkemeier (Tilburg, 20 d'agost de 1864 - Noordwijk, 18 de juliol de 1931) va ser un pintor de paisatges i paisatges urbans holandès; associat amb la Düsseldorfer Malerschule i l'Escola de l'Haia.

## Biografia

Durant dos anys, va assistir a la Kunstakademie Düsseldorf, on va estudiar pintura de paisatge amb Eugen Dücker. Mentre era allà, va quedar sota la influència de la recentment emergent escola de Barbizon. Quan es va graduar, va fer un viatge d'estudis a Wiesbaden.
Va continuar els seus estudis a l’Escola d'Art Gran Ducal Saxona de Weimar, on va treballar amb Theodor Hagen, un dels primers impressionistes alemanys. Però, malgrat un breu flirteig amb aquest estil, quan va tornar als Països Baixos es va veure més atret per l'escola de l'Haia, que va estar molt influenciada pel realisme dels Barbizons. Finalment es va establir a Baambrugge.
El 1896, de sobte va decidir traslladar-se a Noordwijk, on va establir un estudi i va vendre material de pintura. Més tard, va poder optar a una pensió del govern. Va continuar desenvolupant el seu estil prenent lliçons de pintura a l'aire lliure de Jan Hillebrand Wijsmuller, que era un visitant ocasional de la zona, i va col·laborar amb ell en diverses obres.
Moltes de les seves pintures de paisatge incorporen elements de gènere. També va crear nombrosos bodegons i il·lustracions de llibres. Durant molts anys, va ser membre actiu d’Arti et Amicitiae. Un petit carrer de Noordwijk porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Afkomst, Mijn Noordwijkse. «mijn noordwijkse afkomst: Ludolph Georg Julius Berkemeier», maandag 6 juli 2009. [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 4 «Discover Ludolph Georg Julius Berkemeier» (en anglès). [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «Postcode Ludolph Berkemeierstraat in Noordwijk - Postcode bij adres» (en neerlandès). [Consulta: 16 octubre 2023].

## Bibliografia

* Baumgärtel, Bettina: Die Düsseldorfer Malerschule und ihre internationale Ausstrahlung 1919–1918, Michael Imhof Verlag, Petersberg 2011,ISBN 978-3-86568-702-9
* Bernt, Walter: Die Niederländischen Maler und Zeichner des 17. Jahrhunderts, Vol.2, Bruckmann Verlag, Munic 1980,ISBN 978-3-7654-1766-5
# Erich Möller

Erich Möller (Hannover, Baixa Saxònia, 3 de maig de 1905 - Bad Harzburg, 24 de maig de 1964) va ser un ciclista alemany que fou professional entre 1925 i 1937. Es va especialitzar en el ciclisme en pista, concretament en el mig fons, on va guanyar tres medalles, una d'elles d'or, als Campionats del món.

## Palmarès en ruta

* 1923
** 1r a la Rund um Berlin amateur
* 1924
** Campió d'Alemanya amateur en ruta

## Palmarès en pista

* 1928
** Campió d'Alemanya en Mig Fons
* 1930
** Campió d'Alemanya en Mig Fons
* 1932
** Campió d'Alemanya en Mig Fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Robert Bylot

Robert Bylot va ser un explorador del segle xvii que va fer quatre viatges a l'Àrtida. Era analfabet i de classe treballadora, però va ser capaç d'elevar-al rang de Mestre en la Marina Reial Britànica.
Bylot va ser primer oficial del vaixell Discovery durant l'expedició de 1610-1611 de Henry Hudson, fins a la que avui en dia es coneix com a badia de Hudson. Durant la primavera de 1611 Hudson volia continuar l'expedició, però la tripulació volia tornar a casa. Com a resultes Bylot va ser desposseït del seu rang i poc més tard hi va haver un motí en què Hudson, el seu fill i diversos mariners quedaren abandonats a la deriva en un bot. Gràcies a les habilitats com a navegant de Bylot el vaixell va poder tornar a port amb seguretat. Al seu retorn a Anglaterra, fou jutjat com a amotinat, però fou indultat.
Bylot va tornar a la badia de Hudson el 1612, aquesta vegada amb sir Thomas Button. Van arribar a la desembocadura del riu Nelson, on passaren l'hivern, i en la primavera de 1613 va continuar cap al nord, arribant a una latitud de 65º abans de tornar a Anglaterra.
En 1615 la Companyia de Moscòvia el va contractar perquè trobés el Pas del Nord-oest com a capità del seu propi vaixell, el Discovery. El viatge va demostrar que l'estret de Hudson no duia a Àsia.
El 1616 novament fou contractat per la Companyia de Moscòvia per continuar la recerca del Pas. En aquest viatge va estar acompanyat pel pilot William Baffin. El viatge va donar lloc a diversos èxits notables: circumnavegació i cartografia del que ara es diu badia de Baffin; descobriment de l'estret de Smith, a través del qual s'accedeix al Pol; descobriment de l'estret de Lancaster, a través del qual es va trobar el Pas del Nord-oest tres segles més tard i de l'estret de Jones; i que van ser capaços d'arribar a 77° 45′ de latitud Nord, un registre que no fou superat fins 236 anys després.
La recerca feta per Bylot i Baffin, a la badia de Baffin va ser qüestionada pels cartògrafs de tornada a Anglaterra. En data tan tardana com 1812, mapes de la zona només ensenyen un munt de punts amb les paraules: "la Badia de Baffin, d'acord amb la relació de W. Baffin el 1616, però ara no és creïble". Quan la badia va ser redescoberta per Sir John Ross, el 1818, les llistes d'èxits de la travessia Bylot-Baffin van demostrar ser ben precises. Sovint l'èxit de les troballes fou donat a Baffin, sent Bylot gairebé ignorat. L'historiador Farley Mowat ha especulat amb dues possibles raons per aquest fet: la poca educació i baixa condició social de Bylot en comparació amb Baffin, i la seva participació en el motí durant l'expedició de Hudson.
L'illa de Bylot, situada a l'Arxipèlag Àrtic Canadenc, està dedicada a ell.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Mowat, Farley (1967). The Polar Passion: The Quest for the North Pole. Toronto: McClelland and Stewart Limited. pàg. 43 a 56
* 1 2 Robert Bylot a explorenorth.com (anglès)

