OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Willard Rice

Willard Rice (Newton, 21 d'abril de 1895 - Weston, 21 de juliol de 1967) va ser un jugador d'hoquei sobre gel estatunidenc que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. El 1922 es graduà a la Universitat Harvard.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre gel. A nivell de clubs jugà al Boston Athletic Association.

## Referències

* 1 2 «Williard Rice Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 d’agost 2017. [Consulta: 22 febrer 2018].
# Forn del Fondo de Querol (Olivella)

El Forn del Fondo de Querol és una obra d'Olivella (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat als voltants del Fondo de Querol, al marge esquerre del camí que comunica Can Pere de la Plana amb Olivella, abans d'arribar a la casa anomenada la Mesquita.
Compta amb una construcció arquitectònica alçada amb maçoneria, de planta circular. Resten parts dels murs, molt deteriorats.
Està pràcticament cobert per la vegetació circumdant.

## Referències

* 1 2 3 «Forn del Fondo de Querol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Constitució iraniana de 1906

La Constitució de Pèrsia de 1906 va ser la primera constitució de Pèrsia i el resultat de la Revolució constitucional persa. Va ser redactada per Hassan Pirnia, Hossein Pirnia i Ismail Mumtaz entre d'altres. Està dividida en cinc capítols amb 51 articles que es van desenvolupar durant diversos anys. La constitució de Bèlgica i d'altres constitucions europees li van servir parcialment de model.

## Llei electoral i lleis fonamentals de 1906

El parlament de l'Iran s'anomenava “Majlis”.
Va ser proclamada el 5 d'agost de 1906 per Mozzafar al-Din Shah
L'article 3 d'aquesta constitució no permet votar a les dones, els estrangers, els criminals, els militars i alguns d'altres.
El sistema té dues càmeres (Parlament i Senat)

## Disposicions generals

L'article 1 i 2 estableix que l'islam és la religió oficial de Pèrsia/Iran, i especifica que totes les lleis de la nació han de ser aprovades per un comitè de clergues xiï. Més tard aquests articles van ser ignorats per la Dinastia Pahlavi
El poder judicial pertanyia exclusivament als tribunals eclesiàstics en les matèries connectades amb la llei eclesiàstica i als tribunals civils en matèries connectades amb la llei ordinària.
La constitució delimita els poders que corresponen al Xa i als drets i deures que corresponen als militars

## Referències

* ↑ Tilmann J. Röder, The Separation of Powers: Historical and Comparative Perspectives, in: Rainer Grote and Tilmann J. Röder, Constitutionalism in Islamic Countries (Oxford University Press 2012), p. 321-3372. The article includes scientific English translation of the following documents: The Fundamental Law (Qanun-e Asasi-e Mashruteh) of the Iranian Empire of December 30, 1906 (p. 359-365); The Amendment of the Fundamental Law of the Iranian Empire of October 7, 1907 (p. 365-372).
* ↑ The Mashruteh Constitution of Iran (farsi). Berlin 2014. ISBN 9783844292923. (Details) Arxivat 2014-10-22 a Wayback Machine.
* ↑ Recognizing the centennial anniversary Arxivat 2016-01-17 a Wayback Machine. 109th CONGRESS, 2d Session, H. RES. 942, 25 July 2006
* ↑ For a modern English translation of the constitution and related laws see, Tilmann J. Röder, The Separation of Powers: Historical and Comparative Perspectives, in: Grote/Röder, Constitutionalism in Islamic Countries (Oxford University Press 2011).
* ↑ Destrée, Annette. «BELGIAN-IRANIAN RELATIONS». A: Encyclopædia Iranica [Consulta: 21 agost 2015].
* ↑ «Iran's 1906 Constitution | Foundation for Iranian Studies» (en anglès). Foundation for iranian studies. [Consulta: 3 gener 2021].

## Enllaços externs

* Iran's 1906 Constitution and Its Supplement
* Constitution of Iran, 1906 (farsi)
* Constitutional Revolution from Iran Chamber Society
# Jutta Niehaus

Judith "Jutta" Niehaus (Bocholt, Rin del Nord-Westfàlia, 10 de gener de 1964) va ser una ciclista alemanya.
Del seu palmarès destaca sobretot la medalla de plata als Jocs Olímpics de Seül en la prova de ruta.

## Palmarès en ruta

* 1986
** Vencedora d'una etapa al Postgiro
* 1987
** Vencedora d'una etapa del Tour de França
* 1988
** Medalla d'argent als Jocs Olímpics de Seül en Ruta
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1989
** Vencedora d'una etapa del Tour de França
* 1990
** Vencedora de 2 etapes al Postgiro
* 1992
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude
** Vencedora d'una etapa de la Volta a la Baixa Saxònia

## Palmarès en pista

* 1989
** Campiona d'Alemanya en persecució
** Campiona d'Alemanya en puntuació

## Referències

* ↑ «Jutta Niehaus» (en italià). Museo del ciclismo. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ «Jutta Niehaus» (en anglès). olympedia. [Consulta: 2 gener 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Cloïssa japonesa

La cloïssa japonesa (Ruditapes philippinarum) és una espècie de mol·lusc bivalve de la família Veneridae, que actualment domina el mercat als Països Catalans substituint la tradicional, autòctona i més apreciada Ruditapes decussatus. Normalment procedeix de parcs de cultiu en aqüicultura.

## Descripció

La conquilla és de color molt variable, amb taques i bandes irregulars en disposició més o menys radial. Presenta les estries ben marcades, més que la cloïssa tradicional (Ruditapes decussatus) i és més rugosa. Les dues valves poden presentar diferències de color.

## Hàbitat

Des del sud de Sibèria a la Xina. Viu en la zona entre marees en badies i estuaris i s'enfonsa de 2 a 14 cm sota la superfície de la terra.

## Referències

* ↑ «Cloïssa japonesa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Ruditapes philippinarum (A. Adams & Reeve, 1850)» (en anglès). [Consulta: 7 març 2021].

## Bibliografia

* Marine Life of the Pacific Northwest—Bernard Hanby
* Seashore Life of the Northern Pacific Coast—Eugene N. Kozloff
* Carlton, J. T. (2007). The light and smith manual intertidal invertebrates from Central Califorina to Oregon. Berkeley and Los Angeles, CA: University of California Press
* Cohen, Andrew (2005). Guide to the exotic species of San Francisco Bay. Retrieved June 7, 2005, from http://www.exoticsguide.org/species_pages/v_philippinarum.html
* Dudas, S.E., McGraw, I.J., & Dower, J.F. (2005). Selective crab predation on native and introduced bivalves in British Columbia. Journal of Experimental Marine Biology and Ecology. 325, 8-17
* Hanby, B (2005). Marine life of the Pacific northwest. Madeira Park, BC: Harbour Publishing.
* Kozloff, E (1993). Seashore life of the northern Pacific coat. Seattle, Wa: University of Washington Press
* Mihele, M. (2007).Predatory behavior and preference of a successful invader, the mud crab Dyspanopeus sayi (Panopeidae), on its bivalve prey. Journal of experimental marine biology and ecology. 312, 385-398
* Morris, R.H., Abbott, D.P., & Haderlie, E.C. (1980). Intertidal invertebrates of California. Stanford, CA: Stanford University Press

## Enllaços externs

* Venerupis philippinarum from San Francisco Estuary Institute's Guide to the Exotic Species of San Francisco Bay
# Signatura

La signatura o firma és el nom i cognom, o títol, que una persona escriu de la seva pròpia mà. La seva finalitat és identificar i assegurar o autentificar la identitat d'un autor o remitent, o com una prova del consentiment i/o de verificació de la integritat i aprovació de la informació continguda en un document o similar.
Els traços o dibuixos que solen acompanyar la signatura no són una signatura en si, sinó un component opcional que no es poden utilitzar de manera independent a aquesta. Generalment, només és vàlida la signatura en la qual és clarament llegible el nom i cognom, o títol, de la persona que signa.

## Vegeu també

* Signatura electrònica
* Certificat
* Segell
* Reconeixement de firma
* Escriptura a mà

## Referències

* ↑ «Signatura». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Canal Taronja

Canal Taronja és una televisió local privada amb llicència per emetre en digital a les Comarques Centrals de Catalunya i el Vallès. La cadena compta amb quatre versions diferents, la centrada a les comarques del Bages, el Berguedà i el Solsonès; la d'Osona, el Moianès i el Lluçanès; la de l'Anoia; i la del Vallès. És el canal de televisió de proximitat i referència a la Catalunya Central i al sud de l'Alt Ter.
El canal va néixer impulsat per Ferran Debant Garcia, president del grup de comunicació Taelus, propietari de Ràdio Manresa i d'altres canals i suports informatius de caràcter de proximitat, com el periòdic quinzenal gratuït Freqüència.
El canal forma part del grup Televisions Digitals Independents (TDI) i de la Xarxa Audiovisual Local (XAL).

## Història

Canal Taronja va iniciar les emissions en analògic el 5 de febrer de 2007 al Bages i Osona. Les emissions en digital s'iniciaren el juliol de 2008 a Osona, a mitjan gener de 2010 a l'Anoia. L'any 2011 va signar el contracte amb Tradia Telecom, filial d'Abertis, per posar en marxa la infraestructura tècnica necessària al centre emissor de la Torregassa, per cobrir amb senyal digital la comarca del Solsonès.
El desembre de 2013 s'obrí una delegació del canal al Solsonès en col·laboració amb Televisió de Solsona. Els estudis de televisió estan situats al nucli antic de Solsona i els continguts produïts per aquesta delegació són distribuïts a través de dues finestres: Canal Taronja Central i Televisió de Solsona.
El juliol del 2020, el canal ha obtingut una nova llicència de TDT, en aquest cas per emetre a Sabadell. Es tracta d'una llicència que va ser adjudicada a Diari de Girona, SA que ha arribat a un acord de cessió amb Grup Taelus, propietari de Canal Taronja.

## Freqüències

* 25 UHF: Vic (Osona, Moianès i Lluçanès)
* 37 UHF: Igualada (Anoia)
* 48 UHF: Manresa (Bages, Berguedà i Solsonès)

## Referències

* ↑ Felici, Javier Marzal; Martínez, Marcial Murciano. El desarrollo de la televisión digital en España (en castellà). Netbiblo, 2007, p. 44. ISBN 978-84-9745-213-7.
* ↑ «Canal Taronja: una nova televisió local». Manresa Calidoscopi, 22-03-2007. [Consulta: 4 desembre 2023].
* ↑ «El senyal de la TDT local del Bages-Berguedà-Solsonès arribarà al juny». Comunicació 21, 27-04-2011. [Consulta: 4 desembre 2023].
* ↑ «Albert Muntada, coordinador Canal Taronja Solsonès». Canal Taronja, 15-01-2014. Arxivat de l'original el 2014-02-21. [Consulta: 15 febrer 2014].
* ↑ «Acord 75/2020 de sol·licitud d'autorització prèvia de la societat Diari de Girona, SAU, per a la transmissió de la llicència de la demarcació de Sabadell (canal 45, programa 4, referència TL12B), a favor de la societat Taelus SL». Consell de l'Audiovisual de Catalunya, 22-07-2020. [Consulta: 7 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Canal Taronja - Lloc web oficial
# Hans Bütikofer

Hans Bütikofer (Coira, 29 de juliol de 1915 - Thun, 12 de gener de 2011) va ser un esportista suís que va destacar com pilot de bobsleigh, waterpolista i jugador d'hoquei sobre gel, entre d'altres esports.
El 1935 va guanyar la Sèrie Oest del Campionat Nacional d'Hoquei sobre gel suís i el 1936 guanyà el campionat nacional de waterpolo, però fou com a pilot de bobsleigh on més destacà. El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Garmisch-Partenkirchen, on guanyà la medalla de plata en la prova de bobs a 4 del programa de bobsleigh. Va fer equip amb Reto Capadrutt, Hans Aichele i Fritz Feierabend.

## Referències

* ↑ «Hans Bütikofer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 5 febrer 2019].
# Joan Bernadet i Aguilar

Joan Bernadet i Aguilar (Capellades, 1861 - Xalapa, 1932) fou un pintor català, establert a Mèxic des de 1896. En algunes fonts, consta amb el cognom Bernardet
Fill de Francesc Bernadet i Pujol i Antònia Aguilar i Vargas, petits comerciants de Capellades, demostrà aptituds per al dibuix i anà a estudiar a l'Escola de Belles Arts de Barcelona amb Antoni Caba i Ramon Padró. Fou becat a Roma i també estudià a Madrid i París. Exposà les primeres obres de retrats de mida natural el 1880 a la Sala Parés. També el 1888 decorà el cafè Lion d'Or de Barcelona i col·laborà en la decoració del pavelló dels Estats Units de l'Exposició Universal de Barcelona de 1888. Els anys següents visqué al carrer Moles 34 de Barcelona i participà en diverses exposicions, com l'Exposició de Belles Arts de Barcelona de 1891, l'Exposició de l'Ateneu Barcelonès de 1893 i l'Exposició de Belles Arts de Barcelona de 1894. El 1893 va guanyar les oposicions a professor a l'aleshores Escola Menor de Belles Arts de Figueres, ciutat en què també va exposar a la Casa Faig i la rellotgeria Soler. El 1896 marxà a l'Havana, Cuba, on coincidí amb el també capelladí Joan Artigas i Cardús, però s'estigué poc temps a l'illa i se n'anà al Municipi de Xalapa, Mèxic, on fixaria la seva residència definitivament. Es casà el 1918 i morí el 1932.

## Obra

Conreà el realisme principalment en el retrat, la figura i el paisatge.
* Decoració del cafè Lion d'Or a Barcelona
* Medallons de Miguel Servet i Vidal de Canyelles al Paranimf de la Universitat de Barcelona
* 1888 Decoració del pavelló dels Estats Units de l'Exposició de Barcelona
* 1892 Adoració del nen Jesús, pintat juntament amb Antoni Coll
* 1892 L'Hereu
* 1892 Un artista
* 1892 Escultura relleu de Tomás Breton
* 1893 A la llotja
* 1893 Cap d'estudi
* 1894 Primers albors de la fe
A Mèxic
* 1899 La joven madre
* Paisaje de Xalapa
* Jarocha en la ventana
* 17 de les 30 obres de la col·lecció del Colegio Preparatorio de Xalapa, on treballà com a professor

## Referències

* ↑ Margarita Olivo Lara. Nuevas biografías de veracruzanos ilustres.
* ↑ Seguranyes, Mariona «La llavor de l'escola empordanesa. Les escoles d’art a Figueres del segle xıx a la postguerra». Revista de Girona, Núm.303, pàg. 81-83.
* ↑ «Fernando Alcolea - Joan Bernadet y Aguilar» (en espanyol europeu). [Consulta: 19 juny 2021].
* ↑ «Noticias: Joan Bernadet, un pintor catalán en Xalapa». Associació Cultural Mexicano Catalana, 04-07-2011. [Consulta: 19 juny 2021].
* ↑ «Gobierno del Estado de Veracruz: Charla sobre el pintor Joan Bernadet y Aguilar y su estancia en tierras veracruzanas». Gobierno del Estado de Veracruz, 24-06-2011. [Consulta: 19 juny 2021].
* ↑ itres. «Pintors dels quaranta-cinc medallons». [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ «Espacios interiores: Jarocha en la ventana» (en anglès). [Consulta: 19 juny 2021].
# Eugeni Casanova i Solanes

Eugeni Casanova i Solanes (Lleida, 9 de febrer de 1958) és un escriptor, documentalista, periodista i filòsof lleidatà. És llicenciat en Ciències de la Informació (UAB) i en Filosofia (UB), i doctor en Llengua i Literatura Catalanes (UAB). Ha treballat a Avui, El Periódico de Catalunya, La Vanguardia, Tiempo, Cadena SER o Televisión Española. La seva obra ha estat traduïda al castellà. També va ser el codirector del documental Catalunya Nord, la llengua enyorada, el qual va guanyar el premi al millor documental del Festival Internacional de Cinema en Català (FIC-CAT) de 2020.

## Obra publicada

* L'ós del Pirineu. Crònica d'un extermini. Lleida: Pagès, 1997.
* Un viatge monstruós. Amb tren pel Transsiberià i la Ruta de la Seda. Barcelona: La Magrana, 1997.
* Sàhara Nord-Sud. La travessia per la costa atlàntica i el Nil. Barcelona: La Magrana, 2000.
* Almogàvers, monjos i pirates. Viatge a l'Orient català. Barcelona: Proa, 2001.
* Aigüestortes. Símbol, 2002.
* Viatge a les entranyes de la llengua. De la riquesa a l'agonia del català. Lleida: Pagès, 2003.
* Els jueus amagats. Supervivents de la Inquisició a la Sefarad del segle XXI. Barcelona: Columna, 2005.
* El complot. La trama en la segregació del Bisbat de Lleida i el litigi de les obres d'art. Pagès Editors, 2008.
* La conquesta de l'Orinoco. Fèlix Cardona i l'exploració catalana de Veneçuela. Símbol, 2012.
* Collserola. Natura entre ciutats. Símbol, 2012.
* Els parlars del Pirineu. Un viatge lingüístic per totes les valls del sud de la serralada. Pagès Editors, 2012.
* Guerra bruta i discurs de la por. Crònica dels quinze mesos que van fer lliure Catalunya. Pagès Editors, 2014.
* Els gitanos catalans de França. Llengua, cultura i itineraris de la gran diàspora. Pagès Editors, 2016.
* Masies i vida rural a Collserola. Mirador Llibres, 2016.
* Vallvidrera a través dels segles. Mirador Llibres, 2018.

## Guardons

* Premi Jaume Camp de Sociolingüística 2015 pel treball Identificació i localització de les poblacions de gitanos catalans a França, llengua, cultura i itineraris migratoris, que va donar a conèixer l'existència dels gitanos catalans de França més enllà del Rosselló.
* Premi al Millor Documental del Festival FIC-CAT 2020 de Roda de Berà per Catalunya Nord. La llengua enyorada.

## Referències

* 1 2 «Perfil de Eugeni Casanova Solanes». Universitat de Lleida. Arxivat de l'original el 2013-03-12. [Consulta: 28 gener 2013].
* ↑ Eugeni Casanova i Solanes al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ «13a edició: 2021». FIC-CAT.cat. Arxivat de l'original el 2021-10-28. [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ Cardús, Pere. «Eugeni Casanova: 'L'Opus Dei només és una de les parts d'aquest complot'». VilaWeb, 27-01-2010.
* ↑ Crespo, Martí. «Les veus dels Pirineus». VilaWeb, 28-01-2013. [Consulta: 28 gener 2013].
* ↑ «Guanyadors dels Premis Sant Jordi 2015» p. 26. Institut d'Estudis Catalans.

## Enllaços externs

* Entrevista a Eugeni Casanova sobre el seu llibre Els gitanos catalans de França
# Clima polar

El clima polar segons la classificació climàtica de Köppen es caracteritza pel fet que la temperatura mitjana mensual no arriba als 10 °C en cap dels mesos de l'any.

## Característiques

Les precipitacions acostumen a ser molt escasses en els casquets polars i en la majoria de la tundra, però en aquesta hi ha llocs molt plujosos com ocorre en la banda occidental de la tundra d'Islàndia. La humitat relativa de l'aire acostuma a ser molt baixa especialment en els casquets polars lloc on també hi pot haver forts vents de tipus catabàtic.
Als pols les temperatures són molt baixes entre altres factors perquè els raigs solars arriben molt inclinats respecte a la superfície terrestre, a més l'albedo de la neu i el gel és molt alt i gran part de l'energia solar incident és reflectida i no escalfa gaire la superfície.
S'assoleixen les condicions més severes als climes polars de l'Antàrtida i l'interior de Groenlàndia, ja que els seus casquets polars respectius tenen un gruix de dos a tres quilòmetres i la temperatura ambient descendeix amb l'altitud. A l'Antàrtida s'ha arribat a assolir els -70 °C i -80 °C, amb una dada mínima de -89,5 °C, la temperatura més baixa enregistrada a la superfície de la Terra.
El clima de les zones més altes de les principals serralades del planeta, per sobre del límit on poden créixer els arbres, també es consideren climes polars de muntanya en aquest cas els prats alpins s'assimilen als climes de tundra i a més altitud, en les zones de neu perpètua als dels casquets polars però sense arribar a les temperatures tan extremadament baixes dels climes de casquet polar. Les muntanyes i les terres altes, presenten o no climes polars segons l'altitud que presenten que resultarà més baixa a mesura que augmenta la latitud on es troben.

## Variants

Hi ha dos tipus de clima polar, Els dos tipus de clima polars es presenten als dos pols de la Terra, aproximadament per sobre dels cercles polars àrtic i antàrtic.
* ET (clima de tundra)
* EF (clima de casquet polar)

### Exemples de clima polar de tundra (ET)

En el clima polar de tundra el mes més càlid té una temperatura mitjana entre 0 i 10 °C
* Longyearbyen a les illes Svalbard, Noruega.
* Dickson (Sibèria occidental)

### Exemples de clima polar de casquet polar (EF)

En el clima polar de casquet polar tots els mesos de l'any tenen temperatures mitjanes per sota dels 0 °C
* Mac Murdo a l'Antàrtida
* Interior de Groenlàndia

## Vegeu també

* Classificació climàtica de Köppen
* Clima subàrtic

## Enllaços externs

* NOAA State of the Arctic Report 2006 (anglès)
# Exaile

Exaile és un reproductor d'àudio lliure per al sistema operatiu GNU/Linux, que intenta ser similar a Amarok de KDE, però basat en les biblioteques gràfiques GTK+ en comptes de les Qt emprades per Amarok. Està escrit usant pygtk (abans wxPython). També empra la plataforma multimèdia GStreamer per a la reproducció d'àudio, i la biblioteca Mutagen per a llegir i escriure les metadades de les cançons. Hi ha un pedaç per a fer que Exaile funcioni en Windows, però el port oficial usant GTK+ i GStreamer en Windows està actualment en desenvolupament.

## Característiques

Exaile incorpora diverses característiques similars a les d'Amarok, incloent:
* Obtenció automàtica de la portada de l'àlbum.
* Maneig de grans biblioteques de música.
* Obtenció les lletres de les cançons).
* Informació de l'artista i l'àlbum des de Viquipèdia.
* Compatibilitat con last.fm.
* Compatibilitat opcional amb iPod (requereix python-gpod).
* Compatibilitat opcional amb la compartició de música DAAP d'iTunes.
* Possibilitat de veure i escoltar un directori de navegació d'un lloc web sense prèvia descàrrega, és a dir, d'un shoutcast.
* Llistes de reproducció en pestanyes.

## Enllaços externs

* Lloc oficial d'Exaile Arxivat 2006-04-20 a Wayback Machine. (anglès)