OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corda de piano

La corda de piano és un tipus especialitzat de filferro, llis o entorxat, produït per a ser utilitzat en un piano i altres instruments musicals de corda, com també per a altres usos. Està fabricada d'acer al carboni trempat, també conegut com a "acer de ressort".

## Fabricació i ús

El filferro d'acer amb alt contingut de carboni utilitzat per a instruments musicals (com ara el ASTM A228) es fabrica en mesures mètriques i polzades en diàmetres des de 0,15 mm fins a 04/08 mm. Un reduït nombre d'empreses produeixen el filferro polit d'alta duresa que satisfà la demanda dels mercats d'instruments musicals, aquest filferro es fabrica a partir d'acer amb una precisa composició mitjançant el mètode d'extrusió en fred. Les cordes per a instruments musicals constitueixen l'ús més exigent per a aquest material. Les cordes han de suportar grans tensions, sobreviure a repetits repicats i cops, i alhora són doblades, estirades i recargolades durant l'afinat, i tot i així s'espera que puguin durar molts anys. El filferro per a cordes per a instruments també ha de comptar amb una tolerància molt precisa a la tracció: variacions superiors a 06/07 micres en el seu diàmetre produeixen dissonàncies perceptibles en els instruments musicals moderns.
La corda per a instruments musicals va evolucionar a partir del ferro dúctil fabricat a mà fins a arribar a l'acer al carboni extrudit en forma contínua cap a finals del segle xix, i la competència internacional a la recerca de major duresa es va nodrir dels requeriments i exigències d'altres entorns que utilitzen filferro com les instal·lacions de telègraf i els filats de filferro de pues. Els fabricants de pianos més innovadors s'han mantingut al corrent dels últims avenços i com a conseqüència han incrementat la mida i les tensions en els seus dissenys.

## Altres usos

L'acer de corda de piano s'utilitza també en la fabricació de ressorts, estris de pesca, efectes especials en la indústria cinematogràfica i per tallar sabó i formatges molt cremosos. També és molt utilitzat en modelisme (especialment aeromodelisme) per a la fabricació de diferents peces, generalment de tipus ressort com trens d'aterratge o lleves de servos, atès que és relativament mal·leable i molt resistent.

## Vegeu també

* Corda (música)

## Enllaços externs

* Edward Swenson, Chronologically arranged wire tests.
* Stephen Birkett & Paul Poletti, sbirkett/iron% 20wire.pdf Reproduction of Authentic Historical Soft Iron Wire for Musical Instruments

### Fabricants de cordes de piano

* Mapes (Estats Units)
* NewOctave Corporation (Estats Units)
# Crònica de Nóvgorod

La Primera Crònica de Nóvgorod (rus: Новгородская первая летопись) o Crònica de Nóvgorod, 1016-1471 és la crònica més antiga existent de la República de Nóvgorod. Reflecteix una tradició diferent de la Crònica de Néstor. Com va demostrar Aleksei Xàkhmatov, les últimes edicions d'aquesta crònica reflecteixen el Còdex Primari de Kíev (o crònica prenestoriana) (Начальный Киевский свод), que no s'ha conservat, de les darreries del segle xi, que contenia dades valuoses suprimides en l'elaboració posterior de la Crònica de Néstor.
La còpia més antiga existent és la crida del Sínode, datada en la segona meitat del segle xiii, impresa per primera vegada el 1841 i preservada al Museu Estatal d'Història. És el manuscrit més antic d'una crònica eslava de l'est, precedint a la còpia de la Crònica de Néstor i al Còdex Laurentià en gairebé un segle. Al segle xiv, aquesta còpia va ser continuada pels monjos del Monestir de Sant Jordi de Nóvgorod.
Altres còpies importants de la Crònica de Nóvgorod inclouen l'Acadèmica (1444), la de la Comissió (mitjan segle xv), la de la Trinitat (1563) i la de Tolstoi (dècada de 1720).

## Referències

* ↑ the Chronicle of Novgorod, 1016-1471

## Edicions en línia

* The Chronicle of Novgorod 1016-1471. Intr. C. Raymond Beazley, A. A. Xàkhmatov (London, 1914)
* Pdf scans of the text, in modern spelling Arxivat 2016-11-23 a Wayback Machine.
* Foreword and text (2000 edition)
* Foreword and text (1950 edition)
# Curvatura de camp (Petzval)

    No s'ha de confondre amb correcció de camp pla, que es refereix a la uniformitat de brillantor.
La Curvatura de camp o de Petzval (s'anomena així per József Petzval), descriu l'aberració òptica en què un objecte pla normal a l'eix òptic (o un objecte que no sigui pla més enllà de la distància hiperfocal) no es pot enfocar sobre el pla d'una imatge plana.
Imaginem un sistema "ideal" de lents d'un sol element per al qual tots els fronts d'ona planar s'enfoquen a un punt d'una distància f a partir de la lent. Al col·locar aquest objectiu a una distància f d'un sensor d'imatge pla, els punts de la imatge a prop de l'eix òptic estaran en focus perfecte, però els raigs fora de l'eix es veuen amb més claredat abans d'on està el sensor d'imatge, caient pel cosinus de l'angle que fan amb l'eix òptic.
Aquest és un problema menor quan la superfície de projecció d'imatge és esfèrica (no plana com abans), com és el cas de l'ull humà. La majoria dels objectius fotogràfics.
# Còpia per contacte

La còpia per contacte és un procediment fotogràfic que permet obtenir còpies a partir d'una pel·lícula fotogràfica de la mateixa mida en paper, anomenant el resultat full de contactes . Normalment s'obté a partir d'un negatiu però també es podria obtenir a partir d'una diapositiva i llavors el resultat seria un negatiu.

## Desenvolupament històric

El procediment es feia servir d'una manera habitual en els primers temps de la fotografia per obtenir les còpies a partir de les plaques fotogràfiques en les càmeres de gran format. Amb el desenvolupament de les càmeres fotogràfiques de 35 mm. Es va fer necessari d'una banda seleccionar els negatius entre els múltiples que realitzava el fotògraf i d'altra banda observar amb detall per planificar el procés de positivat que s'anava a realitzar.
El procediment consistia a posar sobre el paper fotogràfic els negatius ordenats de manera que coincidissin les emulsions fotogràfiques i donar-li una breu exposició amb llum blanca, finalment es revelava el paper. En disposar les tires de negatius d'una certa curvatura s'utilitzava un dispositiu adequat o simplement un vidre transparent que amb el seu pes posava en contacte directe a ambdues emulsions.
Després de l'aparició de la fotografia en color es va continuar utilitzant aquest procediment com un mitjà per a la classificació de les fotografies, encara que normalment els fulls de contactes s'obtenien per procediments automàtics.

## El full de contactes

Un full de contactes és una combinació de negatius obtinguts per aquest procediment que permet seleccionar i valorar els negatius fotogràfics, ja que poden observar-se amb més facilitat. Amb l'aparició de la fotografia digital s'ha continuat utilitzant el full de contactes, ja que alguns editors d'imatge entre les seves opcions incorporen la possibilitat d'obtenir-lo a partir de diversos fitxers d'imatge.
La seva principal funció és facilitar el treball de selecció i valoració dels negatius fotogràfics que es poden observar amb més facilitat i a més a més preserva els negatius d'un ús excessiu que podria ratllar-los. Posteriorment els negatius escollits es processaran, normalment, mitjançant ampliació.
El full de contactes s'obté normalment partint de pel·lícula fotogràfica sobre paper fotogràfic. Però evidentment els generats amb editors digitals d'imatge s'obtenen mitjançant una impressora.

## Altres aplicacions

Els principis d'aquest procediment s'utilitzen també en altres camps com en la producció de circuits impresos o en les arts gràfiques com la fotolitografia.

## Vegeu també

* Hermann Wilhelm Vogel
* Copiadora de contacte
* Cambra fosca
* Fotolitografia
* Fotograma (fotografia)
* Fotografia estenopeica

## Referències

* ↑ Langford, M. Enciclopèdia completa de la fotografia. Madrid: Hermann Blume edicions, 1983, p. 244. ISBN 84-7214-276-0.
# Deglució

La deglució és el pas de l'aliment des de la boca a l'estómac mitjançant un acte continu, integrat i complet en el qual intervenen els músculs llisos i estriats. S'inicia voluntàriament i es completa mitjançant el reflex de deglució, el centre de control es troba en el tronc encefàlic.