## Enllaços externs

* Robert Bylot a Dictionary of Canadian Biography Online (anglès) (francès)
# Torsten Rellensmann

Torsten Rellensmann (Dortmund, 27 de desembre de 1962) va ser un ciclista alemany que s'especialitzà en el mig fons darrere motocicleta. Va participar també en nombroses curses de sis dies.

## Palmarès

* 1989
** Campió d'Europa de Mig Fons
** Campió d'Alemanya de mig fons
* 1990
** Campió d'Europa de Mig Fons
* 1996
** Campió d'Alemanya en derny
* 1996
** Campió d'Alemanya de mig fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Richard Huschke

Richard Huschke (Berlín, 6 d'agost de 1893 - Calw, 11 de gener de 1980) fou un ciclista alemany, professional des del 1912 al 1914 i del 1920 al 1928. Va competir tant en pista com en carretera.
El seu germà Adolf també fou ciclista professional.

## Palmarès en ruta

* 1920
** 1r a la Berlín-Leipzig-Berlín
** 1r a la Bayerische Rundfahrt
* 1921
** 1r a la Volta a Colònia
** 1r a la Berlín-Hamburg
** 1r a la Bremen-Hannover-Bremen
* 1922
** Campió d'Alemanya en ruta
** 1r a la Múnic-Berlín i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Alemanya
* 1924
** 1r a la Berlín-Cottbus-Berlín
** 1r a la Zuric-Berlín i vencedor d'una etapa
* 1925
** Campió d'Alemanya en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Zuric-Berlín
* 1926
** 1r a la Berlín-Cottbus-Berlín

## Palmarès en pista

* 1924
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Franz Krupkat)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Torxa de degoteig

La torxa, o torxa de degoteig, és un aparell utilitzat en l'extinció d'incendis forestals, que consta d'un dipòsit de combustible, un tub flexible pel qual baixa el combustible i una esponja d'amiant que fa de cremador, que s'utilitza per a cremes controlades. La crema pot ser de foc tècnic en crema prescrita (abans de l'incendi), o foc tècnic d'extinció (durant l'incendi) amb l'objectiu de crear una crema d'eixamplament, un contrafoc, o una redirecció del front principal.
La torxa està constituïda per un dipòsit de metall lleuger, resistent a les altes temperatures, a les friccions i als cops, d'uns 5 litres de capacitat, amb una nansa per al maneig i transport. Consta de cremador, broc, anell de tancament, vàlvula d'aire i dipòsit.

## Referències

* ↑ Diccionari de bombers. Barcelona: Termcat. Ganeralitat de Catalunya, 1995. ISBN 84-393-3689-6.
* ↑ «Materials de formació contínua: Curs avançat d’intervenció en incendis forestals». Institut de Seguretat Pública de Catalunya, 2017.
* ↑ Salas Trujillo, Francisco. Plan INFOCA : Un plan de acción al servicio del monte mediterráneo andaluz (en castellà). Sevilla: Consejería de Medio Ambiente, Junta de Andalucía, 2003, p. 353. ISBN 84-95785-88-9.
# The Last Unicorn

The Last Unicorn és una pel·lícula de fantasia de 1982 produïda per Rankin/Bass per ITC Entertainment i animada per Topcraft. Peter S. Beagle va escriure'n el guió, basant-se en la seva pròpia novel·la homònima.

## Argument

Cansada d'estar sola a l'enorme bosc, la unicorn Amalthea comença a preguntar-se si és l'última de la seva espècie i surt pel món a buscar els seus semblants. En el seu viatge s'uneix al mag Schmendick i a Molly Grue que l'ajudaran a buscar el Toro Vermell, una criatura mística que caça i empresona unicorns. Per passar desapercebuda entre els homes i salvar-la del Toro,Schmendrik transforma Amalthea en una atractiva jove. Els tres s'encaminen al tenebrós país del rei Haggard, l'home que controla el Toro Vermell...

