OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La dama del silencio: El caso Mataviejitas

La dama del silencio: El caso Mataviejitas és un documental de 2023 dirigit per María José Cuevas i produït per Laura Woldenberg, enfocat en Juana Barraza Samperio, assassina en sèrie que va operar en la Ciutat de Mèxic a la fi de la dècada dels 90, la fascinació mediàtica pel cas i el sistema de justícia a Mèxic.La producció va tenir accés als arxius judicials relacionats amb el cas, la qual cosa va permetre que es realitzés una recerca sobre el mateix durant any i mig.
El documental es va estrenar en la plataforma de streaming Netflix el 27 de juliol de 2023, va ser eliminada del catàleg als pocs dies de la seva estrena deguda a un conflicte amb els permisos de distribució, va tornar a la plataforma temps després. En la LXVI edició dels Premis Ariel, va obtenir la nominació a Millor Llargmetratge Documental.

## Argument

L'onada d'assassinats de dones de la tercera edat a Ciutat de Mèxic, entre 1998 i 2005, va deslligar la caça i captura de l'assassí, qui va sorprendre per ser qui menys esperaven.

## Recepció

Chris Vognar, rític de la revista Rolling Stone, va declarar que el documental era el millor de l'any en tenir "un estil i personalitat veritable", i va descriure a Cuevas com un talent digne de seguir, ja que va crear un film que s'eleva del subgènere del true crime.Jacobo Vázquez, de la Revista Marvin, va ressaltar que el documental s'enfoca en els parents de les víctimes per a visibilitzar el veritable drama darrere del cas, així com presentar el paper dels mitjans de comunicació dins de la història, els qui es van enfocar més en la nota sensacionalista en lloc de la cerca de veritat i justícia.

## Referències

* ↑ «‘La Dama del Silencio’: Un documental que reflexiona como los mexicanos entendemos los crímenes» (en castellà), 28-07-2023. [Consulta: 7 setembre 2024].
* ↑ «La Mataviejitas llega a Netflix con 'La Dama del Silencio'» (en castellà). [Consulta: 7 setembre 2024].
* ↑ «‘La Dama del Silencio’: Claves para entender el documental sobre ‘la Mataviejitas'» (en castellà), 27-07-2023. [Consulta: 7 setembre 2024].
* ↑ Santomero, Lucas. «El motivo por la que Netflix eliminó el documental La dama del silencio: El caso Mataviejitas» (en castellà), 04-08-2023. [Consulta: 7 setembre 2024].
* ↑ Gallegos, Ricardo. «Las nominaciones a los Premios Ariel 2024» (en anglès), 19-06-2024. [Consulta: 7 setembre 2024].
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film472395.html>
* ↑ Vognar, Chris. «Netflix's 'The Lady of Silence' May Be the Year's Best True Crime Doc» (en anglès americà), 27-07-2023. [Consulta: 7 setembre 2024].
* ↑ «‘La dama del silencio’: ¿La primera asesina serial mexicana? - Revista Marvin» (en espanyol de Mèxic), 01-08-2023. [Consulta: 7 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Thymelaea

Thymelaea és un gènere de plantes amb flors que dona el nom a la família de les timeleàcies. Consta d'unes 30 espècies d'arbusts de fulles persistents i d'herbes. És originari de les illes Canàries, la conca del Mediterrani, el nord i centre d'Europa i l'Àsia central (la regió irano-turaniana).
Als Països Catalans són autòctones les espècies següents:Thymelaea passerina, Thymelaea sanamunda, Thymelaea dioica, Thymelaea calycina, Thymelaea hirsuta, Thymelaea tinctoria, Thymelaea pubescens, Thymelaea argentata, Thymelaea velutina i Thymelaea tartonraira.

## Espècies

| Thymelaea antiatlantica Thymelaea aucheri Thymelaea broteriana Thymelaea calycina Thymelaea cilicica Thymelaea coridifolia Thymelaea dioica Thymelaea granatensis Thymelaea gussonei Thymelaea hirsuta Thymelaea lanuginosa Thymelaea lythroides Thymelaea mesopotamica Thymelaea microphylla Thymelaea myrtifolia | Thymelaea nitida Thymelaea passerina Thymelaea procumbens Thymelaea pubescens Thymelaea putorioides Thymelaea ruizii Thymelaea salsa Thymelaea sanamunda Thymelaea sempervirens Thymelaea subrepens Thymelaea tartonraira Thymelaea tinctoria Thymelaea virgata Thymelaea virescens Thymelaea villosa |

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1980
* Flora Europaea: Thymelaea
* Flora of Pakistan: Thymelaea
# Notació numèrica de la instrumentació d'una orquestra

La notació numèrica de la instrumentació d'una orquestra s'utilitza per esbossar quins i quants instruments componen una orquestra i està ordenada de la mateixa manera en què aquest ho estan de forma individual en la partitura, llegint de dalt a baix.

## Enfocament general

L'orquestra es divideix en quatre grups i s'especifica de la manera següent:
* Instruments de vent de fusta: flautes, oboès, clarinets, fagots
* Instruments de metall: trompes, trompetes, trombons, tubes
* Timbales, percussió, arpa, piano, etc.
* Secció de corda: violins, violes, violoncels, contrabaixos, freqüentment abreujada en anglès com a 'str', 'strs' o similars.
    Les relacions de cada secció individuals respecte la corda s'ha conservat des del període clàssic per raons acústiques, de manera que una petita secció de cordes podria ser de 10/8/6/5/4; es dona un exemple per a una orquestra molt més gran a la taula següent.
Si calen solistes o un cor, les seves peces normalment ses situen entre la percussió/teclats i la corda a la partitura. Tanmateix, en aquesta notació generalment s'ometen.

## Exemples

| Notació | Significat | Comentaris |
| 2, 2, 2, 2 - 4, 3, 3, 1, timp, str | 2 flautes, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots - 4 trompes, 3 trompetes, 3 trombons, 1 tuba, timbales, cordes | Una orquestra gran estàndard, sense instruments doblats, alternatius o addicionals. |
| 0, 2, 0, 2 - 2, 2, 0, 0, timp, str | 2 oboès, 2 fagots - 2 trompes, 2 trompetes, timbales, cordes | Una orquestra típica del període clàssic. Els instruments que s'ometen s'especifiquen usant el número "0" (en aquest cas, flautes i clarinets), sense instruments duplicats/alternatius/addicionals. |
| 3+picc, 3+cor ang, 3+bass, 3+contra - 4, 4, 3+bass, 1, timp, 16/14/12/10/8 | 3 flautes més piccolo (flautí), 3 oboès més corn anglès (sense doblar), 3 clarinets més clarinet baix (sense doblar), 3 fagots més contrafagot (sense doblar) - 4 trompes, 4 trompetes, 3 trombons més el trombó baix (sense doblar), 1 tuba, 1 timbala - 16 primers violins, 14 segons violins, 12 violes, 10 violoncels, 8 contrabaixos | Es pot donar un nombre diferent de cada part de les cordes. Aquesta es tracta d'una orquestra del període romàntic amb una secció de vent i corda molt gran, amb un nombre de cordes expressament explícit.2222-4231-12-0-str |
| 2222-4231-12-1-str | 2 flautes, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots - 4 trompes, 2 trompetes, 3 trombons, 1 tuba, timbales, percussió (2 músics), 1 arpa, cordes | |

## Referències

* ↑ The Order of Instruments in an Orchestral Score, Music Theory Website at Duke Ellington School of the Arts Accessed 27 May 2017
# Martin Stenzel

Martin Stenzel (Lądek-Zdrój, Polònia, 18 de juny de 1946) va ser un ciclista alemany que va córrer durant els anys 60 del segle xx. Es dedicà al ciclisme en pista. Va prendre part en els Jocs Olímpics de 1968.

## Palmarès

* 1966
** Campió d'Alemanya amateur en tàndem (amb Klaus Kobusch)
* 1967
** Campió d'Alemanya amateur en tàndem (amb Klaus Kobusch)
* 1968
** Campió d'Alemanya amateur en tàndem (amb Klaus Kobusch)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Cantó de Lucerna

Lucerna (alemany: Luzern) és un cantó de Suïssa central. La seva capital és Lucerna. La població es de llengua alemanya, sent la seva densitat superior a la mitjana del país. Fou un dels quatre cantons forestals del territori de Waldstätte que s'uniren a la Confederació Helvètica el 1332.
Des del segle xvi fou governat per una oligarquia, i en època de la Reforma s'alià amb altres cantons catòlics. Després de la dominació napoleònica va formar part de l’aliança del Sonderbund, vençuda i dissolta el 1847.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor mundial - Oficina d'Onomàstica - Secció Filològica - Institut d'Estudis Catalans». [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «Cantó de Lucerna». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Municipis del Cantó de Lucerna
* Districtes del Cantó de Lucerna
# Carlet vermell

El carlet vermell o escarlet vermell (Hygrophorus russula, del grec higrós: humit, phorós: portador; del llatí russa: rosat) és un bolet comestible del grup dels carlets, de l'ordre dels agaricals.

## Descripció

La cutícula, que és parcialment separable, és llisa i lleugerament llistada, viscosa en temps humit, de color rosat i tacat de vermell vinós, és més fosca al centre. Contrasta amb les làmines i el peu més blancs. Carn abundant i compacta, fibrosa al peu, d'olor suau i gust dolç, de vegades una mica amargant.

## Hàbitat

Creix en alzinars, rouredes i fagedes, en tota mena de sòls, amb preferència pels bàsics i els neutres. Fructifica a la tardor, generalment en grans clapades, que reben el nom d'escarleteres. És un bolet tardà sent el seu mes preferit el novembre.

## Gastronomia

No s'acostuma a menjar després de ser collit, sinó que es conserva en sal o salmorra per a una utilització posterior. També es pot servir al bany maria o en vinagre. Traient-li la cutícula, ja que amarganteja, se'n millora la qualitat. És un bon comestible, millor per acompanyar guisats que per menjar-lo sol, perquè la seva carn absorbeix tots els agradables sabors del plat.

## Referències

* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* 1 2 3 Carles i Font, Jaume. La Cuina tradicional dels bolets. Cossetània Edicions, 2003, p.32. ISBN 8495684993.
# Arne Eggen

Arne Eggen (Trondheim (comtat de Trøndelag), 28 d'agost, 1881 - Bærum (comtat d'Akershus), 26 d'octubre, 1955), va ser un organista i compositor noruec.
Era fill del rellotger Johan Andreas Eggen (1848–1927) i Berte Eriksen Kurud (1848–1927) i es va casar el 1916 amb Engel Johanne Othilie Sparre Gulbranson (1878–1918), filla del botiguer Georg Robert Gulbranson (1828–1912) i Antonie Wilhelmine Lüttensee (1842–1936). Cunyat de la cantant Ellen Gulbranson (1863–1947).
Arne Eggen va ser estudiant al Musikkonservatoriet d'Oslo i més tard també va estudiar a Leipzig amb Stephan Krehl (composició) i Karl Straube (orgue). De 1908 a 1924 va ser organista a Bragernes, Drammen i des de 1924 a les esglésies de Bryn i Tanum a Bærum. Eggen va ser president de l'Associació Noruega de Compositors de 1927 a 1945 i de TONO de 1928 a 1930.

## Obra
### Per a orquestra

* Simfonia en sol, 1920

### Òpera

* Olav Liljekrans (Henrik Ibsen), 1931–40
* Cymbeline (Shakespeare) 1943–48

### Melodrama

* Liti Kjersti (Hulda Garborg), 1915, estrenada el 1933

### Oratori

* El rei Olav (Olav Gullvåg), 1930, es va estrenar el 1933 amb el Cæciliaforeningen.

### Música de cambra

* Dues sonates per a violí i piano
* Suite per a violí i piano

### Òrgan

* Ciaconna en g, 1917

### Cantant

* Tardor (O. Bull)
* A una església antiga (R. Nordtømme), 1948
* Honra l'eterna primavera de la vida (Bjørnstjerne Bjørnson)
* Estira el meu cor (T. Ørjasæter)
* Fora, sí fora, era l'arbre dels noruecs (Per Sivle)
* Sporven (Arne Garborg)
* Les fulles es tornen grogues (Ivar Aasen)

### Altres

* Arranjaments de melodies populars noruegues

## Referències

* ↑ Carnegie Hall linked open data, Carnegie Hall agent-ID 1004701, besøkt 2. mai 2022
* 1 2 Musicalics, Musicalics komponist-ID 89023
* 1 2 Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6fk4j53, besøkt 9. oktober 2017
* 1 2 Autorités BnF, BNF-ID 13972676z, besøkt 10. oktober 2015
* ↑ Norsk biografisk leksikon. Oslo: Aschehoug. 1926.

## Fonts

* "Gran enciclopèdia noruega". Consultat el 10 de gener de 2010.
# Dic-dic de Kirk

El dic-dic de Kirk (Madoqua kirkii) és una espècie de mamífer artiodàctil bòvid que viu a l'est i el sud-oest d'Àfrica. Es caracteritza per ser un dels antílops més petits que existeixen, amb només 70 centímetres de llargada. Viu en zones de matollar.

## Descripció

El dic-dic de Kirk és un antílop atípic. Manca de les banyes típiques dels bòvids, però en lloc d'això té una cresta de pèl al front. Té un nas que sembla un musell curt. Es caracteritza pels seus grans ulls i orelles, sempre en alerta. Les seves potes primes li proporcionen una agilitat excepcional. Com molts antílops, té una cua curta i un pelatge marró.

## Subespècies

Habitualment es distingeixen quatre subspècies de dic-dic de Kirk, però en realitat podrien representar tres o més espècies distintes:
* M. k. kirkii
* M. k. cavendishi
* M. k. damarensis
* M. k. hindei

## Galeria

* Parell de dic-dics de Kirk al Bioparc de València
* Dic-dics de Kirk menjant herba a Tanzània
* Dic-dic a Samburu
* Dic-dic a Namíbia
* Dic-dic al Serengeti
* Dic-dic a Masai Mara (Kenya)

## Referències

* ↑ Grubb, Peter. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a ed.. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005. ISBN 0-801-88221-4.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Frontera entre Kenya i Tanzània

La frontera entre Kenya i Tanzània és una línia terrestre de 769 kilòmetres d'extensió que separa Tanzània de Kenya. Es tracta d'una frontera amb grans segments en línia recta. Comença al marge oriental del llac Victòria, seguint cap al sud-est i servint de límit també a les reserves del Parc Nacional del Serengeti (Tanzània) i Masai Mara (Kenya). Passa després pocs quilòmetres al nord del mont Kilimanjaro, el més alt d'Àfrica, continuant abans d'arribar al canal de Pemba, a l'oceà Índic.Va ser un focus de tensió a finals dels anys setanta i en els anys 2007 i 2017 hi ha hagut enfrontaments intefronterers protagonitzats pels massais a causa del robatori de ramat.

## Referències

* ↑ Kenya Arxivat 2020-08-31 a Wayback Machine. a The World Factbook
* ↑ Kenya-Tanzania Border Tension Rises, The Washington Post, 27 d'abril de 1977
* ↑ Tensions over cattle crossing Kenya Tanzania border, BBC, 1 de novembre de 2017
* ↑ Border Problems between Tanzania and Kenia Kenya-Tanzania spat
# Flama eterna

Una flama eterna és un focus o una flama que crema constantment, alimentades permanentment, abans per l'afegit de combustibles per persones destinades a aquest servei, actualment per una alimentació més sovint amb gas natural.
Una flama eterna pot tenir un sentit religiós o simbolitzar la permanència d'un principi (exemples: la pau, Roma).
A l'època contemporània, una flama eterna perpetua sovint el record d'una persona o d'un esdeveniment d'importància nacional. El monument funerari de l'antic president americà John F. Kennedy, per exemple, compta amb una d'aquestes flames.

## Flames eternes

Algunes flames eternes que parlen en memòria de drames històrics:
* París, sota l'Arc de triomf de l'Étoile, La primera Flama del record dels temps moderns il·lumina la tomba del Soldat desconegut d'ençà 1923.
* Flama eterna sobre les tombes dels soldats desconeguts a Moscou i a altres ciutats de Rússia, per les víctimes de la guerra contra el feixisme.
* Yad Vashem a Jerusalem, per a l'holocaust.
* Tsitsernakapert a Erevan, per a les víctimes del genocidi armeni.
* Barcelona, al Fossar de les Moreres. Inaugurada el 2001, en record dels màrtirs del setge de 1714.

## Vegeu també

* Vestal
# Mark Stanley

Mark Stanley (Leeds, 29 d'abril de 1988) és un actor anglès. És conegut sobretot pels seus papers a Game of Thrones, Dickensian i com a Rob Hepworth a la tercera temporada de la sèrie de la BBC Happy Valley.

## Trajectòria

Mark Robert Speight va néixer a Leeds. Va estudiar a l'Allerton High School i a la Prince Henry's Grammar School d'Otley, on va començar a actuar. Es va graduar a la Guildhall School of Music and Drama el 2010.
Ha treballat en pel·lícules com ara La meva vida d'ara, Mr. Turner, Star Wars episodi VII: El despertar de la força, Un traïdor com els nostres i Los colonos.

## Referències

* ↑ «Mark Stanley on Grenn's Spin-off Show & Table-Reading with Ygritte». Flicks and the City, 15-08-2013. [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ Wallis, Sara. «Dickensian unites author's best-loved characters for epic period soap». mirror.co.uk, 19-12-2015. [Consulta: 29 setembre 2016].
* ↑ Rochenda Sandall. «Delighted to share the news that the feature fim RUN will have its world premiere at Tribeca Film Festival in April! It's beautiful story telling and Starring my one and only Mark Speight», 05-03-2019. [Consulta: 5 juny 2021].
* ↑ Smith, Stephanie The Yorkshire Post, 01-06-2021 [Consulta: 5 juny 2021]. De subscripció o mur de pagament
* ↑ «Mark Stanley». Guildhall School of Music and Drama. Arxivat 23 June 2015 a Wayback Machine.
* ↑ Life, Northern. «We chat to Yorkshire actor, Mark Stanley about his latest role in Dark River» (en anglès britànic), 27-01-2018. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ Robinson, Joanna. «24 Delightful Star Wars: The Force Awakens Cameos You Might Have Missed» (en anglès americà), 21-12-2015. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ Valdivia, Gonzalo. «Mark Stanley, el actor inglés de la nueva joya del cine chileno: “Disfruté mucho más haciendo Los Colonos que Game of Thrones”», 16-01-2024. [Consulta: 2 febrer 2025].
# Pedro Dancart

Pedro Dancart també conegut per Pierre Dancart va ser un escultor d'origen flamenc actiu a la segona meitat del segle xv. Es va establir a Espanya, on des del 1479 va treballar en la realització del cadirat del cor de la Catedral de Sevilla en col·laboració amb altres artistes.
L'any 1482 el Capítol de la Catedral de Sevilla va aprovar els plans del projecte que ell mateix va realitzar per dotar d'un gran retaule la Capella Major de la mencionada catedral. El treball es va iniciar el 1482 i no es va acabar fins 80 anys més tard el 1564.
Pedro Dancart va dissenyar un retaule de set carrers, estant la central més ampla. Va treballar durant deu anys en el grandiós projecte que mesura 27.8 metres d'alt per 18.2 d'amplada i consta de 44 relleus sobre la vida de Jesucrist i la Verge. Està fet de fusta policromada i inclou centenars de figures. A la seva mort, l'obra va ser continuada per diversos tallistes fins a la seva total finalització.

## Referències

* ↑ Dejar hablar a los textos: Homenaje a Francisco Márquez Villanueva. Universidad de Sevilla, 2005
* ↑ Jean Dumont: La incomparable Isabel la Católica
# Nuria Martínez Sanchis

Nuria Martínez Sanchis (Aiacor, Canals, ?) és una advocada i política valenciana, consellera de Justícia i Administració Pública de la Generalitat Valenciana del govern de Carlos Mazón des de novembre de 2024.
Llicenciada en dret per la Universitat de València l'any 1999 i doctora en dret per la Universitat Catòlica de València el 2016, Martínez Sanchis ha estat professora en aquesta darrera universitat on també ha sigut la degana de la Facultat de Ciències Jurídiques, Econòmiques i Socials. Compta amb un despatx propi a la ciutat de Xàtiva (la Costera).
El novembre de 2024, després de la remodelació del Consell de la Generalitat posterior a la DANA que va causar les inundacions a l'Horta Sud, el president Carlos Mazón del Partit Popular (PP) va nomenar a Nuria Martínez consellera responsable del departament de Justícia. Aquest departament anteriorment estava dirigit per Salomé Pradas que havia estat la responsable també de les emergències. Amb la remodelació efectuada aquestes competències i les d'interior esdevenen una conselleria diferenciada i la de Justícia incorpora les referides a Administració Pública, anteriorment agrupades amb la conselleria d'Hisenda i Economia dirigida per Ruth Merino que es mantindrà en el mateix Consell de la Generalitat.

## Referències

* ↑ diaridigital. «L'advocada Nuria Martínez Sanchis serà la consellera de Justícia» (en castellà), 21-11-2024. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ Lluch, Félix. «De Aiacor, de conocida familia y con despacho en Xàtiva: datos de la nueva consellera de justicia Nuria Martínez» (en espanyol europeu), 21-11-2024. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ NTC, À Punt. «El DOGV formalitza els canvis en l'estructura del Consell per la DANA», 22-11-2024. [Consulta: 24 novembre 2024].
# Iván Hurtado

Iván Jacinto Hurtado Angulo (Esmeraldas, 16 d'agost de 1974) és un exfutbolista equatorià, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Comença la seua carrera amb el modest Esmeraldas Petrolero, on destaca. A l'any següent és fitxat per un dels grans equips de l'Equador, l'Emelec, amb qui qualla dues grans temporades. Hi guanya dos campionats, en un d'ells marcant el gol definitiu de llançament de falta.
Posteriorment marxa a la lliga mexicana, on té reeixida al Celaya i al Tigres. També hi jugaria a la competició espanyola amb el Reial Múrcia. De nou a Mèxic, qualla una bona temporada al CF Pachuca, i recala a l'exòtic Al Arabi de Qatar.
Després del Mundial d'Alemanya és pretés per clubs anglesos, espanyols i valencians. Tot i això, continua sis mesos a Qatar abans de fitxar pel colombià Atlético Nacional. A mitjans del 2009, retorna al seu país per militar al Deportivo Quito.

## Selecció

Hurtado té el record de ser el futbolista equatorià més jove en debutar amb la seua selecció, amb 17 anys i 285 dies. Ha disputat més classificacions per a Mundials que cap altre jugador a la història, i és el sud-americà amb més internacionalitats, que arriben a les 163, amb cinc gols. El 2002 hi va participar en la fase final del Mundial de Corea i Japó, el primer de la història de l'Equador. Quatre anys després, van repetir experiència al Mundial d'Alemanya.
També ha disputat sis Copes Amèrica: 1993, 1995, 1999, 2001, 2004 i 2007, així com la Copa d'Or de la Concacaf del 2002.

## Palmarès

* Serie A de l'Equador: 1993, 1994
* primera divisió de Colòmbia: Apertura 2007, Clausura 2007

## Referències

* ↑ (castellà) «El Murcia presenta a Iván Hurtado i Leonel Gancedo». El Mundo, 29-12-2003 [Consulta: 3 abril 2008]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-01-25. [Consulta: 17 gener 2010].
* ↑ «Ivan Hurtado's 2002 FIFA World Cup profile». BBC Sport, 03-05-2002 [Consulta: 11 agost 2007].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Rosalía Arteaga Serrano

Lupe Rosalía Arteaga Serrano (Cuenca, Equador, 5 de desembre de 1956) és una activista social, escriptora i política equatoriana, va exercir com a presidenta de l'Equador entre el 9 i l'11 de febrer del 1997. Va ser la primera dona presidenta i vicepresidenta constitucional de l'Equador.
Continua rebent una pensió vitalícia per part de govern equatorià de 48.690 dòlars americans anuals.

## Referències

* ↑ «Rosalía Arteaga». Encyclopædia Britannica [Consulta: 5 juliol 2019].
# Alfredo Palacio

Alfredo Palacio González (Guayaquil, Equador, 22 de gener de 1939), metge i president de l'Equador des del 20 d'abril del 2005 al 15 de gener del 2007.
Alfredo Palacio, de professió metge, va ser Ministre de Salut Pública entre 1994 i 1996, dins el govern de Sixto Durán Ballén, i va tenir una destacada tasca durant la guerra del Cenepa.
Posteriorment, Palacio va ser vicepresident durant el govern de Lucio Gutiérrez. Després de la revuelta de los forajidos i la destitució de Lucio Gutiérrez, Palacio assumí la presidència el 20 d'abril de 2005.

## Referències

* ↑ Ortiz de Zárate, Roberto. «Alfredo Palacio González». CIDOB. [Consulta: 4 abril 2017].