OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thomasschule

La Thomasschule o Escola de Tomàs, en llatí Schola Thomana és un institut d'ensenyament secundari amb una tradició d'ensenyament musical que remunta cap a l'any 1212.
Va ser creada a l'inici del segle xiii per formar els cantants de l'escolania del monestir de Sant Tomàs de l'Orde de canonges regulars de Leipzig. Amb l'arribada del protestantisme el monestirs van ser abolits i l'ajuntament de Leipzig es va carregar de la formació dels joves músics i escolans. El monestir agustinià va ser enderrocat i des del 1553 es va construir un edifici nou. Hom la considera com l'escola pública més antiga d'Alemanya. El 2013 va celebrar el seu vuitè centenari. Tot i ser una escola secundària coneguda per la formació musical, on els escolans del Thomanerchor reben la seva formació general, des de la reforma va oferir una educació humanista ample que combina ciències, matemàtica, llengües i música. Tots els mes o menys noranta cantants del Thomanerchor hi estudien de nou a divuit anys, però formen una minoria en els mes de sis cents estudiants de l'institut.
Entre els seus directors, anomenats Thomaskantor, hi ha, entre molts altres músics coneguts, Johann Sebastian Bach.
Amb la coral el [Thomanerchor] i l'Església de Tomàs el 2002 han creat el forum thomanum, un campus d'ensenyament i de formació professional amb capacitat de fins a 1200 nens i joves, per sensibilitzar-los de manera lúdica a la música clàssica. Conté l'escola, un llar d'infants, una escola primària, l'internat dels escolans anomenat Alumnat, una acadèmia i la Vil·la Thomana.

## Referències

* ↑ Seidler, 2011, p. 22.
* ↑ «800 Jahre Glauben, Singen, Lernen: Festwoche der Thomasschule in Leipzig» (en alemany). Leipziger Volkszeitung, 07-09-2012. Arxivat de l'original el 2020-07-03 [Consulta: 30 juny 2020].
* ↑ van Kempen, Suzanne. Bach - musikpädagogisch betrachtet (en alemany). volum 13 de Beiträge zur europäischen Musikgeschichte. Frankfurt am Main: Peter Lang, 2009, p. 107-109. ISBN 978-3-653-00362-8.
* ↑ Orbeck, Mathias «Richtfest beim Forum Thomanum» (en alemany). Leipziger Volkszeitung, 13-08-2016, pàg. 19.

## Bibliografia

* Seidler, Thomas (ed.). 800 Jahre Thomana Kirche, Schule, Chor (en alemany, anglès). Leipzig: Leipziger Medien-Service, 2011. ISBN 978-3-942360-06-7.
# Artik (pel·lícula)

Artik és una pel·lícula de terror nord-americana del 2019 escrita i dirigida per Tom Botchii. És protagonitzada per Chase Williamson, Jerry G. Angelo i Lauren Ashley Carter. Es va estrenar internacionalment a Macabro i estrena mundial a Popcorn Frights. Ha estat subtitulada al català.

## Sinopsi

Un assassí en sèrie obsessionat amb els còmics, Artik, ensenya al seu fill a cometre una sèrie d'assassinats brutals sense que l'atrapin fins que el nen arriba a un home misteriós.

## Repartiment

* Chase Williamson com a Holton
* Jerry G. Angelo com a Artik
* Lauren Ashley Carter com a Flin Brays
* Matt Mercer com a Kar

## Premis

| Any | Premi | Categoria | Resultat |
| 2019 | Dragon Awards | Millor funció | Guanyador |
| 2019 | Shriekfest | Millor funció | Nominat |
| 2019 | Oaxaca FilmFest | Millor funció | Nominat |

## Referències

* ↑ Mack, Andrew. «ARTIK: First Images Released For Tom Botchii's Debut Horror Thriller». Screen Anarchy, 18-07-2019. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ Wood, Gus. «GBFF 2019: Tom Botchii Skowronski's 'Artik' Is A Brutal, Personal Apocalypse». Pop Horror, 03-09-2019. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ Halen, Adrian. «Artik 'First Look' – Trailer release for new Chase Williamson, Lauren Ashley Carter Horror Film». Horror News Network, 30-06-2018. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «Artik». macabro.mx. Arxivat de l'original el November 9, 2019. [Consulta: 20 novembre 2019].
* ↑ Barkan, Jonathan «Dread Presents: ARTIK To Have World Premiere At Popcorn Frights 2019». , 10-07-2019.
* 1 2 «Artik». Goita què fan, ara!. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «2019 Dragon Con Independent Film Festival Winners». dragoncon.org, 04-09-2019. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «2019 official selections». shriekfest.com. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «Official Selection». oaxacafilmfest.com. [Consulta: 20 novembre 2019].
# Post Malone

Austin Richard Post (Syracuse, Nova York, 4 de juliol de 1995) més conegut com a Post Malone és un cantant de rap estatunidenc, compositor i productor musical.
Nascut a Syracuse, amb nou anys ell i la seva família es van mudar als afores de Dallas. Va ser teloner de Justin Bieber al Purpose World Tour. Posteriorment al llançament de la seua cançó «White Iverson», dedicat al basquetbolista Allen Iverson, va signar un contracte amb la discogràfica Republic Records. Arran de la publicació de l'àlbum Beerbongs & Bentleys superà Drake en el rècord de reproduccions en línia d'un disc en una setmana amb més de 400 milions descàrregues. També va superar els Beatles en nombre de cançons a la vegada al top 20 de Billboard en col·locar fins a nou cançons a la llista.

## Discografia

* Stoney (2016)
* Beerbongs & Bentleys (2018)
* Hollywood's Bleeding (2019)
* Twelve Carat Tootchache (2022)
* Austin (2023)
* F-1 Trillion (2024)

## Referències

* ↑ «Post Malone's Homecoming» (en anglès). [Consulta: 14 octubre 2018].
* ↑ «Post Malone, 'play-maker' del rap». El Periódico, 01-02-2017. [Consulta: 14 octubre 2018].
* ↑ «Post Malone supera als Beatles en nombre de cançons a la vegada al top 20 dels Billboard», 05-08-2018. [Consulta: 14 octubre 2018].
* ↑ «Post Malone» (en anglès). [Consulta: 3 gener 2020].

## Enllaços externs

* Post Malone - Lloc web oficial
# Incubadora (neonatologia)

Una incubadora en l'àmbit de la neonatologia és un dispositiu que té la funció de crear un ambient amb la humitat i temperatura adequades per a la supervivència d'un nadó prematur.
Una incubadora per a nadons prematurs o nounats és un equip fonamental d'una unitat de tractament intensiu neonatal. Consisteix en una cambra tancada de material transparent que inclou una embuatat esterilitzat per ficar al llit al nadó, amb calefacció per convecció, filtre d'aires exterior, finestres per manipular al pacient, i diversos i sofisticats sistemes de monitoratge que inclouen control de pes, respiració, cardíac i d'activitat cerebral.
La cambra permet limitar l'exposició del nounat als gèrmens, i la complexitat dels equips permeten també diversos tractaments de vigilància intensiva, incloent-hi teràpia intravenosa, suplement d'oxigen, suport mecànic de la respiració i administració de fàrmacs.Aquest tipus d'incubadores ha resultat fonamental a partir del segle XX per aconseguir substancials reduccions de la taxa de mortalitat infantil a tot el món, constituint un dels paràmetres claus que expliquen la diferència de taxes entre països desenvolupats i uns altres amb menor nivell tecnològic.
No obstant això, existeixen posicions alternatives que promouen el reemplaçament de la incubadora per l'anomenat mètode cangur, incloent-hi estudis efectuats a diversos països que relativitzen l'ús de la incubadora excepte en el cas de patologies greus.

## Enllaços externs

* Manual d'operació per a incubadora infantil
* Fundación Canguro Arxivat 2010-juliol-31 a la Wayback Machine.
* Nathalie Charpak, TEDxCeiba Método Canguro
# Teatre Principal (Maó)

El Teatre Principal de Maó està situat al carrer de la Costa d'en Deià, 40, de Maó, capital de Menorca. Té 4 pisos i una capacitat total de 847 localitats. És el teatre d'òpera més antic d'Espanya. Gestionat des de 2001 per la Fundació Teatre Principal de Maó, compta amb una oferta d'espectacles molt àmplia pel que fa al nombre d'habitants de Maó, uns 25.000. La societat Amics de l'òpera ajuda que es mantingui viu, fent programes atractius i amb convidats de luxe, com Juan Diego Flórez, Barbara Hendricks o Ainhoa Arteta, que hi han actuat. No s'ha d'oblidar el paper important de Joan Pons, baríton menorquí, freqüent en les representacions. La programació que es manté en el segle XXI alterna l'òpera amb recitals i concerts musicals i amb actuacions de dansa i teatre.

## Història

El Teatre fou inaugurat el 15 de desembre de 1829, construït per Giovanni Palagi, quasi per necessitat, ja que a l'illa hi havia una llarga tradició musical, gràcies al fet que les companyies operístiques d'Itàlia, abans d'anar a la península, com que viatjaven en vaixell, estrenaven l'obra a l'illa, per veure l'acceptació del públic i per assajar. El teatre inicial, amb un pati de butaques voltat de 14 arcs i 2 proscenis, amb tres pisos de llotges tenia capacitat per a gairebé 1.000 espectadors.
La sala té la forma típica dels teatres italians, de ferradura, però no gaire tancada, i el pati de butaques té uns 20 centímetres d'inclinació. L'obra de construcció fou realitzada per Alfons Hernández i Josep i Pere Pons, i la dirigí Palagi. El ciutadellenc Andrés Galbis fou l'encarregat de la decoració escènica. Al llarg del segle XIX s'hi van anar fent millores, amb l'adquisició d’immobles veïns i la construcció de la façana neoclàssica actual (1845), o l’enllumenat elèctric (1894).
El juny de 2001, el Teatre reobrí les portes després d'una llarga i costosa restauració amb una òpera de Verdi, Falstaff. Un mes abans, s'inaugurà una estàtua de Maties Quetglas, Talia, que representa la musa de la comèdia, del mateix nom, de bronze i tres metres d'alçada.
L'any 2014 ha estat guardonat pel Govern espanyol amb la Medalla d'Or al Mèrit de les Belles Arts, conjuntament amb el baríton Joan Pons.
L'any 2019 s'han fet millores en la insonorització, acústica i so en la sala.

## Referències

* 1 2 3 4 Perelló, Francesc. «Teatre Principal (Menorca)». Institut del Teatre. Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «195 anys del principal de Maó». Agenda Cultural de Menorca. [Consulta: 21 octubre 2024].
* 1 2 «La història». Fundació Teatre Principal de Maó. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «El Teatre Principal de Maó i Joan Pons, Medalles d'Or al Mèrit de les Belles Arts». DBalears, 14-03-2014. Arxivat de l'original el 2014-03-16 [Consulta: 14 març 2014].
* ↑ «El Teatre Principal cierra hasta finales de mes para renovar el sistema de sonido» (en castellà). menorca.info, 17-09-2018. Arxivat de l'original el 2019-08-17. [Consulta: 25 desembre 2020].
# Lize Spit

Lize Spit (Viersel, 1988) és una escriptora belga en neerlandès. Va estudiar en el «Royal Institute for Theatre, Cinema and Sound» (RITCS) de Brussel·les, on va rebre el títol de màster en escriptura de guions. El 2013 va guanyar el premi Write Now! Amb la publicació de la seva primera novel·la, Het smelt (2013; «El desgel»), traduïda a diversos idiomes, va rebre diversos premis, com el De Bronzen Uil el 2016 o el Nederlandse Boekhandelsprijs el 2017. Des del 2017 és columnista de la revista De Morgen. El 2023, l'actriu Veerle Baetens va fer una adaptació cinematogràfica de la seva primera novel·la, El desgel, doblada en català amb el títol El desglaç.

## Obres

* Het smelt (2016). «El desgel». Traducció al català de Maria Rosich. Barcelona: Amsterdam Llibres, 2017
* Ik ben er niet (2022)
* De eerlijke vinder (2023)
* Autobiografie van mijn lichaam (2024)

## Referències

* ↑ «Literair talent Lize Spit wint Write Now! 2013 | Taalunie» (en neerlandès).
* ↑ «Het Smelt van Lize Spit winnaar Boekhandelsprijs 2017 | De Slegte» (en neerlandès). [Consulta: 24 abril 2020].
* ↑ Leyman, Dirk «Lize Spit stopt (even) met haar column: "Ik moet me dringend losmaken van alle ruis"» (en neerlandès). De Morgen.
* ↑ «El desglaç». ésAdir. [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ Spit, Lize. El desgel. ARA LLIBRES, 2017-09-11. ISBN 978-84-16743-54-4.
# Teresa Roig i Omedes

Teresa Roig i Omedes (Igualada, 1975) és una escriptora, blocaire i articulista catalana. Des de jove, col·labora en publicacions i edita contes en tot tipus de mitjans i reculls, pels quals ha obtingut diversos premis literaris. Formada en publicitat i tècniques de creixement personal, després de treballar durant anys en el sector audiovisual, actualment compagina l'escriptura amb la maternitat. És autora, entre d'altres, de les novel·les L'herència de Horst (Premi El setè cel de Salt 2007) i El primer dia de les nostres vides (Premi Roc Boronat 2010).

## Novel·les

* 2007: L'herència de Horst. Alisis, Ara llibres.
* 2008: Pa amb xocolata. Alisis, Ara llibres.
* 2010: El primer dia de les nostres vides. Proa, Grup 62.
* 2011: El blog de Lola Pons. Columna Ed., Grup 62.
* 2013: L'arquitecte de somnis. Columna Ed., Grup 62.
* 2015: La Merceria. Columna Ed., Grup 62.
* 2023: La ciutat dels nens. Navona Editorial.

## Premis

* 2007: Premi El setè cel de Salt per L'herència de Horst
* 2010: Premi Roc Boronat per El primer dia de les nostres vides

## Referències

* ↑ NacióDigital. «Articles d'opinió de Teresa Roig | NacióDigital». [Consulta: 22 novembre 2019].
* 1 2 «Teresa Roig - AnoiaDiari» (en catalan). [Consulta: 22 novembre 2019].
* 1 2 «Teresa Roig Omedes». [Consulta: 22 novembre 2019].
# Can Ramis-Milans

Can Ramis-Milans és una casa d'Arenys de Mar inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada a la cantonada del carrer d'Avall amb la Riera, i amb la façana principal a aquesta darrera.

## Història

Va ser projectada per Joan Ballescar i construïda entre 1722 i 1723 per encàrrec de Josep Milans i Lleu (1660-1743), coincidint amb les noces de la seva filla Francesca de Milans i Forest amb Francesc Ramis i Masferrer (1694-1766), de Sant Celoni.

## Descripció

De gran dimensions, consta de planta baixa, pis i golfes. Les obertures estan emmarcades amb pedra, simètricament col·locades, la teulada és a tres vessants. Té tres façanes, una de les quals dona a un jardí interior, que també té accés pel carrer lateral, i les cantonades també són de pedra. A la planta baixa hi ha obertures que són finestres i altres portes, aquestes tenen una motllura cilíndrica que discorre per brancals i llinda. Al primer pis, les obertures són totes balcons, aquest també tenen aquesta decoració, al segon pis o golfes, les obertures són més petites i són finestres. Hi ha una cornisa que tanca la façana.

## Vegeu també

* Can Ramis (Sant Celoni)
* Ca l'Armera

## Referències

* 1 2 3 «Can Ramis-Milans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Joseph de Milans y Lleu». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Can Ramis-Milans». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Francisca de Milans y Forest Lleu y Aldrich». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Francisco Miguel Joseph Ramis y Masferrer». geneanet. Juan Ramón de Ros.

## Enllaços externs

* «Can Ramis-Milans». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Aurinhac

Aurinhac (en francès Aurignac) és un municipi occità de Comenge, a Gascunya, situat en el departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. L'1 de gener del 2022 tenia 1.240 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations de référence 2022» (en francès). INSEE, 19-12-2024. [Consulta: 1r febrer 2025].
# Campionat del món de ciclocròs sub-23 femení

El Campionat del món de ciclocròs sub-23 femení és una de les curses ciclistes que formen part dels Campionats del món de ciclocròs. La cursa és organitzada per la Unió Ciclista Internacional i es disputa anualment en un país diferent al final de la temporada de ciclocròs, al final de gener. La primera edició data del 2016 i està reservada a ciclistes amb edats de 19 a 22 anys. La guanyadora de la prova obté el mallot irisat que ostenta durant l'any següent al campionat en totes les competicions en què pren part.

## Palmarès

| Any | Or | Plata | Bronze |
| 2016 | Evie Richards | Nikola Noskova | Maud Kaptheijns |
| 2017 | Annemarie Worst | Ellen Noble | Evie Richards |
| 2018 | Evie Richards | Ceylin del Carmen Alvarado | Nadja Heigl |
| 2019 | Inge van der Heijden | Fleur Nagengast | Ceylin Del Carmen Alvarado |
| 2020 | Marion Norbert Riberolle | Kata Blanka Vas | Anna Kay |
| 2021 | Fem van Empel | Anniek van Alphen | Kata Blanka Vas |
| 2022 | Puck Pieterse | Shirin van Anrooij | Fem van Empel |
| 2023 | Shirin van Anrooij | Zoe Bäckstedt | Kristýna Zemanová |
| 2024 | Zoe Bäckstedt | Kristýna Zemanová | Leonie Bentveld |
| 2025 | Zoe Bäckstedt | Marie Schreiber | Leonie Bentveld |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Països Baixos | 5 | 4 | 5 | 14 |
| 2 | Regne Unit | 4 | 1 | 2 | 7 |
| 3 | França | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Txèquia | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 5 | Hongria | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6 | Estats Units | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Luxemburg | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Àustria | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Web de l'UCI
# Pupi (escriptor)

Pupi (en llatí: Pupius) va ser un poeta tràgic de l'antiga Roma que va viure segurament al segle i aC. Formava part de la gens Púpia, una gens romana d'origen plebeu. No se n'ha conservat cap obra.
La quasi totalitat del que es coneix d'aquest personatge procedeix d'Horaci, qui esmenta les seves obres i se'n burla, titllant-les de lacrymosa poemata. Horaci afegeix: «Pupius, Tragoediographus, ita affectus spectantium movit ut eos flere compelleret. Inde istum versum fecit: flebunt amici et bene noti mortem meam, nam populus in me vivo lacrymatu' est satis».

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 605.
# Luci Pupi

Luci Pupi (en llatí: Lucius Pupius) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Púpia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser edil curul l'any 185 aC, probablement la primera magistratura curul de la seva carrera, i dos anys després va ser nomenat pretor, el 183 aC. Com a pretor va obtenir el govern de la província de l'Apúlia.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXIX,39,45
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 605.
# Publi Licini Cras (germà de Cras el Triumvir)

Publi Licini Cras (en llatí: Publius Licinius P. f. M. n. Crassus) va ser un fill de Venuleia i Publi Licini Cras, cònsol el 97 aC, i germà de Marc Licini Cras, el triumvir. Formava part de la gens Licínia, una família romana d'origen plebeu, i era de la branca dels Licini Cras.
Partidari de Sul·la, l'any 87 aC va ser executat pels cavallers de Fímbria, del partit de Gai Màrius, i segons Florus la mort es va produir davant dels ulls del seu pare. Apià, en canvi, diu que va ser el pare qui el va matar veient el perill imminent, i després va ser mort pels cavallers perseguidors.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 874.
# Juvenal Edjogo-Owono

Juvenal Edjogo-Owono, o simplement Juvenal (Sabadell, 3 d'abril de 1979), és un futbolista català que es defineix com a migcampista i actualment és exentrenador de Porcinos a la Kings League.

## Carrera de club

Com a futbolista es va formar a les categories inferiors del RCD Espanyol.
La temporada 2001-2002 és cedit i juga amb el Llevant UE, i en acabar la temporada torna al club blanc-i-blau.
El 2003 abandona la disciplina de l'Espanyol per jugar al Racing de Santander (on no va disposar de gaires ocasions per a jugar) i al Castelló. El 2004 fitxa pel Deportivo Alavés, i amb aquest equip aconsegueix l'ascens a Primera divisió. La temporada 2005-2006 va fitxar pel Recreativo de Huelva amb qui va tornar a aconseguir l'ascens a la màxima divisió del futbol estatal. Després de passar la primera part de la temporada (06-07) en aquest equip sense jugar un sol minut, va marxar al mercat d'hivern al Club Deportivo Tenerife. L'estiu del 2007 fitxa pel Fútbol Club Cartagena.
El maig del 2008 fitxa pel club de la seva ciutat natal, el CE Sabadell FC, on va marxar en finalitzar la temporada 2012/2013.
El 2017 fitxa pel Joventut Ribetana Assoc.Esport.A (Tercera Divisió Catalana) on és convocat en 9 partits, 3 de titular, 6 de suplent i 7 jugats. Amb 1 gol. Juga de Migcampista.

## Internacional

Nascut a Catalunya, fill de pare equatoguineà i mare espanyola de Granada, té la doble nacionalitat.
Amb la selecció de Guinea Equatorial ha estat internacional en diverses ocasions. El 7 de juny del 2008 va marcar, de penal, l'únic gol que ha aconseguit de moment amb la selecció, en la derrota davant de Sud-àfrica per 4 gols a 1, partit vàlid per a la classificació per la Copa del Món de Futbol de 2010.

## Referències

* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/2002/10/11/pagina-17/508063/pdf.html
* 1 2 3 http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/2008/09/30/pagina-31/603679/pdf.html
* ↑ http://www.fifa.com/worldfootball/statisticsandrecords/players/player=206466/ Arxivat 2012-10-21 a Wayback Machine.
# Lydia Ludic Burundi Académic FC

El Lydia Ludic Burundi Académic Football Club o LLB Académic FC és un club de futbol de la ciutat de Bujumbura, Burundi.

## Palmarès

* Lliga burundesa de futbol:
** 2013-14, 2016-17
* Copa burundesa de futbol:
** 2011, 2012, 2014
* Supercopa burundesa de futbol:
** 2012

## Referències

* ↑ Lloc web oficial
* ↑ Perfil a soccerway
* ↑ «Prince Louis FC». Perform Group. [Consulta: 5 abril 2015].
* ↑ «Burundi - List of Champions». RSSSF, 2010.
* ↑ «Burundi - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Terrassa de cafè a la nit

Terrassa de cafè a la nit és una pintura a l'oli realitzada per Van Gogh el 1888, en l'època que va passar a Arle, actualment exposada al Kröller-Müller Museum, a Otterlo, Països Baixos.

## Anàlisi

En aquesta pintura, Van Gogh expressa les seves noves impressions sobre la França meridional. L'obra descriu un cafè a la ciutat d'Arle, que es deia llavors La Terrasse i que passaria a anomenar-se Cafè van Gogh.
L'estil d'aquesta pintura és únic en Van Gogh pels seus colors càlids i la profunditat de la perspectiva. És la seva primera pintura representant un cel estrellat, que més endavant trobem en Nit estelada sobre el Roine i en La nit estelada, una de les seves obres més conegudes, realitzada un any després. Es pot igualment anotar que, en el retrat d'Eugène Boch, Van Gogh hi va pintar un fons amb estrelles.
S'ha vist un paral·lelisme entre aquest quadre i la representació del Sant Sopar, ja que la cambrera de blanc actua com Crist, el fons de les taules inclou una gran creu i hi ha dotze figures assegudes mentre que una tretzena (Judes) negra fuig entre les ombres.

## Referències

* ↑ Armengol, Montse «Més enllà dels estels». Sàpiens, 244, 7-2022 [Consulta: 10 juliol 2022].

## Vegeu també

* El cafè de nit
* Cafè de nit a Arle