OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Meinhard Nehmer

Meinhard Nehmer (Bobolin, Alemanya nazi, 13 de gener de 1941) és un atleta i corredor de bobsleigh alemany, ja retirat, que destacà entre la dècada del 1970 i 1980.
Inicià la seva carrera esportiva com a llançador de javelina, si bés posteriorment es decantà cap al bobsleigh. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1976 realitzats a Innsbruck (Àustria) aconseguí guanyar dues medalles d'or en les proves de Bobs a 2 i Bobs a 4. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1980 realitzats a Lake Placid (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de Bobs a 4 i la medalla de bronze en la prova de Bobs a 2.
Al llarg de la seva carrera aconseguí quatre medalles en el Campionat del Món de Bobsleigh, destacant la medalla d'or aconseguida el 1977 a St. Moritz en la prova de Bobs a 4.

## Referències

* ↑ www.sports-reference.com - Meinhard Nehmer Arxivat 2008-12-08 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Resultats del Mundial Bobs a 2 Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Resultats del Mundial Bobs a 4 Arxivat 2007-12-11 a Wayback Machine. (anglès)
# Nion Tucker

Nion Tucker (Suisun City, 21 d'agost de 1885 - San Francisco, 22 d'abril de 1950) va ser un pilot de bobsleigh estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a 5 formant equip amb Billy Fiske, Clifford Gray, Geoffrey Mason i Richard Parke.

## Referències

* ↑ «Nion Tucker Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 8 febrer 2017].
# Peter Kirby

Peter Kirby (Montreal, 17 de desembre de 1931) fou un pilot de bob quebequès que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on disputà les dues proves del programa de bob. Guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a quatre, formant equip amb Vic Emery, Douglas Anakin i John Emery, mentre en la prova del bob a dos fou quart.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món de bob.

## Referències

* ↑ «Peter Kirby Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de novembre 2012. [Consulta: 6 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 6 febrer 2020].
# Richard Parke

Richard Parke (Staten Island, 13 de desembre de 1893 - Sankt Moritz, 23 d'agost de 1950) va ser un pilot de bobsleigh estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a 5 formant equip amb Billy Fiske, Clifford Gray, Geoffrey Mason i Nion Tucker.

## Referències

* ↑ «Richard Parke Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 8 febrer 2017].
# Sandra Kiriasis

Sandra Kiriasi, anteriorment Sandra Prokoff, (Dresden, República Democràtica Alemanya 4 de gener de 1975) és una corredora de bobsleigh, que va competir del 2000 al 2014, guanyadora de dues medalles olímpiques. Va néixer a Dresden (Saxònia), que en aquell moment formava part de la República Democràtica Alemanya (RDA) i que avui dia forma part d'Alemanya.

## Trajectòria

Va participar, als 27 anys, en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la prova femenina de bobs a 2 fent parella amb Ulrike Holzner. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) aconseguí la medalla d'or en aquesta mateixa prova, fent parella en aquesta ocasió amb Anja Schneiderheinze, i convertint-se així en la primera corredora de bobs femenina en aconseguir dues medalles olímpiques.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà) finalitzà quarta, fent parella amb Christin Senkel, i en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2014 realitzats a Sotxi (Rússia) finalitzà cinquena, fent parella amb Franziska Fritz, guanyant en ambdues edicions sengles diplomes olímpics.
Kiriasis es va retirar de l'esport després dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2014. El juliol de 2014 Kiriasis es va unir a l'equip de bàsquet Nürnberger BC com a entrenadora de fitness. El 2017 va ser nomenada entrenadora de conducció de l'equip femení de bobsleigh de Jamaica abans dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2018 a Pyeongchang, Corea del Sud, ajudant-les a classificar-se per als Jocs Olímpics per primera vegada. No obstant això, es va separar de la Federació de Bobsleigh de Jamaica dies abans de l'inici de l'entrenament de bobsleigh als Jocs després que li van dir que seria degradada d'entrenadora de pilots a analista de pista i rendiment.

## Referències

* ↑ «Kiriasis kritisiert Bob-Verband für Machata-Sperre: "Beschämend und lächerlich"» (en alemany), 04-03-2014. [Consulta: 20 desembre 2014].
* ↑ «Sandra Kiriasis bringt Nürnbergs Basketballer in Form» (en alemany), 25-07-2014. [Consulta: 20 desembre 2014].
* ↑ Scott, Livingston. «Bobsleigh Team Has Top Level Support», 13-12-2017. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ Keyser, Hannah. «Thirty Years After Cool Runnings, Jamaican Women Qualify For Olympic Bobsled», 16-01-2018. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ Thompson, Anna. «Winter Olympics: Jamaica's women's bobsleigh coach Sandra Kiriasis quits», 14-02-2018. [Consulta: 25 febrer 2018].
* ↑ Grohmann, Karolos. «Bobsleigh: No reason given for my Jamaica team demotion, says Kiriasis», 15-02-2018. [Consulta: 25 febrer 2018].
# Sergio Siorpaes

Sergio Siorpaes (Cortina d'Ampezzo, 20 de juliol de 1934) és un pilot de bob italià, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960. És germà del també pilot de bob Gildo Siorpaes.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on disputà les dues proves del programa de bob. En ambdues guanyà la medalla de bronze. En la prova del bobs a dos va formar equip amb Eugenio Monti, mentre en el bobs a quatre ho va fer amb el mateix Monti, Benito Rigoni i Gildo Siorpaes. En el seu palmarès també destaquen cinc medalles d'or i dues de plata al Campionat del món de bob.

## Referències

* 1 2 «Sergio Siorpaes Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d’octubre 2012. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 5 gener 2020].
# Wolfgang Hoppe

Wolfgang Hoppe (Apolda, 14 de novembre de 1957) és un corredor de bobsleigh alemany que competí entre la dècada del 1980 i del 1990.

## Biografia

Va néixer el 14 de novembre de 1957 a la ciutat d'Apolda, situada a l'estat de Turíngia, que en aquell moment formava part de la República Democràtica Alemanya (RDA) i que avui en dia forma part d'Alemanya.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1984 realitzats a Sarajevo (Iugoslàvia) on, en representació de la República Democràtica Alemanya, guanyà la medalla d'or en la prova de Bosbs a 2 i Bobs a 4. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1988 realitzats a Calgary (Canadà) aconseguí guanyar la medalla de plata en aquestes dues proves. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 realitzats a Albertville (França), ja sota pavelló alemany, aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova de Bobs a 4 i en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 realitzats a Lillehammer (Noruega) aconseguí guanyar la medalla de bronze en Bobs a 4. En els Jocs Olímpics d'hivern de 1992 Hoppe fou l'encarregat de portar la bandera alemanya en la cerimònia inaugural, esdevenint la primera vegada que Alemanya competí com una única nació unificada en uns Jocs Olímpics d'hivern des dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1936 realitzats a Garmisch-Partenkirchen.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 14 medalles en el Campionat del Món de bobsleigh, destacant sis medalles d'or (tres en la modalitat de 2 homes: 1985, 1986 i 1989; i tres més en la modalitat de 4 homes: 1991, 1995 i 1997).
En retirar-se de la competició el 1997 es convertí en entrenador i seleccionador nacional, passant a entrenar corredors com Susi Erdmann, Sandra Kiriasis, Gabriele Kohlisch o André Lange.
L'octubre de 1986 va rebre l'Estrella de l'Amistat dels Pobles pels seus èxits esportius.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Wolfgang Hoppe». [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ «Hohe staatliche Auszeichnungen verliehen» (en alemany). Neues Deutschland, 15-10-1986, p. 6 [Consulta: 23 setembre 2018]. Arxivat 23 de setembre 2018 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* (anglès) www.databaseolympics.com - Wolfgang Hoppe
# Pere Joan Llonell

