OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alberto Abalde Díaz

Alberto Abalde Díaz (Ferrol, 15 de desembre de 1995) és un jugador de bàsquet gallec que actualment juga amb el Reial Madrid de la lliga ACB. Amb els seus 2,00 metres d'alçària, la seva posició a la pista és la d'aler. És fill de l'exjugador de bàsquet Alberto Abalde Rodríguez i germà de la també jugadora Tamara Abalde.

## Carrera esportiva

Va jugar en diferents categories inferiors dels Maristes fins que a la temporada 2010-11, a l'edat de cadet, va arribar al Club Joventut Badalona. En el seu segon any de júnior va disputar vuit partits a LEB Plata amb el CB Prat, l'equip filial dels badalonins a la segona categoria nacional. En el seu pas per les categories inferiors de la Penya va guanyar el Campionat d'Espanya cadet (2011), el Torneig de L'Hospitalet (2013), el Nike International Junior Tournament (2013) i el campionat d'Espanya júnior (2013). La temporada 2013-14, ja com a jugador dels potablava, va debutar a la Lliga Endesa amb el Joventut. Aquella temporada, a més, es va proclamar campió de la Copa LEB PLata i va guanyar el playoff d'ascens. La temporada següent, amb el Prat a LEB Or, va compaginar les seves actuacions amb el primer equip verd-i-negre, fins que la temporada 2015-16 va passar a formar part del primer equip del Joventut. El 2016 fitxa pel València Basket, tot i que va seguir jugant a Badalona una temporada més en qualitat de cedit, passant a formar part de l'equip taronja la temporada 2017-18. En aquella darrera temporada a Badalona va ser triat millor aler jove i va ser inclòs dins dels cinc millors jugadores joves de la lliga.

### Internacional

Va debutar internacionalment amb la selecció espanyola sub17 l'any 2012, disputant el Mundial a Kaunas. L'any següent va guanyar la medalla de bronze a l'europeu sub18 de Letònia, el 2014 la plata a l'europeu sub20 de Creta i el 2015 novament la plata a l'europeu sub20 celebrat a Lignano Sabbiadoro. Durant els mesos de juny i novembre de 2018 va participar en la fase de classificació per la Copa del Món de 2019, debutant d'aquesta manera en partits oficials amb la selecció espanyola absoluta.

## Referències

* ↑ «El Valencia Basket ficha a Alberto Abalde». Marca, 18-08-2016.
* ↑ «Emotiva carta de despedida de Abalde tras 7 años: “La Penya y Badalona son diferentes”». Gigantes del Basket, 24-06-2017. Arxivat de l'original el 2017-06-28 [Consulta: 25 juny 2017].
* ↑ «Alberto Abalde, elegido mejor alero joven de la Liga Endesa» (en castellà). Superdeporte, 17-05-2017 [Consulta: 28 desembre 2018].
* ↑ «Abalde y Díaz: dos debutantes más en partido oficial» (en castellà). Federación Española de Baloncesto, 29-06-2018 [Consulta: 28 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa de Alberto Abalde Díaz a la pàgina web de l'ACB (castellà)
# Copa burundesa de futbol

La copa burundesa de futbol és la màxima competició futbolística per eliminatòries de Burundi i la segona en importància després de la lliga burundesa.

## Historial

Font:

### Copa de Burundi

* 1982: Vital'O
* 1983: Inter FC
* 1984: Inter FC
* 1985: Vital'O
* 1986: Vital'O
* 1987: Muzinga FC
* 1988: Vital'O
* 1989: Vital'O
* 1990: AS Inter Star
* 1991: Vital'O
* 1992: Prince Louis FC
* 1993: Vital'O
* 1994: Vital'O
* 1995: Vital'O
* 1996: Vital'O
* 1997: Vital'O
* 1998: Elite FC
* 1999: Vital'O
* 2000: Atletico
* 2001-2010: desconegut
| Temporada | Campió | Resultat | Finalista |
| Coupe du Président de la République ||||
| 2011 | LLB Académic | 0-0 (6-5 p) | Athlético Olympic FC |
| 2012 | LLB Académic | 1-0 | Vital'O FC |
| Coupe de la Confédération ||||
| 2013 | Académie Tchité FC | 0-0 (p.) | LLB Académic |
| Coupe du Président de la République ||||
| 2014 | LLB Académic | 1-1 (4-3 p) | Le Messager Ngozi |
| 2015 | Vital'O FC | 2-2 (4-3 p) | Athlético Olympic FC |
| 2016 | Le Messager Ngozi | 1-1 (prò.) (4-3 p) | Vital'O FC |
| 2017 | Olympic Star Muyinga FC | 2-1 (prò.) | Le Messager Ngozi |
| 2018 | Vital'O FC | 3-1 | Delta Star |
| 2019 | Aigle Noir FC | 3-1 | Rukinzo FC |
| 2020 | Musongati FC | 1-1 (prò.) (5-4 p) | Rukinzo FC |
| 2021 | Bumamuru Standard FC | 3-1 | Flambeau du Centre FC |
| 2022 | Bumamuru Standard FC | 3-1 | Flambeau du Centre FC |
| 2023 | Aigle Noir FC | 3-1 | Bumamuru Standard FC |
| 2024 | Rukinzo FC | 2-1 | Flambeau du Centre FC |
* ↑ Existeixen dubtes de si el vencedor d'aquesta edició fou Inter FC o Inter Star.

## Referències

* ↑ «Burundi - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Integral de Riemann-Liouville

En matemàtiques, la integral de Riemann-Liouville s'associa amb una funció real $f:\mathbb {R} \rightarrow \mathbb {R}$ una altra funció I$^α$ f del mateix tipus per a cada valor del paràmetre α > 0. La integral és una manera de generalització de l'antiderivada repetida de f en el sentit que per a valors enters positius de α, I$^α$ f és una antiderivada iterada de f d'ordre α. La integral de Riemann-Liouville rep el nom de Bernhard Riemann i Joseph Liouville, el darrer dels quals va ser el primer a considerar la possibilitat del càlcul fraccionari el 1832. L'operador està d'acord amb la transformada d'Euler, després de Leonhard Euler, quan s'aplica a funcions analítiques. Va ser generalitzat a dimensions arbitràries per Marcel Riesz, que va introduir el potencial de Riesz.

## Motivació

La integral de Riemann-Liouville està motivada per la fórmula de Cauchy per a la integració repetida. Per a una funció f contínua a l'interval [ a, x ], la fórmula de Cauchy per a la integració repetida n cops estableix que
$I^{n}f(x)=f^{(-n)}(x)={\frac {1}{(n-1)!}}\int _{a}^{x}\left(x-t\right)^{n-1}f(t)\,\mathrm {d} t.$
Ara, aquesta fórmula es pot generalitzar a qualsevol nombre real positiu substituint l'enter positiu n per α, Per tant, obtenim la definició de la integral fraccional de Riemann-Liouville per
$I^{\alpha }f(x)={\frac {1}{\Gamma (\alpha )}}\int _{a}^{x}\left(x-t\right)^{\alpha -1}f(t)\,\mathrm {d} t$

## Definició

La integral de Riemann-Liouville es defineix per
$I^{\alpha }f(x)={\frac {1}{\Gamma (\alpha )}}\int _{a}^{x}f(t)(x-t)^{\alpha -1}\,dt$
on Γ és la funció gamma i a és un punt base arbitrari però fix. La integral està ben definida sempre que f sigui una funció integrable localment i α sigui un nombre complex en el semipla Re(α) > 0. La dependència del punt base a és sovint suprimida, i representa una llibertat en constant d'integració. És evident que I$^1$ f és una antiderivada de f (de primer ordre), i per a valors enters positius de α, I$^α$ f és una antiderivada d'ordre α per fórmula de Cauchy per a la integració repetida. Una altra notació, que emfatitza el punt base, és
$_{a}D_{x}^{-\alpha }f(x)={\frac {1}{\Gamma (\alpha )}}\int _{a}^{x}f(t)(x-t)^{\alpha -1}\,dt.$
Això també té sentit si a = −∞, amb restriccions adequades a f.
Les relacions fonamentals es mantenen
${\frac {d}{dx}}I^{\alpha +1}f(x)=I^{\alpha }f(x),\quad I^{\alpha }(I^{\beta }f)=I^{\alpha +\beta }f,$
l'últim dels quals és una propietat semigrup. Aquestes propietats fan possible no només la definició de la integració fraccionària, sinó també de la diferenciació fraccionària, prenent prou derivades de I$^α$ f.

## Referències

* 1 2 «Liouville Fractional Integral - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ «Riemann-Liouville Integral and Classical Functions» (en anglès). [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ «[https://dergipark.org.tr/en/download/article-file/644862 (k, s)-Riemann-Liouville fractional integral and applications]» (en anglès). [Consulta: 13 gener 2025].
# Vetlla

Una vetlla o vetllada, és una reunió o celebració tradicional dels parents i amics d'un difunt en les hores que segueixen la seva mort i abans de la inhumació o cremació del cadàver.
El verb transitiu que indica aquesta acció és vetllar. L'etimologia llatina és vigēre que derivà a vĭgĭlare.
Per tradició, la vetlla es fa amb el difunt "de cos present", a la mateixa peça o cambra o en una d'annexa quan té lloc al seu domicili; si bé, en l'Occident massificat, el progrés i les lleis han provocat que la vetlla d'ençà de la fi del segle XX es faci habitualment en el tanatori o a la funerària que disposen de sales preparades, les sales de vetlla, per a aquests casos, o en el sanatori, hospital o institució d'acolliment corresponent. En funció de la confessió religiosa del difunt i la seva família es practiquen les corresponents pregàries i cerimònies. Encara que la tendència al laïcisme ha fet que aquesta mena de manifestacions, un temps dramàtiques i ocasionalment sumptuoses, s'hagi reduït considerablement a una reunió de dol per al "darrer comiat" a la persona morta.
Tot i que la tendència occidental de finals del segle XX i principis del segle XXI ha estat portar les vetlles dels domicilis als tanatoris, els darrers anys, i especialment després de la pandèmia de Covid-19, estan creixent molt els "funerals directes" , ja siguin "inhumació directa" o "cremació directa", és a dir, serveis funeraris sense vetlla ni cerimònia. Aquest creixement s'explica per la tendència a abaratir els serveis funeraris, el progressiu laïcisme de les societats occidentals, així com l'experiència que han viscut moltes famílies durant la pandèmia en haver de realitzar un servei funerari sense cap vetlla ni acte social. Segons el Baròmetre Funos del Sector Funerari i Assegurador 2023, els serveis funeraris directes estan en ple creixement, tant a Espanya, com a altres països. Per exemple, el 41% de les cremacions van ser cremacions directes als Estats Units el 2021 (segons «Cremation and burial report 2023». NFDA.), o el 18% de tots els serveis funeraris al Regne Unit van ser cremacions directes el 2022 ( segons l'estudi «Sunlife: The Cost of Dying 2023».
Quan el difunt ha estat una personalitat o molt popular, hi ha vetlles públiques i capelles ardents, com en els funerals d'estat.

## En la història de la pintura

* Mira que bonita era (ca. 1895) per Julio Romero de Torres. Museo Julio Romero de Torres
* El velatorio del angelito (1840) per Ernest Charton. Museo Nacional de Bellas Artes (Argentina)
* El velatorio per Ulpiano Checa. Museo Ulpiano Checa (Espanya)

## Referències

* ↑ «Gran Diccionari de la llengua catalana - vetllar». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 27 maig 2020].
* ↑ . «Velar al difunto. El velatorio. Cómo actuar. Dónde se vela» (en castellà). protocolo.org. Arxivat de l'original el 24 de novembre de 2009.
* ↑ «Tot sobre les regles del ritu funerari i el menjar».
* ↑ «Baròmetre Funos del Sector Funerari i Assegurador 2023» (en castellà). Funos, 2023.
* ↑ «Cost of Dying Report» (en anglès). Sunlife, 2023.

## Vegeu també

* Funeral
* Enterrament
* Recordatori
# Gorka Izagirre Insausti

Gorka Izagirre Insausti (Ormaiztegi, Guipúscoa, 7 d'octubre de 1987) és un ciclista basc, professional des del 2009 fins al 2024.
És fill de l'exciclista i doble campió d'Espanya de ciclocròs José Ramón Izagirre. El seu germà Ion també és ciclista professional.
En el seu palmarès destaca les victòries a la Clàssica d'Ordizia de 2010, 2012 i 2014, i una etapa al Giro d'Itàlia.