## Repartiment (veus)

* Alan Arkin: Schmendrick
* Jeff Bridges: príncep Lir
* Mia Farrow: Unicorn / Amalthea
* Tammy Grimes: Molly Grue
* Robert Klein: la papallona
* Angela Lansbury: mare Fortuna
* Christopher Lee: rei Haggard
* Keenan Wynn: Capità Cully / Harpy

### Critica

Janet Maslin al New York Times defineix el treball com una "pel·lícula inusual per als nens", on « ningú, de l'edat que sigui, romandrà immune als sentiments causats pels moments finals de la pel·lícula, que en realitat són inesperadament commovedors i memorables ». El mateix Beagle va definir a la pel·lícula com "magnífica", comparant-la a la pel·lícula d'animació de 1978 sobre El senyor dels anells, de la qual va escriure el guió. A Rotten Tomatoes la pel·lícula es manté en un llindar de qualificació negativa del 50%

## Referències

* ↑ «The Last Unicorn». The New York Times.
* ↑ (anglès) Janet Maslin. 'Últim unicorn', una faula animada . New York Times, 1982.12.19
* ↑ (anglès) Christopher Hennessey-DeRose. Entrevista: Peter S. Beagle continua la saga de L'últim unicorn Arxivat 2008-07-22 a Wayback Machine. . Science Fiction Weekly,
* ↑ (anglès) [http :. //www.rottentomatoes .com / m / last_unicorn / L'últim unicorn (1982)] . Rotten Tomatoes
# Filòstrat l'Egipci

Filòstrat l'Egipci (Philostratus, Φιλόστρατος) fou un filòsof grecoromà. És considerat un dels filòsofs sofistes, i es dedicà a escriure panegírics i altres estils de retòrica. Era a l'Àfrica amb Juba II quan Cató d'Útica i Escipió van dirigir les forces contra Juli Cèsar el 47 aC. També fou filòsof del palau de Cleopatra VII. Després de la derrota dels pompeians va obtenir el perdó d'August gràcies a la mediació d'Ari Dídim, filòsof estoic. Tot seguit va abraçar el partit de Marc Antoni.
És esmentat per Plutarc en les seves biografies i per Filòstrat d'Atenes en Vidas dels sofistes. Se'l tenia per un orador molt hàbil, amb facilitat per a la improvisació. El seu estil era exuberant i panegíric. Va aconseguir introduir-se a l'Acadèmia d'Atenes. Se'l relaciona amb Cató el Jove a Sicília. Crinàgores li va dedicar un epigrama.

## Referències

* ↑ María Concepción Giner Soria: Filóstrato:Vida de los Sofistas I,ed.Gredos. Madrid, 1999, ISBN 84-249-0854-6., pp. 70-71(en castellà)anglès)
* ↑ Plutarc, Antoni, 80.
* ↑ Plutarc, Cató el jove, 57.
* ↑ Antologia palatina, VII 645.
# Carsten Wolf

Carsten Wolf (Potsdam, Brandenburg, 26 d'agost de 1964) va ser un destacat ciclista alemany. Nascut a Alemanya de l'Est va defensar els seus colors fins a la reunificació alemanya.
Va combinar tant el ciclisme en carretera amb la pista. En aquesta última modalitat va obtenir una medalla de plata als Jocs Olímpics de Seül, i tres al Campionat del món de persecució per equips, una d'elles d'or.

## Palmarès en pista

* 1982
** Campió del món júnior en Persecució
* 1984
** Medalla d'or als Jocs de l'Amistat en Persecució per equips
* 1988
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Seül en Persecució per equips (amb Steffen Blochwitz, Roland Hennig i Dirk Meier)
* 1989
** Campió del món de velocitat per equips (amb Steffen Blochwitz, Guido Fulst i Thomas Liese)
** Campió de la RDA en Puntuació
* 1994
** 1r als Sis dies de Colònia (amb Urs Freuler)
** 1r als Sis dies de Zuric (amb Urs Freuler)
* 1997
** Campió d'Alemanya en Madison (amb Andreas Kappes)
** 1r als Sis dies de Bremen (amb Andreas Kappes)
** 1r als Sis dies de Stuttgart (amb Andreas Kappes)

### Resultats a la Copa del Món

* 1997
** 1r a Fiorenzuola d'Arda, en Madison

## Palmarès en ruta

* 1983
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
* 1987
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Lieja
* 1988
** Vencedor de 4 etapes a la Volta a la Baixa Saxònia
** Vencedor de 2 etapes a l'Olympia's Tour
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Saxònia
* 1989
** 1r a la Volta a la Baixa Saxònia i vencedor de 4 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Lieja
* 1990
** Vencedor de 5 etapes a la Volta a la Baixa Saxònia
* 1991
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suècia

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl