OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Iñigo Monreal Saénz

Iñigo Monreal Saénz (Pamplona, 26 de setembre de 1974) és un exatleta navarrès, que va representar Espanya en dos Jocs Olímpics d'Estiu consecutius, a partir del 1996. Va competir en els 400 m tanques i en el relleu 4x400 m. A les eleccions generals espanyoles de 2008 va ser candidat al Congrés dels Diputats amb Nafarroa Bai.

## Referències

* ↑ «Iñigo Monreal Saénz» (en castellà). coe.es. Comitè Olímpic Espanyol.
* ↑ «Nafarroa Bai candidates for the Congress of Deputies in the 2008 Spanish General Election» (en castellà). elecciones.mir.es. Ministeri de l'Interior d'Espanya.
# Ben Woolf

Benjamin Eric Woolf, més conegut com a Ben Woolf (Fort Collins, Colorado, 15 de setembre de 1980 − Los Angeles, Califòrnia, 23 de febrer de 2015), va ser un actor conegut per interpretar Dead Kansas (2013), Woggie (2012) i sobretot el personatge de Meep a Freak Show, de la sèrie American Horror Story. Tenia nanisme hipofític, feia 1,32 m. Morí atropellat per un cotxe quan creuava un carrer en un espai no senyalitzat per a vianants, per això el conductor del vehicle no fou sancionat.

## Filmografia

* Insidious: Dancing Boy (2010)
* Woggie: Little Dude (2012)
* Unlucky Charms: Pookah (2013)
* Dead Kansas: Squeak (2013)
* Behind the Scenes of Haunting Charles Manson: Himself (2013)
* Haunting Charles Manson: Himmler (2014)
* Tales of Halloween: Rusty Rex (2015)

## Referències

* ↑ «Ben Woolf». imdb.com. IMDB. [Consulta: 25 febrer 2015].
* ↑ «Mor Ben Woolf, actor dAmerican horror story'». El Periódico, 24-02-2015 [Consulta: 25 febrer 2015].
* ↑ «Muere el actor de "American Horror Story" Ben Woolf». BBC, 24-02-2015 [Consulta: 25 febrer 2015].
# Josephine Kablick

Josephine Kablick (Vrchlabí, 9 de març de 1787 - Vrchlabí, 21 de juliol de 1863) va ser una pionera en botànica i paleontologia d'origen txec. Kablick va estudiar amb els millors botànics del seu temps. Va recollir mostres de plantes i fòssils per a institucions d'arreu d'Europa.

## Biografia

Va viure a la ciutat txeca de Vrchlabí. Era extremadament forta i saludable i es va convertir en una entusiasta col·leccionista d'espècimens de tots els temps. Recopilà mostres de plantes i fòssils, especialment als Sudets per a escoles, museus, societats d'aprenentatge i universitats d'arreu d'Europa.
El seu marit, Adalbert Kablik, era farmacòleg i zoòleg i va donar suport a la feina de la seva dona.
L'Interchangeable Institute for the exchange of herbarium specimens, de Filip Maximilian Opiz, llista unes 25.000 espècies recollides per ella.

## Referències

* ↑ Kablick, Josephine 4000 Years of Women in Science, University of Alabama, Accessed febrer 2014
* ↑ «Kablik, Josephine; geb. Ettel» (en alemany). Institut für Neuzeit- und Zeitgeschichtsforschung. Österreichisches Biographisches Lexikon, 2003. [Consulta: 10 març 2020].
* ↑ Berndt, Catherine H. «Josephine Ettel Kablick». A: Biographical Dictionary of Women in Science (en anglès). Routledge, 2000, p. 1407. ISBN 1135963436.

## Recursos

* Bailey Ogilvie, Marilyn; Dorothy Harvey, Joy; Harvey, Joy. The Biographical Dictionary of Women in Science. Taylor & Francis, 2000. ISBN 0-415-92039-6.
* Howard, Sethanne. The Hidden Giants. Lulu, 2007. ISBN 1-4303-0076-0.
* «Kablick, Josephine». A: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich.
# Fruupp

Fruupp fou un grup de rock progressiu procedent de Belfast (Irlanda del Nord) formada el 1971 per Vince McCusker, Stephen Houston, Martin Foye i Peter Farrelly, influïts per Genesis i King Crimson. El nom prové d'un esperit follet típic d'Irlanda del Nord.
Publicaren quatre àlbums d'estudi. Stephen Houston va deixar el grup el gener de 1975 i esdevingué un predicador cristià. Fou substituït per John Mason, qui havia escoltat el darrer àlbum Modern Masquerades, produït per Ian MacDonald, fundador i multi-instrumentista de King Crimson, qui també hi tocava el saxo. Van fer de teloners en els gires de Genesis i Queen de 1974. Es disgregaren poc després, en 1976.

## Membres

* Vince McCusker - guitarra, veu (va néixer el 3 d'octubre de 1949 a Maghera, Comtat de Londonderry, Irlanda del Nord)
* Stephen Houston - teclats, oboè, veus (1971 - gener de 1975) (nascut el 18 de juliol de 1953 a Dublín, República d'Irlanda)
* Peter Farrelly - Baix, Guitarra, veu principal (nascut el 4 de gener de 1949 a Belfast)
* Martin Foye - bateria, percussió (nascut el 13 de maig de 1951 a Dungannon, comtat de Tyrone, Irlanda del Nord)
* Milers McKee (a finals de 1969 a 1971?) (nascut a Maghera, Londonderry)
* John Mason - teclats, veus, efectes (gener 1975-desembre de 1976)

## Discografia

* "Future Legends" - (1973)
* "Live" - (1973)
* "Seven Secrets" - (1974)
* "The Prince Of Heaven's Eyes" - (1974)
* "Modern Masquerades" - (1975)

## Enllaços externs

* Fruupp/Houston Official Site
* Web de fans del grup Arxivat 2017-07-13 a Wayback Machine.
* Fruup a Alex Gitlin
* The Fruupp Story, pel seu antic mànager Paul Charles.

## Referències

* ↑ Fruup a discogs
* ↑ Biografia a allmusic.com
* ↑ Fruup Arxivat 2016-11-24 a Wayback Machine. al web de MTV
# Vlade Divac

Vlade Divac (serbi: Владе Дивац) (Prijepolje, 3 de febrer de 1968) , és un exjugador de l'NBA que va jugar en la posició de pivot i que va ser reconegut per la seva gran habilitat per a fer passades.

## Biografia
##### Carrera basquetbolística

Divac va començar a jugar per al Sloga de Sarajevo, el 1986 va formar part del Partizan de Belgrad.
Després de jugar 3 anys a Europa, va passar a l'NBA en ser triat en la 26a posició en el draft de 1989 per Los Angeles Lakers, el mateix any que fou guardonat amb el premi Mr. Europa. Divac va tenir la distinció de ser un dels primers europeus a causar impacte en la lliga. El 1996 va ser traspassat als Charlotte Hornets a canvi dels drets de Kobe Bryant. Després de jugar dos anys pels Hornets, el seu contracte va expirar i va ser contractat pels Sacramento Kings, que serien el seu equip des de 1998 fins al 2004. Durant aquest temps va ser company d'equip amb el seu compatriota Peja Stojakovic. Després de la temporada 2003-04, i que el seu contracte amb els Kings expirés, Divac va ser contractat novament pels Lakers en un intent de reestablèixer l'aura de competitivitat de l'equip angelenc, després que aquest perdés les finals de l'NBA la temporada anterior, la majoria dels jugadors principals van ser canviats o deixats anar a altres equips, com Shaquille O'Neal; Divac era el més indicat per a omplir el buit que havia deixat O'Neal, però les seves lesions a l'esquena van dificultar que pogués assolir-ho. El 14 de juliol del 2005 Divac va anunciar la seva retirada, acabant amb la seva carrera de 16 anys a la lliga americana.

## Vida després del bàsquet

Vlade és un reconegut filantrop que dirigeix la seva pròpia organització de caritat anomenada Grup Set. Ell i la seva esposa tenen quatre fills, dos dels quals són orfes de guerra de Bòsnia i Kosovo. Actualment Divac treballa com un scout dels Lakers i està establert a Madrid. Divac també intentà convertir-se en el president del club Partizan de Belgrad, i comprar l'empresa embotelladora sèrbia Knjaz Milo.

## Cap d'operacions basquetbolístiques del Real Madrid

Al juny del 2006 Divac va contactar amb Ramón Calderón com a part de la seva campanya per ser president del poliesportiu Reial Madrid. Tres mesos després que Calderón arribés a la presidència, Divac va prendre possessió d'un càrrec simbòlic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Vlade Divac NBA & ABA Stats | Basketball-Reference.com», 04-04-2013. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Slobodan Georgijev. «Srbin broj jedan van Srbije» (en serbi). Vreme, 20-09-2007.
* ↑ «Kings Sign Center Vlade Divac». Cbsnews.com, 22-01-1999. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Rick Reilly (May 24, 1999). «Vlade Divac's Private War». Sports Illustrated.
* ↑ «Calderón presenta su proyecto para el Real Madrid con Mijatovic como director deportivo». El País, 05-06-2006.
* ↑ «Divac llega al Real Madrid como "asesor" y con el "gran reto de traer la NBA a Europa"». El País, 22-09-2006.
* ↑ «El increíble caso de Vlade Divac». El Mundo, 04-04-2008.
# Gauche Divine

La Gauche Divine (literalment 'esquerra divina' en francès) fou un moviment d'intel·lectuals i artistes d'esquerra de la dècada del 1960 i començaments de la del 1970 que sorgí entorn la discoteca Bocaccio de Barcelona. La majoria dels seus membres provenien de la burgesia i les classes altes de la capital catalana, entre els quals hi havia arquitectes, novel·listes, filòsofs, poetes, fotògrafs, editors, gent del cinema, models, dissenyadors i interioristes. La Gauche Divine va estar també lligada al moviment cinematogràfic anomenat Escola de Barcelona.
Els membres no tenien unes vinculacions polítiques clares, tot i anomenar-se d'esquerres. En l'època tardofranquista el grup es caracteritzà per fer ostentació d'un alliberament en les formes tradicionals d'entendre la vida. Els seus membres no formaven part de moviments polítics, tot i que alguns van passar a integrar-se en grups polítics durant la transició democràtica espanyola.
L'escriptor i periodista Joan de Sagarra va ser qui va batejar el grup amb el nom de Gauche Divine en una publicació al periòdic Tele/eXpres del 7 d'octubre de 1967 arran de la festa de presentació de Tusquets Editores a la sala Price.
Persones molt diverses en formaren part; entre d'altres, escriptors i poetes, com Félix de Azúa, Josep Maria Carandell, Anna Maria Moix i Meseguer, Terenci Moix, Jaime Gil de Biedma, José Agustín Goytisolo i Rosa Regàs; arquitectes i dissenyadors, com Òscar Tusquets, Ricardo Bofill, Oriol Bohigas i Elsa Peretti; cantants, com Guillermina Motta i Serrat; fotògrafs, com Colita, Oriol Maspons i Xavier Miserachs; models, com Teresa Gimpera, considerada musa del grup; editors, com Jordi Herralde, Esther Tusquets o Beatriz de Moura; gent del món del cinema, com Gonzalo Herralde i integrants de l'escola de Barcelona, com Gonzalo Suárez, Romà Gubern, Ricardo Franco o Vicente Aranda; i d'altres, com Jaume Perich, Maria Antònia Mir, Oriol Regàs, Eugenio Trías Sagnier, Serena Vergano, Albert Puig Palau i Lluís Serrat.

## Referències

* 1 2 Vila Sanjuán, Sergio. «Lectura crítica de la 'gauche divine» (en castellà). La Vanguardia], 28-12-2011.
* ↑ 116 icones turístiques de Catalunya. Barcelona: Ara Llibres, s.c.c.l., 2011. ISBN B-46.2872010 [Consulta: 18 gener 2014].
* ↑ Fallece Oriol Regàs, el comprometido anfitrión de la 'gauche-divine' a El País, per Agustí Fancelli, 18/3/2011 (castellà)
* ↑ Isern, Joan Josep. «Què commemorarem el 2019?». Vilaweb, 31-12-2018. [Consulta: 2 gener 2019].

## Vegeu també

* Esquerra caviar

## Enllaços externs

* «Gauche Divine». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «318 - La "gauche divine"» (podcast). En Guàrdia. Catalunya Ràdio. [Consulta: 26 setembre 2010].
# María José Pueyo Bergua

María José Pueyo Bergua (Jaca, 16 de març de 1970) és una esportista espanyola que ha competit en atletisme. La seua especialitat és la marató. L'aragonesa va arribar tard al seu esport, que va començar a practicar de forma competitiva en carreres populars, als 28 anys.
Als anys 2005, a Vitòria, i 2008, a València, fou la guanyadora del campionat d'Espanya de marató. En 2005 va començar a participar en competicions internacionals. En 2006 va participar en el campionat d'Europa disputat a Göteborg.
Va participar en els Jocs Olímpics de Pequín 2008 en la prova de la marató classificant-se en el lloc 64 amb una marca de 2h 48´01".
Actualment es troba estudiant Ciències de l'activitat física i de l'esport en la Facultat d'Osca, pertanyent a la Universitat de Saragossa.

## Honors

* Millor esportista de la Província d'Osca de 2008.
* Millor esportista aragonesa de l'any 2005 en la gala organitzada pel Govern d'Aragó.

## Referències

* ↑ «María José Pueyo Bergua». Real Federación Española de Atletismo. Arxivat de l'original el 2022-01-27. [Consulta: 9 març 2020].
* ↑ «Gran Enciclopedia Aragonesa: voz María José Pueyo». Arxivat de l'original el 2016-09-06. [Consulta: 4 desembre 2018].
* ↑ «Real Federación Española de Atletismo: historial del campeonato de España de maratón». Arxivat de l'original el 2014-03-15. [Consulta: 4 desembre 2018].
* ↑ Clasificaciones oficiales de la maratón de los JJOO Pekín 2008.
* ↑ «María José Pueyo y Eliseo Martín, mejores deportistas, y Radio Huesca recibe el premio “Luis Garcés” en la Gala del Deporte Provincial». Arxivat de l'original el 2018-12-05. [Consulta: 4 desembre 2018].
# La crisi de l'antic règim i el procés revolucionari liberal

La La crisi de l'antic règim i el procés revolucionari liberal és la conjuntura de canvis que van sorgir a l'Europa Occidental en el període dels aproximadament cent anys que va des de la publicació de la Enciclopèdia (1751) fins a les Revolucions de 1848.

## Tipificació

Pot considerar-se com una crisi general i secular, perquè, malgrat no rebi el nom amb la xifra d'un segle (com la crisi del segle iii o del segle XIV) la generalització de les seves conseqüències va tenir un impacte evident en tota la civilització occidental. El fet que s'identifiqui amb els tres grans processos revolucionaris (revolució burgesa, revolució liberal, revolució industrial) afegeix alguna dificultat per ser catalogada com a una crisi. Eric Hobsbawm va anomenar a aquest períodeThe Age of Revolution.

## Extensió

El terme Antic Règim en sentit estricte només es pot usar per a França i estendre's als estats amb monarquies autoritàries o monarquies absolutes com Espanya i Portugal. A l'est d'Europa hi hauria imperis, però també van resultar afectats per aquesta crisi.

## Vegeu també

* Revolució francesa
# Julius Adam

Julius Adam (Múnic, 18 de maig de 1852 - Múnic, 23 de setembre de 1913), conegut com "Cats Adam", (alemany: Katzen-Adam va ser un pintor de gènere i animalista alemany especialitzat en imatges de gats.

