OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista Unida

La Llista Unida (en letó: Apvienotais saraksts; AS) és una aliança política de centredreta i conservadora de Letònia.

## Història

La coalició es va crear l'1 de juliol de 2022, formada pel Partit Verd, l'Associació Letona de Regions, el Partit de Liepāja, així com l'associació "Llista Unida de Letònia". Més endavant, els líders del Partit Verd i l'Associació Edvards Smiltēns i Edgars Tavars es van convertir en els copresidents de la junta de la coalició, i Uldis Pīlēns va ser nomenat candidat a Primer Ministre.
A les eleccions legislatives de 2022 la coalició va obtenir l'11% i 15 diputats, entrant en el nou gabinet de Krišjānis Kariņš amb quatre Ministeris: Agricultura, Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, Afers Interns, i Salut. Tanmateix, un any més tard la coalició va optar per mantenir-se a l'oposició amb la renúncia de Kariņš i la formació del nou govern.

## Membres

| Partit | Ideologia | Posició | Líder | Saeima | MEPs |
| Associació Letona de Regions Latvijas Reģionu apvienība | Centrisme Regionalisme | Centre | Edvards Smiltēns | 7 / 100 | 0 / 9 |
| Partit Verd de Letònia Latvijas Zaļā partija | Ecologisme Conservadorisme | Centre a centredreta | Edgars Tavars | 4 / 100 | 0 / 9 |
| Partit de Liepāja Liepājas Partija | Localisme | Centre | Uldis Sesks | 1 / 100 | 0 / 9 |
| Independents | Independents | Independents | Independents | 3 / 100 | 1 / 9 |

## Resultats electorals
### Eleccions legislatives

| Any | Líder | Resultats | Resultats | Resultats | Resultats | Resultats | Pos. | Govern |
| Any | Líder | Vots | % | ± pp | Escons | +/– | Pos. | Govern |
| 2022 | Uldis Pīlēns | 100,631 | 11.14 | Nou | 15 / 100 | Nou | 3r | Coalició (2022-23) |
| 2022 | Uldis Pīlēns | 100,631 | 11.14 | Nou | 15 / 100 | Nou | 3r | Oposició (2023-) |

### Parlament Europeu

| Any | Líder | Resultats | Resultats | Resultats | Resultats | Resultats | Pos. | Grup |
| Any | Líder | Vots | % | ± | Escons | +/– | Pos. | Grup |
| 2024 | Reinis Pozņaks | 42,551 | 8.27 | Nou | 1 / 9 | Nou | 4t | ECR |

## Referències

* ↑ «Saeima-Abgeordnete wählen Krisjanis Karins` neue Regierung». [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Piektdien dibinās Pīlēna iniciēto biedrību “Apvienotais Latvijas saraksts”» (en letó). [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Oficiāli reģistrēta partiju apvienība "Apvienotais saraksts"» (en letó). [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Paziņoti partiju apvienības “Apvienotais saraksts LZP/LRA/LP” vēlēšanu saraksta līderi» (en letó). [Consulta: 26 gener 2025].
# Enrique Álvarez Sanjuán

Enrique Álvarez Sanjuán (Vigo, 20 de juliol de 1975), conegut futbolísticament com a Quique Álvarez, és un exfutbolista gallec, i actualment entrenador del Girona B. El seu pare Quique Costas i el seu germà Óscar Álvarez Sanjuán també han estat futbolistes professionals.

## Referències

* ↑ ruomalg, Dice ser. «Qué fue de… Quique Álvarez: herencia futbolera e histórico del Villarreal» (en castellà). [Consulta: 11 maig 2024].
* ↑ «Quique Álvarez entrenarà al Girona B». Girona FC, 28-06-2024. [Consulta: 26 gener 2025].
# Vaga general espanyola de 1917

La vaga general del 1917 fou una vaga que es va convocar a Espanya l'agost del 1917, provocada per la crisi política d'aquell any (Assemblea de Parlamentaris) i per la situació econòmica provocada per la Primera Guerra Mundial, que havia enriquit els empresaris exportadors però havia provocat una forta inflació que perjudicà les classes mitjanes i baixes.
La CNT, que el 1915 tenia 15.000 afiliats i augmentaria a 73.860 el 1918, va dur a terme una campanya per l'abaratiment dels preus el 1916. Poc després va signar un pacte d'Aliança Revolucionària amb la UGT (que tenia 120.000 afiliats), i organitzaren el desembre de 1916 una vaga general de 24 hores que fou tot un èxit. Això va encoratjar més vagues sectorials a la construcció (que durà dos mesos), al tèxtil (que durà juny i juliol) i al ram de l'aigua (quatre mesos).
Aquests èxits van encoratjar ambdós sindicats a preparar una vaga general revolucionària, que fou precipitada per la vaga de ferroviaris de la Companyia del Nord, a València, el juliol de 1917. El 13 d'agost es va proclamar la vaga general revolucionària, que va rebre el suport polític del PSOE i dels partits republicans, que exigiren la constitució d'un govern provisional, que preparés eleccions constituents i emprengués una reforma de la constitució. Es formà un comitè de vaga a nivell estatal presidit per Francisco Largo Caballero i Daniel Anguiano Munguito per UGT, i Julián Besteiro i Andrés Saborit Colomer pel PSOE.
Al rerefons de la vaga havia l'esperança que l'exèrcit es posés al costat dels vaguistes, seguint l'exemple del que havia passat cinc mesos abans a Petrograd en iniciar-se la revolució russa. Però l'exèrcit va reprimir amb duresa les manifestacions, produint-se, en els cinc dies que va durar la vaga, 70 morts i 64 ferits i 2.000 empresonats. A Catalunya la repressió sobre el moviment obrer començà per l'empresonament del comitè de vaga (entre d'altres, Francisco Miranda, Ángel Pestaña i Salvador Seguí) i s'estengué sobre molts dirigents sindicals.
El fracàs de la vaga, degut en part per l'abandó dels polítics en el moment més cru de la revolta, va confirmar a la CNT en la seva posició d'apoliticisme i en llur confiança en l'acció sindical directa davant els empresaris.

## Referències

* Antoni Ferret Compendi d'Història de Catalunya Editorial Claret, Barcelona, 1976
* Vaga general de 1917 a veuobrera.org
* La Crisi de 1917

## Enllaços externs

* 78 la revolucio russa i la vaga general a l'En guàrdia! de Catalunya Ràdio. [vist el 26 gener 2025]
# Triple sec

Un triple sec és un licor fet amb pells de taronja que es fa servir en molts còctels i receptes.
El seu nom prové del fet que es fa amb una triple destil·lació. El seu grau alcohòlic varia entre 15 i 40°, el més corrent és de 30°. El triple sec va ser inventat l'any 1834 per Jean-Baptiste Combier a Saumur, França. La destil·leria Combier produeix encara avui un Original Triple Sec i un Royal Combier.
Es pot beure sol però normalment és un ingredient de còctels com el Margarita. Les marques més conegudes de triple sec són el Cointreau i el Grand Marnier, però n'hi ha moltes altres marques com: Aristocrat, Arrow, Bandolero, Bols, DeKuyper, Hiram Walker, McGuinness, Mohawk i Mr. Boston.

## Referències

* ↑ «Triple Sec» (en anglès). Bar None Drinks. [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ «Royal Combier» (en francés). Combier. [Consulta: 27 juny 2021].
# Antoni Ludenya

Antoni Ludenya, sovint escrit Ludeña o Ludenna (Almussafes, la Ribera Baixa, 23 de desembre de 1740 - Cremona, Llombardia, 1 de març de 1820) fou un jesuïta i matemàtic valencià. Entrà en la Companyia de Jesús el 1758. Pels anys de 1760 estudià filosofia a Girona. Arran de l'expulsió dels jesuïtes, promulgada amb la pragmàtica de Carles III del 1767, s'exilià a la península Itàlica, residí a Ferrara, i ensenyà física i matemàtiques a la Universitat de Camerino, a la de Parma i al Seminari Episcopal de Cremona. En 1783 i 1784, essent professor a Camerino, intervingué en controvèrsies científiques publicades al Giornale letterario del Confini d'Italia. El 1786 fou admès com a soci de l'Acadèmia de Màntua.

## Obres

* De vera et necessaria motus accelerati theoria liber singulis (en llatí). Camerini: Vincenzo Gori, 1781.
* Prospectus Philosophiae universe, Camerino, Vincenzo Gori, 1783
* Dissertazione sopra il quesito… l'immediata connessione che i principi introdotti nella Meccanica sublime, come quelli di Maupertuis, d'Ugenio e di d'Alembert, hanno co'principi della Meccanica elementare, cioè colle Formole Galileane (en italià). In Mantova: regio ducale stampatore Per l'erede di Alberto Pazzoni, 1788.
* Geometriae et Algebrae elementa, partes duae, Camerino, Tip. Vincenzo Gori, 1791
* Universa philosophia elementa, Camerino, Tip. Vincenzo Gori, 4 toms, 1793, 1794 i 1795
* Due opuscoli matematici («Delle force vive» i «Del flasso e reflasso dal mare») (en italià). In Venezia: Giacomo Storti, 1793.
* Dissertazione sul quesito filosofico… cioè in quali materie, dentro a quali circonstanze, è sino a qual segno il giudizio del publico si abbia a tenere per un criterio di verità, Camerino, Tip. Vincenzo Gori, 1797
* Vera Idraulica teoria da nessuno finora dimostrata in nulla diversa dalla teoria universale della natura che si propone all'esame del publico (en italià). 2. Cremona: presso i fratelli Manini, 1817.
* Vera idraulica teoria, 1817

## Referències

* ↑ Fuster, Just Pastor. Biblioteca valenciana de los escritores que florecieron hasta nuestros días (en castellà). Tom 2. València: Imp. Ildefonso Mompié, 1830, p. 415 s.
* ↑ Batllori, Miquel. Vuit segles de cultura catalana a Europa. Barcelona: Edicions 62, 1983, p. 146. ISBN 8429719636.
* ↑ Masdeu, Juan Francisco. Historia crítica de España y de la cultura española, obra compuesta en las dos lenguas italiana y castellana (en castellà). Tom XV. Madrid: Imp. de Sancha, 1795, p. 396.
# Arkéa-B&B Hotels (femení)

L'equip de ciclisme femení Arkéa-B&B Hotels (femení) és un equip de ciclisme femení francès establert el 2020. És de categoria UCI Women's ProTeam, la segona divisió del ciclisme femení. És la secció femenina de l'equip homònim masculí.

## Classificacions UCI

Aquesta taula mostra la plaça de l'equip a la classificació de la Unió Ciclista Internacional a final de temporada i també la millor ciclista en la classificació individual de cada temporada.
La taula següent mostra el rànquing de l'equip a la UCI World Tour femení, així com la seva millor ciclista en el rànquing individual.

## Composició de l'equip

2025 :
2024 :
2023 :
2022 :
2021 :
2020 :

## Notes i referències

* ↑ «Arkéa aura une équipe féminine en 2020» (en francès). L'Équipe, 22-11-2019. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ Rànquings a la pàgina de l'UCI

## Vegeu també

* Arkéa-B&B Hotels

## Enllaços externs

* Web oficial
# Mobiliari urbà

El mobiliari urbà és el conjunt d'objectes públics instal·lats en un poble o ciutat per a un propòsit específic. Inclou, per exemple, bancs per a asseure's, fanals i lluminària, papereres i contenidors, bústies, cabines per a parlar per telèfon o carregar el telèfon mòbil, fonts, gronxadors i jocs infantils, parades d'autobús o panells indicadors especials (zones verdes, etc.) o publicitaris. A les ciutats a partir d'una certa mida, aquest mobiliari sol dissenyar-se expressament per a aquesta, de manera que el seu estil vol expressar l'estil de la ciutat i acaben constituint part de la identitat d'aquesta.
El disseny del mobiliari urbà d'una ciutat ha de tenir en compte la història i la cultura d'aquesta, així com les seves particularitats urbanístiques i socials. El primer criteri però és la funcionalitat, tant la primària (per exemple, per a una paperera, llençar i recollir papers), com les secundàries (ergonomia, accessibilitat, seguretat, etc.) i les no desitjades (vandalisme, etc.). També cal tenir en compte el cost econòmic i el cost social, així com els respectius costos d'oportunitat.

## Imatges

* Font pública, punt de zona verda i paperera. Barcelona.
* Bústia. Barcelona.
* Semàfor. Barcelona.
* Ximeneia. Barcelona.
* Suports publicitaris. Barcelona.
* Contenidors RSU orgànic i inorgànic.Barcelona.
* Escultura, cabina telefònica i contenidors de recollida selectiva. Barcelona.
* Mobiliari urbà a Barcelona
* Beure a Florència amb una flor de lis vermella (l'emblema de Florència)

## Vegeu també

* Mobiliari urbà de Barcelona
* Biblioteca lliure

## Bibliografia

* Elementos urbanos: mobiliario y microarquitectura, de J.M. Serra, Barcelona, 1995.
# Superfície de fluència

La superfície de fluència d'un material és una construcció abstracta que permet visualitzar el conjunt de tensions possibles o admissibles dins d'un sòlid deformable elastoplàstic.

## Introducció

L'estat tensional d'un cos pot caracteritzar mitjançant tres valors de tensió segons tres direccions perpendiculars conegudes com a tensions principals de tensió, sent els tres valors de tensió les trucades tensions principals. Per això així l'estat tensional en aquest punt pot representar-se per un espai tridimensional $\mathbb {R} ^{3}$. La superfície de fluència és una superfície bidimensional en aquest espai de tensions.
Quan un sòlid deformable se sotmet a tensions progressivament grans, l'energia potencial elàstica s'incrementa fins a cert punt el qual es produeixen transformacions termodinàmiques irreversibles en superar aquesta energia de cert valor. El conjunt de punts per sota dels quals no es produeixen transformacions termodinàmiques irreversibles és el conjunt de tensions admissibles. És una regió connexa de l'espai de tensions. La frontera de la regió de tensions admissibles és precisament superfície de fluència.

## Plasticitat perfecta

Un material elastoplàstic es diu que presenta plasticitat perfecta, sigui quin sigui el valor de les tensions en un punt, la superfície de fluència no canvia de forma ni de posició en l'espai abstracte de tensions. Quan un material presenta plasticitat perfecta, les equacions constitutives no necessiten incloure variables internes ni esforços conjugats associats i el problema elastoplàstic és més senzill.
Els experimentals en canvi presenten gairebé sempre plasticitat imperfecta, i la superfície de fluència pot patir desplaçaments, tal com succeeix en l'efecte Bauschinger. Els canvis de forma, generalment estan associats al comportament d'enduriment, augmentant en aquest cas el volum tancat a la superfície de fluència.

## Propietats de la superfície de fluència

* Convexitat : Sota arguments termodinàmics pot provar-se que, la superfície de fluència és convexa.
* Compacitat : La superfície de fluència es considera tancada i, per tant, tanca un volum finit. I per tant el conjunt de tensions assolibles és sempre un conjunt compacte.
* Continuïtat : La superfiecie de fluència es considera que és Lipshitz-contínua.
* Unicitat del problema elastopolàstic ': Quan la superfície no és diferenciable el problema elastoplàstic pot ser tractat mitjançant mètodes variacionals. Sota condicions prou regulars pot provar que la solució del problema elastoplàstic, encara que la superfície no sigui diferenciable, és única.

## Referències

* ↑ Weimin Han & B. Daya Reddy, pàg. 55-60
* ↑ Weimin Han & B. Daya Reddy, pàg. 151-172

## Bibliografia

* Weimin Han & B. Daya Reddy: Plasticity: Mathematical Theory and Numerical Analysis , Springer-Verlag, Nova York, 1999, ISBN 0-387-98704-5.
# Steveston

Steveston, fundada a la dècada del 1880, és un petit poble costaner de pescadors situat dins el municipi de Richmond, al Sud-oest de la ciutat de Vancouver. L'arquitectura de principis del 1900 atrau tant la indústria del cinema com la del turisme.

## Història

Steveston Village va ser un centre històric de conserves de salmó i un cop la «capital mundial del salmó».
Fundada al 1880 per William Herbert Steves. El poble rep el nom de Manoah Steves, que va arribar amb la seva família cap al 1877–1878 des de Moncton, Nova Brunswick, a través de Chatham, Ontario. Aquesta zona es troba al sud de l’actual carretera de Steveston i a l’oest del número 1. Els nous ferris Westminster-Illa de Vancouver van fer escala a Steveston des de principis de la dècada de 1860, convertint-se en un Steveston-Illa de Vancouver dirigit a la dècada de 1920.

## Turisme

Steveston manté el caràcter d'un pintoresc i històric poble de pescadors, amb més de 600 vaixells pesquers, la flota més gran del Canadà. Compta amb més de 350 empreses i serveis per donar cabuda a una població creixent. Els dies de sol, locals i visitants s’amunteguen als passeigs marítims per gaudir del paisatge, la gent i el menjar.
Steveston també es coneix com "The Gateway to the Orca", sent una base per a la indústria de l'observació de balenes. Traslladats amb vaixell al golf de Geòrgia, els passatgers observen orques, foques, àguiles i molt més.

## Referències

* ↑ «Steveston». [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «Visita Steveston Village en Richmond, Columbia Británica» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-05-04. [Consulta: 4 maig 2021].
# Pedro Zaragoza Orts

Pedro Zaragoza Orts (Benidorm, 15 maig de 1922 - 1 d'abril de 2008) va ser un polític valencià, alcalde de la localitat de Benidorm entre 1950 i 1967. Durant el seu mandat es va convertir en el principal impulsor del sector turístic en la localitat i autor principal de l'auge econòmic del municipi.

## Biografia

Son pare era marí mercant i va ser criat per la seua àvia després de la ràpida defunció de sa mare. Després de cursar els estudis primaris en la província, se'n va anar a Barcelona a continuar els estudis de marí, uns estudis que va abandonar anys més tard. Després d'alguns anys de treball en la mina, Pedro Zaragoza marxa a Madrid on treballarà de maleter en l'estació de les Delícies i, finalment, després de la defunció de son pare, decideix tornar a la seua ciutat natal.
Ja a Benidorm es dedica a arreglar certs assumptes de l'herència del pare i accepta un treball en la "Caixa d'Estalvis del Sud-est", després CAM i actualment pertanyent al Banc Sabadell. Passarien alguns anys fins que don Pedro decidira dedicar-se a la política i acceptara el càrrec d'alcalde després d'unes eleccions predemocràtiques. En 1950 es col·locarà al comandament dels grups locals de la falange i la JONS i assumirà l'alcaldia.
Com a primera mesura important impulsarà el 1951 un pla d'urbanització molt nou i modern per a l'època que canviarà el sistema urbanístic benidormer per sempre, principal fet pel qual és recordat. Malgrat tot, la mesura que l'ha fet més popular serà la de permetre l'ús del bikini a Benidorm en plena època franquista. Arran d'aquesta mesura va ser denunciat per la Guàrdia Civil i posteriorment l'arquebisbe de València, Marcelino Olaechea, va tractar d'excomunicar-lo. Don Pedro va actuar amb rapidesa i va decidir demanar una audiència en el Pardo amb el General Francisco Franco. Va assistir a l'audiència després d'un llarg camí en vespa des de Benidorm i allí va sol·licitar permís al General per a mantenir l'ús del bikini en la localitat, un permís que li van donar obviant les denúncies de l'arquebisbat i la Guàrdia Civil.
Anys més tard es va convertir en un gran amic de la família Franco, fins al punt de ser convidats a Benidorm en diverses ocasions. Pedro Zaragoza va seguir amb el seu mandat promovent el turisme per tot Europa i convertint la seua localitat de pescadors i mariners en una altra de molt diferent. Va crear i va impulsar el Festival de la Cançó i amb ell a cantants com Julio Iglesias o Raphael.
Va arribar a rebutjar diversos càrrecs durant l'època de transició espanyola cap a la democràcia, fidel a la seua inclinació al franquisme. Malgrat la jubilació va continuar formant-se en diverses matèries i fins i tot llicenciant-se a l'edat de 82 anys en turisme en la Universitat d'Alacant. Amb 85 anys va morir en la seua ciutat natal.

## Referències

* ↑ EFE «Fallece Pedro Zaragoza, el ex alcalde que impulsó el Benidorm del turismo». El País. EFE, 01-04-2008 [Consulta: 22 febrer 2014].
* ↑ «El 'inventor' del Benidorm turístico». El mundo, 06-04-2008 [Consulta: 22 febrer 2014].
* ↑ «Pedro Zaragoza». The telegraph, 03-04-2008 [Consulta: 22 febrer 2014].
# César González-Bueno

César González-Bueno Mayer Wittgenstein (Madrid, 1960) és un banquer madrileny, especialista en banca telemàtica. Llicenciat en dret i administració d'empreses per ICADE, va ser executiu a Argentaria i Citibank. Entre 1998 i 2011, va desenvolupar una primera etapa a ING fundant ING Direct a l'Estat Espanyol, a més de ser conseller delegat de l'entitat neerlandesa a Espanya i Portugal i membre del comitè de direcció. Va ser responsable de la creació i la venda d'EVO i va reestructurar Novagalicia Banco abans de la seva venda a Abanca. El 2014, va ser nomenat conseller delegat del Gulf Bank of Kuwait. La seva segona etapa a ING va ser entre 2017 i 2019, quan va ser nomenat conseller delegat del banc a Espanya i Portugal. El març de 2020 es va vincular al Banc Sabadell com a conseller de la filial britànica TSB.
El desembre de 2020, després del fracàs de la fusió entre el BBVA i Banco Sabadell fou nomenat conseller delegat del Banc Sabadell en substitució de Jaume Guardiola i Romojaro. El 2021, primer any de González-Bueno en el càrrec, el Banc Sabadell va incrementar considerablement els seus beneficis empresarials.

## Referències

* 1 2 «Un banquer sense papers» pàg.59. La Vanguardia, 03-01-2021. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ Gómez Abajo, Carlos. «González-Bueno, la venganza poética del digitalizador» (en castellà). Cinco Días, 21-12-2020. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «César González-Bueno: Amb el somriure... gairebé sempre». El Periódico, 16-12-2020. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «César González-Bueno rellevarà Jaume Guardiola com a conseller delegat del Banc Sabadell». VilaWeb, 16-12-2020. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «El Banc Sabadell oficialitza el nomenament de César González-Bueno com a nou conseller delegat - 17 des 2020». El Punt Avui, 17-12-2020. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «Banc Sabadell gana un 51,5% más, hasta los 220 millones» (en castellà). La Vanguardia, 29-07-2021.
# Guillem X de Poitiers

Guillem X de Poitiers (no s'ha de confondre amb Guillem X d'Aquitània, a vegades esmentat com a Guillem X de Poitou, però en realitat Guillem VIII de Poitiers) conegut també com a Guillem fill de l'Emperadriu i com Guillem d'Anjou, fou un efímer comte de Poitiers nascut a Argentan, Normandia, el 22 de juliol de 1136 i mort a Rouen, Normandia, el 20 de juliol de 1164.

## Biografia

Era el fill més jove de Jofré V d'Anjou, conegut com a Jofré V el Bell o Jofré V Plantagenet, i de Matilde d'Anglaterra, coneguda com a Matilde l'Emperadriu (filla d'Enric I d'Anglaterra). El seu germà gran fou el rei Enric II d'Anglaterra. El 1153, amb uns 17 anys, fou nomenat vescomte de Dieppe i comte de Poitou.
El setembre de 1155, Enric II va tenir un consell a Winchester on va considerar la invasió d'Irlanda per donar-la a Guillem com a rei, però els plans foren abandonats per les objeccions de la reina mare Matilde. Enric II no obstant va convertir a Guillem en un dels homes més rics d'Anglaterra concedint-li diverses possessions (Maldon a Essex, Dartford, Hoo i Shorne a Kent, Aylsham i Cawston a Norfolk i Hintlesham a Suffolk) que es van ajuntar a les terres entorn de Dieppe, Normandia, que governava com a vescomte.
El 1156 estava amb el seu germà Enric II al setge de Chinon aparentment contra Jofré VI d'Anjou (germà de Guillem i d'Enric), que tenia dret als comtats d'Anjou i Maine per herència paterna, que Enric II demorava en entregar-li. També va dirigir el setge del castell de Mountreuil-Bellay; durant aquest setge va llegir els escrits del teòric militar romà Vegetius, i quan va veure el que havia fet, va aixecar el setge.
El 1162 es va concertar el seu casament amb Isabel de Warenne, quarta comtessa de Surrey que era una de les grans hereves d'Anglaterra, vídua de Guillem de Blois, comte de Boulogne i de Mortain, fill del rei Esteve I, un cosí de Guillem; a causa d'aquest parentiu llunyà per afinitat es necessitava una dispensa eclesiàstica que generalment era concedida sense problemes, però Tomàs Becket, arquebisbe de Canterbury, va refusar la petició i va frustrar l'enllaç.
Guillem va morir poc després, amb 27 anys, suposadament d'un atac de cor (1164). Fou enterrat a la catedral de Notre-Dame de Rouen. Enric va acusar Tomàs Becket de la mort del seu germà i fou l'inici d'un seriós conflicte entre els dos poders. Quan Becket fou assassinat el 29 de desembre de 1170, un dels cavallers autors del crim fou Ricard el Bretó, que havia estat a les ordes de Guillem, i es diu que en assestar el cop decisiu va dir "Té això, per l'amor al meu senyor Guillem, el germà del rei".

## Referències

* 1 2 Biografia