OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Organització Mundial de Dones Sionistes

Organització Mundial de Dones Sionistes (en anglès: Women's International Zionist Organisation) (WIZO), hebreu: ויצו‎) és una organització de voluntaris dedicada a la política de benestar social en tots els sectors de la societat israeliana, l'avenç de la condició de la dona i l'educació jueva a Israel i la diàspora.

## Història

WIZO es va fundar a Anglaterra en 1920 per Rebecca Sieff, Vera Weizmann (esposa de Chaim Weizmann, primer president d'Israel), Edith Eder, Romana Goodman i Henrietta Irwell per a prestar serveis comunitaris als residents del Mandat Britànic de Palestina.
WIZO va obrir sucursals a tot Europa, però moltes van ser tancades arran de l'ocupació nazi i l'Holocaust. Les sucursals a Amèrica Llatina va seguir funcionant durant la guerra. En 1949, després de la creació de l'Estat d'Israel, WIZO va traslladar la seva seu a Israel i Sieff va esdevenir presidenta de l'Organització Mundial de WIZO. En 1966, va ser substituïda per Rosa Ginossar. Altres presidentes anteriors foren Raya Jaglom i Michal Modai.
Entre els primers projectes de benestar social de WIZO a la Palestina del Mandat van ser l'establiment de les clíniques infantils Tipat Halav i centres de distribució de roba, molts encara en l'actualitat. WIZO va obrir el centre d'atenció de dia del país a Tel-Aviv en 1926.
El 2008, WIZO, juntament amb d'altres dues organitzacions de dones, va rebre el Premi Israel pels seus èxits en la trajectòria i la seva contribució especial a la societat i l'Estat d'Israel.

## L'activitat política a Israel

WIZO va formar un partit i es presentà a les eleccions legislatives d'Israel de 1949 en una llista conjunta amb la Unió de Dones per la Igualtat de Drets, rebent l'1,2% de la votació. Va obtenir un escó per a Rachel Cohen-Kagan, aleshores presidenta de WIZO. El 1952, a iniciativa de WIZO es va aprovar la llei d'igualtat de drets per a les dones. Cohen-Kagan va participar més tard a la cinquena Kenésset com a membre del Partit Liberal (encara que ella era un membre del grup que es va separar per formar els liberals independents).

## Actualitat

Avui en dia, WIZO s'ocupa de 170 centres de cura diürns a Israel, amb cura de 14.000 nens de mares que treballen, nous immigrants i famílies necessitades. L'organització també dirigeix campaments d'estiu, cursos per a famílies monoparentals i marcs de terapèutica per als nens retirats de les seves llars per ordre judicial. [4]
Actualment WIZO és l'organització sionista de dones més gran del món. En 2008, 36 països van enviar delegats a Israel per celebrar el 88 aniversari de l'organització.

## Referències

* 1 2 3 «Zionism: Women's International Zionist Organization (WIZO)» (en anglès). Jewish Virtual Library.
* ↑ Història de WIZO a la seva pàgina web
* ↑ «WIZO» (en anglès). The Israel Democracy Institute.

## Enllaços externs

* Organització Mundial de Dones Sionistes - Lloc web oficial (anglès)
# Coronel Bolognesi Fútbol Club

El Coronel Bolognesi és un club peruà de futbol de la ciutat de Tacna. Va ser fundat el 18 d'octubre de 1929 i duu aquest nom en honor del Coronel Francisco Bolognesi, defensor d'Arica durant la Guerra del Pacífic.

## Jugadors destacats

* Federico Martorell
* José André Bilibio
* Germán Carty
* Juan Cominges
* Johan Fano
* Miguel Mostto
* David Soria Yoshinari

## Palmarès

* Torneo Clausura:
** 2007
* Copa Perú:
** 1976, 2001

## Referències

* ↑ ; Carlos Manuel Nieto Tarazona«Peru - Foundation Dates of Clubs». RSSSF, 14-03-2013. [Consulta: 16 març 2015].
* ↑ «Esteban Bacigalupo, La Historia del "Coronel Bolognesi"». Arxivat de l'original el 2011-07-17. [Consulta: 5 abril 2017].
* ↑ Fitxa Arxivat 2017-08-23 a Wayback Machine. a dechalaca.com
* ↑ «Copa Perú». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].
# Esteve Tamburini

Esteve Tamburini (en català antic: Steve Tamburini, Steve Tamburino) fou un heraldista català del Renaixement, autor d'un tractat del blasó i de les armes catalanes.
Sobre la identitat de l'autor se'n coneix poc informació, excepte que va signar per Steve Tamburino, nom que va adoptar un tamboriner dels monarques Joan II i Ferran el Catòlic. Va néixer probablement a França entre els anys 1442 i 1447. Es considera que va habitar a Barcelona durant quaranta anys. D'altra banda, Faustino Menéndez-Pidal de Navascués afirma que Esteve Tamburini era aragonès i va residir a Cetina l'any 1495.
Va produir la seva obra durant el regnat de Carles entre els anys 1516 i 1519. El manuscrit, redigit en un català molt pròxim a l'occità, conté 50 pàgines i descriu diversos escuts d'armes, la majoria de nobles catalans i també de les cases nobiliàries més importantes d'Europa.

## Referències

* ↑ Dávalos, Martí de Riquer i Morera, comte de Casa. Heráldica catalana des de l'any 1150 al 1550. Edicions dels Quaderns Crema, 1983, p. 65. ISBN 978-84-85704-34-7.
* ↑ Nicolás Sánchez, Andrés J. «El Armorial Catalán de Steve Tamburino» (en castellà). Instituto Fernando el Católico. [Consulta: 28 gener 2025].
* ↑ «Esteve Tamburini | enciclopedia.cat». [Consulta: 28 gener 2025].

## Enllaços externs

* Accès a l'Armorial d'Esteve Tamburini, conservat per la Biblioteca de Tolosa de Llenguadoc
# Fort Conger

Fort Conger és un antic assentament, fortificació militar i base científica a la regió de Qikiqtaaluk, Nunavut, Canadà. Es va establir el 1881 com a base d'exploració de l'Àrtida, destacant com a base de la primera gran expedició científica de la regió àrtica, l'Expedició a la badia de Lady Franklin dirigida per Adolphus Greely com a part de la contribució del govern dels Estats Units al Primer Any Polar Internacional. Posteriorment fou ocupat per Robert Peary durant algunes de les seves expedicions a l'Àrtida.
Fort Conger es troba a la riba nord de la badia de Lady Franklin, a la Terra de Grinnell, al nord-est de l'illa d'Ellesmere, dins del Parc Nacional de Quttinirpaaq. L'illa de Bellot es troba davant de Fort Conger. La zona es caracteritza per la presència d'herbes i joncs. L'entorn és accidentat i compta amb alts penya-segats al voltant del port. Ara deshabitat, és una de les poques estacions que han estat habitades a les illes de la Reina Elisabet. El 1991 algunes de les estructures de Fort Conger van ser designades com a edificis classificats de patrimoni federal.
Abans de la creació de Fort Conger, la badia Discovery havia estat emprada com a lloc d'hivernada per la tripulació de l'HMS Discovery, dirigida per George Nares, durant l'expedició Àrtica Britànica de 1875.

## Referències

* ↑ «PEARY IS AT FORT CONGER» (PDF). The New York Times, 10-11-1900 [Consulta: 6 maig 2009].
* ↑ George, Jane «Còpia arxivada». Nunatsiaq News, 04-08-2000 [Consulta: 5 gener 2021]. Arxivat 8 October 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-10-08. [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ Robinson, Bradley «Matthew A. Henson (1866-1955)». Arctic. ucalgary.ca, 36, 1, 1983, pàg. 106–107. Arxivat de l'original el 2021-01-08. DOI: 10.14430/arctic2253 [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». The Columbia Gazetteer of North America. bartleby.com, 2000. Arxivat de l'original el 2005-11-27. [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ «Quttinirpaaq National Park of Canada». pc.gc.ca. [Consulta: 27 febrer 2010].
* ↑ Flemming, Clare. «Collection of the Lady Franklin Bay Expedition 1881-1884» p. 3. Explorers Club. Arxivat de l'original el 2021-01-10. [Consulta: 5 gener 2021].

## Enllaçps externs

* Science and survival at Fort Conger Virtual Museum, 2015
# Muntanyes Birranga

Les muntanyes Birranga (en rus: го́ры Бырра́нга; Gori Birranga) són una serralada al mig de la península de Taimir, Sibèria, Rússia.
Tot i que es van explorar per primera vegada el 1736, les muntanyes de Birranga són una de les zones menys conegudes de l'Àrtida. El clima és continental i dur, amb freqüents tempestes de neu a l'hivern.
Aquesta serralada es troba dins de la divisió administrativa del Krai de Krasnoiarsk de la Federació Russa i forma part de la Gran Reserva Natural de l'Estat Àrtic, la reserva natural més gran de Rússia. No obstant això, la zona és molt allunyada, pràcticament no hi ha població, i l'accés és molt difícil per la manca de carreteres i assentaments.

## Geografia

Les muntanyes estan situades al nord i a l'oest del llac Taimir i tenen una allargada d'uns 1.100 km, formant una corba en bucle que discorre aproximadament direcció sud-oest cap a nord-est. El nom prové del terme бъранга [bəranga] de la llengua nganassan, que significa 'gran muntanya rocosa'.
La serralada té profunds canyons i barrancs, així com algunes petites glaceres a les seves zones orientals. Per altra banda, les muntanyes no són molt altes, amb una mitjana d'uns 500 m. El cim més alt és de 1.121 m.
Els rius Khutudabiga i Txetirekh tenen les seves fonts a la serralada de Birranga. El riu Taimir inferior flueix cap al nord tallant les muntanyes. Les terres baixes situades al nord i al sud d'aquestes muntanyes estan cobertes de tundra, petits llacs i zones humides (pantans i aiguamolls).

## Geologia

La serralada de Birranga és una formació herciniana rejovenida durant l'orogènia alpina. Està formada principalment per llims i roques intrusives de composició neutra. També hi ha grans àrees de formació calcària.

## Descobriment

Les muntanyes Birranga foren descubertes per primera vegada el 1736 pel mariner i explorador polar rus de l'Àrtida Vassili Próntxisxev, durant la segona expedició de Kamtxatka. Encara avui dia, les montanyes romanen una de les zones menys conegudes de l'Àrtida, sens dubte degut al clima, que és continental i dur, amb frequents tempestes de neu a l'hivern.

## Referències

* ↑ «Gory Byrranga». Mapcarta. [Consulta: 20 desembre 2016].
* ↑ Pospelov, E. M.. Geograficheskie nazvaniya mira (en rus), 1998, p. 86. ISBN 5892160297.
* ↑ Б.
* ↑ «Biogeography of the Byrranga Mountains, Taymyr Peninsula, Russian Arctic». Arxivat de l'original el 2011-05-24. [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ John Kimble (ed.
* ↑ J. Ehlers, P.L. Gibbard, P.D. Hughes eds.

## Vegeu també

* Urstromtal
* Reserva natural Taïmirski

## Enllaços externs

* Informació de la zona de Taymyr (Imatge de les muntanyes Byrranga sobre un llac) Arxivat 2008-04-13 a Wayback Machine.
* Taimirsky - Imatges
# Cadel Evans Great Ocean Road Race Women 2025

La Cadel Evans Great Ocean Road Race Women 2025, coneguda comercialment com la Deakin University Elite Women’s Road Race 2025, fou la 9a edició de la Cadel Evans Great Ocean Road Race Women, una cursa ciclista d'un dia que es disputà pels voltants de Melbourne l'1 de febrer de 2025. Fou la segona prova del calendari UCI Women's WorldTour 2025.
La neozelandesa Ally Wollaston (FDJ-Suez) s'imposà a l'esprint a la neerlandesa Karlijn Swinkels (UAE Team ADQ) i a l'helvètica Noemi Rüegg (EF Education-Oatly).

## Equips

Catorze equips prendran part a la cursa: 10 WorldTeam, dos ProTeam, un de Continental i la selecció australiana.

## Referències

* ↑ (fr) L’équipe du Poitou FDJ-Suez enchaîne en Australie en remportant la Cadel Evans grâce à Ally Wollaston, lanouvellerepublique.fr, 1 de febrer de 2025. Retrieved 1 de febrer de 2025.
* ↑ Giuliani, Simone. «'Not just a sprinter' - No pigeon-holing Wollaston after Women’s Cadel Evans Great Ocean Road Race victory» (en anglès). Cyclingnews.com, 01-02-2025. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Startlist for Cadel Evans Great Ocean Road Race - Women 2025». [Consulta: 21 gener 2025].

## Enllaços externs

* [ Cadel Evans Great Ocean Road Race Women 2025 - Lloc web oficial]
# Friedrich Boser

Friedrich Boser (Iłowa, 13 de novembre de 1809 - Düsseldorf, 28 de gener de 1881) va ser un artista alemany. Va estudiar a Dresden, Berlín i Düsseldorf; les seves pintures, principalment temes de gènere i retrats, van ser populars. Està associat a l'escola de pintura de Düsseldorf.

## Biografia

Boser va anar per primera vegada a les acadèmies del Col·legi de Belles Arts de Dresden (1826–1832) i la Universitat de les Arts de Berlín (1834–1836). El 1837/1838 va assistir a la 2a classe de pintura d'història a l'Acadèmia d'Art de Düsseldorf. De 1841 a 1843 hi va estudiar pintura de gènere i retrat, en la qual va treballar principalment a partir d'aleshores. De 1848 a 1881 va ser membre de l'associació d'artistes Malkasten . Les amistats més estretes el van connectar amb els paisatgistes de Düsseldorf Andreas Achenbach i Karl Friedrich Lessing. Boser enviat a diverses exposicions. Les seves pintures van rebre una medalla de premi a Londres el 1863 i medalles de bronze el 1871 i 1872. Moltes de les seves pintures van arribar als Estats Units, on un obituari de 1881 el va comptar entre els coneguts pintors de gènere alemanys. A mitjans de la dècada de 1840, el pintor Wilhelm Camphausen va retratar Friedrich Boser al seu estudi sobre un coure gravat.

## Galeria

* La núvia beneficiada (1847)
* Fills de la família Ysenburg (1845)
* Artistes de Düsseldorf a l'acadèmia d'art
* Huibert van Rijckevorsel (1851)
* Elise Susanne Marie Schmidt, esposa de Huibert van Rijckevorsel
* General Wilhelm Anton Adrian Constantin von Knobelsdorff (1844)

## Referències

* ↑ Bott, Katharina; Schadow, Wilhelm von. Das Schadow-Album der Düsseldorfer Akademieschüler von 1851. 1. Aufl. Hanau: CoCon, 2009. ISBN 978-3-937774-59-6.
* ↑ «Foreign Art Chronicle». The American Art Review, 2, 7, 1881, pàg. 45–48. ISSN: 2151-8890.
* ↑ Baumgärtel, Bettina. Die Düsseldorfer Malerschule und ihre internationale Ausstrahlung 1819 - 1918: die Publikation erscheint anlässlich der Ausstellung Weltklasse. Die Düsseldorfer Malerschule 1819 - 1918, Museum Kunstpalast, Düsseldorf, 24. September 2011 - 22. Januar 2012. Petersberg: Imhof, 2011. ISBN 978-3-86568-702-9.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que ara és de domini públic: Bryan, Michael (1886). "Boser, Karl Friedrich Adolf". In Graves, Robert Edmund (ed.). Bryan's Dictionary of Painters and Engravers (A–K). Vol. I (3rd ed.). London: George Bell & Sons.
# Frontera entre els Estats Units i Kiribati

La frontera entre Kiribati i els Estats Units es completament marítima i es troba a l'oceà Pacífic. al nivell de l'equador terrestre i composta de tres parts corresponents a tres de les Illes d'Ultramar Menors dels Estats Units, territoris no incorporats:
* Entre l'illa Baker i les illes Fènix
* Entre l'atol Palmyra i les illes de la Línia
* Entre l'illa Jarvis i les illes de la Línia
Aquestes tres fronteres han estat objecte d'un tractat únic, signat el 6 de setembre de 2013 entre Frankie A. Reed, ambaixador estatunidenc a Kiribati i Anote Tong, president de les Kiribati.

## illa Baker - illes Fènix

El tractat defineix sis punts que separen l'illa Baker dels atols de Canton, McKean i Nikumaroro
* Punt 1 : 3'01'15.0"S., 177°28'06.9"O.
* Punt 2 : 3°00'53.4"S., 177°27'10.7"O.
* Punt 3 : 2°56'48.9"S., 177°17'04.6"O.
* Punt 4 : 0°43'47.1"S., 173°45'17.4"O.
* Punt 5 : 0°15'54.9"N., 173°08'34.7"O.
* Punt 6 : 0°16'46.3"N., 173°08'03.0"O.

## Atol Palmyra - illes de la Línia

El tractat defineix cinc punts que separen l'Atol Palmyra i l'escull Kingman dels atols de Teraina i Tabuaeran
* Punt 1 : 2°39'34.8"N., 163°3'53"O.
* Punt 2 : 3°56'06.6"N., 162°11'14.4"O.
* Punt 3 : 5°52'3.0"N., 160°47'48.1"O.
* Punt 4 : 7°46'18.5"N., 159°25'30.9"O.
* Punt 5 : 7°52'44.6"N., 159°19'52.9"O.

## illa Baker - illes de la Línia

El tractat defineix deu punts que separen l'illa Jarvis de les illes de Teraina, Tabuaeran, Christmas, Malden i Starbuck
* Punt 1 : 1°58'59.8"N., 162°22'43.6"O.
* Punt 2 : 2°2'31.6"N., 161°38'46.0"O.
* Punt 3 : 1°43'16.3"N., 159°39'22.2"O.
* Punt 4 : 0°45'21.7"N., 158°46'44.3"O.
* Punt 5 : 0°16'35.9"N., 158°20'58.3"O.
* Punt 6 : 0°1'30.1"S., 158°05'53.7"O.
* Punt 7 : 1°30'55.4"S., 156°59'50.8"O.
* Punt 8 : 3°10'47.0"S., 158°11'08.6"O.
* Punt 9 : 3°16'18.3"S., 158°18'14.3"O.
* Punt 10 : 3°16'55.3"S., 158°19'01.7"O.

## Referències

* 1 2 Treaty between the Government ofthe United States of America and the Government of the Republic of Kiribati on the Delimitation of Maritime Boundaries
# Pau Vidal i Rovira

Pau Vidal i Rovira (Terrassola (Alt Penedès), 1859 - Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès), 1938) fou un empresari i filantrop català.

## Biografia

Nascut a Terrassola (Alt Penedès), emigrà a l'Argentina cap el 1885, a causa de la penúria que va provocar la invasió de la fil·loxera que van patir les vinyes. Allà es va casar amb la francesa Emilia Tranier, amb qui van tenir 5 fills: Paulina, Emilia, Agustín, Maria Rosa i Elvira Inés. S'establí a Rosario, província de Santa Fe, on s'enriquí amb la compravenda de propietats i l'exportació de cereals amb un soci barceloní. La seva esposa morí el 1923 i això motivà que viatgés els anys 1924 i 1925 amb els seus 3 fills menors a veure els familiars materns a França i també a Espanya, al seu poble Terrassola, que ja s'havia unit amb Lavit.
El seu amor pel lloc on va néixer va fer que donés de forma altruista diversos equipaments: un sopluig per als rentadors públics de Terrassola, un rellotge en un nou campanar aixecat sobre l'església de Sant Marçal (1926), els terrenys per a la construcció de l'escola J. J, Ràfols (1928), el pont de les Escoles (1929) i la creu de terme de Lavit (1930).
Es casà amb la sadurninenca Josefa Baró, amb qui no van tenir fills, i s'establiren a Sant Sadurní d'Anoia, on morí el 1938.

## Referències

* ↑ «Pau Vidal i Rovira». Gran Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Rovira i Alemany, Pere. Personatges il·lustres de l'Alt Penedès, el Baix Penedès i el Garraf. Abertis Autopistas, 2010, p. 106.
* ↑ «Escola J. J. Ràfols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Tokugawa Ienari

    En aquest nom japonès, el cognom és Tokugawa.
Tokugawa Ienari (徳川 家斉, 18 de novembre del 1773 – 22 de març del 1841), fou fill del shogun Tokugawa Ieharu, va ser l'onzè shōgun del shogunat Tokugawa del Japó, i va governar entre el 1786 i el 1837, sent el shōgun que més temps va governar (50 anys). Va ser conegut com un degenerat que tenia unes 900 dones i va tenir 55 fills (en la pel·lícula Nemuri Kyoshiro).
La majoria dels fills d'Ienari van ser adoptats per varius daimyō del Japó, i alguns van tenir rols importants en el Bakumatsu i en la Guerra Boshin. Alguns d'ells com: Hachisuka Narihiro (Tokushima han), Matsudaira Naritami (Tsuyama han), Tokugawa Narikatsu (primer en la branca Shimizu-Tokugawa i després al Wakayama han), Matsudaira Narisawa (Fukui han), i altres.
Durant el seu govern hi havia un accés de corrupció, i va desembocar a la Fam de Tenme (1832 – 1837) on milers de persones van morir.

## Referències

* Screech, Timon. (2006). Secret Memoirs of the Shoguns: Isaac Titsingh and Japan, 1779-1822. Londres: RoutledgeCurzon. ISBN 0-7007-1720-X
* Titsingh, Isaac. (1822). Illustrations of Japan. London: Ackerman.
* Totman, Conrad. (1967). Politics in the Tokugawa bakufu, 1600-1843. Cambridge: Harvard University Press.
# Tokugawa Ieyoshi

    En aquest nom japonès, el cognom és Tokugawa.
Tokugawa Ieyoshi (徳川 家慶, 22 de juny del 1793 – 27 de juny del 1853) va ser el dotze shōgun del shogunat Tokugawa del Japó. Va ser segon fill del shogun Tokugawa Ienari. Fou nomenat shogun el 1837 després de la mort del seu pare. Va fer encarregar a Mizuno Tadakuni l'elaboració de la reforma Tenpō. Es va mostrar sorprès després l'arribada de les naus de Matthew Perry a la vall de Tòquio el 1853. Poc després, va emmalaltir i va morir.

## Bibliografia

* Screech, Timon. (2006). Secret Memoirs of the Shoguns: Isaac Titsingh and Japan, 1779-1822. Londres: RoutledgeCurzon. ISBN 0-7007-1720-X
* Totman, Conrad. (1967). Politics in the Tokugawa bakufu, 1600-1843. Cambridge: Harvard University Press.
# Ashraf Ghani

Ashraf Ghani Ahmadzai (paixtu: اشرف غني احمدزی) és un polític afganès, president de l'Afganistan després d'haver guanyat les eleccions presidencials de l'Afganistan el 29 de setembre del 2014, i fins ser enderrocat en acabar l'Ofensiva talibana de 2021. Se'l coneix com Ashraf Ghani, mentre que Ahmadzai és el nom de la seva tribu paixtu. Anteriorment havia sigut Ministre de Finances afganès i conseller d'educació a la Universitat de Kabul. Va fugir del país el 15 d'agost de 2021 després que els talibans arribessin a Kabul culminant la gran ofensiva iniciada després de la retirada de les tropes internacionals que els ha portat a recuperar el control del país.

## Referències

* ↑ «Ghani guanya les eleccions afganeses enmig d'acusacions de frau». Diari Ara, 08-07-2014 [Consulta: 8 juliol 2014].
* ↑ «El president d'Afganistan abandona el país per l'entrada dels talibans a Kabul». Regió 7, 21-08-2015. [Consulta: 15 agost 2021].

## Vegeu també

* Eleccions presidencials de l'Afganistan de 2019
# Barranc de la Batalla

El barranc de la Batalla és un barranc situat al sud de la ciutat d'Alcoi, al País Valencià. És un congost que s'alça entre la serra de Sant Antoni a l'oest i el Puig i l'Estepar a l'est.
La seua denominació prové del fet que en aquest indret va tindre lloc, l'any 1276, la batalla d'Alcoi, quan el cabdill musulmà Al-Azraq va provar de reconquerir el població cristiana d'Alcoi. La llegenda assenyala que l'aparició de Sant Jordi va ser providencial per a trencar el setge, i fins i tot, una sageta del sant va morir el mateix Al Azraq.
Un monòlit recorda la trentena de víctimes d'un accident d'autobús l'any 1936.
El barranc de la Batalla és un dels passos entre València i Alacant per l'interior. A la tardor del 2011 es van obrir dos viaductes de l'A-7 que el travessen.

## Referències

* ↑ "Las obras de la A-7 en el Barranco de la Batalla se cobran la primera vida"
* ↑ "Abre al tráfico el último tramo de la autovía A7"
* ↑ "La apertura del Barranc de la Batalla el 31 de octubre beneficiará a 25.000 vehículos al día"
# Les Preses

Les Preses és un municipi de la comarca de la Garrotxa, a les Comarques Gironines.
Limita al nord amb la serra de Corb, on es troba el puig Rodó (936 metres), que és el punt més elevat del terme, el qual s'estén per la plana de Bas des de la capçalera del riu Fluvià, enclavat dintre del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa.
Va pertànyer dins del vescomtat de Bas al monestir de Bages. La llegenda del poble diu que hi havia un gran llac que ocupava tota la plana de Bas.
Té una economia basada en l'agricultura i la ramaderia de bestiar boví i porcí. Posseeix indústries d'embotits, plàstics i material de construcció. Turisme important, atret per la Reserva Natural del Volcà Racó, amb un cràter circular de 140 metres de diàmetre, i les àrees del Corb i del bosc de Tosca, amb formacions de lava porosa.

## Geografia

* Llista de topònims de les Preses (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| les Preses | 836 |
| Bosc de Tosca | 459 |
| Pladevall | 441 |
| Sant Miquel del Corb | 54 |
| Pocafarina | 46 |
| Bellaire | 37 |
| la Boada | 30 |
| Font: Idescat ||

## Llocs d'interès

* Església de Sant Pere. Neoclàssica. Segle XVIII.
* Església de Sant Miquel del Corb. Romànica.
* Església de Sant Martí del Corb. Romànica.

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 22 | 27 | 28 | 313 | 466 | 1.218 | 1.013 | 997 | 990 | 901 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 1.143 | 1.137 | 1.178 | 1.013 | 1.003 | 1.131 | 1.393 | 1.316 | 1.294 | 1.294 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 1.327 | 1.320 | 1.373 | 1.511 | 1.644 | 1.692 | 1.708 | 1.724 | 1.752 | 1.772 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 1.781 | 1.763 | 1.855 | 1.875 | 1.925 | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Educació

Educació Infantil (0-3 anys)
* Llar d'Infants El Rajolet de les Preses
Llar d'Infants (3-6 anys)
* Escola La Bòbila
Primària
* Escola La Bòbila

## Presencs destacats

* Teràpia de shock

## Vegeu també

* Ésdansa
* Gegants de les Preses

## Bibliografia

* Volum 3. El meu país: tots els pobles, viles i ciutats de Catalunya. Barcelona: Edicions 62, 2005. ISBN 84-297-5570-5.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya