OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hasards ou coïncidences

Hasards ou coïncidences és una pel·lícula francesa dirigida per Claude Lelouch, estrenada el 1998.

## Argument

Claude Lelouch va dirigir aquest drama romàntic franco- canadenc on Marc, un futurologista francès (Marc Hollander) declara que la sort i coincidència no són factors com mantenen les matemàtiques que es poden utilitzar per pronosticar el futur. Myriam Lini (Alessandra Martines) és una ballarina clàssica a qui li canvia la vida quan decideix tenir un fill. Deixa l'home que estima i ha d'acceptar veure la seva carrera desaparèixer en un pendent perillós. Myriam, que ha criat sola el seu fill Serge (Arthur Cheysson), està reflexionant sobre el seu futur quan coneix el falsificador d'art Pierre (Pierre Arditi). El dos descobriment una atracció, i Pierre està planejant un viatge en el qual Myriam, Pierre i Sergi travessaran el món. Tanmateix, un accident de navegació esportiva i la pèrdua de la bossa de Myriam a l'aeroport de Montreal obren uns altres factors. Per sort o coincidència, la càmera de Myriam i les cintes cauen a les mans de Marc. Quan Marc mira les cintes, comença a fer plans. Presentada al Festival de Cinema de Montreal de 1998.

## Repartiment

* Alessandra Martines: Myriam Lini.
* Pierre Arditi: Pierre Turi.
* Marc Hollogne: Marc Deschamps.
* Véronique Moreau: Catherine Desvilles.
* PatricLabbé: Michel Bonhomme.
* Laurent Hilaire: Laurent.
* Geoffrey Holder: Gerry.
* Luigi Bonino: El pare de Myriam.
* France Castel: La secretària del cònsol d'Itàlia.
* Arthur Cheysson: Serge.
* Gaston Lepage.
* Charles Gérard: L'home del vaixell.
* Jacques Lavallée
* Vincenzo Martines: Mauro Lini.
* David Lahaye: El lladre.

## Nominacions

* César a la millor música

## Referències

* ↑ «Hasards ou coïncidences». The New York Times.
* ↑ «Premis Cesar» (en francès). cinema-francais.fr, 1999. [Consulta: 26 setembre 2011].
# Alan Lampkin

Alan Lampkin (Silsden, West Yorkshire, 7 d'abril de 1944), conegut familiarment com a Sid, és un ex-pilot de motociclisme anglès. Amb la BSA 250 cc va guanyar els Sis Dies d'Escòcia de Trial el 1966 (darrera victòria d'una moto de quatre temps britànica en aquesta prova) i l'edició del mateix any del Scott Trial, entre altres victòries destacables. A finals de la dècada del 1960 fitxà per Bultaco i fou un dels competidors destacats del Campionat d'Europa de trial.
Actualment, Alan Lampkin dirigeix l'empresa familiar A A Lampkin Engineering (fundada per son pare Arthur el 1946) juntament amb els seus nebots David i Stephen Lampkin, fills del seu germà Arthur.

## Família famosa

Junt amb el seu germà gran Arthur durant els anys 60 fou pilot oficial de proves de les motocicletes BSA, i amb elles tots dos obtingueren èxits en motocròs, trial i enduro guanyant-ne gairebé totes les curses importants. Gràcies als seus triomfs van ser promocionats per la BBC com a model d'esportistes a imitar, i això els va fer molt populars durant anys.
El seu germà petit Martin va seguir el seu exemple i fou Campió del Món de trial. El fill d'aquest i, per tant, nebot d'Alan, Dougie Lampkin, és qui més Campionats del Món d'aquest esport ha guanyat mai després de Toni Bou.
Un altre nebot seu, John Lampkin (fill d'Arthur), també va destacar en les competicions de trial durant els anys 80.

## Palmarès en trial

| Any | Motocicleta | Campionat del Món | Campionat britànic | Altres |
| 1966 | BSA | - | 5è | • 1r als SSDT • 1r al Scott Trial |
| 1970 | Bultaco | - | 17è | |
| 1971 | Bultaco | 10è | 5è | |
| 1972 | Bultaco | 21è | 4t | |
| 1973 | Bultaco | - | 4t | |
| 1974 | Bultaco | 10è | 6è | |
| 1975 | Bultaco | 9è | 8è | |
| 1976 | Bultaco | 11è | 9è | |
| 1977 | Bultaco | 26è | 10è | |
| 1978 | Bultaco | - | 10è | |
| 1979 | Bultaco | - | 20è | |
* 1 2 Fins al 1967 el campionat s'anomenà "Challenge Henry Groutards", entre 1968 i 1974, "Campionat d'Europa", i a partir de 1975 va passar a anomenar-se Campionat del Món

## Referències

* ↑ «The winner... Lampkin Alan». trialonline.org. [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ «Scott Trial history. 1968.» (en alemany). webermichl.at. [Consulta: 6 març 2010].
* ↑ «No scrambling to finish turn at Lampkin Engineering» (en anglès). colchester.co.uk, 08-04-2005. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 6 març 2010].
* ↑ «Legends. Martin Lampkin» (en alemany). webermichl.at. [Consulta: 6 març 2010].
* ↑ «World. Lampkin Alan» (PDF) (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 14 d’agost 2022. [Consulta: 6 març 2010].

## Enllaços externs

* The Lampkin they call ‘Sid’, article biogràfic a trialsguru.net (anglès)
# Tania Baños Martos

Tania Baños Martos (la Vall d'Uixó, 1990) és una política valenciana, alcaldessa del seu poble natal pel Partit Socialista del País Valencià (PSPV) des de 2015.
Llicenciada en Economia per la Universitat de València, és màster en Tributació pel Col·legi d'Economistes de València. Després d'ocupar diversos càrrecs dins del PSPV i a escala estatal en el PSOE, l'any 2015 va encapçalar la llista dels socialistes a les eleccions municipals per la Vall.
Va ser escollida alcaldessa de la Vall el 13 de juny de 2015 amb el suport d'Esquerra Unida del País Valencià (EUPV) i de Compromís, ja que el PSPV va obtindre 6 regidors, enfront dels 8 del Partit Popular (PP), els 3 d'EUPV, 2 de Compromís, 1 de Som la Vall (SLV) i 1 de Ciutadans (Cs), per la qual cosa van fer un govern de coalició. Això la convertí en la segona batllessa vallera de la història. Va revalidar l'alcaldia de la Vall a les eleccions de 2019 i de 2023, tot i que sense majoria absoluta.
L'any 2019 també va ser nomenada diputada provincial a la Diputació de Castelló i va estar responsable de l'àrea d'esports del govern provincial de Josep Martí. A partir de 2023, amb la pèrdua per part dels socialistes de la Diputació, Baños va seguir a l'oposició.
Al XV Congrés Nacional del PSPV celebrat el febrer de 2025 va ser nomenada vicesecretària primera i responsable de l'agenda urbana del partit, amb Diana Morant al cap de l'executiva.

## Referències

* ↑ «Biografia». PSPV de la Vall d'Uixó, 2015. Arxivat de l'original el 2018-08-25. [Consulta: 25 agost 2016].
* ↑ «Órganos federales» (en castellà). Juventudes Socialistas de la Región de Murcia. [Consulta: 25 agost 2016].
* ↑ «El PSPV-PSOE de la Vall d'Uixó ha elegido a su nueva comisión ejecutiva local» (en castellà). El Periòdic.com, 26-07-2012. [Consulta: 25 agost 2016].
* ↑ «Dades electorals detallades de les Eleccions Locals 2015». Argos GVA, 2015. [Consulta: 25 agost 2016].
* ↑ «Tania Baños, proclamada alcaldesa de la Vall d'Uixó» (en castellà). La Plana al Dia, 13-06-2015. [Consulta: 25 agost 2016].
* ↑ d'uixó, Javier Peñarroja | La vall. «Tania Baños crece en la Vall d'Uixó hasta los 9 ediles y obtiene una amplia victoria» (en castellà), 27-05-2019. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «El PSOE mantiene la mayoría en la Vall d’Uixó» (en castellà), 28-05-2023. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ NTC, À Punt. «La direcció del PSOE designa Tania Baños i Xaro Miralles com a diputades provincials a Castelló», 17-06-2019. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ José, Diego Aitor San. «Morant impulsa a Tania Baños como nueva número dos del PSPV» (en castellà), 02-02-2025. [Consulta: 2 febrer 2025].
# Partit dels Pensionistes (Dinamarca)

Partit dels Pensionistes (danès Pensionistpartiet) fou un partit polític danès fundat el 1976 per Hans Hansen, quiosquer de Rudkøbing. Es presentà a les eleccions legislatives daneses de 1977 i només va obtenir 26.889 vots (0,9% dels vots) i cap escó.

## Enllaços externs

* (danès) Necrològica de Hans Hansen, Fyens Stiftstidende 9 de març de 2006
# Conill pigmeu

El conill pigmeu (Brachylagus idahoensis) és un conill nord-americà i és una de les dues úniques espècies americanes de conill que excava el seu propi cau. El conill pigmeu difereix significativament de les llebres o els conills Sylvilagus i generalment se'l classifica en el gènere monotípic Brachylagus. Tot i que se la considera una espècie amenaçada a la conca del riu Columbia dels Estats Units, la UICN considera l'espècie en risc baix. Això és perquè la població de la conca del Columbia és una població distinta genèticament aïllada en procés d'esdevenir una subespècie distinta, però la UICN només valora l'espècie en general.

## Referències

Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Gérard Blaize

Gérard Blaize (Tolosa de Llenguadoc el 17 d'agost de 1946) és un professor d'Aikido, Jodo, i Bojutsu.
El seu primer contacte amb les arts marcials va ser amb en Pierre Brousse, el seu primer professor de judo i aikido. Visqué durant cinc anys i mig al Japó, practicant principalment a l'aikikai de Tòquio, on els seus professors foren el 2n doshu Kishomaru Ueshiba i Seigo Yamaguchi. El 1975 va conèixer n'Hikitsuchi Michio, seguint des d'aleshores el seu ensenyament, tant en Aikido com en bojutsu. Durant aquests anys també va estudiar jodo amb Shigenobu Matsumura.
El 26 d'abril de 1995, a petició del seu mestre Hikitsuchi Michio, el Doshu Kishomaru Ueshiba li va atorgar el 7è Dan d'Aikido, essent el primer no japonès que el va obtenir. Va anar per primera vegada a Balears el 1989.
Actualment imparteix el seu ensenyament a diversos llocs d'Europa , Asia i Amèrica.
El 12 de gener de 2025 va rebre el 8è Dan de mans del Doshu Moriteru Ueshiba

## Graus

* 8è Dan d'Aikido Aikikai
* 7è Dan de Jodo, Shindo Muso Ryu Jo Jutsu
* 5è Dan de Bojutsu, Masakatsu Bo Jutsu

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Entrevista al maestro Gérard Blaize» (en castellà). El Budoka. [Consulta: 19 maig 2012].
* ↑ «Gérard Blaize aïkido -» (en francès). [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Association Internationale d'Aïkido Traditionnel du Japon -».

## Bibliografia

* Recherche du geste Vrai (Sedirep)
* Des paroles et des écrits du fondateur de l'aikido à la pratique
# Ocell de l'any

Ocell de l'any és una iniciativa creada en 1988 per la Societat Espanyola d'Ornitologia (SEO/BirdLife) mitjançant la qual es tria un ocell cada any (amb excepció del 1989 i 1991) per a posar de manifest les amenaces que pesen sobre aquesta espècie concreta.
L'espècie se selecciona tant pel seu grau d'amenaça com perquè resulti representativa d'ecosistemes o comunitats amenaçades.
Aquesta iniciativa és corrent entre diverses de les ONG incloses dins de BirdLife International i es va encetar inicialment a Alemanya:

## Ocells de l'Any a Espanya

(Els anys 1989 i 1991 no es va designar a l'Ocell de l'Any)
* 1988: Xurra
* 1990: Trencalòs
* 1992: Cigonya blanca
* 1993: Xoriguer petit
* 1994: Martinet ros comú
* 1995: Colom canari cuafosc
* 1996: Blauet comú
* 1997: Xarxet marbrenc
* 1998: Milà reial
* 1999: Gall fer comú
* 2000: Àguila imperial ibèrica
* 2001: Baldriga baleàrica
* 2002: Fotja banyuda
* 2003: Somorgollaire comú
* 2004: Pioc salvatge eurasiàtic
* 2005: Àguila cuabarrada
* 2006: Alosa becuda
* 2007: Ocell de tempesta europeu
* 2008: Xibec cap-roig
* 2009: Repicatalons eurasiàtic
* 2010: Voltor negre
* 2011: Mussol comú
* 2012: Gaig blau comú
* 2013: Baldriga cendrosa mediterrània
* 2014: Oreneta comuna
* 2015: Tórtora eurasiàtica
* 2016: Pardal comú
* 2017: Sisó comú
* 2018: Òliba comuna
* 2019: Corriol camanegre
* 2020: Guatlla comuna
* 2021: Falciot negre
* 2022: Cuaenlairat rogenc
* 2023: Arpella cendrosa
* 2024: Bitó comú

## Referències

* ↑ Ave del Año. SEO/BirdLife «Copia archivada» (en castellà). Arxivat de l'original el 4 de setembre de 2011. [Consulta: 24 juny 2010].
* ↑ «25 aves del año» (en castellà). Arxivat de l'original el 3 setembre de 2014. [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ «Paíño europeo, ave del año 2007» (en castellà). Arxivat de l'original el 23 d'agost de 2014. [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ «Pato colorado ave del año 2008» (en castellà). Arxivat de l'original el 23 d'agost de 2014. [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ «Escribano palustre, ave del año 2009» (en castellà). Arxivat de l'original el 23 d'agost de 2014. [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ «Buitre negro, ave del año 2010» (en castellà). Arxivat de l'original el 8 de setembre de 2014. [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ «Mochuelo común, ave del año 2011» (en castellà). Arxivat de l'original el 19 d'agost de 2014. [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ «Carraca europea, ave del año 2012» (en castellà). Arxivat de l'original el 26 de setembre de 2014. [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ «Pardela cenicienta, ave del año 2013» (en castellà). Arxivat de l'original el 30 d'abril de 2013. [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ «Golondrina común, ave del año 2014» (en castellà). Arxivat de l'original el 15 de setembre de 2014. [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ «Sisón común, ave del año 2017» (en castellà). Arxivat de l'original el 18 de gener de 2017. [Consulta: 17 gener 2017].
# Misael

Misael és un personatge bíblic, d'origen hebreu, que apareix esmentat al Llibre de Daniel de l'Antic Testament. Misael era un paleta de la tribu de Judà, captiva a Babilònia juntament amb Daniel, Ananies de Judà i Azaries després de la destrucció de Jerusalem a mans de Nabucodonosor II i rebatejat amb el nom babilònic de Mesac. Misael significa "qui pertany a Déu". També significa: "Qui és el que és Déu?
En una altra situació també es vincula l'arcàngel Miquel, el destructor de Satanàs, ja que d'aquí prové el nom se li agreguen els significats de Miquel; també significa L'enviat per Déu, L'ajudat per Déu. Misael: Semblant a Déu & La mà dreta de Déu.
També es troba el nom Misael al llibre del Levític 10:4 en el temps de Moisès i pels fets ocorreguts pertanyia a la tribu de Leví.

## Referències

* ↑ Levine, Amy-Jill. «Daniel». A: The new Oxford annotated Bible with the Apocryphal/Deuterocanonical books : New Revised Standard Version (en anglès). Oxford University Press, 2010. ISBN 9780199370504.
* ↑ «THE BOOKE OF DANIEL. (ORIGINAL 1611 KJV)», 09-02-2013. [Consulta: 19 gener 2025].
* ↑ Holbrook, Frank B. The Seventy Weeks, Leviticus, and the Nature of Prophecy (Volume 3 of Daniel and Revelation Committee Series ed.) (en anglès). Biblical Research Institute, General Conference of Seventh-day Adventists, 1986. ISBN 0925675024.
# Mikinosuke Kawaishi

Mikinosuke Kawaishi (1899 - 1969) va ser el pioner del judo a França i a Europa.
# MELF

La cara sense plom de l'elèctrode metàl·lic (MELF) és un tipus de dispositiu electrònic de muntatge en superfície cilíndric sense plom que està metal·litzat als seus extrems. Els dispositius MELF solen ser díodes i resistències.
Les normes EN 140401-803 i JEDEC DO-213 descriuen múltiples components MELF.
Llista de díodes per encapsulat:
| Títol | SOD | DO | Mida | V nominal |
| MELF (MMB) | SOD-106 | DO-213AB | L: 5,8 mm, ⌀: 2,2 mm 1,0 W | 500 V |
| MiniMELF (MMA) | SOD-80 | DO-213AA | L: 3,6 mm, ⌀: 1,4 mm 0,25 W | 200 V |
| MicroMELF (MMU) | | | L: 2,2 mm, ⌀: 1,1 mm 0,2 W | 100 V |

## Dificultats de maneig

A causa de la seva forma cilíndrica i la seva petita mida, en alguns casos aquests components poden sortir fàcilment del banc de treball o la placa de circuit abans que s'hagin soldat al seu lloc. Com a tal, hi ha una broma que suggereix un significat alternatiu per a l'acrònim: Most End up Ying on the Floor. A més, els components MELF de vegades s'anomenen paquets "desenrotllables". Durant la recollida i col·locació SMT automatitzada, això passa sobretot si la pressió mecànica del filtre col·locador SMD és massa baixa. Si els components MELF es col·loquen a la pasta de soldadura amb prou pressió, aquest problema es pot minimitzar. Cal tenir cura amb els díodes de vidre que són menys robusts mecànicament que les resistències i altres components MELF.
Per tal de superar algunes de les dificultats que es troben a l'hora de muntar aquests dispositius, també hi ha variants amb elèctrodes quadrats (ex. SQ MELF, QuadroMELF i B-MELF). Aquestes variants s'utilitzen principalment en díodes semiconductors per a aplicacions on cal l'alta fiabilitat dels paquets de vidre sense buit tancats hermèticament.

## Avantatges tècnics

Malgrat les seves dificultats de maneig, i en el cas particular de les resistències MELF, encara s'utilitzen àmpliament en aplicacions d'alta fiabilitat i precisió on les seves característiques predictibles (per exemple, baixa taxa de fallada amb modes de fallada ben definits), així com el seu major rendiment Els termes de precisió, estabilitat a llarg termini, resistència a la humitat i funcionament a alta temperatura superen amb escreix els seus desavantatges.

## Referències

* ↑ «Cylindrical End Cap Terminations» (en anglès). [Consulta: 23 octubre 2023].
* ↑ Mosiori, Cliff Orori «EEE 4209: MATERIAL SCIENCE AND ENGINEERING II». TUM, 01-01-2023.
* ↑ «TE Connectivity SMA-A MELF Resistors» (en anglès). [Consulta: 23 octubre 2023].
* ↑ Yuan, Siqing; Fan, Zebin; Wang, Guangji; Chai, Zhimin; Wang, Tongqing «Fabrication of Flexible and Transparent Metal Mesh Electrodes Using Surface Energy‐Directed Assembly Process for Touch Screen Panels and Heaters» (en anglès). Advanced Science, 11-10-2023. DOI: 10.1002/advs.202304990. ISSN: 2198-3844.
# Martina Müller

Martina Müller (Kassel, 18 d'abril de 1980) és una antiga futbolista alemanya que va jugar com a davantera. Va ser nomenada millor jugadora d'Alemanya del 2013.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols | Selecció |
| 98/99 - 99/00 | FSV Frankfurt |
| 00/01 - 04/05 0 0 | SC 07 Bad Neuenahr 0 0 | | Eurocopa 2001 (campió) Mundial 2003 (campió) Jocs Olímpics 2004 (3r lloc) |
| 05/06 - 14/15 0 0 | VfL Wolfsburg 0 0 | 2 Lligues de Campions, 2 Lligues, 2 Copes 0 0 | Mundial 2007 (campió) Eurocopa 2009 (campió) Mundial 2011 (quarts) |

## Referències

* ↑ «Martina Müller - Spielerinnenprofil» (en alemany). DFB Federació Alemanya de Futbol. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Bastian Schweinsteiger ist Fußballer des Jahres» (en alemany). [Consulta: 2 febrer 2025].
# Capità Escalaborns

Capità Escalaborns és una pel·lícula catalana d'aventures estrenada el 1991 i dirigida per Carlos Benpar. És ambientada a Catalunya en el segle xviii amb un guió escrit pel mateix Benpar, Maria Antònia Oliver i Luis Aller. Va comptar amb l'assessorament històric de Josep Maria Ainaud de Lasarte i en tractar-se d'un període històric poc tractat hagueren de construir dos vaixells d'aquella època ja que no en tenien. La pel·lícula va suposar el primer paper destacat d'Ariadna Gil, gràcies al qual poc després seria contractada per Emilio Martínez Lázaro per protagonitzar Amo tu cama rica. Fou rodada en català i emesa a TV3 l'11 de setembre de 1994.

## Argument

Cardona, 1715, poc després d'acabar la Guerra de Successió Espanyola. El petit Joan, orfe de pares morts durant la guerra, abandona Cardona i marxa cap a Begur, on la seva mare li ha demanat que trobi al capità Escalaborns i li entregui el mapa d'un tresor que han de cercar junts.

## Repartiment

* José Conde - Capità Escalaborns
* Ariadna Gil - Marina
* Juan Luis Galiardo - El Borni
* Iván Fernández - Joan
* Carme Elias - Catalina

## Nominacions

Carlo de Marchis fou nominat al Goya als millors efectes especials als VI Premis Goya.

## Referències

* ↑ «Rodar ´Capità Escalaborns´ fue toda una película de aventuras», Diario de Ibiza, 18 d'octubre de 2015
* ↑ Capità Escalaborns a esadir.cat
* ↑ Capità Escalaborns a Fotogramas
* ↑ Capità Escalaborns al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* La pel·lícula en fragments (en castellà) a Youtube
* Capità Escalaborns al web de la Filmoteca de Catalunya
# Marta Barrachina Mateu

Marta Barrachina Mateu (la Vall d'Alba, 1982) és una política valenciana, alcaldessa del seu municipi des de 2015 i presidenta de la Diputació de Castelló des de 2023 pel Partit Popular (PP).
Tècnica d'Educació Infantil de formació, Barrachina inicia la seua carrera política amb 21 anys quan resulta elegida regidora de l'ajuntament de la Vall d'Alba (la Plana Alta) a l'equip de govern de l'alcalde Francisco Martínez Capdevila, revalidant l'acta a les consecutives eleccions municipals de 2007 i 2011. A la convocatòria de 2015 va encapçalar la candidatura del PP i aconseguí l'alcaldia per majoria absoluta, així com també l'any 2019 i 2023. A més a més el 2019 fou designada diputada provincial i va ascendir a la presidència de la Diputació de Castelló després de les eleccions de 2019 en què el PP va recuperar la institució amb majora absoluta. Va aconseguir l'acta de diputada a les Corts Valencianes a les eleccions de 2023 però va renunciar per centrar la seua activitat a la Diputació.
En l'àmbit orgànic Marta Barrachina és la presidenta provincial del PP des del congrés de 2017.

## Referències

* ↑ «Marta Barrachina se convertirá en la primera mujer presidenta de la Diputación de Castellón | Onda Cero Radio» (en castellà), 29-05-2023. [Consulta: 29 agost 2023].
* ↑ «Ficha del diputado/a | Corts Valencianes». [Consulta: 29 agost 2023].
* ↑ Aguilar, Paloma. «Forjada en la política municipal» (en castellà), 09-05-2021. [Consulta: 29 agost 2023].
# Daltonisme olfactiu

El daltonisme olfactiu (conegut mèdicament com a al·lotriòsmia) consisteix en el trastorn de l'olfacte en què l'olor percebuda és diferent de la de la substància que estava sent olorada. Això és provocat per la no percepció d'alguna de les olors que es troben a la substància.
Un exemple seria si, en olorar pa, percebéssim olor de fusta cremada.
La diferència amb l'anòsmia és que aquesta és la incapacitat absoluta de percebre olors, mentre que les persones amb daltonisme olfactiu perceben olors, però no les que haurien de ser.
El daltonisme de colors va per percentatges, en els quals la persona no veu un cert color. En canvi, l'al·lotriòsmia és molt més difícil de detectar, ja que hi ha una manca d'olors bàsiques, que sí que es tenen en els colors per a poder diferenciar cada tipus de daltonisme.
També dificulta la seva detecció el fet que una persona pugui aparentar un sentit de l'olfacte normal, però no percebre una olor en concret. Al voltant d'un 10% de persones no poden olorar el cianur d'hidrogen i un 2% no poden olorar l'àcid isovalèric.

## Referències

* ↑ «Cercaterm». Termcat. [Consulta: 28 novembre 2022].
* ↑ «Alotriosmia - Fleni» (en castellà), 20-12-2017. [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ Amoore, J. E. (1968). Are you" odor-blind"?. Journal of Chemical Education, 45(3), 209.
# Puit

Puit és una masia de Pinell de Solsonès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Està situada a 691 m d'altitud al sud-oest del nucli de Sant Climenç, al marge esquerre de la rasa del Puit, envoltada d'un clapejat de boscos i camps de conreu. S'hi va des de Sant Climenç seguint la carretera asfaltada provinent de Solsona en direcció a ponent. A la sortida del poble hi ha bons indicadors. Al cap de 2,8 km. (41° 56′ 18″ N, 1° 23′ 26″ E﻿ / ﻿41.938264°N,1.390604°E﻿ / 41.938264; 1.390604) es pren la desviació a la dreta direcció "Puit", on s'arriba recorreguts 800 metres. Seguint la pista, al cap de 700 metres més es troba la solitària capella de Santa Maria del Puit

## Descripció

Masia de planta baixa, un pis i golfes amb teulada a doble vessant. L'accés a la masia es fa a través d'un portal d'entrada, d'arc de mig punt adovellat, que comunica a un porxo obert lateralment per mitjà d'unes arcades. Dins del porxo es troba la porta principal de la masia que és d'arc de mig punt amb grosses dovelles i al costat hi ha una altra porta amb la llinda decorada amb tres punxes, una creu i formes geomètriques. Incrustada a un mur de la masia hi ha una llinda amb decoració geomètrica d'un edifici anterior.
A la façana principal hi ha adossada una antiga torre circular que era utilitzada com a forn de pa.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Puit». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* 1 2 «Puit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Puit, fitxa del catàleg de l'Ajuntament