Pere Joan Llonell va ser un compositor i mestre de capella de l'església del Pi, a Barcelona, durant la segona meitat del segle xviii. El Baró de Maldà dona notícia -al seu Calaix de sastre- de la seva mort el dia 28 de maig de 1791 fent constar que feia temps que patia hidropesia. No obstant això, altres fonts indiquen que P. J. Llonell fou mestre de capella de la basílica de Santa Maria del Pi de Barcelona, aproximadament, entre el darrer quart del s. XVIII i principis del s. XIX. Algunes de les seves composicions van tenir força difusió, en especial el seu Rèquiem, que es va continuar cantant fins a la segona meitat del segle xix i del qual es coneixen no pas menys de 12 còpies conservades arreu de Catalunya.

## Obres

Les seves obres es conserven a: l’Arxiu Parroquial de Santa Eulàlia de Berga, l'Arxiu Diocesà de Girona, l'Arxiu Comarcal de l'Anoia, l’Arxiu Parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar, l'Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona, l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa (Olot), el Museu-Arxiu de Santa Maria de Mataró i l’Arxiu de la Catedral-Basílica del Sant Esperit de Terrassa.
* Cobles per a 4 veus i Orquestra
* Rèquiem per a 8 veus i Orquestra
* Salm per a 8 veus i instruments
* Rèquiem per a 4 veus i Orquestra
* Missa per a 4 veus i Acompanyament
* Missa per a 5 veus i Acompanyament
* Lletania per a 9 veus i Orquestra
* Lamentació per a 8 veus i Orquestra
* Lamentació per a 5 veus i Orquestra
* Missa per a 3 veus i instruments
* Missa per a 8 veus i Orquestra

## Referències

* ↑ Llonell, Pere Joan. «Obres de Llonell a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya.
* ↑ ESMUC Arxius musicals a Catalunya
# Miringotomia

La miringotomia (del Llatí myringa "timpà"; G.temnein, tallar) o timpanotomia, és una incisió en el timpà (membrana timpànica). Antigament es realitzava per drenar pus de l'orella mitjana, en l'actualitat es practica per aspiració d'exsudats, o transsudats que no supurin. S'estableix la ventilació de l'orella mitjana mitjançant la introducció d'una sonda faringotimpànica estreta (normalment un tipus de sonda de tefló), de manera que el líquid pugui drenar. La sonda de tefló es treu quan la cavitat de l'orella mitjana torna a funcionar amb normalitat.

## Paracentesi

Paracentesi és un petita operació feta sota anestèsia local o general, dissenyada per evacuar el fluid emmagatzemat en una cavitat natural del cos, el lloc d'incisió es selecciona d'acord amb la indicació. Pot ser, per exemple, el timpà.

## Vegeu també

* Timpà (anatomia)
* Colesteatoma
* Drenatge transtimpànic

## Referències

* ↑ miringotomia a Optimot
* ↑ Timpanotomia a Optimot

## Enllaços externs

* http://www.healthsystem.virginia.edu/uvahealth/peds_ent_sp/myringot.cfm Arxivat 2007-05-27 a Wayback Machine.
# Khan-i Djahan Maqbul

Kiwan al-Mulq Khan-i Djahan Maqbul fou ministre i conseller dels sultans de Delhi Muhammad Shah II Tughluk (1325-1351) i Firuz Shah Tughluk (1351-1388).
Era d'origen hindú de Telingana i nom original Kannu (Flor), i es va convertir a l'islam el 1322 quan Ulugh Khan (el futur sultà Muhammad Shah II Tughluk) va conquerir Telingana als kakatya de Warangal. Ulugh Beg li va donar el nom de maqbul (acceptat) i va esdevenir un dels seus favorits. Se l'esmenta com a naib (vice wazir) i va rebre el títol de Kiwan al-Mulq.
El 1327 el sultà va aplanar la revolta de Bahram Ayba Kishlu Khan a Multan i va nomenar Maqbul com a governador d'aquesta ciutat i regió; uns anys després fou enviat a Delhi com a ministre adjunt de finances (wazir-i mamalik) a les ordres de Khwadja-i Djahan Ahmad Ayaz. En aquest temps va acompanyar al sultà en diverses expedicions militars entre elles a Warangal i a Gujarat (1345/1350).
Poc abans de la mort de Muhammad al Sind (1351) va retornar a Delhi fou naib-i ghaybat o virrei en absència del sultà. El seu cap Khwadja-i Djahan fou el principal suport del jove pretendent Mahmud Shah I Tughluk ibn Muhammad (març de 1351) contra el seu cosí Firuz, mentre Khan-i Djahan Maqbul es va decantar per aquest darrer, que quan va triomfar el va nomenar wazir-i mamalik amb diversos títols; va posar ordre a les finances i va obtenir el visirat hereditari amb facultat de nomenar funcionaris del diwan (consell) del visirat (diwan-i wizarat). Quan Firuz estava absent tenia quasi tot el poder civil a les seves mans.
Va morir amb més de 80 anys el 1368/1369 i el va heretar el seu fill Juna Shah.

## Bibliografia

* ↑ P. Jackson, The Delhi Sultanate: A Political and Military History, 1999, Cambridge University Press, ISBN 0521543290
# Mswati III

Makhosetive Dlamini, que regna amb el nom de Mswati III (Manzini, Swazilàndia, 19 d'abril de 1968), és el rei d'Eswatini. El 1986, va succeir el seu pare Sobhuza II.
Mswati III és conegut per la seva pràctica de la poligínia, ja que se li coneixen almenys dues esposes oficials. Les seves polítiques i el seu estil de vida opulent li han valgut alguns moviments populars de protesta.

## Referències

* ↑ Bearak, Barry. "In Destitute Swaziland, Leader Lives Royally," New York Times, 6/9/2008.
# Al-Mahaní

Al-Mahaní (persa: مُحمَّد بن عیسی ماهانی) (Mahan, c. 820 - Bagdad, c. 880), de nom complet Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad ibn Issa ibn Àhmad Al-Mahaní, va ser un matemàtic i astrònom persa del segle ix. Res es coneix de la seva vida i molt poques de les seves obres es conserven.
Ibn Yunus, en les seves taules astronòmiques de l'any 1007, diu haver utilitzat les observacions d'Al-Mahaní i el reconeix com un gran astrònom que va predir tres eclipsis de Lluna amb una diferència de mitja hora.
Ibn an-Nadim el cita diverses vegades en el seu catàleg (Kitab al-Fíhrist) d'obres àrabs, però només en cita obres de geometria i d'àlgebra. En aquest darrer apartat va ser conegut en la seva època per haver intentat resoldre el problema d'Arquímedes (De sphaera et Cylindro, II,4) de tallar una esfera amb un pla de tal forma que les dues parts tinguin una proporció donada. Aquest problema condueix a una equació cúbica: $x^{3}+a=cx^{2}$ que no va poder resoldre. Aquesta equació va ser coneguda des d'aleshores com l'equació d'Al-Mahani i no va ser resolta fins dos-cents anys més tard per Omar Khayyam dient que Al-Mahaní va ser el primer a formular-la.
També se sap per altres referències que va reescriure una traducció de Les Esfèriques de Menelau d'Alexandria.

## Referències

* ↑ Chabert, 1999, p. 483.
* ↑ Dold-Samplonius, 1997, p. 544-545.
* ↑ Hogendijk, 2006, p. 32.
* ↑ Rashed i Papadopoulos, 2017, p. Chapter 2.

