OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La vida abismal

La vida abismal és una pel·lícula catalana dirigida per Ventura Pons. El 22 de maig de 2006 va començar el rodatge de la pel·lícula.
Està ambientada el 1972 a València. Basada en la novel·la finalista del Premi Planeta 2004 La vida en l'abisme, de l'escriptor valencià Ferran Torrent, encara que ses substitueix el sobrenom del Ros pel de Xinès, tal com anomenaven a Óscar Jaenada de petit.

## Argument

Ferran (José Sospedra) és un jove de vint-i-un anys que perd la il·lusió per viure. Es vol independitzar com sigui, però no té diners per fer-ho, fins que coneix al Xinès (Óscar Jaenada), un jugador de cartes.

## Referències

* ↑ «La vida abismal». Goita què fan, ara!. [Consulta: 4 març 2023].

## Enllaços externs

* Detalls del rodatge Arxivat 2014-06-02 a Wayback Machine.
* Lloc web oficial
# Les dues nits d'ahir

Les dues nits d'ahir és una pel·lícula catalana del 2020, creada per Ignasi Àvila, Pau Cruanyes, Eudald Valdivieso i Gerard Vidal. Dirigida per Pau Cruanyes i Gerard Vidal. És una road movie creada a partir d'un treball de fi de grau presentat a la Universitat Pompeu Fabra. Es va estrenar als cinemes el 27 de novembre del 2020. Fou premiada al Festival de Màlaga amb la Bisnaga de Plata a la millor direcció i al millor actor per a Arnau Comas i Oriol Llobet, i fou nominada als Premis Gaudí a la millor pel·lícula.

## Argument

Una nit d’estiu, l'Èric roba les cendres del seu amic Pol, mort de fa poc. Aquella mateixa nit, l'Èric i els seus dos millors amics, l'Ona i en Marcel, emprenen un viatge en cotxe per llançar les cendres. L'escapada, però, es converteix en una bombolla que els separa de la realitat i els allunya cada vegada més de la tornada a casa i del seu objectiu inicial.

## Equip

* Ginebra Abril: direcció de so
* Elisabet Gomà Senpau: direcció artística
* Jasmina Díaz: disseny de vestuari
* Zak Ramis: ajudantia de direcció
* Celia Giraldo: script
* Adrià Mateos: ajudantia de producció
* Laia Rosinès i Adrià Velasco: equip de fotografia
* Laura Gil Amat: foto fixa i grafisme

## Premis i nominacions

| Premi | Any | Categoria | Resultat |
| REC Festival Internacional de cinema de Tarragona | 2018 | Premi Eclair Primer Test | Guanyadora |
| Festival Internacional de Cine de San Sebastián | 2019 | Premi Glocal in Progress | Nominada |
| Festival de Málaga de Cine Español - Zonazine | 2020 | Millor actor | Guanyadora |
| Festival de Málaga de Cine Español - Zonazine | 2020 | Millor direcció | Guanyadora |
| SomCinema Festival de l’Audiovisual Català | 2020 | Premi del Jurat al llargmetratge de ficció | Guanyadora |
| Premis Gaudí | 2021 | Millor pel·lícula | Nominada |

## Referències

* ↑ «L'òpera prima barcelonina 'Les dues nits d'ahir' aterra a Màlaga». La Llança, 20-08-2020.
* ↑ «Un llargmetratge dirigit i escrit per alumni: "Les dues nits d'ahir", guanyador de dos guardons al Festival de Màlaga». Universitat Pompeu Fabra, 02-09-2020.
# Iannis Adetokunbo

Giannis Adetokunbo (en grec Γιάννης Αντετοκούνμπο; Atenes, 6 de desembre del 1994) és un basquetbolista grec d'ascendència nigeriana que actualment juga a l'NBA, a l'equip dels Milwaukee Bucks. Mesura 2,13 metres i juga a la posició d'aler tot i que amb les seves característiques pot jugar tant de base com de pivot.

## Vida

El seu germà gran, Thanassis Adetokunbo també és jugador de bàsquet professional. És fill de immigrants de nacionalitat nigeriana residents a Grècia. De petit, Iannis va ser venedor ambulant juntament amb el seu germà Thanasis per ajudar a sostenir la seva família econòmicament.

