OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Masia les Tres Torres

Les Tres Torres és un mas avui dia engolit per la ciutat de Granollers (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. Està situat al Pla de Palou (Granollers), en zona de caràcter rural. Està en un entorn immediat de terres de conreu, encara que el sector està classificat com a zona industrial.
Masia aïllada, està orientada a migdia i composta de dos cossos de planta rectangular que estan alineats a la façana principal. La coberta del cos principal és a dues vessants; l'altra només en té una. Està configurada per una planta baixa, pis i golfes. La façana del cos principal és simètrica amb portal i finestres de carreus de pedra amb arc pla. Llevat de les finestres de les golfes, tota la resta d'obertures estan tancades. Els materials són de pedra i teula àrab. A un cadastre efectuat el 1715 s'hi cita el Mas de les Tres Torres juntament amb el Mas Espartes, Mas Sant Nicolau i Mas Corts.
L'any 1988 es va redactar un projecte bàsic i d'execució per a la seva remodelació. Actualment, la masia és un espai on hi té la seu Granollers Mercat, Entitat Pública Empresarial adscrita a l'Àrea de Serveis Centrals, Hisenda i Promoció Econòmica de l'Ajuntament de Granollers.
En aquest equipament es tracten els àmbits del foment de la capacitació professional per afavorir l'ocupació, la igualtat d'oportunitats i la integració social; teixit empresarial, promovent mesures de creació i consolidació d'empreses, amb especial atenció a emprenedors i petites i mitjanes empreses, així com a les societats cooperatives, societats laborals i les empreses associatives; i promoció de la ciutat.

## Notes

* 1 2 «LES TRES TORRES». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 gener 2025].
# Cultura (revista del 1914-1915)

Cultura (1914-1915) va ser una revista de caràcter cultural i de periodicitat mensual que tractava sobre política catalana, novel·la, poesia, música, pintura, filosofia i lletres estrangeres. Va néixer a Girona un mes després de l'esclat de la Primera Guerra Mundial concretament el setembre d'aquest mateix any. Se'n van publicar sis números entre l'inici de la publicació (setembre del 1914) i la seva fi (febrer del 1915).
Va ser ideada i dirigida per Josep Tharrats i Vilà (industrial i poeta català). La revista va arribar a publicar sis números mensuals i va tenir una forta difusió arreu de Catalunya. S'hi van poder llegir diferents textos dels autors gironins més destacats de l'època, com ara Carles Rahola, Prudenci Bertrana o Xavier Montsalvatge. Però també s'hi podien trobar textos d'altres escriptors d'arreu dels Països Catalans, com ara Gabriel Alomar, Miquel de Palol, Joan Maragall, Santiago Rusiñol, Joan Alcover, Victor Català i Alexandre Plana, entre d'altres i, fins i tot, escrits d'alguns intel·lectuals internacionals com Auguste Rodin, Carducci, D'Annunzio, Jules Renard, Rubén Darío, Samain, etc. Les publicacions, doncs, es presentaven en tres llengües diferents; en català, castellà i francès.
La revista es va presentar amb un plantejament editorial multidisciplinari, ja que hi tenien cabuda poemes i textos dramàtics, escrits sobre música i pintura, textos filosòfics i, naturalment, reflexions sobre la delicada situació que travessava Europa. Sobresurten entre els escrits dedicats a la guerra l'esplèndid article Els crims de mars, de Prudenci Bertrana, que no havia estat inclòs a les seves Obres completes i la carta que Rahola, Montsalvatge, Tharrats i Palol van enviar al Ministre de Belles Arts francès, com a signe de protesta i en solidaritat per la destrucció de Reims per l'exèrcit Alemany. D'aquesta manera abraçava molts àmbits diferents i no es limitava a ser només una publicació cultural sinó que pretenia aportar un contingut més punyent.
De fet, la revista constituïa un testimoni de gran valor sobre com es van viure des de Girona, concretament, els primers mesos de la Primera Guerra Mundial.