## Biografia

Julius Adam era membre de la important família Adam d'artistes de Munic. El seu avi era Albrecht Adam, els seus oncles Benno, Franz i Eugen Adam, i el seu cosí Emil Adam, tots pintors. El seu pare, també anomenat Julius Adam (1821–1874), va ser principalment litògraf i fotògraf. Al principi Adam (el fill) es va dedicar a la fotografia de paisatges i va treballar per al negoci del seu pare a Rio de Janeiro, però més tard va tornar a Múnic i es va establir com a pintor de gènere.
Inicialment Adam va ser deixeble del Prof. Michael Echter (1812–1879), més tard de Wilhelm von Diez (1839–1907) a l'Akademie der Bildenden Künste de Munic. Va començar a produir les seves reeixides imatges de gats el 1882, la popularitat internacional de les quals va fer que l'alta qualitat de la seva altra obra fos una mica passat per alt.
Es va casar amb la seva cosina germà Amalie, filla del seu oncle Benno, però no van tenir fills.

## Tomba

Segons la inscripció al monument de l'avi de Julius Adam, Albrecht Adam (1786 – 1862), a l’Alter Südfriedhof de Munic (Gräberfeld 27 - Reihe 1 - Platz 25/26), la tomba de Julius hi ha al costat, però els registres del cementiri no tenen constància de l'enterrament.

## Referències

* ↑ Stahleder, Helmuth. Wer wohnte wo in Gern? Künstler, Wissenschaftler und Politiker in der Münchner Villen-Kolonie bis um 1930. München: Herbert Utz Verlag, 2016. ISBN 978-3-8316-4466-7.
* 1 2 Biographie, Deutsche. «Adam, Julius - Deutsche Biographie» (en alemany). [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ Claudia Denk, John Ziesemer: "Grabstätte 164" in’‘Kunst und Memoria, Der Alte Südliche Friedhof in München (2014), p. 471 ff.

## Bibliografia

* Eberhard Hanfstaengl. Adam, Julius Anton (en alemany). 1. Berlin: Duncker & Humblot, 1953, p. 52. ; (text complet en línia)
# Fi d'una glacera

La fi d'una glacera, o snout en anglès, és la part final d'una glacera en un moment determinat. Encara que les glaceres sembla que no es moguin, en realitat estan contínuament en moviment i la fi de glacera sempre està avançant o retrocedint. La localització de la fi de glacera normalment està directament relacionada amb el balanç de massa d'aquesta, que al seu torn es basa de la quantitat de neu que cau a la zona d'acumulació de la glacera i la quantitat que es fon a la zona d'ablació. La posició d'una fi de glacera també depèn dels canvis de temperatura locals o regionals al llarg del temps.

## Traçament

El traçament dels canvis en la localització d'una fi de glacera és un mètode per a monitorar el moviment d'una glacera. Es fan mesures periòdiques al llarg del temps de la fi de glacera des d'una posició fixa de la base rocosa propera. De la diferència de la localització de la fi de glacera respecte a la seva posició fixada a diferents intervals de temps se n'obté un registre dels canvis de la glacera. Una altra manera de traçar el canvi d'una glacera és comparant fotografies de la posició de la glacera en moments diferents.
La forma d'una fi de glacera està determinada per diferents factors. Si la glacera està retrocedint acostuma a tenir un pendent suau perquè una glacera fonent-se tendeix a aquesta forma. Però hi ha moltes condicions que poden alterar aquesta forma típica, incloent la presència de camps tèrmics i diverses tensions que causen fractures i noves fusions que poden provocar despreniments i altres.
La fotografia mostra els llacs glacials originats per la fusió d'una glacera a la zona de Bhutan-Himalaya.

## Referències

* ↑ "All About Glaciers - Glacier Terminus". Arxivat 2007-12-21 a Wayback Machine. National Snow and Ice Data Center.
* ↑ «Glossary of Selected Glacier and Related Terminology». Arxivat de l'original el 2014-02-03. [Consulta: 18 novembre 2012].
# Aplectropus

Aplectropus és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Aplectropus leucopis, que es troba al Iemen.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 11 octubre 2011].
* ↑ Eoophyla accra (Strand, 1913). Afro Moths
# Marcus Burghardt

Marcus Burghardt (Zschopau, Saxònia, 30 de juny de 1983) és un ciclista alemany, professional des del 2005. Actualment corre a l'equip Bora-Hansgrohe. En el seu palmarès consten poques victòries, però importants: la Gant-Wevelgem de 2007 i una etapa del Tour de França. També destaca el campionat nacional en ruta del 2017.

## Palmarès

* 2001
** 1r al Trofeu Karlsberg i vencedor de 2 etapes
* 2007
** 1r a la Gant-Wevelgem
** Vencedor de 2 etapes del Drei-Länder-Tour
* 2008
** Vencedor de la 18a etapa del Tour de França
* 2010
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Suïssa
* 2013
** Vencedor de la classificació de la muntanya al Tour de Romandia
* 2017
** Campió d'Alemanya en ruta
** 1r al Sparkassen Giro Bochum

### Resultats al Tour de França

* 2007. 127è de la classificació general
* 2008. 120è de la classificació general
* 2010. 161è de la classificació general
* 2011. 164è de la classificació general
* 2012. 58è de la classificació general
* 2013. 98è de la classificació general
* 2014. 154è de la classificació general
* 2016. 89è de la classificació general
* 2017. 131è de la classificació general
* 2018. 92è de la classificació general
* 2019. 141è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2005. 76è de la classificació general
* 2015. No surt (3a etapa)
* 2018. 149è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2015. 70è de la classificació general

## Enllaços externs

* Web personal (alemany)
* Fitxa de Marcus Burghardt a sitiodeciclismo.net
# Katarzyna Gondek

Katarzyna Gondek (Kłodzko, 1982) és una cineasta, poetessa i escriptora polonesa.

## Biografia

Llicenciada en estudis de cinema a la Universitat Adam Mickiewicz de Poznan estudià documental a l'Escola Màster de Direcció Cinematogràfica Andrzej Wajda. Va rebre el premi WARTO de "Gazeta Wyborcza" de Wrocław el 2014 a la categoria de pel·lícules. Els seus curtmetratges Figura i Dear Boy es van projectar al Festival de Cinema de Sundance.
El 2015, Katarzyna Gondek va ser nominada al Premi – Beca Stanisław Barańczak (Premi Literari de Poznań). El 2016 fou nominat al Premi Literari Gryfia pel llibre Otolit.

## Filmografia selecta

* 2010: Niewidzialni
* 2011: Miasteczko
* 2012: Przemiany
* 2013: Hosanna
* 2013: Miłosz
* 2013: Najwyższy
* 2015: Figura
* 2017: Deer Boy

## Llibres

prosa:
* Horror Vacui (Świat Książki, Varsòvia 2013, ISBN 978-83-7943-216-5)
* Otolit (Świat Książki, Warszawa 2015, ISBN 978-83-794-3791-7).
poesia:
* Splątania (Forma, Szczecin 2015, ISBN 978-83-63316-90-7)
antologia:
* Bękarty Wołgi (Ha!art, Cracòvia 2014, ISBN 978-83-64057-58-8)

## Premis

Premi Noves Visions (petit format) al LI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya per Deer Boy.

## Referències

* ↑ «Absolwenci». filmoznawstwo.com, 11-06-2016.
* ↑ Agata Saraczyńska. «Nagroda Warto! Wybraliśmy najzdolniejszych młodych twórców». wroclaw.wyborcza.pl, 18-11-2017.
* ↑ «Ogłosiliśmy finalistki Gryfii 2016». nagrodagryfia.pl, 20-05-2016.
* ↑ «Nagrody 16. Festiwalu „Lato Filmów”». fakty.interia.pl, 22-07-2010.
* ↑ «Nagrodzeni Nakręceni». portliteracki.pl, 16-04-2011.
* ↑ «Przemiany». kinotranzyt.pl, 07-03-2014.
* ↑ «Filmy konkursowe Short Wawes Grand Prix 2014». adarte.webd.pl, 03-05-2024.
* ↑ «Miłosz». krakowfilmfestival.pl.
* ↑ «Milosz – Polish Film Festival in America». pffamerica.org.
* ↑ «Internationale Kurzfilmtage Winterthur: Programm 2013». kurzfilmtage.ch.
* ↑ Polish Docs. «POLISH DOCS: Figure – promocja polskich filmów dokumentalnych za granicą». Polish Docs.
* ↑ «Deer Boy». deerboy.pl.
* ↑ Palmarés: 'Clímax' y 'Lazzaro Feliz' arrasan en el Festival de Sitges 2018, Fotogramas, 18 d'octubre de 2018

## Enllaços externs

* Katarzyna Gondek a filmpolski.pl
# Treufoc

Antoni Gibert, conegut pel sobrenom de Treufoc, fou un bandejat mallorquí de principis del segle xvii. Membre de la Colla de Selva, dirigida pel capellà Mateu Ferragut «Boda», fou l'assassí de jutge oïdor de la Reial Audiència Jaume Joan de Berga i de Sales.

## Robar per fam

Residia en el terme de Ciutat, on treballava d'hortolà. Sembla que les primeres topades que va tenir amb la justícia derivaren de la fam. Amb motiu de la mala anyada del 1613 ("romangué més espantat que el blat de l'any tretze", diu encara la dita popular) anà a la vinya del canonge Amengual a robar raïms. Els va sorprendre l'algutzir Sanxo, amb qui es barallaren. L'any 1618, amb motiu d'una nova fam, anà al rafal de Francesc Melià i se'n dugué dues garbes de blat. Per aquest fet va ser empresonat i condemnat a galeres.
Durant la seva estada a la presó fou reclutat per la Colla de Selva. El 9 de març de 1619 escapà per l'excusat de la presó juntament amb Sebastià Esbert i Onofre Jaume. Després fugiren cap a la Serra amb l'ajuda del capellà Boda i altres clergues.

## L'assassinat de Jaume Joan de Berga

A les muntanyes de Caimari, Gibert fou preparat per un altre famós bandejat, Jaume Gamundí «Fembra». Es volia venjar dels comissaris i algutzirs que l'havien empresonat, i el capellà Boda el convencé d'actuar a les seves ordres.
Gibert, integrat dins la Colla de Selva i dirigit pel capellà Boda i el cavaller Jeroni Pau de la Cavalleria, fou l'executor de Jaume Joan de Berga i de Sales, jutge oïdor de la Reial Audiència. El virrei, després d'aquest assassinat, adoptà mesures extraordinàries: s'establí una força extraordinària de 50 comissaris per perseguir els assassins i s'oferiren recompenses de 2.000 ducats per a qualsevol persona que donàs alguna pista.
Gibert es refugià a les muntanyes, però poc temps després anà a Ciutat. Va ser capturat el 9 d'agost de 1619 i esquarterat a la Plaça de Santa Eulàlia deu dies després. El seu cap va ser exposat a la Torre dels Caps del Palau Reial, on hi estigué fins al segle xviii. Jeroni Pau de la Cavalleria també va ser executat. En canvi, el capellà Boda aconseguí fugir de Mallorca en les galeres de Sant Joan de Malta. La seva pista es perd a Itàlia.

## Vegeu també

* Bandolerisme a Mallorca

## Referències

* 1 2 3 Serra i Barceló, Jaume «El Bandolerisme Mallorquí del Barroc: alguns punts de partida» (en català). BSAL, 50, 1994, pàg. 248-252. ISSN: 0212-7458.
* ↑ Serra i Barceló, Jaume. Els bandolers a Mallorca ss. XVI-XVII (en català). Palma: El Tall Editorial, 1997. ISBN 978-84-87685-67-5.