OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bengt Nordenberg

Bengt Nordenberg (Jämshög, 22 d'abril de 1822 - Düsseldorf, 18 de desembre de 1902) va ser un artista suec. Va pertànyer a l'escola de pintura de Düsseldorf i és conegut sobretot per les seves pintures de gènere amb escenes de la vida quotidiana de les zones de Dalarna, Skåne i Blekinge de Suècia. Es va traslladar a Düsseldorf a la dècada de 1850.

## Biografia

Nordenberg va néixer a Jämshög al comtat de Blekinge, Suècia. Va ser un dels nou germans nascuts de Per Jönsson Nord (1785-1854) i de la seva dona Sissa Bengtsdotter (n. 1792). Va créixer en la pobresa i es va convertir en aprenent d'un pintor a Sölvesborg.
El 1843 va complir el seu desig de venir a Estocolm i estudiar a la Reial Acadèmia Sueca de les Arts. A la tardor de 1851, va anar a l'Acadèmia de Düsseldorf, on primer Theodor Hildebrandt i després Adolph Tidemand es van convertir en els seus professors. En particular, aquest últim va tenir una gran influència en l'estil i la temàtica de la pintura de Nordenberg. Durant un temps va treballar com a ajudant de Tidemand, fent reproduccions dels seus quadres. Nordenberg també va pintar quadres de la vida de classe mitjana i alta, i també pintures i retaules religiosos. Va pintar retaules a diverses esglésies de Småland, com ara Stenbrohult a Älmhult i Gårdsby a Växjö.
El 1856, Nordenberg va rebre una beca de viatge de l'estat suec. Va estudiar amb el pintor d'història francès Thomas Couture (1815–1879) durant un any i mig, va fer una breu parada a Düsseldorf i la tardor de 1858 va anar a Roma. Aviat va tornar a Düsseldorf, on es va instal·lar de per vida. De 1856 a 1889 va ser membre de Malkasten, una associació d'artistes d'allà. També va donar classes particulars a artistes suecs com Peter Eskilsson (1820-1872), Augusta Jensen (1858-1936) i el seu nebot Henrik Nordenberg (1857-1928).

## Vida personal

El 1855, Nordenberg es va casar amb la mainadera Maria Charlotte Sutthof (1831-1905).

## Galeria

* L'església, Dalarna (1854)
* Els Veterans (1882)
* Una cabra esquinçada
* Família Sheppard amb cabres (1863)
* Viatge d'hivern (1882)
* Sortint de casa (1876)

## Referències

* ↑ «Bengt Nordenberg (1822-1902)». Barnebys Group AB. Arxivat de l'original el 1 març 2019. [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ «Bengt Nordenberg». RKD – Netherlands Institute for Art History. [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ Stephane Kirkland. «Thomas Couture». stephanekirkland.com, 15-09-2011. Arxivat de l'original el 17 gener 2012. [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ «Bengt Nordenberg». Lexikonett amanda. [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ «Peter Eskilsson, genremålare». Nordisk familjebok. [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ «Augusta Jensen (1858-1936)». Bukowski Auktioner AB. [Consulta: 1r gener 2019].

## Bibliografia

* Ann-Marie Elmqvist (1994) Bengt Nordenberg: folklivsmålaren (A.-M. Elmqvist)ISBN 9789162813598
# Bernhard Studer

Bernhard Studer (Gunzgen, 5 d'agost de 1832 - Múnic, 1868) va ser un paisatgista suís.

## Biografia

El seu pare, Leonz, era pintor de cases. Als catorze anys, va començar a estudiar dibuix amb un escultor anomenat Johann Georg Lüthy a Olten. Després d'això, va tornar a Solothurn i va assistir a les classes de dibuix de Gaudenz Taverna. El 1850, seguint el consell dels seus professors, es va matricular com a estudiant a l'Acadèmia de Belles Arts de Múnic. També va trobar feina als estudis del paisatgista Carl Millner. Després de dos anys, les dificultats econòmiques el van obligar a tornar a casa.
El 1853, amb un préstec estudiantil del cantó de Solothurn, va poder matricular-se a la Kunstakademie de Düsseldorf, on va ser exposat per primera vegada a l'Escola de pintura de Düsseldorf. Va estudiar amb Rudolf Wiegmann, Johann Wilhelm Schirmer i Hans Gude, tots ells pintors paisatgistes destacats. Allà, es va convertir en membre de Malkasten, una associació d'artistes. Va romandre a l'Akademie fins al 1856, quan va ser acomiadat per tenir una vida desordenada o poc ortodoxa.
Aquest mateix any, va anar amb el seu professor, Schirmer, a l’Acadèmia de Belles Arts de Karlsruhe. Durant aquests temps, va continuar exposant a Suïssa i va rebre una medalla de plata a Berna el 1857. Va tornar a Munic el 1865 i hi va morir tres anys més tard, pel que oficialment es va declarar una malaltia pulmonar progressiva.
S'esmenta en una novel·la biogràfica, "Hans Marbot", escrita per Erwin Friedrich Baumann. Aquest llibre recorre la vida del pare de Baumann Friedrich Baumann, un amic íntim de Studer que va ser el tema del seu únic retrat conegut.
Moltes de les seves obres es troben en col·leccions privades i s'està treballant per crear un catàleg raonat.

## Referències

* ↑ «Digitale Bibliothek - Münchener Digitalisierungszentrum». [Consulta: 19 octubre 2023].
# Bolet d'esca (ver)

Els bolets d'esca vers o veritables són bolets massissos, endurits, de mides grans a molt grans. Són bolets d'esca en forma de peülla o unglot. Sovint són bolets paràsits, que acostumen a causar la mort de l’arbre hoste.
Tenen textura de fusta, de carn gairebé sempre bruna tot i que en el cas del gènere Fomitopsis és groguenca en les zones joves.
S'han emprat tradicionalment per elaborar l'esca o com a medicinals.

## Exemples de bolets d'esca vers més corrents

Les espècies de bolets d'esca vers més corrents són:
* Fomes fomentarius, bolet d’esca
* Fomitopsis pinicola, bolet d’esca marginat
* Phellinus pomaceus, bolet d’esca dels fruiters
* Bolet d'esca de pi (Porodaedalea pini)Porodaedalea pini, bolet d’esca de pi
* Fomitiporia rosmarini, bolet d’esca de romaní
* Fomitoporia robusta, bolet d’esca de roure
* Phellinus igniarius, bolet d’esca de salze
* Fomitopsis officinalis, bolet d’esca medicinal

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* ↑ Bernicchia, Annarosa. Polyporaceae s.l. Alassio (Savona): Ed. Candusso, 2005. ISBN 978-88-901057-5-3.
# Font de la plaça d'Islàndia

La font de la plaça d'Islàndia està situada a la plaça homònima del barri de Navas de Barcelona.

## Història i descripció

Obra dels arquitectes Andreu Arriola Madorell i Carme Fiol i Costa (Arriola & Fiol Arquitectes), va ser inaugurada l'11 d'abril del 1995, al mateix temps que la plaça, amb la presència de la presidenta d'Islàndia, Vigdís Finnbogadóttir; l'alcalde de Barcelona, Pasqual Maragall, i el regidor Antoni Santiburcio.
Consta d'una bassa rectangular de 30 m de llarg per 15 m d'ample i cinc cascades. El guèiser, quan funciona, és intermitent i erràtic i cada vegada puja fins a una alçària diferent, que pot arribar fins als 18 m d'alçada. Cada «explosió» d'aigua ve precedida d'un rebombori dins l'estany causat pel moviment d'unes grans plaques inclinades d'acer corten.
La font va ser restaurada el 2024 i se'n va renovar l'interior i les canalitzacions, amb la instal·lació de filtres de depuració de l'aigua.

## Referències

* 1 2 «Font de la Plaça d'Islàndia». Art Públic. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 Favà i Compta, Maria. Petits paisatges de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2003, p. 120-121. ISBN 84-7306-860-2.
* 1 2 Magdaleno, Ester «La font de la plaça d’Islàndia, a Navas, en obres per renovar-ne l’interior». betevé, 06-10-2024.
# Comtat de Madera

El Comtat de Madera és un comtat de l'estat de Califòrnia dels Estats Units. Segons el cens dels Estats Units del 2020, tenia una població de 156.255 habitants. La seu de comtat és Madera.

## Història

Formada el 1893 a partir d'una escissió del comtat de Fresno després d'un referèndum local, la seva part nord cobreix el sud del parc nacional de Yosemite.

## Geografia
### Localitats

El comtat inclou les ciutats de Chowchilla i Madera, així com els següents llocs designats pel cens (CDP): Ahwahnee, Bass Lake, Bonadelle Ranchos-Madera Ranchos, Coarsegold, Fairmead, La Vina, Madera Acres, Nipinnawasee, Oakhurst, Parksdale, Parkwood, Rolling Hills i Yosemite Lakes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2010 | 2020 |
| 6364 | 8368 | 12203 | 17164 | 23314 | 36964 | 40468 | 41519 | 63116 | 88090 | 123109 | 150865 | 156255 |

## Galeria

* Monument Nacional Devils Postpile.
* Mont Ritter.

## Referències

* ↑ «California Geography from NETSTATE». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «How much do you know about your county?» (en anglès). [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ Bureau, U.S. Census. «Explore Census Data» (en anglès). Arxivat de l'original el 2024-11-30. [Consulta: 31 gener 2025].
# Illa Lougheed

Lougheed és una de les nombroses illes deshabitades que formen part de l'arxipèlag Àrtic Canadenc, a la regió de Qikiqtaaluk, Nunavut. Té una superfície de 1.308 km² i un perímetres de 243 quilòmetres. Fa 82 quilòmetres de llargada per 28 quilòmetres en el seu punt més ample. Es troba a mig camí entre l'illa d'Ellef Ringnes, al nord-est, i l'illa de Melville, al sud-oest.

## Història

L'illa va ser descoberta el 1916 per Vilhjalmur Stefansson, durant l'expedició canadenca a l'Àrtida. Va rebre el nom en record a James Alexander Lougheed.
El 1994 Larry Newitt, del Servei Geològic del Canadà, i Charles Barton, de la Geoscience Australia, van establir un observatori magnètic temporal a l'illa de Lougheed, prop de la posició prevista del pol nord magnètic, per tal de controlar les fluctuacions a curt termini del Camp magnètic terrestre.

## Referències

* ↑ «Lougheed Island». oceandots.com. [Consulta: 22 març 2020].
* ↑ Stefansson, Vilhjalmur. The Friendly Arctic: The Story of Five Years in Polar Regions. New York: Macmillan, 1922.
* ↑ Newitt, Larry. «Tracking the North Magnetic Pol». uni-muenchen.de. Arxivat de l'original el 2008-02-15. [Consulta: 18 maig 2008].
# Komala/Iraq

Komala (societat) fou un partit polític maoista kurd al Kurdistan Iraquià. Es va formar vers 1970 uns dos anys després que el seu homònim de l'Iran com un cercle del Partit Democràtic del Kurdistan conservant una doble estructura. Després del "Manifest de març" del partit Baath, que significava la garantia d'autonomia regional per als kurds al voltant de Jalal Talabani i Ibrahim Ahmad després de la Primera guerra kurdoiraquinana, van decidir tornar a unir-se al DPK. Després de la derrota dels peshmergues, el 1976 es va unir a la Unió Patriòtica del Kurdistan (UPK) que estava formant Jalal Talabani,
El seu primer cap fou Nawshirwan Mustafà, destacat cap militar de la UPK de la que després es va separar i posteriorment dirigent del Moviment pel Canvi. Després del "Manifest de març" de 1974, la garantia d'autonomia regional per als kurds del partit Baath, el "Partit dels revolucionaris" al voltant de Jalal Talabani i Ibrahim Ahmad van decidir tornar a unir-se al DPK. El seu nou secretari general, Šaswar Celal que creia que calia defensar una "unió de combat marxista-leninista a l'Iraq" que transcendís les fronteres ètniques, fou assassinat en 1978. De nou sota el lideratge de Nawschirwan Mustafa, el Komala va continuar existint com a part del reconstituït PUK, de la que era la principal organització, amb les seves pròpies estructures. Es va mantenir en la seva orientació marxista-leninista i va celebrar les seves pròpies conferències el 1981 i el 1982, però va participar en les estructures polítiques, periodístiques i militars de la PUK. A la seva primera conferència, el 1981, es va abstenir del seu objectiu de revolució socialista i independència territorial per al Kurdistan a favor de la demanda d'autonomia a l'Iraq. Després de la Raperîn el 1991, va ser formalment dissolta per Mustafa.

