OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Houda Abouz

Houda Abouz (àrab: هدى عبوز, Hudà ʿAbūz), més coneguda com a Khtek (àrab marroquí: ختك, Ḫtek, ‘ta germana’) (Marroc, 1995 o 1996), és una rapera marroquina.

## Biografia

Nascuda cap al 1995, va estudiar cinema a la Universitat Abdelmalek Essaâdi, a Tetuan al nord del país, al Rif occidental.
Però, animada pels seus amics i interessada pel hip-hop, va gravar cançons. Va aparèixer també en un videoclip juntament amb tres de les figures més conegudes del rap del Marroc, Elgrande Toto, Don Bigg i Draganov. El vídeo va rebre uns 16 milions de reproduccions a YouTube, i la va animar a fer el pas endavant.
L'artista que utilitza sobretot l'àrab marroquí a les seves cançons, barrejat però amb francès i anglès, es revelà internacionalment al febrer del 2020 gràcies al seu primer títol KickOff, molt crític amb la societat marroquina actual.
El 23 de novembre del 2020 la cantant va figurar a la llista de les 100 dones més influents de l'any que publica la BBC anualment.

## Referències

* 1 2 «Moroccan women break through in rap scene dominated by men» (en anglès). New York Post, 28 [Consulta: 30 novembre 2020].
* ↑ «Khtek: “Quand une femme décide de s'imposer (…) elle se fait lyncher et rejeter, mais elle se fait entendre”» (en francès). Laklika, 31-08-2020. [Consulta: 30 novembre 2020].
* ↑ «Houda Abouz, a Moroccan rap artist who ‘speaks her mind'» (en anglès). The Arab Weekly, 06-08-2020 [Consulta: 26 novembre 2020].
* ↑ «BBC 100 Women 2020: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC News, 23-11-2020 [Consulta: 23 novembre 2020].
# Disautonomia

La disautonomia o disfunció autonòmica és un trastorn en el qual el sistema nerviós autònom (SNA) no funciona correctament. Això pot afectar el funcionament del cor, la bufeta, els intestins, les glàndules sudorípares, les pupil·les i els vasos sanguinis. La disautonomia té moltes causes, de les quals no totes es poden classificar com a neuropàtiques. Una sèrie de malalties poden presentar disautonomia, com ara la malaltia de Parkinson, atròfia multisistèmica, demència amb cossos de Lewy, síndrome d'Ehlers-Danlos, ganglionopatia autonòmica autoimmunitària i neuropatia autonòmica, VIH/SIDA insuficiència autonòmica i síndrome de taquicàrdia ortostàtica postural.
El diagnòstic s'aconsegueix mitjançant proves funcionals del SNA, centrant-se en el sistema biològic afectat. Es poden realitzar investigacions per identificar la malaltia subjacent que pot haver conduït al desenvolupament de símptomes o neuropatia autònoma. El tractament simptomàtic està disponible per a molts símptomes associats a la disautonomia.

## Referències

* ↑ «Autonomic Nervous System - National Library of Medicine». PubMed Health. National Center for Biotechnology Information. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Treatment of autonomic dysfunction in Parkinson disease and other synucleinopathies». Mov Disord, vol. 33, 3, 3-2018, pàg. 372–90. DOI: 10.1002/mds.27344. PMC: 5844369. PMID: 29508455.
* ↑ «Neurological manifestations of Ehlers-Danlos syndrome(s): A review». Iranian Journal of Neurology, vol. 13, 4, 10-2014, pàg. 190–208. PMC: 4300794. PMID: 25632331.
* ↑ «Ganglionic Acetylcholine Receptor Antibodies and Autonomic Dysfunction in Autoimmune Rheumatic Diseases». Int J Mol Sci, vol. 21, 4, 2-2020, pàg. 1332. DOI: 10.3390/ijms21041332. PMC: 7073227. PMID: 32079137.
* ↑ «A meta-analysis of HIV and heart rate variability in the era of antiretroviral therapy». Clin Auton Res, vol. 26, 4, 8-2016, pàg. 287–94. DOI: 10.1007/s10286-016-0366-6. PMID: 27395409.
* ↑ «Efficacy of immunotherapy in seropositive and seronegative putative autoimmune autonomic ganglionopathy». Neurology, vol. 72, 23, 6-2009, pàg. 2002–8. DOI: 10.1212/WNL.0b013e3181a92b52. PMC: 2837591. PMID: 19506222.
# Lepisiota

Lepisiota és un gènere de formigues de la subfamília dels formicins (Formicinae). Té una distribució Paleártica i Afrotropical, incloent-hi la península Ibèrica.

## Espècies

El gènere Lepisiota inclou 102 espècies, de les quals dues viuen a la península Ibèrica:
* Lepisiota frauenfeldi (Mayr, 1855)
* Lepisiota nigra (Dalla Torre, 1893)

## Referències

* ↑ «BioLib - Lepisiota» (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2023].
* 1 2 «Hormigas.org - Género Lepisiota» (en castellà). [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «Lepisiota - AntCat» (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2023].
# Tífids

Els tífids (Tiphiidae) són una família d'himenòpters apòcrits de la superfamília dels vespoïdeus (Vespoidea) a vegades conegudes com a o vespes de les flors. Els adults són solitaris (no fan nius col·lectius). Les larves són principalment ectoparàsits de larves de diversos coleòpters especialment dels de la família Scarabaeoidea. A la península Ibèrica només es troba un gènere, Tiphia i l'espècie Tiphia morio n'és la més freqüent.

## Característiques

Moltes espècies són petites, però unes altres arriben a 30 mm. Les femelles de certes subfamílies (totes les Brachycistidinae, Diamminae, Methochinae i Thynninae) són àpteres (no tenen ales). En canvi les femelles de les subfamílies Tiphiinae, Anthoboscinae i Myzininae són sempre alades. Són semblants als escòlids, però tenen les ales amb estigma, els ulls presenten rarament escotadures i les ungles dels tarsos són bífides.

## Taxonomia

La família Tiphiidae inclou 120 gèneres i unes 2.000 espècies, repartides en 7 subfamílies:
* Subfamília Anthoboscinae
* Subfamília Brachycistidinae
* Subfamília Diamminae
* Subfamília Methochinae
* Subfamília Myzininae
* Subfamília Thynninae
* Subfamília Tiphiinae

## Referències

* 1 2 Blas, Marina. «Els himenòpters: vespes, abelles, formigues i afins». A: Història natural dels Països Catalans. Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana, s.d [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ Aguiar, A.P.; Deans, A.R.; Engel, M.S.; Forshage, M.; Huber, J.T.; Jennings, J.T.; Johnson, N.F.; Lelej, A.S.; Longino, J.T. «Order Hymenoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal Biodiversity: An Outline of Higher-level Classification and Survey of Taxonomic Richness (Addenda 2013)». Zootaxa, 3703, 2013, pàg. 1–82.

## Bibliografia

* Arnett, R. H. Jr.. American insects (en anglès). Segona edició. Boca Raton, Londres,New York, Washington, D. C.: CRC Press, 2000. ISBN 0-8493-0212-9.
* Borror, D. J.; DeLong, D. M.; Triplehorn, C. A.. An introduction to the study of insects (en anglès). quarta edició. New York, Chicago: Holt, Rinehart and Winston, 1976. ISBN 0-03-088406-3.
* Peñalver, Enrique; Martínez-Delclòs, X. «Insectos del Mioceno Inferior de Ribesalbes (Castellón, España). Hymenoptera» (pdf) (en castellà). Treballs del Museu de Geologia de Barcelona, Vol.: 9, 2000, pàg. 57-153.
# Hussayn (nom)

Hussayn o al-Hussayn és un nom masculí àrab (àrab: حسين, Ḥusayn o الحسين, al-Ḥusayn) que literalment és un diminutiu de Hàssan o al-Hàssan, que significa ‘bonic’, ‘bo’, ‘graciós’, ‘excel·lent’. Si bé Hussayn o, amb l'article, al-Hussayn, són les transcripcions normatives en català del nom en àrab clàssic, també se'ls pot trobar transcrits Hussein, Husein, Husain, Hussain, Husayin, Hussayin, Huseyin, Husseyin, Huseyn, Hossain, Hossein, Husseyn, Hocine... Pel fet de ser el nom d'un dels nets del profeta Muhàmmad i fill d'Alí ibn Abi-Tàlib i Fàtima az-Zahrà, al-Hussayn ibn Alí, és un nom molt comú entre els musulmans, especialment entre els xiïtes, arabòfons i no arabòfons, que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: somali: Xuseen.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. "حسن". ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. "حسن" (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Abús de temperatura

L'abús de temperatura, en l’àmbit de l'alimentació, és la preservació de les viandes en el rang de temperatures que afavoreixen el creixement microbià. Es tracta d'una deficiència que pot comportar problemes de salut pública, malbaratament alimentari i la pèrdua de confiança dels consumidors. Típicament, els valors inclosos en aquesta condició oscil·len entre els 4 (o 5) i els 60 graus Celsius durant un període excessiu i per sobre d’un pH àcid de 4,6.
En el cas dels aliments precuinats o carns d'escorxador, que són susceptibles a romandre a temperatura ambient, és necessari que al llarg de la seva cadena de processament passin el mínim temps possible en el rang de valors de risc que suposa l’abús de temperatura. D’aquesta manera, s'eviten o minimitzen les conseqüències de creixement microbiològic i futures toxiinfeccions alimentàries. Els tres microorganismes més comuns relacionats amb l’abús de temperatura són Bacillus cereus, Staphylococcus aureus i Clostridium perfringens.
D’entre els diversos mètodes per tal de determinar l’abús de temperatura, hi ha els recomptes de plaques psicrotròpiques (amb diversos dies de durada), la detecció de microorganismes indicadors, l’ús de medis de cultiu selectius o fins i tot tècniques elèctriques com la mesura de la impedància.

## Referències

* 1 2 Montville, Thomas J. Microbiología de los alimentos : introducción (en castellà). Zaragoza: Acribia, D.L. 2009, p. 439. ISBN 978-84-200-1131-8.
* ↑ Ndraha, Nodali; Hsiao, Hsin-I; Vlajic, Jelena; Yang, Ming-Feng; Lin, Hong-Ting Victor «Time-temperature abuse in the food cold chain: Review of issues, challenges, and recommendations» (en anglès). Food Control, 89, 01-07-2018, pàg. 12–21. DOI: 10.1016/j.foodcont.2018.01.027. ISSN: 0956-7135.
* 1 2 De Leon, Sonia Yuson. Global handbook on food and water safety : for the education of food industry management, food handlers, and consumers (en anglès). Springfield, Ill.: Charles C. Thomas, 2003, p. 307. ISBN 978-0-398-08421-9.
* ↑ Barreiro M., José A.; Sandoval B., Aleida J. Operaciones de conservación de alimentos por bajas temperaturas (en castellà). 1a ed. Caracas: Equinoccio, 2006, p. 67. ISBN 980-237-210-2.
* 1 2 3 Davies, Andrew; Board, Ron. The microbiology of meat and poultry (en anglès). 1st ed. Londres: Blackie Academic & Professional, 1998, p. 279-283. ISBN 0-306-48307-6.
* ↑ «Temperature Control in Cooked Food» (en anglès). Agència Alimentària de Singapur, 15-07-2021. [Consulta: 27 setembre 2021].
# Oxythyrea funesta

Oxythyrea funesta és una espècie de coleòpter polífag de la família dels escarabèids, subfamília dels cetonins. Es distribueix per Europa central i meridional, Illes Canàries, Àsia Menor i Orient Mitjà. És un dels coleòpters florícoles més freqüents en la península Ibèrica.

## Descripció

És un escarabat fitòfag de cos arrodonit, amb els èlitres negres amb tènues irisacions de color coure i taques blanques amb forma i distribució irregular, però simètriques. Tot el cos presenta un recobriment de pèls llargs i clars amb funció sensitiva. Les antenes estan acabades en forma de pinta que pot obrir a voluntat. Mesura al voltant d'un centímetre. El seu nombre cromosòmic és 2n = 19.

## Biologia

Durant la primavera i començaments d'estiu, l'escarabat del sudari és molt freqüent damunt les flors grans, com les de les rosàcies i cistàcies, alimentant-se de pol·len i nèctar, així com del pistil i estams, destruint les flors per allà on passa. Se'l veu volar durant els dies assolellats, i busca refugi durant els dies freds a l'espera d'un oratge més favorable. A finals de maig i després de l'aparellament es dirigeixen cap al sòl, en busca de llocs frescs, humits i rics en restes vegetals i arrels, i fan la posta a uns centímetres del sòl. Passats quinze dies ixen les larves, blanques i grosses. Comencen a alimentar-se de les restes vegetals, són molt voraces, fins que assoleixen el seu màxim desenvolupament a finals d'estiu, és quan creen un capoll esferiforme amb restes vegetals i la seua femta, dins del qual completaran el seu desenvolupament de l'estadi de nimfa. Les potes de les larves no són funcionals, es desplacen mitjançant la contracció del seu cos. Després de 15-20 dies apareixen els adults, els quals passaran l'hivern baix terra esperant l'arribada de la primavera.
Molt sovint es troba alimentant-se de molts tipus de flors, especialment rosàcies i cistàcies, i amb freqüència destrueix els borrons florals de les vinyes, els arbres fruiters i les flors immadures del blat, és per tant, un aclaridor de flors. En volar fa un brunzit semblant al de l'abella de la mel, d'ací un dels seus noms populars, brunidora.

## Galeria

* Sobre una cistàcia (estepa)
* Sobre una asteràcia (card)
* Sobre una asteràcia (margarida)
* Sobre una rosàcia (roser silvestre)
* Sobre una al·liàcia (all de bruixa)
* Aparellant-se

## Referències

* 1 2 3 «La brunidora (Oxythyrea funesta)». El Medi Natural del Bages. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ Lachowska, Dorota; Rozek, Maria; Holecová, Milada (en anglès) Cytogenetic Study on Eight Beetle Species (Coleoptera: Carabidae, Scarabeidae, Cerambycidae, Chrysomelidae) from Central Europe, 1-1996, pàg. 99-103.
* ↑ CARRERO; Planes, Silverio. Plagas del campo (en castellà). Mundi-Prensa Libros, 2008-09-01. ISBN 978-84-8476-326-0.
# Morrovalle

Morrovalle és un comune (municipi) de lauidshfpoihrpeoigfas
# Associació Cultural Musical Pere Josep Cañellas

Associació Cultural Musical Pere Josep Cañellas és una agrupació cultural creada el 1986 a Calvià (Mallorca). Pren el nom del músic calvianer Pere Josep Cañellas Jaume (1845-1922). Disposa de diferents seccions: escola de música, banda de música, un cor infantil i un d'adults i una escola de ball de bot. El 2002 creà l'Associació d'amics de l'Òpera. Per les festes de Sant Jaume organitza la Nit de la Sarsuela. El 2014 l'Obra Cultural Balear li atorgà el premi Bartomeu Oliver, dels premis 31 de Desembre.

## Referències

* ↑ Mas i Vives, Joan. Diccionari del teatre a les Illes Balears. L'Abadia de Montserrat, 2003. ISBN 978-84-8415-477-8.
* ↑ «Els premiats dels 31D - Obra Cultural Balear», 21-06-2024. [Consulta: 25 desembre 2024].
# Hègira

L'hègira (de l'àrab هجرة, hijra, ‘exili’, ‘ruptura’, ‘separació’, ‘emigració’, també en el sentit de ‘ruptura de llaços’) va ser la sortida de Mahoma de la Meca cap a l'oasi de Yathrib, antic nom de Medina. Aquest fet marca el naixement oficial de la comunitat musulmana (umma). L'islam pren el primer dia de l'any lunar en què es va produir, el 16 de juliol del 622 com dia de l'inici del calendari musulmà.
Aquest esdeveniment va crear una ruptura fonamental amb la societat tal com era coneguda pels àrabs fins llavors. Mahoma va transformar un model social establert sobre els llaços de la sang (organització clànica), vers un model de comunitat de creients. En aquest nou model on tothom és germà, no és permès deixar en l'abandó el desproveït o el feble, com passava abans. Els clans poderosos de la Meca van fer el possible per eliminar aquesta nova proposició de societat que disminuïa el seu poder, però que era ben acceptada pels més febles.

## Història

Segons la tradició alcorànica, Mahoma i els seus diversos companys eren l'objecte de violències i de pressions per part dels comerciants de la Meca, el poder dels quals era criticat per la nova religió. Aquests últims temien perdre els ingressos obtinguts gràcies als pelegrins vinguts de tota la península Aràbiga per pregar els ídols del santuari de la Kaba.
Després d'haver marxat de la Meca cap a l'oasi de Taïf, a un centenar de kilòmetres al sud, Mahoma va rebre el suport de deixebles originaris de Medina, una altra ciutat-oasi situada a 400 quilòmetres al nord de la Meca.
El 23 de juny de 622, a Àqaba, els representants de Medina van signar amb el Profeta un pacte d'aliança i van acceptar acollir els seus deixebles provinents de la Meca, en total 70 persones. Poc després, el Profeta mateix es va decidir a fer el viatge cap a Medina amb un grup de fidels. La seva sortida de la Meca es va fer en secret i va marcar l'Hègira.
La data d'aquest esdeveniment va ser fixada al 16 de juliol pel califa Úmar ibn al-Khattab en el moment de l'elaboració del nou calendari musulmà.

## Referències

* 1 2 «hègira». GEC. [Consulta: 4 març 2021].
# Suiseki

Suiseki (水石, Suiseki?) és una paraula japonesa que fa referència a una petita roca amb la forma i colors de la qual podem recordar un paisatge o objecte de la natura com poden ser un animal, un ésser humà, etc.
Es tracta d'una roca que sense cap tractament profund aconsegueix emular una imatge de la natura a la nostra ment. Normalment no solen ser de mida gran, havent-los de molt petits.
Per a poder classificar una pedra comú com a suiseki cal que aquesta puga suggerir-nos ideals semiabstractes japonesos que per a cada persona poden ser diferents en un mateix suiseki.
Els més comuns que podem trobar-hi són els suiseki amb forma de muntanya o de serralada que pot estar travessada per rius, torrents, etc. No obstant això, són el que tenen forma antropomòrfica el més preuats pels aficionats a aquesta disciplina.
Hi ha dues formes tradicionals d'exposar-lo, una és al damunt d'una petita plataforma de fusta anomenada daiza feta especialment per a aquesta tasca. L'altra consisteix a situar-hi el suiseki en una safata plena de sorra o aigua per ajudar a qui l'observa a imaginar-lo al seu entorn original.
Aquest art té el seu origen a les corts imperials de la Xina, on s'empraven conjuntament amb els bonsais per fer paisatges en miniatura o penjing.
Normalment vorem al suiseki acompanyant al bonsai en les seues exposicions. També era un element assidu al tokonoma o espai tradicional dedicat a l'espiritualisme o la veneració divina dels hogars del Japó antic, on també podíem trobar a l'anterior.

## Referències

* ↑ Cousins, Craig. (2006). Bonsai Master Class, p. 244.
* ↑ Corvello, Vincent T. and Yūji Yoshimura. (1996). The Japanese Art of Stone Appreciation: Suiseki and Its Use With Bonsai, p. 17.
* ↑ Brokaw, Charles. (2011). The Temple Mount Code, p. 73.
* ↑ Rivera, Felix G. (1997). Suiseki: The Japanese Art of Miniature Landscape Stones, p. 40, citing The History of Suiseki in Japan (日本愛石史, Nihon aisekishi).

## Vegeu també

* Gongshi
* Suseok
* Yulem

## Enllaços externs

* Nippon Suiseki Association
* "Viewing Stones" at National Bonsai Foundation
# August Becker

August Becker (Darmstadt, 27 de gener de 1821 - Düsseldorf, 19 de desembre de 1887) va ser un paisatgista alemany, associat a l'Escola de pintura de Düsseldorf.

## Vida i obra

Va començar els seus estudis el 1837 amb el pintor de la cort Johann Heinrich Schilbach. Els seus primers viatges d'estudi el van portar per Fischbachtal, Rüdesheim i la regió de Nahe. El 1840 va assistir a les classes de pintura de paisatge impartides per Johann Wilhelm Schirmer a la Kunstakademie de Düsseldorf. Va romandre allà després de completar els seus cursos, perquè Düsseldorf proporcionava un mercat rendible per al seu art.
Els anys 1844 i 1847, juntament amb August Leu (Maler, 1818) i Georg Saal, va visitar Noruega; pintant una sèrie de paisatges de fiords. El 1854, es va quedar a Londres durant diverses setmanes per estudiar els museus. El seu germà, Ernst Becker (Geheimrat), hi havia servit com a bibliotecari i Tutor Reial des de 1851. Es va concertar una reunió amb el príncep Albert, que va comprar el quadre de Becker "La Jungfrau", com a regal per a la reina Victòria. En els anys següents, va adquirir més quadres i, el 1864, el va convidar a visitar Escòcia. El 1869, va fer una breu visita a la seva finca, el Palau d'Osborne, a l'illa de Wight.
Posteriorment, va fer una gira per Hongria (1876) i Romania (1882), on la seva visita estava relacionada amb els encàrrecs que havia rebut de la família Hohenzollern-Sigmaringen. Allà també va donar classes de pintura a la princesa Antònia.
La seva obra total comprèn més de 360 pintures, unes 80 de les quals es troben a Anglaterra. L'octubre de 2002, es va celebrar una important retrospectiva de les seves obres al Kunst Archiv Darmstadt.

## Referències

* ↑ Rudolf Theilmann: "Die Schülerlisten der Landschafterklassen von Schirmer bis Dücker". In: Wend von Kalnein: Die Düsseldorfer Malerschule. Verlag Philipp von Zabern, Mainz 1979, ISBN 3-8053-0409-9, pg.144
* ↑ Nadja Putzert: Der Blick nach Norden. Skandinavische Landschaften in der deutschen Malerei von der Mitte des 19. bis zum Beginn des 20. Jahrhunderts. SaarbrückEl 2008, ISBN 978-3-639-43285-5

## Bibliografia

* "Becker, August", a: Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart, Vol. 3: Bassano–Bickham, Wilhelm Engelmann, Leipzig, 1909 (en línia)
* Becker, August.
* Lotte Hoffmann-Kuhnt (Ed.): August Becker (1821–1887). Das Leben eines Landschaftsmalers. Reiseberichte und Briefe, Schwaig, 2001,ISBN 3-00-006972-0
* Raimond Selke: August Becker (1821–1887): Der Darmstädter Landschaftsmaler aus der Düsseldorfer Schule. Biographie und Werkkatalog, Görres, Koblenz 2005,ISBN 3-935690-39-8 Una vista a Glen Derry

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb August Becker» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# Jorkyball

El Jorkyball és una modalitat esportiva de futbol 2 contra 2 que es va crear en els anys 90 sota la influència del futbol i de l'esquaix. Es practica en una pista de 10m x 5m la superfície de la qual està coberta de gespa artificial i les parets són de metacrilat. Per a jugar són necessaris 2 equips composts de 2 jugadors cadascun; l'objectiu del joc és marcar gol en la porteria contrària i per a això és possible servir-se de les parets de la pista.

## Història

Jorkyball va ser inventat per Gilles Paniez en 1987 en un garatge de Lió, França. Durant tres anys es va jugar en una sola pista a França i es va exportar a Itàlia en 1990, on s'han instal·lat més de 100 pistes. Actualment hi ha 25 pistes a França, 8 a Espanya i 4 a Gran Bretanya, per a un nombre total de més de 150 pistes en tot Europa (el 60% són indoor i el 40% outdoor).
Actualment, Jorkyball està present a França, Itàlia, Mèxic, Portugal, Anglaterra i ara a Espanya. L'Associació Futbol a 2 - Jorky Ball Espanya va néixer en 1998 i és membre de la Federació Internacional de Jorkyball Associations (FIJA), l'òrgan de govern mundial.

## Regles de joc

* El Jorkyball és un esport la idea fonamental del qual és l'esperit d'equip i el joc net (Fair Play).
* El Jorkyball és un esport en el qual està prohibit tota mena de contacte.
* Es considera falta tot contacte, les entrades per darrere, el joc perillós i tot gest antiesportiu.
* Un partit acaba quan un dels 2 equips guanya 3 de 5 sets.
* Cada set, a excepció del 5è, conclou quan un equip marca 7 gols.
* Sempre que el 5è set sigui necessari, cal guanyar amb 2 gols de diferència (ex: 7-5).

### Defensor

* És qui fa el servei posant el baló dintre de l'àrea.
* Cada vegada que el davanter del mateix equip treu una falta, ha d'estar pegat a la seva porteria.
* Si treu el contrari, es col·loca a la seva àrea de servei.
* No pot passar la línia central sense baló, si no, falta contra ell.
* No pot dur el baló més enllà de la línia de penal del contrari, si no, falta contra ell.
* Mai ha de bloquejar el baló, si no, falta contra ell.
* Pot marcar un gol en qualsevol moment del partit, ajudant-se de les parets o ajudant-se del sostre (ex: en el servei).
* En el següent set, pas obligatòriament a ser davanter, (no es pot canviar en el transcurs del set).

### Davanter

* En un servei del seu defensa, es col·loca a la seva àrea. No pot quedar-se amb el baló més de 10 segons, si no, falta contra ell.
* És ell el qual llença les faltes i els penals.
* En una falta o en un penal del contrari, es posa pegat a la paret en el camp contrari.
* Pot moure's per tots els costats del camp estalvi en l'àrea contrària.
* Pot marcar en qualsevol moment del partit, ajudant-se de les parets o del sostre.
* En el següent set, pas obligatòriament a ser defensa, (no es pot canviar en el transcurs del set).