## Palmarès

* 2007
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Bidasoa
* 2010
** 1r a la Clàssica d'Ordizia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 2011
** 2n al Trofeu Deià
* 2012
** 1r a la Clàssica d'Ordizia
* 2014
** 1r a la Clàssica d'Ordizia
* 2017
** 1r al Gran Premi de Primavera
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2018
** Campió d'Espanya en ruta
* 2019
** 1r al Tour La Provence
* 2020
** 1r al Trittico Lombardo

### Resultats al Tour de França

* 2011. 66è de la classificació general
* 2012. 39è de la classificació general
* 2013. No surt (17a etapa)
* 2015. 32è de la classificació general
* 2016. Abandona (17a etapa)
* 2018. 24è de la classificació general
* 2019. 42è de la classificació general
* 2020. 22è de la classificació general
* 2022. No surt (21a etapa)
* 2023. 37è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2014. 83è de la classificació general
* 2017. 28è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2021. 19è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2014. 37è de la classificació general
* 2018. 29è de la classificació general
* 2019. 53è de la classificació general
* 2020. 19è de la classificació general
* 2021. 27è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Gorka Izagirre se retirará del ciclismo profesional al final de temporada» (en castellà). eitb, 07-10-2024. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ «Gorka Izagirre apaga su luz» (en castellà). deia, 06-10-2024. [Consulta: 27 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Kie Kusakabe

Kie Kusakabe (en japonès: 日下部 基栄) (Fukuoka, Japó, 11 d'octubre de 1978) és una judoka japonesa, ja retirada, guanyadora d'una medalla de bronze als Jocs Olímpics i al Campionat del Món.
Filla d'un agent de policia adscrit a la policia antiavalots, de petita va patir una síndrome nefròtica, que li va impedir anar a la llar d'infants i va fer que fos ingressada diverses vegades a l'hospital.
Kusakabe va començar la seva carrera esportiva competint a la categoria de menys de 61 kg., on va aconseguir alguns èxits a la categoria júnior, com ara la medalla d'or als Campionats Mundials de 1996 a Porto. Després de debutar en categoria absoluta en 1997 amb una plata als Campionats d'Àsia, l'any següent va passar a la categoria de menys de 57 kg. Aquells mateix desembre va aconseguir la medalla de bronze als Jocs Asiàtics de 2002. La seva primera participació olímpica va ser a Sydney 2000, on va guanyar la medalla de bronze a la categoria de pes extra lleuger (menys de 57 kg.), després d'haver estat derrotada per la posteriorment guanyadora Isabel Fernández als quarts de final. A la repesca Kusakabe va derrotar tant la mongola Khishigbatyn Erdenet-Od com la xinesa Shen Jun, finalistes als Jocs Asiàtics en 1998. Un any després, al Campionat del Món de 2001 va arribar per única vegada a les semifinals d'una gran competició internacional, però va ser derrotada per Deborah Gravenstijn. En octubre de 2002 va guanyar la medalla de plata als Jocs Asiàtics de 2002, on tan sols va poder ser superada per Hong Ok-song. Als Jocs Olímpics del 2004 d'Atenes va tornar a caure als quarts de final davant la futura campiona, en aquest cas Yvonne Bönisch. No obstant això, a la repesca es va tornar a creuar amb Isabel Fernández en un combat que va acabar afavorint novament a la alacantina.
Durant la seva carrera esportiva va patir diverses lesions importants als genolls i va disputar els Jocs del 2004 lesionada. Una vegada finalitzats els Jocs va decidir operar-se, però la lesió era tan greu que l'obligà a retirar-se a començaments del 2005. Poc després també deixà la feina com policia a la Prefectura de Fukuoka, per casar-se.
El 2013 es va convertir en l'entrenadora principal del club de judo femení de la Universitat de Fukuoka.

## Referències

* ↑ Wright, John. New York Times Almanac 2002. Routledge, 2006, p. 2025. ISBN 9781135455866.
* ↑ «Kie KUSAKABE / IJF.org». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «JudoInside - Kie Kusakabe Judoka». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «日下部基栄 著名な柔道家インタビュー／ホームメイト». [Consulta: 31 gener 2025].
* 1 2 «Olympedia – Kie Kusakabe». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «【日下部　基栄さんプロフィール】». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «柔道日下部氏が福岡大監督「五輪選手を」 - 柔道ニュース» (en japonès). [Consulta: 31 gener 2025].
# Juancho Hernangómez

Juan Alberto Hernangómez Geuer, més conegut com a Juancho Hernangómez (Madrid, 28 de setembre de 1995 (28-09-1995)) és un jugador de bàsquet espanyol, el darrer equip del qual ha estat els Toronto Raptors de l'NBA. Amb 2,06 d'alçada el seu lloc natural a la pista és el d'aler pivot.
És el germà petit del també jugador de bàsquet de l'NBA Willy Hernangómez (n. 1994).

## Biografia

De família molt relacionada amb el bàsquet, els seus pares van ser jugadors professionals; el seu pare, Guillermo Hernangómez, va ser internacional en categories inferiors i va jugar al Reial Madrid i a l'Estudiantes; la seva mare, Margarita Geuer, va ser campiona d'Europa amb la selecció femenina de bàsquet d'Espanya en el Campionat Europeu de Bàsquet Femení de 1993 a Perusa; el seu germà Willy Hernangómez va jugar al Reial Madrid i actualment als New York Knicks de l'NBA; i la seva germana Andrea (n. 2000) en les categories inferiors de l'Estudiantes.
Juancho Hernangómez es va formar en les categories inferiors de l'Estudiantes, equip en el qual fa el seu debut en l'ACB la temporada 2014-2015. La temporada 2015-16 és triat el millor jove de la Lliga ACB.
El juny de 2016 va ser triat en primera ronda del Draft de l'NBA del 2016 en la posició 15 per Denver Nuggets, equip amb el qual va signar contracte per dos anys garantits. El 26 d'octubre de 2016 va fer el seu debut a la lliga.

## Referències

* ↑ http://www.feb.es España, campeona de Europa, consultat el setembre de 2012
* ↑ leyendasbaloncestorealmadrid.es Ficha de Hernangómez padre Arxivat 2016-07-26 a Wayback Machine., consultat el setembre de 2012
* ↑ hispanosnba.com Juancho Hernangómez estampa su firma con Denver Nuggets, consultat el juliol de 2016
* ↑ «¿Qué ha pasado en la NBA? Davis domina en una noche española» (en castellà). acb.com. Arxivat de l'original el 2016-10-27. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Les dones de blau

Les dones de blau és el fresc més conegut del Palau de Cnossos, a l'illa de Creta. Està datat aproximadament l'any 1450 aC, durant el període d'art cretenc o minoic. Va ser descobert a principis del segle passat per l'arqueòleg britànic Sir Arthur John Evans, específicament a la part oest del palau, i posteriorment va ser restaurat pel principal restaurador de frescos de Cnossos, Émile Gilliéron, més endavant també seria restaurat pel seu fill Émile. Actualment l'obra d'art es troba exposada en el Museu Arqueològic de Càndia, a l'illa de Creta.

## Descripció

En el fresc hi ha representades tres dones, dues mirant cap a la dreta i la tercera cap a l'esquerra. Les mans i les cares es veuen de perfil mentre que els pits estan posicionats de manera frontal. En la cara destaquen els nassos rectes, les orelles i els mentons de forma rodona pronunciada i un petit somriure, a més, els ulls estan representats frontalment, per tant es veu clarament la influència egípcia en aquest aspecte.
Porten posades unes camises obertes de color taronja amb vores blaves, les quals eren típiques de la cultura minoica tardana. Endemés van adornades amb un alt nombre de collarets i polseres, la qual cosa fa destacar la seva riquesa i la seva posició.
Els cabells estan recollits amb unes cintes blanques, juntament amb altres petits accessoris formant plecs. La pell és molt pàl·lida, ja que era l'ideal de moda en aquella època i també un símbol de classe alta.
Es creu que les dones estaven fent de públic en alguna cerimònia o espectacle.

## Composició

La composició és esquemàtica i sense perspectiva. Les tres dones formen una ratlla simple en la pintura, la qual cosa no dona joc a diferents plànols. A més, no ajuda que el color del fons sigui blau i per tant, no es pugui reconèixer cap escenari, juntament que la gamma de color utilitzada sigui freda: tons blancs, grisos i blaus, tot i que en destaca el taronja que ofereix un contrast.

## Reconstrucció

El fresc original ha patit diferents reconstruccions i es pot veure la diferència entre les parts originals i les afegides posteriorment. Els restauradors s'han inspirat i han seguit les bases de la pintura minoica per ser el més fidel possible a l'original.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Historia del Arte: de la prehistoria a nuestros días.». Arq2n2020UAB. [Consulta: 13 novembre 2020].
* 1 2 «JOY OF MUSEUMS VIRTUAL TOURS. (2020). Ladies in Blue: Minoan Fresco.» (en anglès). Arq2n2020UAB, 24-11-2020. Arxivat de l'original el 2020-10-30. [Consulta: 13 novembre 2020].
* 1 2 «Controversy Over the Ladies in Blue: Is Most Famous Fresco of the Minoans Just a Modern Interpretation?» (en anglès). Arq2n2020UAB. [Consulta: 13 novembre 2020].
# Sit carminat

El sit carminat (Rhodospingus cruentus) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae) i única espècie del gènere Rhodospingus Sharpe, 1888.

## Hàbitat i distribució

Habita matolls àrids a les terres baixes del vessant del Pacífic a l’oest de l'Equador i nord-oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Sit carminat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Rayderley Zapata

Rayderley Miguel Zapata Santana, conegut com a Ray Zapata (Santo Domingo, República Dominicana, 26 de maig de 1993), és un esportista espanyol que competeix en gimnàstica artística, especialista en les proves de terra i salt sobre cavall.
Va participar en tres Jocs Olímpics d'Estiu, els anys 2016, 2021 i 2024, obtenint una medalla de plata a Tòquio 2020, en la prova de terra. Va guanyar una medalla de bronze en el Campionat Mundial de Gimnàstica Artística de 2015 i una medalla d'or en els Jocs Europeus de Bakú 2015.
Dona nom a un element del codi de la FIG, el Zapata, un tipus de salt en terra.

## Biografia

Va arribar a Lanzarote des de la seva República Dominicana natal amb nou anys. Amb onze, es va traslladar a Barcelona per ser entrenat pel bicampió olímpic Gervasi Deferr i per Víctor Cano al CAR de Sant Cugat del Vallès. Posteriorment, al desembre de 2013 va passar a entrenar amb la selecció espanyola al CAR de Madrid.
El 2014 va ser bronze en salt de poltre en la prova de la Copa del Món de Cottbus, i el 2015 va ser quart en terra en aquesta mateixa Copa del Món. Posteriorment al juny va guanyar la medalla d'or en els Jocs Europeus de Bakú 2015, i a l'octubre la medalla de bronze en el Campionat Mundial de Gimnàstica Artística de 2015 celebrat a Glasgow, ambdues en la competició de terra.
Als Jocs Olímpics de Rio 2016 no va poder classificar-se per a la final de la seva especialitat, el terra, i va haver de conformar-se amb l'11è lloc. Al novembre de 2016 va ser plata en terra en la prova de la Copa del Món de Cottbus. Després de fer-lo en aquesta competició, des de 2017 dona nom a un element del codi, el Zapata, un tipus de salt en terra. El 2018, en els Jocs Mediterranis de Tarragona, va obtenir l'or per equips i en terra. En els jocs Olímpics de Tòquio 2020 va assolir una medalla de plata.
En la seva segona participació olímpica, a Tòquio 2020, es va classificar per a la final de terra amb la quarta millor nota. En la final va obtenir una nota de 14,933 punts, la mateixa que el guanyador de la prova, l'israelià Artiom Dolgopiat, però a causa que la dificultat del seu exercici va ser una desena menor, es va haver de conformar amb el segon lloc i la medalla de plata.

## Referències

* 1 2 «Ray Zapata, bronce en el Mundial». Marca, 31 d'octubre de 2015.
* 1 2 «Ray Zapata, oro en gimnasia; las chicas de waterpolo, plata». As, 20 de juny de 2015.
* ↑ «Rayderley Zapata 'bautiza' a su primer elemento en el suelo». Marca, 3 de març de 2017.
* ↑ https://www.radiomarcalanzarote.com/mas-deportes/ray-zapata-se-convierte-en-la-imagen-de-lanzarote
* ↑ «Ray Zapata se queda fuera de la final de suelo». El País, 7 d'agost de 2016.
* ↑ «¡Rayderley Zapata se cuelga la medalla de plata en suelo masculino!». Sport, 1 d'agost de 2021.