## Referències

* 1 2 Carrion, Francisco. «Fallece Yalal Talabani, el primer presidente no árabe de Irak» (en castellà). El Mundo, 03-10-2017. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ Stansfield, Gareth R. V.. Iraqi Kurdistan: Political Development and Emergent Democracy (en anglès). Gareth R. V. Stansfield, 2003, p. 91. ISBN 1134414161.
# In the Sultan's Garden

In the Sultan's Garden és una pel·lícula muda de la IMP dirigida per Thomas H. Ince i protagonitzada per Mary Pickford, King Baggot i Owen Moore. La pel·lícula, d’una bobina, es va estrenar el 3 de juliol de 1911, És una de les darreres pel·lícules de Pickford per a la IMP. Durant el rodatge d’una escena al riu Hudson l’actriu va estar a punt de ser arrollada per una llanxa ràpida.

## Argument

El tinent Robbins de la marina es troba un dia amb Haidee, la favorita de l’harem del sultà i s'enamora. Ella li fa arribar una nota al seu vaixell ancorat al Bòsfor en què li demana que la rescati de l’harem. Els dos es troben d’amagat en un jardí però són descoberts i condemnats a mort. A ella se la lliga dins un sac i se la llença al mar per a que s'ofegui. Per sort, una companya li ha passat un ganivet d’amagat i un cop dins de l’aigua es pot alliberar i nedar fins al vaixell del tinent. Ella explica al comandant la seva història i s'organitza una expedició per alliberar el tinent. Es produeix una batalla en la que s'aconsegueix alliberar-lo. Dalt del vaixell es retroben els enamorats.

## Repartiment

* King Baggot (tinent Robins)
* Mary Pickford (Haidee)
* Owen Moore
* Isabel Rea
* George Loane Tucker

## Referències

* ↑ «In the Sultan's Garden (1911)» (en anglès). Internet Movie Database. [Consulta: 29 maig 2021].
* ↑ «In the Sultan's Garden» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 29 maig 2021].
* 1 2 Whitfield, Eileen. Pickford: The Woman Who Made Hollywood (en anglès). University Press of Kentucky, 2007-08-31, p. 109. ISBN 978-0-8131-9179-9.
# Itàlia central

La Itàlia central és aquella part del territori d'Itàlia que comprèn les regions de Toscana, Laci, Úmbria i Marques. Correspon aproximadament al territori històric format pel Gran Ducat de Toscana i la gran part dels Estats Pontificis. Correspon aproximadament també a les àrees on es parlen el toscà i els dialectes italians centrals (tot i que aquests dialectes no es parlen a l'extremitat septentrional de les Marques i a aquella meridional de les Marques i del Laci).

## Límits

La Itàlia central limita al nord amb la regió d'Emília-Romanya a la Itàlia nord-oriental i Ligúria a la Itàlia nord-occidental,a l'est amb el mar Adriàtic i les regions dels Abruços i Molise a la Itàlia meridional, al sud amb la Campània també en la Itàlia meridional i a l'oest amb la mar Tirrena.

## Generalitats
### Parlament Europeu

La regió d'Itàlia central correspon a una circumscripció electoral del Parlament Europeu, amb dret a 16 escons, el que considerant la població de la regió correspon a un per cada 681.000 habitants.

## Vegeu també

* Grups de regions d'Itàlia
* Itàlia nord-occidental
* Itàlia nord-oriental
* Itàlia meridional
* Itàlia insular

## Enllaços externs

* comunicació italiani.it - Itàlia Centrale (italià)
# Estació de Port Comercial - La Factoria

Mapa Metro Línia 10 :
Port Comercial | La Factoria és una estació de la de la L10 Sud del metro de Barcelona al viaducte de la Zona Franca.
Està al carrer A, entre els carrers 2 i 3 de la Zona Franca, a l'altura de la sortida d'on es dipositen els materials inflamables del Port de Barcelona. Aquesta estació forma part del Tram 2 de la L9/L10 (Zona Franca | ZAL – Zona Universitària), i compta amb ascensors i escales mecàniques.

## Història

La construcció va començar el 2003, però les obres es van alentir per retards a altres parts de la línia. El 2011 els treballs s'aturen a causa de manca de finançament. A final del 2012 es reprenen per enllestir la infraestructura ferroviària del viaducte per permetre la connexió de les cotxeres de la Zona Franca amb la branca de l'aeroport. El 2018 es reactiven els treballs de l'estació i al començament del 2021 comencen les proves de conducció Es posa en servei el 7 de novembre de 2021 en el perllongament de la L10 Sud des de l'estació de Zona Franca fins Zal-Riu Vell. Per la seva banda, es preveu posar en marxa tot el tram comú del túnel de la L10 el 2027.

## Serveis ferroviaris

Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| ZAL | Riu Vell | Ecoparc | Zona Franca | Collblanc |
| Projectat |||||
| Pratenc | Ecoparc | Zona Franca | Gorg |
| Font ampliació: PDI 2009-2018. |||||

## Referències

* ↑ «Noms d'estacions confirmades pels ajuntaments (2017)». Autoritat del Transport Metropolità. [Consulta: 5 agost 2017].
* ↑ «Comencen les obres del viaducte de la línia 9 del metro a la Zona Franca». CCMA, 10-10-2003. [Consulta: 28 març 2023].
* ↑ Borrell, Anna «Metro. Línia 9». Anuari territorial de Catalunya 2005. Institut d'Estudis Catalans, pàg. 230 [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «Es reprenen les obres de línia 9 a L'Hospitalet». LHdigital, 15-11-2012. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2022. [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ «S'endarrereix l'estrena de tres parades de l’L10 a la Zona Franca per un problema en la frenada». [Consulta: 2 febrer 2022].
* ↑ «En marxa tres noves estacions de l'L10 a la Zona Franca». Generalitat de Catalunya02/11/2021, 02-11-2021. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2022. [Consulta: 26 abril 2022].
* ↑ «L’L10 Sud del Metro de Barcelona estrena tres noves estacions». El Periódico, 06-11-2021.
* ↑ «PDI de la regió metropolitana de Barcelona 2009-2018: Programa AX (ampliació de xarxa)» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità, 2009. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 21 setembre 2010].

## Vegeu també

* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Comtat de Merced

El Comtat de Merced és un comtat de l'estat de Califòrnia dels Estats Units. Segons el cens dels Estats Units del 2020, tenia una població de 281.202 habitants. La seu del comtat és Merced.

## Història

El comtat pren el seu nom del riu Merced, o rio de Nuestra Señora de la Merced, batejat l'any 1806 per una expedició liderada per Gabriel Moraga, que el va descobrir al final d'un camí polsós i calorós del Camino Vell per la vall de San Joaquin a la província espanyola Las Californias.
Entre 1841 i 1844, quan l'Alta Califòrnia era un territori de Mèxic, es van fer quatre concessions de terres mexicanes al comtat de Merced: Rancho Orestimba i Las Garzas, Rancho Panoche de San Juan i Los Carrisolitos, Rancho San Luis Gonzaga i Rancho Sanjon de Santa Rita.
El comtat de Merced es va crear el 1855 a partir de parts del comtat de Mariposa. Parts del seu territori van ser cedits al comtat de Fresno el 1856.

## Demografia

Font
Evolució demogràfica :
| 1860 | 1870 | 1880 | 1890 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2010 | 2020 |
| 1141 | 2807 | 5656 | 8085 | 9215 | 15148 | 2457 | 36748 | 46988 | 69780 | 90446 | 104629 | 134560 | 178403 | 210554 | 255793 | 281202 |

## Transport

L'aeroport municipal de Merced, situat al sud-oest del centre de Merced, és l'aeroport principal del comtat, on també es pot trobar l'aeroport de Castle, l'aeroport de Gustine i l'aeroport municipal de Los Banos, dedicat a l'aviació general.

## Referències

* ↑ «Merced County, California».
* ↑ «How much do you know about your county?» (en anglès). [Consulta: 3 febrer 2025].
* ↑ Bureau, US Census. «Population and Housing Unit Estimates Tables» (en anglès). [Consulta: 3 febrer 2025].
# Lembitu

Lembitu (en estonià: Lembit, mort 21 de setembre de 1217) va ser un cabdill pagà de Sackàlia, a l'antiga Estònia, i cap militar en la lluita contra les envestides de conquesta dels Germans Livonians de l'Espasa a començaments del segle xiii. És del pocs governants anterior a les croades bàltiques de qui es disposa d'una certa informació, ja que se l'esmenta expressament a la crònica d'Enric de Livònia.
Lembitu, conegut també en llatí com: Lambite, Lembito o Lembitus, apareix a les cròniques des de 1211. Lembitu va anihilar una tropa de missioners cristians a Sackàlia i les seves incursions bèl·liques van arribar fins a Pskov, aleshores una ciutat de la república de Nóvgorod. El 1215, els croats alemanys van conquerir la fortalesa de Lehola -a la vora de la ciutat de Suure-Jaani- i va ser capturat. Lembitu no va ser] alliberat fins al 1217.
Lembitu va intentar unir les tribus dels estonians per combatre les envestides de conquesta dels croats, arribant a crear un exèrcit de 6.000 estonians procedents de diferents comtats, però va morir en un enfrontament armat durant la batalla del dia de Sant Mateu, el 21 de setembre de 1217.

## Vegeu també

* Croades bàltiques
* Caupo de Turaida

## Referències

* ↑ Miljan, Toivo. Historical Dictionary of Estonia. Scarecrow Press, 2004. ISBN 9780810849044.

## Enllaços externs

* Lembitu
* Monument de Lembitu a Suure-Jaani Arxivat 2009-11-08 a Wayback Machine.
# Estany de Cercs

L'Estany de Cercs era un petit estany situat a gairebé 1.500 metres d’altitud. Es tractava d’un dels pocs estanys de muntanya de la conca del Llobregat i va existir fins al 1810, any en què fou dessecat.
La seva superfície màxima s'acostava a les 4 hectàrees. Actualment, un rec de drenatge evita l'estanyament de l’aigua i la zona és, de fet, un prat inundable utilitzat per a la pastura de bestiar boví. L'estany només apareix temporalment, en èpoques molt concretes, i ocupant una superfície molt més reduïda. Pel que fa a la vegetació, cal destacar la presència de la cotonera (Eriophorum angustifolium), més pròpia de les mulleres acidòfiles, i del càrex de Davall (Carex davalliana), en els actuals herbassars humits. Entre els hàbitats, apareixen jonqueres i herbassars humits de la muntanya mitjana i l'estatge subalpí, i prats calcícoles i mesòfils, amb Festuca nigrescens, Plantago media (plantatge), Galium verum (espunyidella groga), Cirsium acaule, etc. Entre els hàbitats d'interès com unitari s'hi ha cartografiat els hàbitats 6210 "Prats -i fàcies emmatades- medioeuropeus, seminaturals, sobre substrat calcari (Festuco-Brometea)" i 6410 "Herbassars de Molinia coerulea en sòls calcaris torbosos o argil·lollimosos (Molinion caeruleae)".
Pel que fa a la fauna, es tracta d'un espai molt interessant per a les poblacions d'amfibis, degut a la qualitat de les aigües, que hi formen petits tolls, i a l'absència de peixos. L'estany podria ser recuperat amb l'eliminació del rec de drenatge existent i de lleugers canvis morfològics, que eviten l'estanyament de l’aigua i el desenvolupament de comunitats associades. El principal factor que afecta negativament l'espai actualment és l'ús ramader: un excessiu trepig del bestiar (vaques) malmetent les comunitats vegetals més sensibles i eutrofitza les aigües.

## Referències

* 1 2 3 «Estany de Cercs». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 25 febrer 2014].