OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla de Tabfarilla

La batalla de Tabfarilla del 1056 va enfrontar als almoràvits dirigits per l'emir lamtuna Yahya ibn Úmar al-Lamtuní contra les tropes rebels dels Sanhadja.
El primer cap militar dels almoràvits, Yahya ibn Ibrahim va morir al voltant de 1054, sent substituït per Yahya ibn Úmar al-Lamtuní. Es va desencadenar una revolta entre els sanhadja, que formaven part de l'exèrcit dels almoràvits i Abd-Al·lah ibn Yassín, cap espiritual dels almoràvits, que es manté a Sijilmassa pels disturbis, va encomanar a al-Lamtuní restablir l'ordre, on va amb els takrur i decideix donar la batalla, sent derrotats els almoràvits i Yahya ibn Úmar mort en combat.

## Referències

* ↑ Hrbek, Ivan. Africa from the Seventh to the Eleventh Century (en anglès). Unesco. International Scientific Committee for the Drafting of a General History of Africa, 1992, p. 180.

## Bibliografia

* (anglès) Humphrey Fischer, The Western and Central Sudan and East Africa, in The Cambridge History of Islam, volume 2, Cambridge University Press, 1970, ISBN 0-521-07601-3
# Mark Averbukh

Mark Mikhailovitx Averbukh (21 de maig 1945, Moscou - 25 d'octubre 2006) és un director de cinema i càmera soviètic, ara rus. Ha estat productor, creador, director i productor del famós programa de televisió “Kriminal'naia Rossia”. Sovremennie khroniki".

## Biografia

Mark Mikhailovich Averbukh va néixer a Moscou fill de Mikhaïl Isaakovich Averbukh i Betia Naumovna Vaisman. Immediatament després de l'exèrcit, va anar a treballar a l’Estudi Central de Pel·lícules Documentals (TSSDF URSS), on va començar com a assistent.
Es va graduar al departament de càmera del VGIK, va estudiar amb Leonid Mikhailovitx Kristi. El 1965 treballà com a assistent de càmera. El 20 d'abril de 1968 es va casar amb la seva companya de classe, Marina Goriatxkovskaia. De 1973 a 1994 treballà com a director i com a càmera. Va treballar al TSSDF durant 25 anys. A principis dels 90 va ser assistent de Boris Elcin. Després de l'enfonsament del TSSDF, va treballar a la televisió, no sols com a director i càmera, sinó també com a productor (des de 1994).
Va col·laborar molt amb la televisió alemanya i, per encàrrec d'Alemanya, va rodar la pel·lícula semi-autobiogràfica "Piatii punkt".
Autor de més de cinquanta documentals, guanyador de festivals de cinema internacionals i soviètics, com ara Berlín, San Sebastià, Munic, Karlovy Vary.
Va morir el 25 d'octubre 2006 per una aturada cardíaca. És enterrat al Cementiri de Vostriakovskoe.

## Filmografia

* 1973 — Vesennie starty
* 1973 — Gosudarstvo — eto mi
* 1973 — Ruka na pul'te
* 1974 — Pamiat' navsegda
* 1975 — Kajdii den'
* 1975 — Pod flagom Spartakiadi
* 1975 — Na zemle moskovskoi
* 1982 — Den' Moskvi
* 1976 — Novoye o starom i novom
* 1976 — Vstretxi v Gorno-Pravdinske
* 1976 — Burovie mastera
* 1977 — Tvardovskii i Bartov
* 1977 — Boris Prorokov (fil'm)
* 1977 — Krasnomu znameni verni
* 1978 — Istoria odnogo mundira
* 1978 — Vasil'iev iz Vasil'ieva
* 1978 — Voina na Severe
* 1978 — Bitva na more
* 1978 — Prezident Meksiki v SSSRБ
* 1982 — Txornii khod
* 1983 — Komandirovka za servisom
* 1984 — Skol'ko stoit kartoshka
* 1986 — Vziatka. Fakti i razmixlenia
* 1988 — Osobaia zona
* 1994 — Ne pokidai: 5 slutxaiev ievreiskogo sirotstva v Rossii
* 1998 — Litxnii vrag Stalina
* 1995 — Kriminal'naia Rossia
* 2002 — Vsem v rozisk!
* 2003 — Dolgi, dolgi den'

## Referències

* ↑ «Умер кинорежиссер Марк Авербух» (en rus). Российская газета, 27-10-2006. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 19 octubre 2016].
* ↑ «Авербух Марк Михайлович (1945 – 2006)» (en rus). Moscow-Tombs.ru. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «Солдат документального фронта». Arxivat de l'original el 2007-11-27. [Consulta: 5 abril 2008].
# Brigada de l'HVO de Nikola Šubić Zrinski

La brigada de l'HVO de Nikola Šubić Zrinski (en croat: Brigada HVO Nikola Šubić Zrinski) fou una brigada/regiment del Consell de Defensa Croat que va ser desplegada durant la guerra de Bòsnia. La seu era situada a la ciutat de Busovača, República Croata d'Herceg-Bòsnia. Va ser fundada el 20 desembre de l'any 1992. Va rebre el nom del cap militar croat Nikola Šubić Zrinsko. La brigada estava sota l'autoritat del ZP Vitez. Va participar en la defensa de Busovača, també es desplegà a Bòsnia Central. El monument a la brigada es troba al cementiri de Busovača. El comandant al càrrec era Jure Čavara.

## Referències

* 1 2 Radio Vitez Busovača: Obilježena 27. obljetnica brigade – pukovnije „N. Š. Zrinski“ 20. prosinca 2019. (pristupljeno 17. veljače 2020.)
* ↑ NašaTV Arxivat 17 February 2020$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. Sutra proslava 26. obljetnice utemeljenja Zbornog područja HVO-a Vitez, 26. veljače 2018. (pristupljeno 17. veljače 2020.)
# Katrina Leskanich

Katrina Leskanich (Topeka, 10 d'abril de 1960) és una música estatunidenca, que va ser la cantant principal de la banda britànica de pop-rock Katrina and the Waves. La seva cançó «Walking on Sunshine» va ser un èxit internacional el 1985. El 1997, la banda va guanyar el Festival de la Cançó d'Eurovisió en representació del Regne Unit amb la cançó «Love Shine a Light». Les dues cançons van ser escrites pel company de banda de Leskanich, Kimberley Rew.
Leskanich va néixer a Topeka. El seu pare era un veterà del Vietnam que es va convertir en coronel a la Força Aèria dels Estats Units. Katrina i els seus cinc germans (quatre germanes i un germà) es van mudar diverses vegades de casa durant la seva infantesa. La família va arribar al Regne Unit el 1976. Es va graduar a l'institut de la RAF Lakenheath el 1978.

## Referències

* ↑ Hall, Rachel «'I was 300 sheets to the wind': Katrina and the Waves' 1997 Eurovision win». , 09-05-2023.
* ↑ Pingitore, Silvia. «Remember 'Walking on Sunshine'? Interview with 1980s music legend Katrina and The Waves» (en anglès britànic). the-shortlisted.co.uk, 26-08-2020. [Consulta: 12 octubre 2021].
* ↑ «Katrina Leskanich». American Overseas Schools Historical Society.
# Núria Navarro Hurtado

Núria Navarro Hurtado (Figueres, Alt Empordà, 1973) és una política catalana del Partit dels Socialistes de Catalunya. Des de setembre de 2024 és diputada al Parlament de Catalunya, en substitució de Víctor Puga, quan aquest fou nomenat Secretari de Territori, Urbanisme i Agenda Urbana del Govern.
Es va llicenciar en dret a la Universitat de Girona. Des de 1998 ha exercit com a advocada a Figueres, amb despatx propi. El 2022 es va graduar en criminologia per la UOC. Com a política, ha fet de regidora del grup municipal del PSC a l'Ajuntament de Figueres.
Al Parlament de Catalunya ocupa la secretaria de la Comissió de Recerca i Universitats, així com la vicepresidència de la comissió de polítiques de Joventut.

## Referències

* 1 2 3 Redacció. «Núria Navarro serà la nova diputada al Parlament de Catalunya» (en castellà). Diari de Girona, 15-09-2024. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ Astorch, Núria. «Núria Navarro, nova diputada del PSC al Parlament de Catalunya». [Consulta: 22 setembre 2024].
# Siderofil·lita

La siderofil·lita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la biotita. Rep el nom del grec "σίδηρος" (sideros), ferro, més "φύλλον" (phyllos), fulla, al·ludint a la seva composició i una perfecta exfoliació basal.

## Característiques

La siderofil·lita és un silicat de fórmula química KFe$^{2+}$₂Al(Al₂Si₂O$_{10}$)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, txernikhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, efesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al pic Pikes, situat al comtat d'El Paso, a l'estat nord-americà de Colorado (Estats Units). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Siderophyllite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 gener 2020].
# Dendrocincla

Dendrocincla és un gènere d'ocells de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 6 espècies:
* Grimpa-soques tirà (Dendrocincla tyrannina Lafresnaye, 1851)
* Grimpa-soques de barbeta blanca (Dendrocincla merula Lichtenstein, MHC, 1820)
* Grimpa-soques rogenc (Dendrocincla homochroa Sclater, PL, 1860)
* Grimpa-soques ala-rogenc (Dendrocincla anabatina Sclater, PL, 1859)
* Grimpa-soques fumat (Dendrocincla fuliginosa Vieillot, 1818)
* Grimpa-soques turdí (Dendrocincla turdina Lichtenstein, MHC, 1820)

## Referències

* ↑ «Dendrocincla G.R.Gray, 1840» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ «Dendrocincla (Dendrocincla sp.) - Avibase». [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ «Ovenbirds, woodcreepers – IOC World Bird List». [Consulta: 22 gener 2025].
# Embernagra

Embernagra és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Sit cuallarg de la pampa (Embernagra platensis Gmelin, JF, 1789)
* Sit cuallarg gorjaclar (Embernagra longicauda Strickland, 1844)

## Referències

* ↑ «Embernagra R.Lesson, 1831» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «Embernagra (Embernagra sp.) - Avibase». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «Tanagers and allies – IOC World Bird List». [Consulta: 31 gener 2025].
# Casa Massana (Sant Sadurní d'Anoia)

La Casa Massana' o Llopart és un edifici de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès), catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Forma part d'un conjunt de cases corresponents a l'eixample vuitcentista de Sant Sadurní al carrer de Sant Antoni. Pere Massana i Casanellas (1827-1901), propietari de Can Llopart de la Costa i que fou el segon elaborador de xampany de Sant Sadurní, sol·licità el 1884 un permís d'obres per reformar l'edifici. La Diputació l'hi concedí a canvi d'endarrerir la façana per tal de disposar més amplitud en aquell tram de la carretera que tenia una creixent circulació, ja que permetia una connexió directa amb la ruta de Barcelona a Tarragona, travessant Sant Sadurní pels carrers Raval, Sant Antoni i Diputació. L'obra fou realitzada pel mestre d'obres Venceslau Güell, que treballava a Barcelona.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de tres crugies, amb soterrani, planta baixa, dos pisos i golfes sota terrat. La façana presenta balcó corregut al primer pis, finestres de doble obertura a les golfes, balustrada al terrat, i pilastres i motllures que formen retícula. La construcció s'inscriu dintre del llenguatge de l'eclecticisme.

## Referències

* 1 2 «Casa Massana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Casa Massana o can Llopart». Pla d'Ordenació Urbanística Municipal: Catàleg de patrimoni arquitectònic. Ajuntament de Sant Sadurní d'Anoia. Arxivat de l'original el 03-03-2016.
# Lara Baqués Valldosera

Lara Baqués Valldosera (Vall d'Aran) és una presentadora de televisió aranesa.
Va créixer al bell mig de les muntanyes de la Vall d'Aran, ja que els seus pares eren guardes del refugi de Colomers. Apassionada dels viatges i conèixer noves cultures, ha estudiat història de l'art, arqueologia i periodisme de viatge. Ha treballat a la llibreria Desnivel de Madrid. El 2022 va protagonitzar el programa Lara i Kali del canal SX3, acompanyada per la seva gossa Kali, una border colie. Té un tatuatge d'una fita al costat esquerre de l'abdomen.

## Referències

* ↑ «Cens d'estudiants» (en català). [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ Tresmilv, Por. «QUIÉNES SOMOS» (en castellà), 14-08-2020. [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ ALAMEDA (DESNIVEL), LARA BAQUÉS VALLDOSERA Y. CRISTETO «De la ciudad a la montaña» (en castellà). El País [Madrid], 24-05-2018. ISSN: 1134-6582.
* ↑ CCMA. «T1xC2 - Qui són la Lara i la Kali?», 10-10-2022. [Consulta: 28 gener 2024].
# Susan Hiller

Susan Hiller (Tallahassee, 7 de març de 1940 - Londres, 28 de gener de 2019) va ser una artista americana, que va residir durant anys a la Gran Bretanya. Es dedicà a la instal·lacions, vídeo, fotografia, performances així com a l'escriptura. Utilitzava objectes efímers de la vida quotidiana per a explicar històries i extreure'n nous significats. Ella mateixa descriu el seu art com una mena d'«investigació arqueològica, descobrint quelcom per a donar-li un sentit diferent».
Hiller va estudiar al Smith College. Després de graduar-se en antropologia a la Universitat Tulane, a Nova Orleans, va treballar com a antropòloga, i va obtenir un doctorat en filosofia el 1965. Fou en aquella època quan es va decebre amb l'antropologia acadèmica, i va esdevenir artista.
Va mudar-se a Londres el 1973, amb motiu de la seva primera exposició individual, i allà va començar a destacar amb les seves instal·lacions, com ara Dedicated to the Unknown Artists (1972-76).
La Tate Liverpool va exhibir una retrospectiva de la seva producció el 1996. Fou guardonada amb una Beca Guggenheim el 1998. El 2000 va representar la Gran Bretanya al 7è Biennal de l'Havana. Les seves obres són exhibides a la col·lecció de la Tate.
El Museu d'Art Contemporani Helga de Alvear, amb seu a Cáceres, va dedicar-li entre juny i novembre de 2024 la primera retrospectiva de la seva obra després de la seva mort: «Susan Hiller. Dedicado a lo desconocido».

## Obres notables

* Belshazzar's Feast (1983-4), un vídeo fet originalment per a retransmetre's per televisió.
* Witness (2000), una instal·lació sonora a gran escala, composta per més de quatre-cents altaveus en miniatura que pengen d'una estructura suspesa al sostre. Els altaveus expliquen les experiències de diferents persones (en el seu idioma nadiu) sobre les seves trobades personals amb OVNIs.

## Referències

* ↑ «Susan Hiller | enciclopedia.cat». [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ Lucy Lippard dins Barbara Einzig, Thinking About Art: Conversations with Susan Hiller, Manchester University Press, 1996, pxi. ISBN 0719045657
* ↑ «John Simon Guggenheim Memorial Foundation New Fellows Page». Arxivat de l'original el 2008-05-16. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «Susan Hiller». British Council. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «Susan Hiller 1940–2019» (en anglès). Tate. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ «Susan Hiller. Dedicado a lo desconocido» (en castellà). Museo Helga de Alvear. [Consulta: 1r febrer 2025].

## Enllaços externs

* Susan Hiller - Lloc web oficial
# Llista de condecorats amb la Creu dels Set Braços

Aquesta és la llista de condecorats amb la Creu dels Set Braços, des de la seva primera concessió l'any 2024 fins al dia d'avui.
La vora negra indica les concessions fetes a títol pòstum :
| Núm. | Condecorat | Concessió | Notes |
| 1 | Joan-Enric Vives i Sicília | 2024 | Copríncep episcopal (des de 2003) |
| 2 | Emmanuel Macron | 2024 | Copríncep francès (des de 2017) |
| 3 | Francesc Cerqueda Pascuet | 2024 | Síndic general (1982-1990) |
| 4 | Òscar Ribas Reig | 2024 | Cap de Govern (1982-1984 i 1990-1994) |
| 5 | Josep Pintat Solans | 2024 | Cap de Govern (1984-1990) |
| 6 | Albert Gelabert Grau | 2024 | Síndic general (1991-1992) |
| 7 | Jordi Farràs Forné | 2024 | Síndic general (1992-1994) |
| 8 | Josep Dallerès Codina | 2024 | Síndic general (1994-1997 i 2009-2011) |
| 9 | Marc Forné Molné | 2024 | Cap de Govern (1997-2005) |
| 10 | Francesc Areny Casal | 2024 | Síndic general (1997-2005) |
| 11 | Albert Pintat Santolària | 2024 | Cap de Govern (2005-2009) |
| 12 | Joan Gabriel Estany | 2024 | Síndic general (2005-2009) |
| 13 | Jaume Bartumeu Cassany | 2024 | Cap de Govern (2009-201) |
| 14 | Antoni Martí Petit | 2024 | Cap de Govern (2011-2019) |
| 15 | Vicenç Mateu Zamora | 2024 | Síndic general (2011-2019) |
| 16 | Roser Suñé Pascuet | 2024 | Síndica general (2019-2023) |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 «Decret 283/2024, del 10-7-2024, pel qual es formalitzen diversos atorgaments de la Creu dels Set Braços i de l’Orde de Carlemany.». Butlletí Oficial del Principat d'Andorra, 17-07-2024.
# Castres

«Castres» té aquests significats:
* Castres (Aisne), municipi francès al departament de l'Aisne (regió de Picardia)
* Castres (Tarn), municipi francès al departament del Tarn (regió de Migdia-Pirineus)
* Castres-Gironde, municipi francès al departament de la Gironda (regió d'Aquitània)
* Bisbat de Castres (1317-1801), antiga diòcesi de l'Església Catòlica
* Comtat de Castres, jurisdicció feudal que era un senyoriu i fou creada com a comtat el 1359 per a Joan VI de Vendôme
* Cultura dels castres, cultura protohistòrica desenvolupada al nord-oest de la península Ibèrica de l'edat del ferro fins a finals de l'antiguitat
* Catedral o Abadia de Castres, establiment religiós fundat a la vora de la ciutat de Castres, al sud d'Albi
* Districte de Castres, divisió administrativa del departament francès del Tarn (regió de Migdia-Pirineus)
# Vic Vilh

Vic Vilh, (en occità: Vic Vilh) és un parçan o comarca d'Occitània situada a la Gascunya. Les seves vil·les principals són L'Enveja i Garlin.
Segons la proposta de divisió administrativa d'Occitània del diari Jornalet, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, Vic Vilh estaria ubicat a la regió de la Gascunya, subregió del Bearn.
Oficialment, les comunes de Vic Vilh estan adscrites administrativament i situades al nord-est del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió administrativa de Nova Aquitània.
Inclou el sub-parçan del Montanerès, entorn de la vil·la de Montaner.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «País» (en occità). Jornalet. [Consulta: 15 gener 2025].
# Burdur

Burdur (antigament Buldur), és una ciutat del sud-oest de Turquia, capital de la província de Burdur, a la vora del llac Burdur (Burdur Gölü). Té una població estimada (2007) de 67.097 habitants. que eren 20000 el 1955. Podria ser la clàssica Limobrama però una altra teoria suggereix que seria Polydorion.
Va passar dels romans d'Orient als seljúcides després del 1071, i fou part del sultanat de Rum fins que vers el 1300 va caure en mans del beylik d'Hamid. Al segle xv va passar als otomans. Fou un kada del sandjak d'Hamid a l'eyalat d'Anadolu, i més tard un sandjak del wilayat de Konya. Fins al final de la I Guerra Mundial hi vivien 4000 grecs i 1000 armenis

## Referències

* ↑ World Gazetteer - Informació sobre Burdur.

## Enllaços externs

* Lloc oficial del governador
* Burdur'da Dövizle Askerlik Arxivat 2009-02-18 a Wayback Machine.
* Dövizle askerlik için hazırlık cetveli Arxivat 2008-12-24 a Wayback Machine.
* Burdur Haber
# Brulhès

Brulhès és una comarca francesa de forma triangular i uns 350 quilòmetres quadrats de superfície.
Abraça tres departaments: Olt i Garona (cantó de Laplume amb les comunes d'Aubiac, Brax, Estillac, Laplume, Marmont-Pachas, Moirax, Roquefort, Sainte-Colombe-en-Bruilhois i Sérignac-sur-Garonne; cantó d'Astaffort amb les comunes de Caudecoste, Cuq, Fals, Layrac, Saint-Nicolas-de-la-Balerme i Saint-Sixte; cantó de Francescas amb les comunes de Lamontjoie, Nomdieu i Saint-Vincent-de-Lamontjoie; cantó de Nérac amb les comunes de Moncaut, Montagnac-sur-Auvignon i Saumont; i la comuna de Montesquieu al cantó de Lavardac), Gers (comuna de Pergain-Taillac al cantó de Lectoure) i Tarn i Garona (comuna de Donzac al cantó d'Auvillar).
Formava part del Vescomtat de Brulhès, que data de finals del segle x.

## Referències

* ↑ Jules de Bourrousse de Laffore, Notices historiques sur des monuments féodaux et religieux du département de Lot-et-Garonne, p. 62-68, Revue de l'Agenais, année 1879, tome 6 (lire en ligne)
* ↑ Jean-François Bladé, Esquisse d'une géographie historique de l'Agenais et du Condomois (suite et fin), p. 235, Revue de l'Agenais, 1876, tome 3 (lire en ligne)
# Fernando Rubió i Tudurí

Fernando Rubió i Tudurí (Barcelona, 18 d'octubre de 1900 - Maó, 26 d'abril de 1994) fou un farmacèutic i químic català, fill de l'enginyer militar Marià Rubió i Bellver i germà de l'arquitecte Nicolau Maria Rubió i Tudurí i del polític Marià Rubió i Tudurí.
Estudià farmàcia i química a la Universitat de Barcelona i entre el 1919 i el 1922 va ampliar estudis a l'Institut Pasteur de París, on va tenir de professor Albert Calmette. El 1924 fundà a Barcelona Laboratoris Andrómaco, de la que va fundar sucursals a Sud-amèrica i França, i amb els diners va comprar la finca de Mongofre Nou, seu actual de la Fundació Rubió i Tudurí - Andròmaco.
El 1946 va establir-se a Menorca, on el 1947 finança la restauració de l'orgue de l'Església de Santa Maria (Maó), i així comença una fructífera labor de mecenatges: creació dels Premis Menorca (1951-1960), la Capella Davídica de Ciutadella o l'Enciclopèdia de Menorca. Fou president d'Honor de l'Ateneu de Maó. El 1988 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Enllaços externs

* Fundació Rubió i Tudurí - Andròmaco Arxivat 2009-07-11 a Wayback Machine.
* Ressenya de Fernando Rubió Tudurí Arxivat 2013-03-19 a Wayback Machine.
# FK Nisa Aşgabat

El FK Nisa Aşgabat és un club de futbol de Turkmenistan de la ciutat d'Aşgabat.

## Palmarès

* Lliga turcmana de futbol:
** 1996, 1999, 2001, 2003
* Copa turcmana de futbol:
** 1998

## Referències

* ↑ «Turkmenistan - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].