## Edició en format facsímil

Coincidint amb el centenari de la publicació de la revista, “Edicions de la Ela Geminada” va imprimir una reedició en format facsímil dels sis números, que es va publicar l'octubre del 2014. En aquest format hi havia un estudi introductori de Maximiliano Fuentes, professor d'història contemporània de la Universitat de Girona, que encapçalava els sis números. Es va publicar com un sol volum, respectant les mides originals de 242 x 155 mm, a diferència de la reedició que en va fer “Edicions del Cotal” el 1979.

## Referències

* 1 2 3 «Arca, arxiu de revistes catalanes antigues». Biblioteca de Catalunya. [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ «Opera aperta». Edicions de la ela geminada. [Consulta: 15 març 2020].
# Can Volard (Argentona)

Can Volard és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia d'aspecte barroc amb tres cossos perpendiculars a la façana, i un de paral·lel al darrere, on hi havia el celler, de planta baixa i pis, amb teulada a dues aigües i carener perpendicular a la façana.
Actualment s'ha rebaixat el terra de la part de llevant, deixant visible una cisterna, i s'han afegit diverses finestres de pedra en els laterals, frontal i en la part posterior, dins del celler, que té el sostre descobert. Al davant, en el safareig, es conservava en plafó de rajoles del 1786 amb la figura de l'arcàngel Sant Miquel, molt similar a la de ca l'Ànima. Actualment es conserva a l'interior de la masia.
L'entrada es conserva en molt bon estat, així com les dependències de la planta baixa. El pis conserva l'embigat de fusta i la sala.

## Referències

* 1 2 3 «Can Volard». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Ferrero Rocher

Els Ferrero Rocher són uns bombons de la casa Ferrero que contenen avellanes i ametlles. A banda de la recepta original, hi ha els Ferrero Rocher Garden amb varietats com farcit de llimona o festucs.
S'associen al luxe entre els dolços, idea reforçada per l'embolcall daurat i pels anuncis televisius, protagonitzats per personatges famosos i rodats en un ambient aristocràtic. La model catalana Judit Mascó participà en alguns d'ells.

## Història de la gianduja

La gianduja va néixer al Piemont el 1806. La seva creació s'atribueix als pastissers torinesos, que davant l'escassetat de cacau que es patia al Regne de Sardenya-Piemont, a causa del bloqueig econòmic ordenat per Napoleó contra els productes de manufactura britànica, en vigor fins al 1813, van combatre aquestes restriccions substituint part del cacau utilitzat en les seves xocolates, per pasta d'avellana de Langhe per, més barata i abundant a la zona.
Els xocolaters Michele Prochet i Paul Caffarel, propietaris de la xocolateria Caffarel, van perfeccionar la recepta el 1852 torrant les avellanes i molent-les.

## Consum

Se solen menjar durant el Nadal o bé per celebrar alguna festa important. Tanmateix, a causa de la seva política de qualitat, Ferrero no comercialitza els Ferrero Rocher i els Mon Chéri en alguns establiments durant l'època més càlida de l'any per evitar que la xocolata es fongui.

## Productes relacionats

* El gelat de xocolata i avellana del mateix nom, té origen a Suïssa, de la mateixa forma que la fondue Gianduja. Un producte relacionat és la Nutella de Ferrero, que originàriament es va anomenar Pasta Gianduja com a estratègia comercial per atraure els nens.
* Els Gianduiotti, marca registrada de Caffarel, són una especialitat torinesa en forma de bombons de xocolata d'aspecte semblant a un pot girat del revés, elaborats amb una barreja de cacau i pasta d'avellana.

## Vegeu també

* Nutella
* Gianduiotto

## Referències

* ↑ Elena Kostioukovitch (2009) Why Italians Love to Talk About Food p.95, Farrar, Straus and Giroux, ISBN 978-0374289942
* ↑ «"Turin's chocolatiers" (Feb 2013) Gourmet Traveller Magazine». Arxivat de l'original el 2020-04-11. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ «Caffarel – Finest Chocolate and the Best Hazelnuts». Arxivat de l'original el 2014-03-08. [Consulta: 2 març 2021].
# Miriam Pirazzini

Miriam Pirazzini (Castelfranco Veneto, Treviso, Veneto, 21 d'agost, 1918 - Roma (Laci), 26 de desembre, 2016), va ser una mezzosoprano italiana i ocasionalment soprano. Va debutar formalment a Roma, el 1944, com a Laura Adorno a La Gioconda. Durant els següents vint anys, va ser una de les mezzosopranos més importants d'Itàlia.
Abans de Maria Callas, Pirazzini va aparèixer com a Amneris a Aïda, a Rovigo (1948), Reggio Calabria (1951) i l'Arena de Verona (dirigida per G.W. Pabst, 1953); a l'oratori San Giovanni Battista de Perusa (1949); com Azucena a Il trovatore al "Teatro dell'Opera", Roma (1953); i Neris in Médée(la versió italiana de la Médée de Luigi Cherubini) a Venècia (1953), així com en el primer enregistrament d'estudi de l'obra mestra de Cherubini. També va ser l'Adalgisa (en substitució de la indisposada Fedora Barbieri) a la infame Norma a Roma el 1958, quan l'actuació es va cancel·lar després que Callas cantés l'acte I i se sentia incapaç de continuar; va mantenir el paper amb Anita Cerquetti, que va substituir Callas per a les actuacions restants.
Va actuar al "Teatro alla Scala" el 1951, com Maffio Orsini a Lucrezia Borgia, al costat de Caterina Mancini, Mirto Picchi i Nicola Rossi-Lemeni.
Un altre dels papers de Pirazzini va ser el de Princesse de Bouillon a Adriana Lecouvreur, que cantava sovint amb Magda Olivero en el paper principal, a Brescia (1956), Lisboa (1956), Palerm (1959) i Caracas (1961). El 1962, la seva gravació de Suzuki a Madame Butterfly va guanyar un premi Grammy. Va morir a Roma el 26 de desembre de 2016, a l'edat de 98 anys.

## Discografia d'estudi

* Cherubini: Medea (Callas, Scotto, Picchi, Modesti; Serafin, 1957) Casa Ricordi/EMI
* Ponchielli: La Gioconda (Corridori, Campora, Colzani; Parodi, 1952) Urania
* Puccini: Madama Butterfly (de los Ángeles, Björling, Sereni; Santini, 1959) EMI
* Verdi: Aïda (Curtis-Verna, Corelli, Guelfi, Neri; Questa, 1956) Cetra
* Verdi: La forza del destino (Guerrini, Campora, Colzani, Corena; Parodi, p. 1952) Urania
* Verdi: I lombardi (Vitale, Bertocci; Wolf-Ferrari, 1951) Cetra
* Verdi: Otello (Rysanek, Vickers, Gobbi; Serafin, 1960) RCA
* Verdi: Rigoletto (d'Angelo, Tucker, Capecchi; Molinari-Pradelli, 1959) Philips
* Verdi: Il trovatore (Mancini, Lauri-Volpi, Tagliabue; Previtali, 1951) Cetra

## Referències

* ↑ Antunes Serra, Par Marie (29 December 2016). "La mezzo-soprano Miriam Pirazzini s'est éteinte" (in French). Retrieved 30 December 2016.
* Liner notes, Act I of Norma, Voce, undated.

## Enllaços externs

* Miriam Pirazzini en un fragment d'Aïda (1956).
# Jeanneke Pis

Jeanneke Pis és una estàtua i una font d'aproximadament 50cm, el femení del Manneken Pis, situada a l'altra banda de la Grand Place de Brussel·les. Va ser idea de Denis-Adrien Debouvrie, propietari de restaurants, que en va fer l'esbós l'any 1985; va ser inaugurada el 1987.
És situada a un petit carreró anomenat Impasse de la Fidélité / Getrouwheidsgang prop de la Rue des Bouchers / Beenhouwersstraat.

## Referències

* ↑ Jeanneke Pis a Bruselas.net (castellà)
* ↑ King of Belgian restaurants murdered Arxivat 2021-05-18 a Wayback Machine. a Expatica.com, 11/9/2008 (anglès)

## Vegeu també

* Zinneke Pis

## Enllaços externs

* Jeanneke Pis - Lloc web oficial (francès) (neerlandès)
* Atraccions turístiques al centre de Brussel·les, a Ilotsacre (francès)
* A Family of Pissing Statues: Manneken Pis, Jeanneke Pis and Zinneke Pis a Wander the map (anglès)
# Tennis als Jocs Olímpics d'estiu de 1968

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic, Mèxic, es van disputar 10 proves tennístiques, dues en categoria masculina, dues en categoria femenina i una en categoria mixta, tant en la modalitat de demostració com d'exhibició. La competició se celebrà a la ciutat de Guadalajara.
El tennis retornà a la competició, si bé com a esport de demostració, després de la seva absència des de l'any 1920.

## Resum de medalles
### Demostració

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual masculí | Manuel Santana | Manuel Orantes | Herbert Fitzgibbon |
| Individual femení | Helga Niessen | Jane Bartkowicz | Julie Heldman |
| Dobles masculins | Rafael Osuna Vicente Zarazúa | Juan Gisbert Manuel Santana | Pierre Darmon Joaquín Loyo-Mayo |
| Dobles femenins | Edda Buding Helga Niessen | Rosa Maria Darmon Julie Heldman | Jane Bartkowicz Valerie Ziegenfuss |
| Dobles mixtos | Julie Heldman Herbert Fitzgibbon | Helga Niessen Jürgen Faßbender | Jane Bartkowicz James Osborne |

### Exhibició

| Prova | Or | Argent | Bronze | Bronze |
| Individual masculí | Rafael Osuna | Ingo Buding | Vladimir Korotkov | Nicola Pietrangeli |
| Individual femení | Jane Bartkowicz | Julie Heldman | María Eugenia Guzmán | Suzana Petersen |
| Dobles masculins | Rafael Osuna Vicente Zarazúa | Pierre Darmon Joaquín Loyo-Mayo | Francisco Guzmán Teimuraz Kakulia | Vladimir Korotkov Anatoli Volkov |
| Dobles femenins | Rosa Maria Darmon Julie Heldman | Jane Bartkowicz Valerie Ziegenfuss | María Eugenia Guzmán Suzana Petersen | Cecilia Rosado Zaiga Jansone |
| Dobles mixtos | Zaiga Jansone Vladimir Korotkov | Jane Bartkowicz Ingo Buding | Rosa Maria Darmon Pierre Darmon | Suzana Petersen Teimuraz Kakulia |

## Notes

* ↑ Com a esport de demostració, les medalles aconseguides no es tenen en compte en el còmput general de medalles de cada país.

## Enllaços externs

* Federació Internacional de Tennis - Ciutat de Mèxic 1968 Arxivat 2018-08-01 a Wayback Machine. (anglès)
# Josep Xifré Downing

Josep Xifré Downing (1822 - 1869) fou un advocat i mecenes, fill de Josep Xifré i Casas.

## Biografia

Proper a la cort madrilenya per la fortuna familiar, passà la seva joventut viatjant per Europa, freqüentant balnearis i els aristòcrates i intel·lectuals de diferents països, mentre que deixava en mans d'administradors la gestió dels negocis. Contactà amb el socialisme utòpic durant la carrera de dret, però abandonà aquest cercle en finalitzar els estudis. Llavors s'involucrà en el finançament del primer ferrocarril de Catalunya, una indústria de moda a Europa.
Com a polític, s'apropà novament a les idees socialistes, ja que intentà millorar les condicions de vida de la població amb diverses iniciatives poc reeixides. La manca d'èxit el feu abandonar el seu càrrec de diputat i es concentrà en el mecenatge.
A Madrid, es feu construir un palau d'estil neomudèjar al paseo del Prado. Conegut com el Palacio de Xifré, va ser enderrocat a finals de la dècada de 1940.

## Referències

* ↑ Mestre i Campi, Jesús (director). «Josep Xifré Downing». A: Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998. ISBN 84-297-3521-6.
* ↑ Schopp, Claude. (ed.). (1995). Lettres de Prosper Mérimée à Madame de Montijo. París: Mercure de France. Vol. 2, 90-91.
# Mas Mosterós

El Mas Mosterós és una masia d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de tres cossos perpendiculars a la façana, de planta baixa i pis, amb teulada a dues aigües i carener paral·lel a la façana. El celler és de dos cossos té teulada a dues aigües i està situat al darrere.
La masia ha patit moltes transformacions i el cos de migdia de l'edificació principal podria ser un afegit del segle xix.
Destaca el portal d'arc de mig punt adovellat de l'entrada.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Mosterós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# José Javier Hombrados Ibáñez

José Javier Hombrados Ibáñez (Madrid, Espanya 1972) és un jugador d'handbol madrileny, guanyador de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 7 d'abril de 1972 a la ciutat de Madrid, capital d'Espanya.

## Carrera esportiva
### Trajectòria per clubs

| Club | Lliga | Temporades |
| Atlético de Madrid | ASOBAL | 1990 - 1993 |
| CB Cantabria | ASOBAL | 1993 - 1995 |
| SD Teucro | ASOBAL | 1995 - 1996 |
| Ademar León | ASOBAL | 1996 - 2000 |
| Portland San Antonio | ASOBAL | 2000 - 2002 |
| BM Ciudad Real | ASOBAL | 2002 - 2011 |
| Atlético de Madrid | ASOBAL | 2011 - Actualitat |

#### Títols

* 7 Lligues ASOBAL: 1993-1994, 2001-2002, 2003-2004, 2006-2007, 2007-2008, 2008-2009 i 2009-2010
* 4 Copes del Rei: 1995-1996, 2001-2002, 2002-2003 i 2007-2008.
* 8 Copes ASOBAL 1997-1998, 1998-1999, 2003-2004, 2004-2005, 2005-2006, 2006-2007, 2007-2008 i 2010-2011.
* 3 Supercopes d'Espanya: 2004-2005, 2007-2008 i 2009-2010.
* 5 Copes d'Europa: 1993-1994, 2001-2002, 2005-2006, 2007-2008 i 2008-2009.
* 2 Recopa d'Europa: 1998-1999 i 2002-2003.
* 4 Supercopa d'Europa: 2000-2001, 2005-2006, 2006-2007 i 2008-2009.

### Trajectòria amb la selecció

Va participar, als 24 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze amb la selecció espanyola d'handbol al derrotar la selecció francesa en el partit pel tercer lloc. Absent en els Jocs Olímpics d'estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on va finalitzar en setena posició, aconseguint així un diploma olímpic. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a la Pequín (República Popular de la Xina) va aconseguir novament guanyar la medalla de bronze al derrotar la selecció croata.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla d'or en el Campionat Mundial d'Handbol i dues medalles de plata en el Campionat d'Europa.
# Nikólskoie (Volsk)

Nikólskoie (en rus: Никольское) és un poble a l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 71 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Koriakov, Iuri B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Calça

«Calça» té aquests significats:
* bragues o calces
* calces o mitges
* calçotets
* pantaló
* punt de calça: labor de punt i malla feta a mà amb tres o quatre agulles llargues (DNV)
Micologia
Viccionari
# Mas Raimí (Argentona)

El Mas Raimí és una masia d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de tres cossos perpendiculars a la façana, de planta baixa i pis, amb teulada a dues aigües i carener perpendicular a la façana. A la façana presenta una finestra conopial i portal d'arc de mig punt d'onze dovelles. La part dreta de la façana estava mig enderrocada a inicis del segle xx, motiu pel qual no es conserva el ràfec ni elements de pedra.
L'interior conserva l'entrada amb una porta d'impostes gòtiques i una altra amb permòdols, ambdues del segle xvi. L'estança de l'esquerra conserva el terra antic i també un retamans.
Al lateral i al darrere hi ha obertures de pedra.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Raimí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Homebrew

Es denominen Homebrew a les aplicacions informàtiques realitzades per aficionats de plataformes de videojocs privatius. En altres paraules, plataformes de videojocs que no són típicament programables per usuaris o que fan servir sistemes d'emmagatzament privatius.
El terme "homebrew" té relació amb el Homebrew Computer Club.
# Okanagan Valley