## Bibliografia

* Chabert, Jean Luc (ed.). A History of Algorithms (en anglès). Springer, 1999. ISBN 978-3-540-63369-3.
* Dold-Samplonius, Yvonne. «Al Mahani». A: Helaine Selin (ed.). Encyclopaedia of the History of Science, Technology, and Medicine in Non Western Cultures (en anglès). Kluwer Academic, 1997, p. 544-545. ISBN 0-7923-4066-3.
* Hogendijk, Jan. «Algebra». A: Josef W. Meri (ed.). Medieval Islamic Civilization (en anglès). Routledge, 2006, p. 31-32. ISBN 0-415-96691-4.
* Rashed, Roshdi; Papadopoulos, Athanase. Menelaus' Spherics : Early translation and al-Mahani/al-Harawi's version, Critical edition, with historical and mathematical commentaries (en anglès). Walter de Gruyter, 2017. ISBN 978-3-11-057143-1.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Al-Mahaní» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Dold Samplonius, Yvonne. «Al-Māhānī, Abū ‘Abd Allāh Muḥammad Ibn ‘Īsā» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 4 agost 2012].
# Enriqueta de Parodi

Enriqueta de Parodi (castellà: Enriqueta Montaño Peralta) (Sonora, 10 de març de 1897 - 1976) va ser professora, narradora, escriptora, funcionària i diputada mexicana reconeguda per la promoció cultural i de lectura a Sonora des de la dècada de 1910 fins a la de 1970. Va crear el Llibre Sonorense de Cultura el 1944 i va fundar la Fundació dels Esposos Rodríguez. La seva trajectòria és reconeguda per ser la primera gestora cultural de Sonora, i una de les veus femenines més fortes i prolífiques de la primera meitat del segle xx a l'entitat, preocupada per la història, la cultura i la participació de les dones a la vida pública de la regió.

## Referències

* ↑ Diccionario de escritores mexicanos (en castellà). Vol.VI. México: Universidad Nacional Autónoma de México, 2002, p. 278.
* ↑ «Enriqueta de Parodi» (en castellà). Biblioteca Digital Sonora, 28-02-2018. Arxivat de l'original el 2023-03-25. [Consulta: 8 març 2019].
* ↑ «Doña Enriqueta de Parodi: ¿precursora del feminismo sonorense?» (en castellà). Crónica Sonora, 14-03-2017. [Consulta: 22 març 2019].
* ↑ «Enriqueta de Parodi» (en castellà). SIC México.
# 317

El 317 (CCCXVII) fou un any comú començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* 1 de març: Flavi Juli Crisp i Flavi Claudi Constantí, fills de l'emperador romà Constantí I el Gran i Licini Júnior, fill de Licini I, són nomenats cèsars. Després d'aquest acord, Constantí governa les diòcesis Pannònia i Macedònia, i estableix la seva residència a Sírmium, des d'on prepara una campanya contra els gots i els sàrmates.
* Primer registre històric documentat més antic sobre el te i les seves propietats medicinals.

## Referències

* ↑ Pohlsander, Hans A. The Emperor Constantine (en anglès). Psychology Press, 2004, p. 38-39. ISBN 978-0-415-31938-6.
* ↑ Heiss, Mary Lou; Heiss, Robert J. The Story of Tea: A Cultural History and Drinking Guide (en anglès). Clarkson Potter/Ten Speed, 2011-03-23, p. 296. ISBN 978-1-60774-172-5.
# Anarchy Boys

Anarchy Boys (també coneguts com Anarchy Jerks o A-Boys; xinès simplificat: 无政府主义的男孩, pinyin: Wú zhèngfǔ zhǔyì de nánhái) fou una banda punk rock de la República Popular de la Xina.
Apareixen a Beijing a finals de la dècada del 1990. Formaren part del col·lectiu Wuliao Jundui, juntament amb Brain Failure, Reflector i 69. Foren el grup més representatiu de l'Oi! fins l'arribada de Misandao.

## Referències

* ↑ Amar, Nathanel. «Wuliao Jundui (无聊军队), 1999» (en anglès), 11-01-2018. [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ Kloet, Jeroen de. China with a Cut: Globalisation, Urban Youth and Popular Music (en anglès). Amsterdam University Press, 2010. ISBN 978-90-8964-162-5.
* ↑ O'Dell, David. Inseparable, the Memoirs of an American and the Story of Chinese Punk Rock (en anglès). David O'Dell, 2014-05-12, p. 102-103. ISBN 978-1-257-88003-4.

## Bibliografia

* Zuccheri, Serena. Punk in Cina: nuovi fuochi di rivolta dopo Tiananmen (en italià). Castelvecchi, 2004. ISBN 978-88-7615-010-4.
* O'Dell, David. Inseparable, the Memoirs of an American and the Story of Chinese Punk Rock (en anglès). David O'Dell, 2014-05-12. ISBN 978-1-257-88003-4.
# Dinogorgon rubidgei

Dinogorgon rubidgei és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels gorgonòpids que visqué a Àfrica durant el Permià superior. Se n'han trobat restes fòssils a Sud-àfrica i Tanzània. És l'única espècie reconeguda del gènere Dinogorgon. Era un dels rubidgeïns més grossos. El crani tenia ossos gruixuts i una protuberància important que probablement servia per esmorteir les forces de mossegada. El crani feia uns 40 cm de llargada. Tenia quatre o cinc dents postcanines a cada maxil·lar, tot i que eren minúscules en comparació amb les incisives i la canina. Era un animal carnívor que ha estat descrit com «el rei de la jungla permiana».

## Referències

* 1 2 Entrada «Dinogorgon rubidgei» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Angielczyk i Kammerer, 2018, p. 158.
* ↑ Angielczyk i Kammerer, 2018, p. 159.
* ↑ «The Day The Earth Nearly Died». A: Horizon (en anglès). BBC, 2002.

## Bibliografia

* Angielczyk, K. D.; Kammerer, C. F. «Non-Mammalian synapsids: the deep roots of the mammalian family tree». A: Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018, p. 117-198. ISBN 978-3-11-027590-2.
# Batalla de Barbastre (1065)

El Setge de Barbastre fou una de les batalles de la Reconquesta.

## Antecedents

Després de la derrota a la batalla de Graus la primavera de 1063 en la que va morir Ramir I d'Aragó, el seu fill Sanç I d'Aragó i Pamplona va atacar la ciutat de Barbastre el 1064 amb l'ajut normand i d'Ermengol III d'Urgell, a qui va concedir la ciutat.
A la mort de Ferran I de Lleó el 1065 i la inestabilitat creada pel repartiment del seu regne entre els seus fills, al-Muktadir va deixar de pagar paries als castellans i es va veure amb força per reconquerir Barbastre.

## El setge

Meses més tard, Ahmed I ben Sulaiman va reconquerir la ciutat, i en aquesta nova batalla, Ermengol III va morir.

## Conseqüències

Amb la seva victòria, Ahmed I ben Sulaiman va adoptar el títol d'al-Muqtadir («el fort per Déu»), i afligit el rei Ramir per la pèrdua de Barbastre, feu incloure en el seu testament que quan fos reconquerida, s'hi establiria la seu del bisbat.
La definitiva reconquesta de la ciutat fou duta a terme per Pere I d'Aragó i Pamplona en 1101.

## Referències

* ↑ «Arnau Mir de Tost, el Cid de les terres de Lleida». Jaume Fernández. [Consulta: 9 gener 2015].
* ↑ Fletcher, Richard. La España Mora (en castellà). Nerea, 2000, p.118. ISBN 8489569401.
* ↑ Gestes dels Comtes de Barcelona i Reis d'Aragó. Universitat de València, 2011, p. XIII.3. ISBN 8437087163.
* ↑ «Al-Muqtadir» (en castellà). Gran Enciclopedia Aragonesa, 2010. Arxivat de l'original el 2020-01-26. [Consulta: 14 gener 2015].
* 1 2 López Novoa, Saturnino. Historia de la muy noble y muy leal Ciudad de Barbastro y descripción geográfico-histórica de su diócesis (en castellà). Imprenta de Pablo Riera, 1861, p. 43.