## Inicis de trajectòria esportiva

Iannis va començar a jugar a bàsquet a Europa, on el seu entrenador va adonar-se que tenia talent pel bàsquet. Des d'adolescent, el seu entrenador va exigir-li el màxim d'ell tot i que havia d'entrenar i ser venedor ambulant alhora. Als 17 anys va començar a jugar al Filathlitikos B.C., a la segona lliga grega on va promitjar 9,5 punts, 5 rebots i 1,4 assistències per partit. El desembre del 2012 el Basket Zaragoza es va fer amb els seus drets del jugador per 4 anys, en aquell moment una jove promesa de 18 anys i 206 cm, anomenat Giannis Adetokunbo. Mai va arribar a debutar al decantar-se pel ser escollit al Draft de l'NBA. Va ser escollit pels Milwaukee Bucks al Draft de 2013, a primera ronda en 15a posició.

## Carrera Professional

A la NBA s'ha mantingut sempre als Milwaukee Bucks, on el 2017 va ser designat com a jugador amb major progressió de la temporada (NBA Most Improved Player).
El 2019 i 2020 es va endur el premi que el designa com el millor jugador de la temporada regular NBA, o MVP.
El 2021 va guanyar, amb els Milwaukee Bucks, el campionat de l'NBA i va ser elegit MVP de les finals.
L'estiu de 2022 feia la seva gran aparició en un torneig internacional de seleccions, Eurobasket 2022, on amb la seva presència i mèrits recents a la NBA, Grècia passava a ser una de les grans candidates al títol. Tot i fer un bon torneig, Grècia era eliminada a quarts de final a mans d'Alemanya. Iannis va acabar el torneig eliminat per dues faltes antiesportives.

## Referències

* ↑ «Antetokounmpo, un MVP para el siglo XXI» (en castellà). ELMUNDO.
* ↑ «ACB.COM - Basket CAI Zaragoza se hace con los derechos de Giannis Antetokounmpo». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 14 març 2018].
* ↑ Redacción. «Draft 2013 NBA: Lista jugadores seleccionados» (en castellà), 25-06-2013. [Consulta: 14 setembre 2022].
* ↑ «Giannis Antetokounmpo | Milwaukee Bucks» (en anglès). [Consulta: 14 setembre 2022].
* ↑ Owczarski, Jim. «Milwaukee Bucks star Giannis Antetokounmpo wins NBA Finals Most Valuable Player Award» (en anglès americà). [Consulta: 22 juliol 2021].
* ↑ «Alemania elimina a Grecia y se medirá a España en semifinales» (en castellà), 13-09-2022. [Consulta: 14 setembre 2022].
# Morir (o no)

Morir (o no) és pel·lícula catalana dirigida per Ventura Pons l'any 2000, basada en el text teatral de Sergi Belbel Morir (un instant abans de morir). Gravada originalment en català, fou emesa per TV3 el 10 de juliol de 2003. Pons es va inspirar en un incident que li va passar a Mèxic el 1989 i en el qual va salvar la vida de miracle.

## Argument

La pel·lícula mostra set històries independents que culminen cadascuna d'elles amb la mort d'un dels protagonistes al llarg d'una nit a una gran ciutat. Un director de cinema que vol sortir del seu sot creatiu, un heroïnòman que no es resisteix a la droga, una nena que s'ofega amb els ossos del pollastre, un malalt que no arriba al botó d'alarma de l'hospital, una histèrica que s'atipa amb pastilles i aigua del Carme, un jove motorista atropellat per la policia i un executiu víctima d'un assassí a sou. Tanmateix, les set històries s'encadenen en clau d'humor, tots els personatges tenen relacions entre ells i finalment no mor ningú.

## Repartiment

* Carme Elias... Dona
* Lluís Homar... Director
* Roger Coma... Motorista
* Marc Martínez ... Heroïnòman
* Anna Azcona ... Germana
* Carlota Bantulà ... Nena
* Vicky Peña... Mare
* Amparo Moreno... Infermera
* Mingo Ràfols... Malalt
* Mercè Pons... Dona policia
* Anna Lizaran... Senyora
* Francesc Albiol ... Home policia
* Francesc Orella... Víctima
* Sergi López i Ayats ... Assassí
* Santi Ibáñez ... Policia control

## Premis

Va rebre un premi del Jurat al Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc de 2000, el premi al millor actor català de cinema (Marc Martínez) als Premis Butaca i el Premi OCIC al Festróia.

## Referències

* ↑ «Morir (o no)». Filmoteca.cat. [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ «Morir (o no)». Ésadir.cat. [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ «Ventura Pons presenta «Morir (o no)»». ElCultural.com, 12-12-1999. [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ «Morir (o no)» (en castellà). Fotogramas.es. [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ Premis a l'IMDB
# Molí de Nalec

El Molí de Nalec és una obra de Nalec (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les restes i volta ojival que es conserven semblen del segle xiv o XV, tanmateix si veu el que havia estat bassa amb les parets de pedres picades i el seu cacau. Fa 6 x 5.65 metres. Destaca la seva porta amb arc de mig punt i les parets de l’edificació principal construïdes amb carreus treballats.

## Història

Havia estat dels senyors de Nalec, es va desfer l'any 1910 sent propietari en Ramon Casanova de Passanant i moliner en Josep Farriol.

## Referències

* 1 2 «Molí de Nalec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 març 2019].
* ↑ Costa i Solé, Roger «El patrimoni industrial de l’Urgell». Urtx: revista cultural de l’Urgell, Núm. 10, 1997, pàg. 189-204.
# Rhesus

Rhesus és una pel·lícula catalana del gènere thriller i drama del 2010, dirigida per Carles Torrens i protagonitzada per Tània Sàrrias i Jordi Cadellans. Ha estat escollida com la guanyadora de la Quarta Mostra de Cinema i Audiovisual Català, Som Cinema, celebrada a Mollerussa el mateix any 2010.

## Argument

En Ravell, un ex-inspector dels Mossos d'Esquadra i mestre de policies, ara retirat a un petit poble del Maresme, continua obsessionat pel cas Grau. Fa uns anys, aquest cas va provocar la seva jubilació anticipada just en el moment que estava a punt d'enxampar en Fèlix Grau, un sinistre traficant d'òrgans humans amb aparença de bona persona i ciutadà respectable. Inesperadament, la mort d'en Gerard Vilaplana, un nen de vuit anys fill de l'empresari Enric Vilaplana, ofereix a Ravell una oportunitat de tornar a obrir el cas Grau. Efectivament, en Ravell sospita que hi ha una vinculació entre Vilaplana, el Grau i el tràfic d'òrgans. Gestiona, aleshores, la intervenció de l'Alonso, un dels més brillants dels seus antics alumnes.

## Personatges

* Tània Sàrrias com a Txell
* Isaac Ferriz com a Moisès Alonso
* Fermí Reixach com a Ravell
* Laia Martí com a Laura Balius
* Jordi Cadellans com a Enric Vilaplana

## Recepció

Del 18 al 23 d'octubre del 2010 es va celebrar la Quarta Mostra de Cinema i Audiovisual Català, Som Cinema, en la qual concursaven 25 treballs (5 llargmetratges, 7 documentals i 13 curtmetratges) i on la pel·lícula Rhesus va resultar ser guanyadora. El premi valorat en 6.000 euros el va atorgar el jurat format per Ignasi Juliachs (periodista i crític de cinema), Jesús Ramos Huete (escriptor i guionista), Antonio Boneu (director, guionista, escriptor i realitzador), Vicenta N'Dongo (actriu) i Mireia Ros (directora i actriu), la qual actua com a portaveu.
El director de la pel·lícula, Carles Torrens, ja va guanyar aquest certamen en la seva segona edició, amb la pel·lícula Plou a Barcelona, que també va acaparar una nominació com a millor TV movie als Premis Gaudí. En aquest cas, Rhesus (que està coproduïda per TV3) és va pensar en el seu inici per ser una pel·lícula de televisió de dos capítols als que després, per competir a Som Cinema, Torrens va donar format de llargmetratge. Va explicar que tot i ser una sèrie es va filmar com una pel·lícula el que va facilitar la seva adaptació. El jove director va destacar la importància del Som Cinema com un espai “perquè ens coneguem tots i reunir la gent del sector, per fer pinya”.

