OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eitan Lustig

Ethan (Otto) Lustig (Brno, Moràvia (Àustria), 14 de febrer, 1905 - 2 de novembre, 1974) va ser un director d'orquestra i cor israelians.

## Biografia

Ethan Lustig va estudiar música al Conservatori de Praga, entre d'altres amb Alexander Zemlinsky i Fidelio Finke. A partir de 1926 va treballar com a director en teatres i teatres d'òpera de Byblonz, a Osti nad Labem i a la seva ciutat natal. Quan els nazis van entrar a Txecoslovàquia el 1938, en va fugir amb la seva família, i el 1939 va pujar a bord del vaixell "Prosula" que va sortir del port de Constança a Romania. El vaixell va ser bombardejat pels britànics i tots els seus 650 passatgers van ser traslladats al vaixell "Tiger Hill", i van arribar a Israel com a immigrants il·legals (el director d'orquestra [Georg Singer] també va arribar a Israel en el mateix viatge). El 1941 va establir el Tel Aviv Chamber Choir a Tel Aviv, la majoria dels membres del qual eren immigrants alemanys, persones que van abandonar Europa i van emigrar a Israel quan els nazis van arribar al poder. També va exercir com a director a l'Òpera Nacional d'Israel.
Entre els seus alumnes d'estudis de direcció: el compositor Ami Maaini. A principis dels anys 60 del segle XX, Lustig va guiar, entre altres coses, el cor de la "Rananim School of Performing Arts", i el 1964 va fundar un cor professional, que va servir com a branca de Tel Aviv del cor "Jerusalem Voice of Israel". Les dues parts del cor van treballar simultàniament en les peces a interpretar i es van reunir una o dues vegades abans del concert per a un assaig combinat. Entre altres coses, el cor va actuar a la inauguració de l'edifici de la Knesset al setembre de 1966.
Eitan Lustig va morir a Tel Aviv el novembre de 1974 després d'una llarga malaltia, als 69 anys. Va ser enterrat al cementiri del sud.

## Referències

* ↑ מת המנצח איתן לוסטיג, דבר, 3 בנובמבר 1974.
* 1 2 Barbara von der Lühe, Die Emigration deutschsprachiger Musikschaffender in das britische Mandatsgebiet Palästina. ihr Beitrag zur Entwicklung des israelischen Rundfunks, der Oper und der Musikpädagogik seit 1933, Frankfurt a. M: P. Lang, 1999, p. 318.
* ↑ איתן לוסטיג באתר חברה קדישא ת"א–יפו; איתן לוסטיג באתר GRAVEZ.
* ↑ a. P. Tovi (compilador), Zvi Zohar Cohen (editor), From the Chamber Choir to the Philharmonic Choir 2017-2017, Tel Aviv: The Philharmonic Choir, 2018 1967
* ↑ Moshe Gorli, al director del "Chamber Choir", Dever, 23 d'abril de 1954.
* ↑ איתן לוסטיג באתר חברה קדישא ת"א–יפו;
# Gino del Signore

Gino Del Signore (Roma (Laci), 30 d'abril, 1906 – Bellagio (Llombardia), 30 de desembre, 1978), fou un tenor italià.

## Biografia

Primer va estudiar piano i composició a Roma, després cant al Conservatori de Milà amb Giulio Crimi. L'any 1933 va aparèixer per primera vegada a la Scala, on se l'escoltarà durant els vint anys següents. Va fer aparicions com a convidat amb èxit, entre altres coses, als teatres d'òpera de Roma, Venècia, Trieste i Florència. La temporada 1938-1939 va prendre el relleu al festival de Salzburg de les parts de Basilio a Les noces de Fígaro i del Fenton a Falstaff. També va aparèixer al festival de Glyndebourne com Ferrando a Così fan tutte (1939). El seu repertori inclou també Alfredo a La traviata i Cassio a Otello de G. Verdi. Va pertànyer al conjunt que va portar al Teatre La Fenice de Venècia l'estrena de l'òpera de Ognenni anguel de Serguei Prokófiev (29. 9. 1955). Encara el 1956 va ser convidat a Holanda com el Dr. Cajus a Falstaff. Més tard va ensenyar cant a Roma.

## Discografia parcial
### 78 rpm

* 1936: Àvia... somriure/Manuela (Parlophon, GP 91875)
* 1936: You're Too Blonde/I've Got a Hole in My Pocket (Parlophon, GP 91876; cara A cantada per Nino Fontana)
* 1937: Topino d'oro/Sogno tzigano (Parlophon, GP 92142; cara A amb Trio Vocale Sorelle Lescano, cara B Del Signore da solo)
* 1937: Spring Ronda/Lunch solo (Parlophon, GP 92143; cara A amb Vocal Trio Sorelle Lescano, cara B Del Signore solo)
* 1937: I tu?/Què bonic és fer l'amor (Parlophon, GP 92144; cara A amb Trio Vocale Sorelle Lescano, cara B Del Signore amb Nina Canonico Artuffo)

## Referències

* ↑ https://forgottenoperasingers.blogspot.com/2016/07/gino-del-signore-tenor-rome-italy-april.html
* 1 2 Copia archiviata (PDF), su trio-lescano.it. URL consultato il 7 ottobre 2011 (archiviato dall'url originale il 2 gennaio 2014).

## Enllaços externs

* Sito con la possibilità di ascoltare registrazioni audio con Gino del Signore, su fonoteca.cm-lisboa.pt.
# Josep Brugada i Vilaró

Josep Burgada i Vilaró (Pineda de Mar, 1898 - 1970) fou un pagès, poeta i recitador popular català conegut com a Pep del Sant Pare. Se'l coneix perquè, durant la postguerra, recitava oralment els seus poemes per Pineda de Mar.
No sabia llegir ni escriure, ell feia els poemes i la seva dona s'encarregava de fer-ne la transcripció. Se'n diu que venerava la natura, duia sempre una flor de ginesta a sobre i els cabells llargs. Era pagès a la vall pinedenca de Valldemaniu, on hi tenia la vinya, i alguns pagesos de la zona diuen que l’havien sentit recitar poesies a crits, a camp obert. Avui hi ha una placa que el recorda a la casa on va viure, al carrer Ciutadans 28 de Pineda de Mar, coneguda com a Cal Sant Pare.

## Referències

* 1 2 «Cal Sant Pare». [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ Josep Brugada i Vilaró, en Pep de Sant Pare ;(1898-1970) (en català). Pineda de Mar: Ajuntament de Pineda de Mar, 1998, p. 48. ISBN B 30547-1998.
* ↑ ««Els poetes del Maresme» | Blog Escola de Llibreria». [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Nit de teatre, poesia i cançó». [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Els pescadors pinedencs celebren la 10ena Processó Marinera en record 'a la gent que de la mar en feren vida' | Ràdio Pineda». [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ Rangil, Daniel. Vògits, modolons i desfedors. Recull de cultura oral del Montnegre (II) (en català), p. 300. ISBN 978-84-612-9586-9.
* ↑ «Cal Sant Pare. Pineda de Mar | Mapes de Patrimoni Cultural», 22-07-1992. [Consulta: 5 gener 2025].
# Junil a les terres dels bàrbars

Junil a les terres dels bàrbars és una novel·la de l'autor perpinyanès Joan-Lluís Lluís. Va ser publicada per l'editorial Club Editor l'any 2021. Ha sigut guanyadora de nombrosos premis com el Premi Òmnium 2021 a millor novel·la de l'any.
La trama tracta sobre Junil i els esclaus que l'acompanyen durant quatre estacions per alguns territoris de l'imperi romà. Joan-Lluís Lluís aprofita el llarg viatge per tractar les diferències entre les llengües de cada territori, així com la intercomprensió entre parlants de diferents comunitats lingüístiques, la traducció i la importància de l'escriptura.
Malgrat ser una obra de gran succés, tant de crítica com de vendes, l'autor ha confirmat que no té planejada una segona part. Ha estat traduïda al francès i al castellà.

## Argument

Ambientada durant els primers anys del cristianisme a l'imperi romà, la protagonista d'aquesta història és Junil, una enamorada de la poesia i la lectura, la qual després de viure molts d'anys patint la crueltat del seu pare fa un complot per aconseguir el seu assassinat. Un cop realitzat, escapa de la ciutat de Nyala junt amb tres esclaus a la recerca del país dels alans, atès que viuen sense esclaus, així com trobar el poeta Ovidi.

## Premis

L'obra ha estat guanyadora de diversos premis com són per exemple el Premi Òmnium 2021 a millor novel·la de l'any, el Premi Crexells 2022 o el Premi Setè Cel 2022.

## Referències

* ↑ «Junil a les terres dels bàrbars | Club Editor | Joan-Lluís Lluís». [Consulta: 27 gener 2025].
* 1 2 «El premi Crexells consagra l'èxit de 'Junil a les terres dels bàrbars', de Joan-Lluís Lluís». [Consulta: 27 gener 2025].
* ↑ Pons, Pere Antoni. «Una aventura fundacional: Joan-Lluís Lluís publica 'Junil a les terres dels bàrbars'», 04-09-2021. [Consulta: 27 gener 2025].
* ↑ Òmnium Cultural. «Acte d'entrega de la 5a edició del Premi Òmnium a la Millor Novel·la de l'Any», 24-01-2022. [Consulta: 27 gener 2025].
* ↑ JaviGo. «Joan-Lluís Lluís guanya el premi El Setè Cel 2022 - TotSalt», 28-10-2022. [Consulta: 27 gener 2025].
# Fools Crow

Fools Crow (1986) és una novel·la de l'escriptor nadiu americà James Welch, natural de Montana. La novel·la explica la història d'un jove blackfoot de la tribu dels pikuni a finals del segle xix. A la dècada dels 1870 els blackfoot es trobaven en un moment àlgid d'expansió territorial –s'estenien entre el Saskatchewan al nord i Yellowstone al sud- i de poder polític sobre les tribus del seu voltant. És el punt àlgid de la cultura blackfoot però també el moment en què el contacte i posterior enfrontament amb la cultura dels blancs, els napikwan, els portaran a un futur terrible.
A Fools Crow Welch presenta el jove White Man's Dog en un moment clau dins de la vida de tot jove blackfoot, al començament del ritual iniciàtic que el portarà a convertir-se en un guerrer respectat per tota la tribu. Com a part d'aquest procés, White Man's Dog ha de participar en l'expedició per adquirir cavalls d'una altra tribu enemiga. Aquesta primera prova marcarà tant el futur del jove White Man's Dog com el del seu amic Fast Horse. Mentre el primer es revela com un jove assenyat, responsable i madur que acabarà sent guia espiritual del seu poble, la set de poder i de fama del segon el porten a la seva davallada. La novel·la continua relatant el procés de maduració de White Man's Dog –després convertit en Fools Crow- i la creixent problemàtica de la tribu degut a l'expansió i colonització per part de l'home blanc.
Amb aquesta novel·la Welch mostra una part essencial i fins ara força oblidada de la història dels Estats Units alhora que aconsegueix crear un referent de masculinitat, Fools Crow, pels actuals joves blackfoot.

## Referències

* Binnema, Theodore. Common & Contested Ground. A Human and Environmental History of the Northwestern Plains. Norman: University of Oklahoma Press, 2001.
* Ewers, John C. The Blackfeet: Raiders on the Northwestern Plains. Norman: University of Oklahoma Press, 1958.
* Welch, James. Fools Crow. New York: Viking Penguin, 1986.
# D'Artacan i els tres gosqueters

D'Artacan i els tres gosqueters (títol original en castellà: D'Artacán y los tres mosqueperros) és una pel·lícula espanyola d'animació per ordinador basada en la sèrie de televisió homònima del 1981, que a la vegada està basada en la novel·la Els tres mosqueters d'Alexandre Dumas.
Es va estrenar doblada al català el 18 d'agost del 2021.

## Argument

D'Artacan se'n va a París per aconseguir el seu somni: ser gosqueter. Allà coneixerà el seu fidel amic, el ratolí Pom, s'enamorarà de Juliette, al·lucinarà amb Milady, la famosa gata espia, i s'enfrontarà amb el pervers cardenal Richelieu. I sempre tindrà el suport dels famosos gosqueters: Athos, Portos i Aramis.