Okanagan també conegut com Okanagan Valley i de vegades Okanagan Country és una regió del Canadà dins la província canadenca de la Colúmbia Britànica, està definit per la conca de drenatge del Llac d'Okanagan i la part canadenca del riu Okanagan. L'any 2009 aquesta regió tenia 350.927 habitants. La ciutat principal és Kelowna. El nom deriva d'un topònim en l'idioma okanagan dels amerindis d'aquesta zona: ukʷnaqín. Aquesta regió és coneguda pel seu clima sec i assolellat i pel seu estil de vida particular. L'economia està basada en l'agricultura, el comerç i el turisme. L'agricultura se centra sobretot en els arbres fruiters i més recentment en la vinya. La vall va del riu Sicamous, (on s'ajunta amb el riu Shuswap), fins a la frontera amb els Estats Units, on continua amb el nom de Comtat Okanagan (Okanogan County).

## Història

La vall Okanagan és la llar de l'Okanagan people, un poble Interior Salish que viuen la vall des de la capçalera del Llac d'Okanagan fins a la confluència amb el riu Colúmbia actualment dins l'estat de Washington, com també en la veïna Vall Similkameen, encara que el territori tradicional comprenia tota la conca del riu Colúmbia. Eren caçadors-recol·lectors. Actualment les bandes d'amerindis membres de la Okanagan Nation Alliance són nacions amb sobirania i el mes d'agost de cada any celebren la continuïtat de la vida i cultura dels Okanagan.
L'any 1811 els primers no natius vingueren a la Vall Okanagan per comerciar amb les pells dels animals. Establiren una ruta comercial fins a l'any 1846 quan el Tractat d'Oregon va establir la frontera entre la Colúmbia Britànica i els Estats Units a l'oest de les Rocky Mountains sobre el paral·lel 49.
L'any 1859, es va establir el primer assentament europeu on actualment es troba Kelowna. La febre d'or del Canyon Fraser de 1858 també va encoratjar més assentaments.
La producció de fruita començà el 1892 amb les pomes.

## Clima

Com gran part del sud de la Colúmbia Britànica Okanagan té un clima relativament suau essent les temperatures mitjanes d'estiu les més altes del Canadà, encara que Okanagan és força més sec que moltes altres zones. La vegetació passa dels cactus i artemísies del sud a les coníferes del nord.

## Geografia

Les característiques geogràfiques inclouen:
* Llac Kalamalka
* Llac Mahoney
* Llac Mara
* Muntanyes Monashee
* Altiplà Okanagan
* Llac Okanagan
* Riu Okanogan
* Llac Osoyoos
* Riu Shuswap
* Llac Skaha
* Llac Swan
* Altiplà Thompson
* Llac Tuc-el-nuit
* Llac Vaseaux
* Llac Wood (Colúmbia Britànica)

## Referències

* ↑ Bright, William. Native American placenames of the United States. University of Oklahoma Press, 2004, p. 346. ISBN 978-0-8061-3598-4 [Consulta: 16 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Okanagan Basin Water Board
# Can Corbella

Can Corbella és un edifici plurifamiliar del segle XIX d’estil noemudéjar situat a Palma, a la plaça de Cort. Projectat per l’arquitecte Nicolau Lliteres per un encàrrec de la família Corbella. Té una alçada de cinc plantes.
A la planta baixa,destinada al comerç, hi destaquen els vitralls de colors, emmarcats per arcs de ferradura. També, els elements docoratius, plafons amb temàtica referida a les arts plàstiques, s'aproximen a l'estil modernista. Les tres plantes superiors tenen decoració ovalada amb columnes de fusta. Per acabar, la planta superior està coronada per una torre octagonal.

## Referències

* ↑ Valero Martí, Gaspar; Bonnín, Biel; Sastre, Vicenç. Itineraris pel centre històric de Palma. 3a. edició revisada. Palma: Ajuntament de Palma, 1993. ISBN 978-84-87159-49-7.
* ↑ Valero, 1993.