## Referències

* 1 2 «Carles Torrens triomfa per segon cop a Som Cinema, aquest cop amb el thriller "Rhesus"», 23-10-2010. [Consulta: 4 agost 2020].
* 1 2 CCMA. «Programació del canal TV3Cat - Esport3». [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ «somcinema – Som Cinema». [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ «Carles Torrent repeteix guardó al Som Cinema, aquesta vegada amb el llargmetratge “Rhesus”». [Consulta: 4 agost 2020].
# John Maybury

John Maybury (nascut el 25 de març de 1958) és un cineasta i artista anglès. Primer va arribar a ser el director del vídeo musical del senzill de Pet Shop Boys de 1984 "West End Girls". El 2005 va ser nomenat com una de les 100 persones gais i lesbianes més influents del Regne Unit.

## Carrera

Durant la dècada de 1980, Maybury va produir una sèrie de curtmetratges i vídeos musicals, incloent-hi "Nothing Compares 2 U" de Sinéad O'Connor, que va ser votat número 35 en un canal. 4a enquesta dels millors vídeos de música pop i va rebre diversos premis, i "West End Girls" dels Pet Shop Boys, un vídeo definitori dels anys 80.
El 1998, Maybury va produir el seu primer llargmetratge Love Is the Devil: Study for a Portrait of Francis Bacon, un biopic de la vida del pintor Francis Bacon protagonitzada per Derek Jacobi i Daniel Craig. La pel·lícula es va projectar a la secció Un Certain Regard al 51è Festival Internacional de Cinema de Canes.
El 2005 va dirigir The Jacket amb Adrien Brody i Keira Knightley. El 2008 va estrenar la seva pel·lícula El límit de l'amor, un biopic de la vida del poeta gal·lès Dylan Thomas protagonitzat per Sienna Miller, Cillian Murphy, Matthew Rhys i Keira Knightley. També ha dirigit l'últim episodi de la sèrie de HBO/BBC Rome.

### Filmografia com a director

* Love Is the Devil: Study for a Portrait of Francis Bacon (1998) - also writer
* The Jacket (2005)
* El límit de l'amor (2008)

## Referències

* ↑ The Pink List 2005. Rainbownetwork.com, June 29, 2005. Retrieved June 25, 2007
* ↑ "Channel 4 Greatest Pop Videos. Channel 4.
* ↑ «Festival de Cannes: Love Is the Devil». festival-cannes.com. [Consulta: 3 octubre 2009].
# Esteve III d'Ibèria

Esteve o Stephanos III d'Ibèria (en georgià სტეფანოზ III, Step'anoz III ; mort l'any 786) fou un príncep de Javakètia i Calarzene i un príncep-primat d'Ibèria del 780 a 786.

## Biografia

Fill de Gouaram IV (Gourgen II), príncep de Javakètia i Calarzene, era el net de Guaram III d'Ibèria. Últim representant de la dinastia anomenada « guaràmida », va succeir al seu pare com príncep de Javakètia i de Calarzene en una data desconeguda.
Quan el 779/780 el seu oncle matern Nersès d'Ibèria de la dinastia dels Nersiànides es va veure obligat a fugir amb la seva esposa i els seus fills en principi al país dels khàzars i tot seguit al país dels abkhazis, els àrabs el van nomenar príncep-primat d'Ibèria sota la sobirania del Califa.
Esteve III podria ser el « jove príncep » del qual l'historiador armeni Ghevond evoca el martiri l'any 786 sota el regnat del califa Musa al Hadj (al-Hadi).
Segons Cyril Toumanoff, el títol de « príncep–primat » d'Ibèria va desaparèixer amb ell. I no es va restablir més que en benefici d'Aixot I d'Ibèria, el bagràtida reconegut curopalata i príncep dels georgians l'any 813.

## Hipòtesi

Christian Settipani estima que Stephanos III hauria tingut com successor immediat un príncep P'ilipé (« Felip ») que, d'acord al seu nom, seria (segons ell) un príncep de la casa armènia dels siúnides i del qual la successió hauria passat vers el 800 a Adarnases I de Tao, cosí o nebot per la seva mare de Stephanos III i pare d'Aixot I.

## Notes i referències

* ↑ Ghevond, capítol VIII : « Khazme va fer llavors executar al príncep de Geòrgia per mitjà de terribles tortures.
* ↑ Selon cette hypothèse de Christian Settipani, « P'ilippé » mort après 786, dont le nom figure dans la « Liste royale de Karthli » du X$^e$ siècle, serait l'époux d'une Bagratide, fille du prince Vasak, et le beau-frère d'Adarnassé.

## Vegeu també
### Bibliografia

* Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle: Tables généalogiques et chronologiques, 1990, p. 382-383 i 533.
* Settipani, Christian. Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs. Les princes caucasiens et l'Empire du VI$^e$ au IX$^e$ siècle. París: de Boccard, 2006, p. 431-45. ISBN 978-2-7018-0226-8. « Les princes d'Ibérie au VIII $^e$ siècle »

### Enllaços externs

* ((anglès)) Presentació de Robert Bedrosian: Història de Ghevond
* ((francès)) Ghevond, Història de les guerres i de les conquestes dels àrabs a Arménie
# Samantha Mugatsia

Samantha Mugatsia (Nairobi, 1992) és una actriu kenyana.

## Biografia

Mugatsia va néixer l'any 1992, filla de Grace Gitau. Va créixer a Nairobi i va servir com a bateria de la banda The Yellow Machine. També van fer alguns treballs de modelatge.
Mugatsia va estudiar dret a la Universitat Catòlica de l'Àfrica Oriental, però va deixar els seus estudis en suspens per començar la seva carrera d'actriu. El novembre de 2016, assistia a un pop-in d'artistes quan li van presentar la directora de cinema Wanuri Kahiu, que li va dir que estava escrivint un guió i que volia que Mugatsia el veiés. Tot i que mai havia actuat, Mugatsia va acceptar el paper.
El 2018, Mugatsia va interpretar Kena Mwaura, una de les dues personatges principals, a Rafiki de Kahiu. La història està basada en la novel·la Jambula Tree de l'escriptora ugandesa Monica Arac de Nyeko, i detalla l'amor que es desenvolupa entre dues dones joves on l'homosexualitat està prohibida. Per tal de preparar-se per al paper, Mugatsia va prendre diversos mesos de lliçons d'actuació i va practicar utilitzant exercicis miralls i vivint mentalment en el personatge. La pel·lícula va ser prohibida a Kenya, on l'homosexualitat és il·legal. Rafiki es va convertir en la primera pel·lícula kenyana que es va projectar al Festival de Cannes. Ann Hornaday de The Washington Post va qualificar l'actuació de Mugatsia de «tranquil·lament vigilant».
Mugatsia va guanyar el premi a la millor actriu al festival FESPACO 2019 a Ouagadougou (Burkina Faso) per la seva interpretació de Kena. La prohibició de la pel·lícula es va aixecar breument després que Kahiu presentés una demanda, per tal de ser projectada a Kenya per ser elegible per als Premis de l'Acadèmia.
Mugatsia s'identifica com a espiritual. S'han negat a comentar la seva pròpia sexualitat, però ès solidària amb la comunitat LGBT.

## Filmografia

* 2018: Rafiki, com a Kena Mwaura.
* 2018: L'invité.

## Referències

* 1 2 3 4 Mangat, Rupi «Behind the scenes of ‘Rafiki’ at Cannes» (en anglès). The East African, 25-05-2018.
* ↑ de Rochebrune, Renaud «Cinéma: " Rafiki ", amour et censure à Nairobi» (en francès). Jeune Afrique, 15-05-2018.
* ↑ Darling, Cary «Kenyan gay life comes into focus in ‘Rafiki’» (en anglès). Houston Chronicle, 09-05-2019.
* ↑ Hornaday, Ann «Movie about teenage girls in love is a breakthrough for Kenyan filmmaker» (en anglès). The Washington Post.
* ↑ «Fespaco: Banned lesbian love story Rafiki wins award» (en anglès). BBC News, 03-03-2019.
* ↑ Adeoye, Aanu; Odutayo, Damilola «Actress in banned lesbian film 'Rafiki' wins award» (en anglès). CNN, 04-03-2019.
# Michael Vanthourenhout

Michael Vanthourenhout (Bruges, 10 de desembre de 1993) és un ciclista belga, professional des del 2012. Actualment corre a l'equip Marlux-Napoleon Games. S'ha especialitzat en el ciclocròs on ha guanyat el Campionat del món sub-23.
El seu oncle Sven i el seu germà Dieter també s'han dedicat al ciclisme.

## Palmarès en ciclocròs

* 2013-2014
** Campió d'Europa sub-23 en ciclocròs
* 2014-2015
** Campió del món en ciclocròs sub-23
** 1r a la Copa del món de ciclocròs sub-23
** 1r al Superprestige sub-23
* 2022-2023
** Campió d'Europa de ciclocròs
** Campió de Bèlgica de ciclocròs
* 2023-2024
** Campió d'Europa de ciclocròs
* 2024-2025
** 1r a la Copa del món de ciclocròs

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Hans-Peter Reimann

Hans-Peter Reimann (Berlín) va ser un ciclista alemany, que va destacar en el ciclisme en pista. Va guanyar una medalla de plata al Campionat del món de Tàndem de 1979 fent parella amb Dieter Giebken.

## Palmarès

* 1978
** Campió d'Alemanya en Tàndem (amb Dieter Giebken)
* 1979
** Campió d'Alemanya en Tàndem (amb Dieter Giebken)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Mfecane

Mfecane (en zulu, 'aixafament'), també conegut com a Difaqane o Lifaqane (en sesotho), és una expressió africana que es refereix al període de guerra i migracions forçades entre els pobles de l'Àfrica austral des de 1818 fins a aproximadament l'any 1840, durant el qual es va produir el desplaçament i reassentament de grans poblacions en una àmplia àrea de la regió.
El Mfecane va ser iniciat pels zulus sota el comandament del cap militar Shaka. El 1818 va emprendre una gran expansió dels seus dominis en el que actualment és la província sud-africana de KwaZulu-Natal sotmetent a diversos pobles, com els nguni, entre els rius Tugela i Pongola, creant un regne militar a la regió. Aquesta submissió va tenir com a resultat l'expulsió de diferents pobles de les seves terres, reduint als clans veïns i rivals al vassallatge, fent partir migracions a gran escala (Botswana, Malawi, Moçambic, Zàmbia, Zimbàbue) i, en última instància, provocant com a reacció la formació d'alguns nous regnes, com els actuals Lesotho sota el lideratge de Moshoeshoe I i Swazilàndia sota el de Sobhuza I (també anomenat Ngwane IV).
A part dels moviments de població producte de l'expansionisme zulu, diversos caps militars zulus que per diferents circumstàncies van caure en desgràcia davant de Shaka van protagonitzar igualment, en la seva partida cap a l'exili, moviments migratoris i l'establiment d'estats de breu durada. Aquest seria per exemple el cas del cabdill militar zulu Soshangane, fundador cap al 1819 de l'Imperi de Gaza al sud de Moçambic, entre els rius Zambezi i Maputo. Un altre cap militar que va partir a l'exili va ser Mzilikazi, el 1823, qui s'establiria amb les seves tropes en el que posteriorment es va anomenar Matabeleland (a l'actual Zimbàbue).

## Referències

* J.D. Omer-Cooper, The Zulu Aftermath: A Nineteenth-Century Revolution in Bantu Africa, Longmans, 1978: ISBN 0-582-64531-X; outstanding example of the traditional view.
* Norman Etherington, The Great Treks: The Transformation of Southern Africa, 1815–1854, Longman, 2001: ISBN 0-582-31567-0; refutes accounts of the Mfecane
* Carolyn Hamilton, The Mfecane Aftermath: Reconstructive Debates in Southern African History, Indiana University Press, 1995: ISBN 1-86814-252-3

## Enllaços externs

* What Was the Mfecane? Arxivat 2013-05-13 a Wayback Machine.
* The historiographical development of the concept "mfecane" and the writing of early Southern African history, from the 1820s to 1920s Arxivat 2015-06-05 a Wayback Machine.
# Creu del Convent

La Creu del Convent és una creu de terme de Dénia (Marina Alta) situada a la plaça del Convent.
La creu va ser tallada en pedra tosca per l'escultor Jaume Blanquer a principis del segle XVII i es va col·locar davant de l'església de Sant Antoni, a la porta del mar de la població. Va ser incautada durant la Guerra Civil espanyola. Cap el 1980 es va col·locar una reproducció al jardí central de la plaça de la Constitució, davant de l'Ajuntament, i el 2006 es va retornar al lloc inicial. La creu original està dipositada al Museu Arqueològic de Dénia.

## Referències

* ↑ «Dénia inicia la operación para reubicar en la plaza del Convent la réplica de la cruz del XVII». Levante. El Mercantil Valenciano, 12-12-2006.
* ↑ «Creu de terme original de la Plaça del Convent». Denia.com, 07-05-2014.