## Repartiment

| Personatge | Veu en català |
| D'Artacan | Ivan Labanda |
| Juliette | Núria Trifol |
| Amis | Raúl Llorens |
| Pontos | José Posada |
| Dogos | Santi Lorenz |
| Milady de Winter | Alicia Laorden |
| Comte de Rochefort | Juan Antonio Bernal |
| Cardenal Richelieu | Joan Carles Gustems |
| Pom | José Luis Mediavilla |
| Monsieur de Treville | Jordi Boixaderas |
| Widimer | Domènech Farell |
| Rei Lluis XIII | Pep Anton Muñoz |
| Pare d'en D'Artacan | Eduard Elias |
| Capità Mitjallop | Alfonso Vallés |

## Referències

* ↑ «D'Artacan i els tres gosqueters». Ésadir.cat. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Salt als cinemes de ‘D’Artacan i els tres gosqueters'». El Punt Avui, 20-08-2021.
* ↑ «D’Artacan i els tres gosqueters». Desdelsofà.cat. [Consulta: 21 març 2022].
* ↑ «Fitxa de doblatge D'artacan I Els Tres Gosqueters». Eldoblatge.com. [Consulta: 21 març 2022].
# Dateosaure

El dateosaure (Datheosaurus macrourus) és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels casèids o dels eotirídids que visqué en allò que avui en dia és Europa durant el Carbonífer superior, fa entre 298,9 i 301,2 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la Baixa Silèsia (Polònia). Es tracta de l'única espècie del gènere Datheosaurus. Les seves dents fan pensar que tenia una dieta carnívora, tot que les seves proporcions són semblants a les dels casèids herbívors. El nom específic macrourus significa ‘cuagròs'.

## Referències

* 1 2 Entrada «Datheosaurus macrourus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ Angielczyk i Kammerer, 2018, p. 125.
* ↑ Angielczyk i Kammerer, 2018, p. 126 i 127.

## Bibliografia

* Angielczyk, K. D.; Kammerer, C. F. «Non-Mammalian synapsids: the deep roots of the mammalian family tree». A: Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018, p. 117-198. ISBN 978-3-11-027590-2.
# De profundis

De profundis és una pel·lícula espanyola d'animació del 2007, creada per Miguelanxo Prado, qui es va encarregar de la direcció, el guió, el dibuix, el disseny gràfic i visual i part de la producció com a productor associat. Per a l'apartat musical, de gran importància en la pel·lícula, va comptar amb Nani García. Ha estat produïda per Continental (Espanya), Desembarco Produccións (España), Zeppelin Filmes (Portugal) i Estrella Galicia (Espanya) amb la participació de TVE i Televisión de Galicia, així com el suport del fons europeu Eurimages.

## Sinopsi

Hi havia una vegada una casa en el mitjà de la mar, on una dona esperava tocant un violoncel melancòlic...
Esperava al seu estimat, un pintor que sempre va voler ser mariner per a navegar entre les meduses, les estrelles de mar i els peixos de mil colors que somiava en els seus quadres.
La seva fascinació li va portar a emprendre un viatge en el qual descobrir l'emocionant bellesa i els misteris de les profunditats, però després del qual cap dels sabia si algun dia podrien tornar a trobar-se...
Un viatge al fons de l'Oceà. Un somni en imatges. Una història d'amor. Un poema animat...

## Música

La música és una part important de la pel·lícula, que no presenta diàlegs. Es va comptar amb les composicions de Nani García, que van ser interpretades per l'Orquestra Simfònica de Galícia dirigida per Rubén Gimeno.
A més, el film compta amb la cançó original Soños de augua, que va ser composta per Nani García, amb lletra d'Eva Veiga i Carmen Rey i interpretada per aquesta i Ainhoa Arteta.

## Premis i candidatures

Candidata al Goya a la millor pel·lícula d'animació als XXI Premis Goya. A la 5a edició dels Premis Mestre Mateo va guanyar el premi a la millor música, al millor so i a la millor projecció interactiva.

## Referències

* ↑ Miguelanxo Prado y 'De Profundis', encadenados.org, 17 de gener de 2009
* ↑ DVD de la pel·lícula.
* ↑ Miguelanxo Prado dirige ‘De Profundis' espinof.com
* ↑ De profundis al web dels Goya
* ↑ «Un franco, 14 pesetas» triunfa en la noche de los Mestre Mateo, La voz de Galicia, 9 de maig de 2007

## Enllaços externs

* Tràiler a YouTube
* Miguelanxo Prado a "Miradas" a YouTube
* Soños de auga a YouTube
# Decurió

Un Decurió a Roma va ser un cap militar, un càrrec curial municipal, i a les províncies va ser un membre de les assemblees municipals.

## A la cúria romana

A Roma, un decurió també va ser el cap d’una família que la representava a la cúria municipal o senat local. Aquesta institució es va crear durant la República seguint el model del senat de Roma.

## A l'exèrcit romà

El decurió al començament de la història de Roma, era un sotsoficial que comanava un grup de deu soldats. Tenia com a signe del seu rang un pugio o una daga. Si al començament el títol anava lligat a la divisió en decúries, aviat va designar només els oficials de cavalleria. Durant la república tenia el mateix grau que un centurió, i comanava una turma de cavalleria (al voltant de 32 genets, després 43 amb l'emperador Claudi). Durant l'imperi els decurions dirigien les turmae en unitats auxiliars (ales, cohorts muntades equitata, i unitats de guàrdia personal equites singulares.

## A les assemblees municipals

A les províncies romanes, els decurions eren membres de les assemblees municipals que s'encarregaven de l’administració a canvi d’un impost, l'aurum coronarium. No era, però, cap càrrec personal, sinó una condició social que hom adquiria per herència o fortuna, i que esdevingué obligatòria quan pertànyer al consell municipal deixà d’ésser un honor i esdevingué una càrrega. Les seves funcions eren semblants a les dels pretors.

## Referències

* ↑ «Decurió». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Decurió». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Decurió». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Desilence

Desilence és l’acrònim que rep el duo artístic format per Tatiana Halbach i Søren Christensen establert a Barcelona. Aquesta companyia és pionera en el que s'anomena com a Visual Scenography (Escenografia Visual), que defineixen com “l’art i la tècnica de disseny i decoració d’espais escènics mitjançant el vídeo i l’animació” a la seva pàgina web. Aquesta empresa, especialitzada en el videomapatge, compta amb 10 anys d’experiència i s'ha establert com una de les referències més latents de les arts visuals de Barcelona.
# Desmomys

Desmomys és un gènere de rosegadors de la família dels múrids. Les espècies d'aquest grup són endèmiques d'Etiòpia, on viuen a altituds d'entre 1.800 i 2.800 msnm. Tenen una llargada de cap a gropa d'aproximadament 12 cm i la cua d'aproximadament 15 cm. El seu hàbitat principal són els aiguamolls. El nom genèric Desmomys significa ‘ratolí de cadenes' en llatí.

## Referències

* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# Roure de la Senyora

El Roure de la Senyora o Roure del Vilar (Quercus pubescens) és un arbre que es troba a Sant Boi de Lluçanès (el Lluçanès, tot i que adscrit administrativament a Osona) i un dels roures amb la capçada més extensa de tot Catalunya.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 4 m.
* Perímetre de la base del tronc: 7,66 m.
* Alçada: 15 m.
* Amplada de la capçada: 29,3 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 855 m.

## Entorn

S'ubica a la base d'un pendent rocallós. L'entorn està molt ordenant i sota la capçada hi ha bancs de repòs ben disposats. Alguna de les branques està suportada per tutors. Davant de l'arbre, s'obre un camp de cereals de secà. Al fons es veu la imponent masia pairal fortificada del Vilar. Hi ha certa diversitat de gramínies de prat, all boscà, fonoll, vidalba, heura, gavarra, esbarzer, sajolida, botja d'escombres, ginebró, robínia i freixe de fulla gran. Més enllà de la fauna pròpia d'aquest tipus d'hàbitat (com les aloses, els cruixidells i les guatlles), s'hi pot observar l'àliga marcenca a l'estiu i, molt a prop, una població excepcional de picot negre.

## Aspecte general

Mostra una densitat de capçada feble, el seu fullatge no està en plenitud, tot i que l'aspecte global és bo. No presenta atacs visibles -únicament petites galeries en talls molts vells-, tot i això és possible observar algun exemplar de banyarriquer al seu tronc principal. S'hi han fet actuacions de poda de reducció de densitat a la capçada, algunes de les quals han produït talls de diàmetre superior als 20 cm, els quals podrien ser vectors de malalties o plagues de cara al futur.

## Curiositats

Conta la tradició que la senyora Lotgarda de Perdals, de la qual prengué el nom, tenia molta estimació pel roure i passava llargues estones a la seva ombra llegint o fent labors de ganxet. És un arbre catalogat com a monumental des del 30 d'agost del 1988 a causa de les seues dimensions i antiguitat (hom creu que pot tindre més de 500 anys).

## Accés

A la carretera BV-4608, que duu a Sant Boi de Lluçanès, s'ha de trencar al punt quilòmetric 2,5 cap a l'esquerra, a la pista que duu al Vilar, passar pel mas del Vilar i seguir uns 200 metres fins a albirar a la nostra esquerra aquest roure. GPS 31T 0429737 4657434.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 154-155.
* ↑ Parcs de Catalunya - Arbres Monumentals Arxivat 2015-09-29 a Wayback Machine. (català)
* ↑ El roure de la Senyora o del Vilar- Descobrir.cat (català)

## Enllaços externs

* Roure de la Senyora - Ajuntament de Sant Boi de Lluçanès Arxivat 2015-09-29 a Wayback Machine. (català)
* Roure del Vilar o Roure de la Senyora (Sant Boi de Lluçanès) (català)
* Lluçanès Turisme Arxivat 2015-09-30 a Wayback Machine. (català)
# Fageda de la Grevolosa

La Fageda de la Grevolosa és un bosc de faigs situat dins la vall de la finca de la Grevolosa, dins el terme municipal de Sant Pere de Torelló. Ocupa una part important de la Serra dels Llancers, la qual forma una mena de frontera natural entre la serralada Transversal i el Prepirineu i que uneix el Collsacabra amb el Puigsacalm.
La fageda de la Grevolosa és un dels boscos més espectaculars de Catalunya, amb arbres monumentals de més de 300 anys de vida i un diàmetre de més d'1 metre arribant a sobrepassar alguns d'ells els 40 metres de llargada. També s'hi troba una gran diversitat natural, tant de flora com de fauna. Degut a la seva bellesa i interés biològic, aquesta fageda està inclosa a l'espai EIN Serres de Milany-Santa Magdalena i Puigsacalm-Bellmunt.
Actualment, per evitar l'erosió del sòl, la Generalitat, que és propietària de la finca, ha començat tasques de conservació natural perquè puguin créixer nous faigs i el bosc es pugui regenerar.<ref>

## Vegeu també

* El Pla de la Grevolosa, cim proper de 1274 m.

## Referències

* ↑ Es creen itineraris per la fageda de la Grevolosa a descobrir.cat
* ↑ Bosc de la Grevolosa a osonaturisme.cat
* ↑ Fageda de la Grevolosa (+ AM Faigs I, II, III) Arxivat 2019-12-23 a Wayback Machine. a parcsnaturals.gencat.cat/
# DSG International plc

DSG international plc (LSE DSGI, Dixons Store Group) és una companyia britànica i una de les minoristes d'electrònica de consum més grans en Europa. La companyia controla Dixons, Dixons Travel, Currys, Currys.digital, PC World i les botigues Electro World juntament amb altre marques per tot Europa incloent: Pixmania, Equanet i Advent Computers. El 2012 estava a la tercera posició en vendes entre els grups de minoristes internacionals, per darrere de Saturn i Euronics i per davant d'Expert i Darty.

## Referències

* 1 2 3 4 «Informe anual 2010». Arxivat de l'original el 2010-03-31. [Consulta: 27 juliol 2010].
* ↑ Redacció «Euronics steigert Jahresumsatz». ChannelObserver, 08-10-2013 [Consulta: 2 juny 2014].

## Enllaços externs

* DSG International plc - Lloc web oficial
* Equanet - Proveïdor IT Business to Business (anglès)