## Acte voluntari

La llengua actua sobre l'aliment empenyent-lo cap a la faringe, ja ensalivat, per passar d'una manera més fàcil. Així, la saliva fa la seva funció de lubricació i formació del bol alimentari.

## Acte involuntari

Correspon al conjunt de moviments peristàltics que impulsen al bol alimentari perquè pugui passar a la gola i després a l'esòfag, i puguin seguir els processos digestius.
La digestió bucal correspon a la "degradació bàsica o simple" per part de dos enzims que es troben en la saliva actuant sobre l'aliment, la principal d'aquestes és l'amilasa salival que inicia la digestió química del midó. Aquesta degradació és molt simple i ràpida.
En aquesta fase prèvia es forma el bol alimentari amb ajuda de la llengua. És un procés realitzat de forma voluntària, i llavors el terç anterior de la llengua s'eleva fins al terç anterior del paladar (ruga palatina) el que produeix que la bitlla entre les 2 superfícies sigui rebutjat, dirigint-se a la faringe.

### Fase oral

És la primera fase de la deglució i és completament conscient i voluntària. Comprèn la masticació i la formació d'un bol, per a la qual cosa es necessita la propulsió de la llengua. Requereix la indemnitat de l'escorça cerebral, els nervis cranials V, VII i XII i de l'aparell masticatori i l'articulació temporo-mandibular o ATM, a més de les estructures musculars orals i linguals.
Aquesta es pot veure alterada per la insuficiència de l'estat d'alerta de l'individu, apràxies orolinguals (alteració de l'esquema mental del moviment) i d'insuficiències musculars.

### Fase faríngia

En començar la deglució s'atura momentàniament la respiració, en ser tancada la tràquea gràcies a l'apropament dels plecs vocals i vestibulars (mal anomenats cordes vocals) a la línia mitjana, mentre que al mateix temps es dilata l'orifici esofàgic per facilitar que el bol alimentari passi a l'estómac.

### Fase esofàgica

És l'última fase en què la bitlla transita per l'esòfag, gràcies als moviments peristàltics, fins a arribar a l'estómac travessant el càrdies.
La deglució és l'entrada d'aliments a l'estómac a partir de la boca, en la qual els aliments són triturats i ensalivats pels diferents elements de la boca: les dents i la llengua.

## Vegeu també

* Disfàgia.
# Desviació mitjana

La desviació mitjana és la mitjana aritmètica dels valors absoluts de les diferències dels valors d'una variable i la seva mitjana.
    $D_{m}={\frac {1}{N}}\sum _{i=1}^{n}\left|x_{i}-{\overline {x}}\right|$
Aquest valor estadístic no és de gaire utilitat en estadística, ja que no és fàcil manipular aquesta funció en no ser derivable.
Sent més formals, la desviació mitjana s'hauria d'anomenar desviació absoluta respecte a la mitjana, per evitar confusions amb una altra mesura de dispersió, la desviació absoluta respecte a la mitjana, $DM$, la fórmula és la mateixa, substituint la mitjana aritmètica ${\overline {x}}$ per la mitjana $M$. Però tal precisió no és rellevant, perquè la desviació absoluta respecte a la mitjana és d'ús encara menys freqüent.
La desviació absoluta respecte a la mitjana, $D_{m}$, la desviació absoluta respecte a la mediana, $DM$, i la desviació típica, $\sigma$, d'un mateix conjunt de valors verifiquen la desigualtat:
    $D_{M}\leq D_{m}\leq \sigma$
Sempre passa que
    $0\leq D_{m}\leq {\frac {1}{2}}Rang$
on el Rang és igual a
    $Rang={\text{valor màxim}}-{\text{valor mínim}}$
    $D_{m}=0$ quan les dades són exactament iguals (i iguals a la mitjana aritmètica)
    $D_{m}={\frac {1}{2}}Rang$ just només hi ha dos valors en les dades,: $a,b$, i hi ha exactament la meitat de dades igual a: $a$ i: $b$.

## Vegeu també

* Dispersió
# Difamació

La difamació és l'acte de dir mal d'una persona, grup o entitat, cercant de fer mal al seu bon nom o la seva honor, dignitat o reputació. En dret penal és un delicte contra les persones (físiques o morals) i una infracció. A més de ser punible, en dret civil es pot demanar indemnització per als danys morals o materials causats per difamació.
En dret es fa de vegades una diferència d'un costat entre l'insult, una agressió verbal sovint impulsiva, emès en una forma efímera, sobretot de forma parlada i de l'altre costat la difamació (en dret anglosaxó libel) per declaracions danyoses en la premsa i altres mitjans de comunicació permanents. Dins dels delictes contra l'honor, el codi penal d'Andorra diferència entre calúmnia, difamació i injúria. La publicitat per qualsevol mitjà pot ser un factor agreujant. El perdó per la persona ofesa posa fi a la responsabilitat criminal. El codi penal de l'Estat espanyol del 1995 només defineix la calúmnia (difundir informació falsa o mentidera) i la injúria (insult) com els dos delictes contra l'honor. En cas de publicitat, el propietari del mitjà comparteix la responsabilitat penal i civil. Per perseguir delictes d'injúria i calúmnia, la llei espanyola requereix que l'ofès presenti una querella.

## Referències

* ↑ «difamar». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Catalunya. «difamació». Tesaurus. Parlament de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2017].
* ↑ «Llei 9/2005, del 21 de febrer, qualificada del Codi penal». Govern d'Andorra, 2005.
* ↑ «Ley organica 10/1995 de 23 de noviembre del Código Penal» (en castellà). BOE, 24-11-1995, pàg. 34011-34012.
* ↑ Morales i Prats, 2012, p. 36.

## Bibliografia

* Lorenzo González, Guillermo; Núñez Ramos, Rafael «El delicte de difamació en l'Avantprojecte del nou Codi penal». Revista de llengua i dret, 19, 7-1993.
* Morales i Prats, Fermín. «Els delictes contra l'honor». A: Els delictes contra la intimitat i l'honor (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, 2012, p. 25-36.

## Vegeu també

* Culpar la víctima
* Judici d'intenció
* Rumor
# Difracció (so)

La difracció és un fenomen que afecta la propagació del so. Es parla de difracció quan el so en lloc de seguir en la direcció normal, es dispersa en una direcció contínua.
L'explicació es troba en el principi de Huygens, que estableix que qualsevol punt d'un front d'ones és susceptible d'esdevenir un nou focus emissor d'ones idèntiques a les que el va originar. D'acord amb aquest principi, quan l'ona incideix sobre una obertura o un obstacle que impedeix la seva propagació, tots els punts del seu pla es converteixen en fonts secundàries d'ones, emetent noves ones, denominades ones difractades.
La difracció es pot produir per dos motius diferents:
* Perquè una ona sonora troba al seu pas un petit obstacle i l'envolta. Les baixes freqüències són més capaces d'envoltar els obstacles que les altes. Això és possible perquè les longituds d'ona en els espectres audibles estan entre 1,7 cm i 17m, per la qual cosa són prou grans per superar la major part dels obstacles que troben.
* Perquè una ona sonora topa amb un petit forat i el travessa.
La quantitat de difracció estarà donada en funció de la mida de la mateixa obertura i de la longitud d'ona.
* Si una obertura és gran en comparació amb la longitud d'ona, l'efecte de la difracció és petit. L'ona es propaga en línies rectes o raigs, com la llum.
* Quan la grandària de l'obertura és menor en comparació amb la longitud d'ona, els efectes de la difracció són grans i el so es comporta com si fos una llum que procedeix d'una font puntual localitzada en l'obertura.

## Referències

* ↑ «Difracció (so)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Difracción de sonido a hyperphysics.phy-
* ↑ algunos fenómenos acústicos: efecto Doppler, absorción, reflexión, refracción, transmisión, difracción, eco y reverberación, ehu.es
* ↑ Obstáculos y difracción Arxivat 2017-03-25 a Wayback Machine. a equaphon-university.net
* ↑ EL SONIDO: BASES FISICAS PARA SU APLICACION EN ECOGRAFIA (Parte II) Arxivat 2017-03-25 a Wayback Machine., Juan Fernando Gómez Rinesi
# Gai Norbà

Gai Norbà (en llatí Caius Norbanus) va ser un magistrat romà que va viure als segles II i I aC.
Va ser tribú de la plebs l'any 95 aC quan va acusar Quint Servili Cepió de majestas per un robatori al temple de Tolosa en el seu consolat (106 aC) i es deduïa que aquest sacrilegi havia comportat la destrucció de l'exèrcit romà pels cimbres el 105 aC. El senat va procurar la seva absolució, però malgrat els seus esforços i la poderosa defensa portada a terme per Luci Licini Cras, que llavors era cònsol, va provocar la condemna per part del poble i enviat a l'exili a Esmirna.
Els disturbis que es van produir durant el procés van permetre el processament de Norbà quan va acabar el seu període i havia perdut la immunitat i va ser acusat de majestas sota la Lex Apuleia de majestatis. Va ser defensat per Marc Antoni l'orador, sota el qual Norbà havia servit anteriorment de qüestor, i acusat per Publi Sulpici Ruf. Finalment Norbà va ser absolt.
L'any 90 aC va ser pretor i el 89 aC propretor a Sicília, durant la guerra social, però no es van produir incidents en aquella illa. L'any 88 aC va anar en ajut de la ciutat de Rhègion que estava a punt de caure en mans dels samnites i italians que planejaven envair Sicília aprofitant els disturbis a Roma. A la guerra civil va ser partidari de Gai Mari i elegit cònsol l'any 83 aC amb Luci Corneli Escipió Asiàtic, any en què Sul·la va creuar de Grècia a Itàlia i va passar de Brundusium a la Campània on l'esperava Norbà a la riba del Volturnus i al peu de la muntanya Tifata, no lluny de Càpua. Inicialment, Sul·la va enviar emissaris a Norbà per tal de no entrar en enfrontaments, i amb la missió secreta de comprovar les defenses de l'exèrcit enemic, però els soldats de Norbà van veure les intencions i els van fer fora del campament. Va seguir una batalla en la qual les tropes acabades de reclutar de Norbà res van poder fer contra els veterans de Sul·la i van fugir en totes direccions. Norbà no els va poder tornar a reunir fins a l'arribada a Càpua. Uns sis o set mil soldats de Norbà van morir mentre Sul·la només va perdre 70 homes. La batalla la situa Appià a Canusium, però probablement és un error per Casilínum a la vora del Volturnus.
L'any 82 aC Norbà es va reunir amb el cònsol Papiri Carbó a la Gàl·lia Cisalpina, però els dos exèrcits units van ser derrotats per Quint Cecili Metel Pius Escipió. A això van seguir desercions en nombre importants entre els seus rangs. Albinovà, comandant d'Ariminium, va convidar Norbà i als principals caps populars a un banquet. Norbà va sospitar una traïció i no hi va anar, però els altres van acceptar i efectivament van ser assassinats.
Norbà va fugir d'Itàlia cap a Rodes, però quan Sul·la en va demanar l'extradició es va suïcidar al mig de la plaça del mercat, mentre el govern rodi analitzava que havia de fer.

## Referències

* ↑ Smoth, William (ed.). «Norbanus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 25 gener 2025].
# Tribu miwok de la Vall de Califòrnia

La tribu miwok de la Vall de Califòrnia és una tribu reconeguda federalment dels miwok al comtat de San Joaquin i al comtat de Calaveras (Califòrnia). Anteriorment eren coneguts com a ranxeria Sheep Ranch o la ranxeria Sheep Ranch d'indis Me-Wuk de Califòrnia. La tribu miwok de la Vall de Califòrnia són miwok de la sierra, un poble d'amerindis de Califòrnia.

## Govern

La tribu dirigeix negocis a Stockton (Califòrnia). L'actual administració tribal és:
* Silvia Burley, cap tribal
* Anjelica Paulk, Vicecap
* Rashel Reznor, Secretari/Tresorer

## Història

La ranxeria Sheep Valley Rancheria fou establida en 1916 amb 0,92 acres al comtat de Calaveras. Actualment és un cementeri.

## Esdeveniments recents

Al desembre de 2011, el Govern Federal dels EUA va reafirmar el seu reconeixement formal de la tribu miwok de la vall de Califòrnia. El 2007 la Bureau of Indian Affairs havia recomanat que el superintendent de la BIA pel Centre de Califòrnia havia d'"ajudar" a la tribu a establir el seu nou govern; no obstant això Larry Echohawk, llavors subsecretari de l'Interior per a Assumptes Indis, va declarar que la tribu no necessita supervisió de la BIA i podia organitzar el seu propi govern, ratificar una nova constitució, i crear els seus propis criteris i procediments per a la inscripció tribal.

## Referències

* 1 2 3 4 Berry, Carol. "Miwok Tribe Settles Lengthy Sovereignty Dispute." Indian Country Today. 24 Jan 2011. Retrieved 28 May 2012.
* ↑ "Tribal Office Locations." California Department of Transportation: District 10. Retrieved 29 May 2012.
* 1 2 "California Indians and Their Reservations: California Valley Miwok Tribe." Arxivat 2016-01-04 a Wayback Machine. San Diego State University Library and Information Access. 2011. Retrieved 28 May 2012.
* ↑ "American Indian Environmental Office Tribal Portal: Tribes A-Z." US Environmental Protection Agency. Retrieved 28 May 2012.
* ↑ "California Indians and Their Reservations: Miwok." Arxivat 2013-09-30 a Wayback Machine. San Diego State University Library and Information Access. 2011. Retrieved 28 May 2012.
* 1 2 3 "Government: Tribal Leadership." Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine. California Valley Miwok Tribe. Retrieved 17 October 2012.
* ↑ Pritzker 135

## Bibliografia

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1

## Enllaços externs

* California Valley Miwok Tribe Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine.
* California Valley Miwok Tribe informational website Arxivat 2011-10-09 a Wayback Machine.
# Kandisha (pel·lícula de 2020)

Kandisha és una pel·lícula de terror francesa dirigida i escrita per Alexandre Bustillo i Julien Maury. La pel·lícula és protagonitzada per Mériem Sarolie, Walid Afkir, Suzy Bemba, Bakary Diombera, Mathilde Lamusse, Félix Glaux-Delporto i Sandor Funtek. Se centra en una adolescent que ha de lluitar per protegir el seu germà petit, amb l'ajuda dels seus dos amics, de l'espectre d'una figura del folklore marroquí que ha convocat sense voler.

## Argument

Tres adolescents amics de la infància invoquen l'esperit d'Aixa Kandixa, la criatura venjadora d'una llegenda marroquina. Quan una d'elles, Amélie, pateix a mans d'un antic xicot, demana a Kandisha que el castigui. El joc aparentment innocent es converteix en un malson quan Kandisha, no satisfeta amb un sol sacrifici, comença a llançar la seva ràbia sobre qualsevol home que trobi, inclosos els seus familiars més propers i estimats. Ara, els tres amics han de fer tot el possible per aturar un mal que vol renéixer utilitzant un d'ells com a hoste humà. Així, l'Amélie i els seus amics busquen ajuda a un equip d'espiritistes islàmics pare i fill, ja que la mateixa Kandisha ha posat la mirada en el germà petit d'Amélie, Antoine.

## Repartiment

* Mathilde Lamusse com a Amélie
* Suzy Bemba com a Bintou
* Samarcande Saadi com a Morjana
* Mériem Sarolie com a Aixa Kandixa
** Maria José Cazares Godoy com a Aisha Kandisha (primers anys)
** Brahim Takioullah com a Demon Aisha Kandisha
* Sandor Funtek com a Erwan
* Walid Afkir com a Rector
* Félix Glaux-Delporto com a Antoine
* Nassim Lyes com a Abdel
* Dylan Krief com a Ben
* Bakary Diombera com a Ako
* Mariam Doumbia com a Amimata
* Brahim Hadrami com a Farid
* Lotfi Yahya Jedidi com a imam Ahmed Ibn Fahlan

## Estrena

La pel·lícula es va estrenar a la secció Competició Oficial Fantàstic del LIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya el 16 d'octubre de 2020..

## Referències

* ↑ Miska, Brad. «Demonic 'Kandisha' Summoned by 'Inside' Filmmakers». Bloody Disgusting, 28-01-2020. [Consulta: 10 gener 2021].
* 1 2 «KANDISHA - Sitges Film Festival» (en spanish). Sitges Film Festival, 19-10-2020. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ Noragueda, César. «Sitges 2020: "La imagen de 'Kandisha' inflama la imaginación porque nada da más miedo que lo que no se ve"» (en spanish). Hipertextual, 19-10-2020. [Consulta: 10 gener 2021].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube