OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joaquim Pedro de Andrade

Joaquim Pedro Melo Franco de Andrade (Rio de Janeiro, Brasil, 25 de maig de 1932-ib. 10 de setembre de 1988), conegut simplement com Joaquim Pedro de Andrade, va ser un director, guionista i productor brasiler, que també s'ha exercit en un parell d'ocasions com muntatgista.

## Biografia

Fill de Rodrigo Melo Franco de Andrade, fundador de l'Instituto do Patrimônio Histórico e Artístico Nacional (IPHAN), i de Graciema Prates de Sá, va passar la seva infància entre aquesta ciutat i Mines Gerais. Va acudir a la Facultat Nacional de Filosofia, on va estudiar Física i va formar part del Centre d'Estudis Cinematogràfic.
En 1957 va tornar a Mines Gerais, on va debutar al cinema com a assistent dels directorss Geraldo i Renato Santos Pereira a Rebelião em Vila Rica. Va ser membre del moviment Cinema Novo al Brasil. Andrade és conegut per la seva pel·lícula de 1969 Macunaíma, basada en la novel·la del mateix títol de Mário de Andrade. La seva pel·lícula documental de 1962 Garrincha, Alegria do Povo va ser presentada al 13è Festival Internacional de Cinema de Berlín.
Es va casar per segona vegada el 1976, amb l’actriu Cristina Aché camb la que va tenir un grapat de fills i a la que va dirigir a Guerra Conjugal i Contos Eróticos.
Víctima de càncer de pulmó, va morir als 56 anys, abans de realitzar el seu projecte d’adaptar Casa-Grande e Senzala, de Gilberto Freyre, al cinema.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Paper | Paper | Paper | Paper |
| Any | Pel·lícula | Director | Guionista | Muntatgista | Productor |
| 1959 | O Poeta do Castelo | Sí | Sí | | |
| 1959 | O Mestre de Apipucos | Sí | Sí | | |
| 1961 | Couro de Gato | Sí | Sí | | |
| 1962 | Garrincha - Alegria do Povo | Sí | Sí | Sí | |
| 1962 | Cinco vezes Favela | Sí | Sí | | |
| 1966 | O Padre e a Moça | Sí | Sí | Sí | Sí |
| 1968 | Brasília, Contradições de uma Cidade | Sí | | | |
| 1969 | Macunaíma | Sí | Sí | | Sí |
| 1972 | Os Inconfidentes | Sí | Sí | | Sí |
| 1975 | Guerra Conjugal | Sí | Sí | | Sí |
| 1976 | Gordos e Magros | | | | Sí |
| 1977 | Contos Eróticos | Sí | Sí | | |
| 1978 | O Aleijadinho | Sí | | | |
| 1982 | O Homem do Pau-Brasil | Sí | Sí | | Sí |

## Referències

* ↑ «Joaquim Pedro de Andrade - Enciclopédia Itaú Cultural». Enciclopédia Itaú Cultural.
* 1 2 Zacarias Pagnanelli. «Eterna Memória, Joaquim Pedro de Andrade». Cartão de Visita r7, 20 fevereiro 2016.
* ↑ «Bio». Filmes do Serro.

## Bibliografia

* RAMOS, Fernão & MIRANDA, Luiz Felipe. «Andrade, Joaquim Pedro de». A: Enciclopédia do cinema brasileiro. São Paulo: Senac, 2000.
* MARTINEZ TORRES, Augusto. «Joaquim Pedro de Andrade». A: 720 directores de cine. Barcelona: Ariel, 2008.
# Dachra

Dachra (àrab: دشرة, Daxra) és una pel·lícula de terror tunisiana escrita i dirigida per Abdelhamid Bouchnak i estrenada el 2018.
És la primera pel·lícula tunisiana rendible en vint anys (econòmicament i pel que fa a les entrades), tot i que no es va beneficiar de subvencions de l'Estat tunisià, ajuts de patrocinadors i fons tunisians o estrangers.

## Argument

La Yasmine, una estudiant de periodisme, i els seus amics Walid i Bilal, investiguen un cas sense resoldre: una dona trobada mig degollada fa 25 anys. Mongia està retinguda en un hospital psiquiàtric i se sospita que practica la màgia negra i la bruixeria. La seva investigació els porta a Dachra, un poble antic i aïllat a les muntanyes de Tunísia. Mentre el cap del poble els convida a passar la nit, la Yasmine es veu immersa en els pesants secrets de Dachra i no li queda més remei que lluitar per la seva supervivència.

## Repartiment

* Yasmine Dimassi: Yasmine
* Aziz Jebali: Walid
* Bilel Slatnia: Bilel
* Bahri Rahali: Bashir
* Hela Ayed: Mongia
* Hédi Mejri: Sabre

## Recepció

Dachra, primera pel·lícula de terror tunisiana, fou seleccionat a la Setmana Internacional de la Crítica de la 75a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, on va ser la pel·lícula de clausura, al Festival Internacional de Cinema del Caire, a la secció Projeccions de mitjanit, i al Festival Internacional de Cinema de Göteborg, a la secció Noves veus.
També es presenta fora de competició durant el 29è Festival de Cinema de Cartago.
Fou considerada la pel·lícula més terrorífica a Splat!FilmFest (Polònia) i participà fora de competició al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Gérardmer de 2019.

## Referències

* ↑ «Dachra : un succès qui explose les records d'entrées en Tunisie». huffpostmaghreb.com, 9 février 2019..
* 1 2 «Le film tunisien Dachra au Festival international du film du Caire». webdo.tn..
* ↑ Rihab Boukhayatia. «En marge de la Mostra de Venise : Dachra du réalisateur tunisien Abdelhamid Bouchnak sélectionné à la Semaine internationale de la critique». huffpostmaghreb.com..
* ↑ «Dachra de Abdelhamid Bouchnak sélectionné à la semaine de la critique de la Mostra de Venise». webdo.tn..
* ↑ «Dachra». program.goteborgfilmfestival.se..
* ↑ «Dachra». jcctunisie.org..
* ↑ «Le premier film d'horreur tunisien Dachra en salles à partir du 23 janvier». webmanagercenter.com, 16-01-2019..
* ↑ «Hors compétition». festival-gerardmer.com..

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Linden (Califòrnia)

Linden és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 1.103 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Linden tenia 1.103 habitants, 384 habitatges, i 316 famílies. La densitat de població era de 56,7 habitants/km².
Dels 384 habitatges en un 42,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,8% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 17,7% no eren unitats familiars. En el 15,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.250 $ i la renda mediana per família de 57.813 $. Els homes tenien una renda mediana de 56.164 $ mentre que les dones 39.750 $. La renda per capita de la població era de 21.094 $. Entorn del 9,5% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Linden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Linden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Erich Segal

Erich Segal (Brooklyn, 16 de juny de 1937 - Londres, 17 de gener de 2010) va ser un autor, guionista, educador i classicista estatunidenc. És conegut sobretot per escriure la novel·la best-seller Love Story (1970) i la pel·lícula d'èxit del mateix nom.

## Biografia

Fill d'un rabí, Segal va anar a la Midwood High School a Brooklyn i va viatjar a Suïssa a fi de fer cursos d'estiu. Va estudiar al Harvard College, graduant-se el 1958, i després va obtenir el seu màster (el 1959) i un doctorat (el 1965) en literatura comparada per la Universitat Harvard.
Segal va ser professor de literatura grega i llatina en la Universitat Harvard, en la Universitat Yale i en la Universitat de Princeton. Era supernumerari i honorari del Wolfson College de la Universitat d'Oxford.
Segal, que patia la malaltia de Parkinson, va morir d'un atac cardíac el 17 de gener de 2010 i va ser enterrat a Londres. En un elogi proferit en el seu funeral, la seva filla Francesca va dir: "Que va lluitar per respirar, va lluitar per viure, cada segon dels últims 30 anys de malaltia amb una obstinació al·lucinant, és un testimoniatge de qui era - una obsessió cega que el va fer seguir els seus ensenyaments, els seus escrits, les seves curses i la meva mare, amb la mateixa tenacitat. Ell era l'home més obstinat que qualsevol de nosaltre mai coneixerà."

## Referències

* ↑ «The Harvard Crimson :: News :: Erich W. Segal», 09-06-2008. Arxivat de l'original el 2008-06-09. [Consulta: 15 abril 2022].
* ↑ "Obituaries: Erich Segal (1937–2010)". Wolfson College Record, 2010 Arxivat 22-06-2011 a Wayback Machine., pages 29–32.
* ↑ Chris Smyth and Mary Bowers «Erich Segal, the academic who wrote Love Story, dies at 72». , 20-01-2010.
* ↑ «Love Story author Erich Segal dies aged 72: Erich Segal, author of the hugely successful story of love and bereavement, has died». , 19-01-2010.
* ↑ «'Love Story' author Erich Segal dies aged 72». , 19-01-2010. Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-06-04. [Consulta: 15 abril 2022].
# Marc Licini Cras (qüestor 54 aC)

Marc Licini Cras (en llatí: Marcus Licinius M. f. P. n. Crassus) va ser un magistrat romà del segle i aC. Formava part de la gens Licínia, una antiga família d'origen plebeu, i era el fill gran del triumvir Marc Licini Cras i la seva esposa Tertul·la.
El 54 aC a ocupar el lloc del seu germà Publi com a qüestor de Juli Cèsar a la Gàl·lia, i l'any següent va continuar al seu servei com a proqüestor. Quan va esclatar la Segona guerra civil romana l'any 49 aC, va ser prefecte a la Gàl·lia Cisalpina del costat de Cèsar.
Per la seva gran semblança amb el senador Axi es donava per fet que la seva mare havia estat infidel al marit. Sembla que la muller de Cras era Cecília Metel·la, atès que apareix en una inscripció com esposa de M. Crassus, que no pot ser el triumvir.

## Referències

* ↑ Robert C. Byrd. The Senate of the Roman Republic: Addresses on the History of Roman Constitutionalism. Government Printing Office, 1995, p. 123–. ISBN 978-0-16-058996-6.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 879.
# Èsac

Segons la mitologia grega, Èsac (en grec antic: Αίσακος) va ser un heroi fill del rei de Troia Príam, les seves aventures van succeir abans de l'inici de la Guerra de Troia.

## Èsac, segons Ovidi

Segons Les Metamorfosis d'Ovidi, Èsac era un fill il·legítim del rei de Troia Príam, nascut de la seva relació secreta amb la nimfa Alexírroe. Els seus avis paterns eren a Laomedont de Troia i la nimfa Estrimo mentre que el seu avi matern era el déu fluvial Granic. Èsac vivia al camp prop de Troia i un dia va topar-se amb la nimfa Hespèria, filla de Cebrè, de qui es va enamorar, però aquesta morí per la picada d'una serp i Èsac, desesperat, es llançà de cap al mar. En la seva caiguda, però, va aparèixer la seva besàvia Tetis i el va convertir en un cabussó.

## Èsac, segons Apol·lodor

Segons la Biblioteca d'Apol·lodor, Èsac era fill del rei Príam i una de les seves esposes, Arisbe. Els seus avis paterns eren Laomedont de Troia i la nimfa Estrimo mentre que el seu avi matern era Mèrops, rei de la ciutat Mísia de Percote i de qui va heretar el do d'interpretar els somnis. En una ocasió, l'esposa del seu pare, Hècuba, va contar-li un somni que havia tingut: donava a llum una torxa encesa que s'expandia per tota la ciutat i la cremava. Èsac li va revelar que tindria un fill (en referència a Paris) que causaria la ruïna de Troia. Li va aconsellar que l'abandonés, i així ho va fer. Posteriorment es va casar amb la nimfa Asterope, filla del déu fluvial Cebrè, però ella va morir per la picada d'una serp i Èsac, desesperat, es llançà de cap al mar. Tetis, plena de compassió, el va transformar en un cabussó.

## Referències

* ↑ Ovidi. Les Metamorfosis, XI, 749-763
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, III, 12, 5
* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 139. ISBN 8481641618.
# Carpèntum

Un carpèntum (llatí: carpentum) era una mena de carruatge similar a l'harmamaxa grega. Aquest tipus de carruatge cobert era usat pels britons, els gals, els cimbres, els al·lòbroges, els helvecis, els romans i altres nacions.
El seu nom celta original era carra o carri. El carpèntum era un carro amb un sostre aguantat per quatre columnes o pals, de vegades formant un conjunt ricament adornat. Se sap que en temps molt primerencs ja s'usava a Roma, però només per les persones privilegiades, almenys dins de les muralles. El currus arcuatus que Numa Pompili va autoritzar que portessin els Flamines, segons diu Titus Livi, és sens dubte el mateix que el carpèntum el carruatge que usava Tarquini el Superb quan encara era una persona privada, i que la seva esposa Túl·lia Minor conduïa pels carrers de Roma. En la seva forma primitiva devia ser simplement un carro cobert.
Era usat també per persones privades pels seus viatges. Hi podien viatjar dues o tres persones a més del conductor i era tirat per un parell de mules (carpentum mulare) i rarament per cavalls o bous. Era utilitzat per les dones (matrones) romanes per anar a les processons públiques i això era considerat un privilegi, ja que l'ús de carruatges a la ciutat estava prohibit durant la república. Durant l'Imperi es va concedir alguna vegada el privilegi especial a dones de la família imperial. Quan Calígula va instituir uns jocs en honor de la seva difunta mare Agripina Major va posar el carpèntum de la difunta a la processó. Durant el regnat de Septimi Sever, l'ús dels carruatges estatals es va concedir a alts funcionaris, com el praefectus praetorio, els governadors provincials i els seus legats. Alexandre Sever va estendre el privilegi a tots els senadors. Al segle iv es van eliminar totes les restriccions a l'ús de carruatges dins de la ciutat.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, I, 21; I, 34; I, 48
* ↑ "Carpentum". (anglès)
* ↑ Smith, William (ed.). «Carpentum». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 12 maig 2022].
# Petit Comitè (restaurant)

Petit Comitè és un restaurant ubicat al passatge de la Concepció a l'Eixample de Barcelona.
Iniciat l'any 2008 pel xef Fermí Puig, el 2014 passà a ser dirigit per Nandu Jubany, i a partir de l'any 2021 passà a mans del xef Carles Gaig.
El novembre del 2024 el restaurant 'Petit Comitè' fou distingit amb els Premis Barcelona Restauració, en la seva cinquena edició, considerant-lo com el restaurant que té més qualitat gastronòmica de Barcelona.

## Referències

* ↑ Imedio, Ferrán «Fermí Puig vuelve a las raíces con el restaurante Petit Comitè». El Periódico, 14-12-2008 [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ Ramírez, Mónica «Jubany cede el delantal a Gaig en Petit Comité para afrontar nuevos proyectos». 7 canibales, 13-05-2021 [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ Arenós, Pau «Carles Gaig releva a Nandu Jubany en Petit Comitè». El Periódico, 12-05-2021 [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ «Barcelona premia el restaurant Petit Comitè i homenatja el Set Portes i Fermí Puig». 3Cat, 18-11-2024 [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ Gilbert Martínez, Trinitat «El restaurant Petit Comitè, de Carles Gaig, és el que té més qualitat gastronòmica de Barcelona». 'Mengem' - Diari ARA, 19-11-2024 [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ «Els Premis Barcelona Restauració 2024 reconeixen Petit Comitè, la Bodegueta de Sant Andreu, Rasoterra, el Passadís del Pep i Hermós, bar de peix». Ajuntament de Barcelona, 18-11-2024 [Consulta: 19 novembre 2024].
# Moto3

Moto3 és una de les categories que integren el Campionat del Món de Motociclisme de velocitat, regulat per la FIM. Destinada a motocicletes equipades amb motors de 250 cc i quatre temps, aquesta categoria substituí a partir del 2012 a l'antiga de 125cc (amb motor de dos temps).

## Reglamentacions

Aquesta classe es limita a motors amb un sol cilindre i un diàmetre màxim de 81 mm. El pes total mínim de motocicleta i conductor és de 148 kg. Els pilots no poden tenir més de 28 anys, 25 si són wild-cards ("comodins", pilots convidats per l'organització) o acabats de contractar i participen per primera vegada al mundial. La graella de sortida conté uns 20 corredors i es compon de quatre columnes.

### Especificacions del motor

* Configuració: Monocilíndric.
* Cilindrada: 250 cc.
* Cicle del motor: 4 temps.
* Vàlvules: 4 vàlvules.
* Distribució: Arbre de lleves (DOHC).
* Combustible: Sense plom, 100 octans (qualsevol mena de combustible).
* Alimentació: Injecció.
* Aspiració: Motor d'aspiració natural.
* Lubricació: Càrter humit.
* Màxim de revolucions: 17.500 - 18.000 rpm.
* Refrigeració: Bomba d'aigua individual.

## Campions

    A 21 de novembre de 2024
| Edició | Any | Campió | Motocicleta |
| I | 2012 | Sandro Cortese | KTM |
| II | 2013 | Maverick Viñales | KTM |
| III | 2014 | Àlex Márquez | Honda |
| IV | 2015 | Danny Kent | Honda |
| V | 2016 | Brad Binder | KTM |
| VI | 2017 | Joan Mir | Honda |
| VII | 2018 | Jorge Martín | Honda |
| VIII | 2019 | Lorenzo Dalla Porta | Honda |
| IX | 2020 | Albert Arenas | KTM |
| X | 2021 | Pedro Acosta | KTM |
| XI | 2022 | Izan Guevara | Gas Gas |
| XII | 2023 | Jaume Masià | Honda |
| XIII | 2024 | David Alonso | CFMoto |

## Vegeu també

* Llista de campions del món de motociclisme de velocitat
* FIM JuniorGP

## Referències

* ↑ «MotoGP » Official: Moto3 to replace 125Cc» (en anglès). crash.com, 15-08-2010. [Consulta: 9 abril 2012].
* ↑ Emmett, David. «Moto3 Regulations Announced - 250cc Four-Stroke, 14k RPM, 12K Euros, Spec ECU» (en anglès). motomatters.com, 06-11-2010. [Consulta: 9 abril 2012].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de MotoGP (anglès)
* El mundial de velocitat al Web de la FIM Arxivat 2022-01-28 a Wayback Machine. (anglès)
# Joseph Petzl

Joseph Petzl (Múnic, 23 de desembre de 1803 - Múnic, 23 d'abril de 1871) va ser un pintor de gènere alemany de l'escola Biedermeier. Va deixar una col·lecció de dibuixos que documenten la seva vida quotidiana, els seus amors i els seus viatges, ara al Münchner Stadtmuseum.

## Biografia

Des de maig de 1821 va estudiar a l'Acadèmia de Belles Arts de Múnic amb Robert Langer. El 1828 va deixar l'acadèmia i va començar a viatjar molt, inicialment anant a la Dürerfest celebrant Albrecht Dürer a Nuremberg. Va romandre un any a Berlín, estudiant amb Carl Begas, després a partir de novembre de 1829 va viure a Dresden, on va fer amistat amb el paisatgista noruec Thomas Fearnley i el pintor de gènere danès-alemany Friedrich Bernhard Westphal. El novembre de 1830 ell i Westphal van viatjar al lloc de naixement d'aquest últim, Slesvig, i el juliol de l'any següent Petzl va viatjar a Copenhaguen. Va fer una visita a Kiel, Slesvig de nou i Düsseldorf, i finalment va tornar a Múnic el setembre de 1831. Allà va renovar la seva amistat amb Fearnley, que havia arribat a Múnic un any abans.
El setembre de 1832 Petzl, Fearnley i el pintor de gènere danès Vilhelm Bendz van marxar cap a Roma. El viatge pels Alps va ser tan esgotador que Bendz va morir a Vicenza, però Petzl i Fearnley van arribar a Roma el novembre de 1832. Petzl només s'hi va quedar breument i es va unir a Peter von Hess i un grup d'altres pintors bavaresos en un viatge a Nàpols i Grècia, arribant a Nàpols el 30 de gener de 1833, a temps per presenciar les celebracions per l'arribada del rei Otó de Grècia. Allà va ensenyar dibuix a les filles del ministre d'Otto Komis Josef Ludwig von Armansperg, abans de viatjar el 1834 a Istanbul. El novembre de 1834 Petzl va tornar a Múnic i va passar de les seves escenes anteriors de bandolers alpins i tirolesos, caçadors, lluitadors per la llibertat i casaments de camperols a pintures folklòriques similars d'escenes de l'Imperi Otomà.

## Obres seleccionades

* Una subhasta, 1832. 61 x 77 cm. Gemäldegalerie Thurn und Taxis, Ratisbona
* Un casament grec, 1835. 66 x 84 cm. Münchner Stadtmuseum

## Referències

* ↑ Bayerischer Kurier: 1871,1/4 (en alemany), 1871.
* ↑ Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften. Petzl, Joseph. 1.. München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1887, p. 545.

## Bibliografia (en alemany)

* Ulrike Staudinger: "Die "Bildergalerie" Maximilian Karls von Thorn und Taxis, Verlag Michael Lassleben Kallmütz, 1990.
* Hans Ottomeyer (ed.): Biedermeiers Glück und Ende. Hugendubel Münchel 1987.
* Ulrich Schulte-Wülwer: Gezeichnete Tagebücher zur Zeit des Biedermeier – Fritz Westphal i Joseph Petzl. Verlag Boyens & Co., Heide 1993.
* Retrats de Petzl al Bayerische Stadtmuseum
# Julius Hübner

Julius Hübner (Oleśnica, 27 de gener de 1806 - Dresden i Loschwitz, 7 de novembre de 1882) va ser un pintor històric alemany de l'escola de pintura de Düsseldorf. També era conegut com a poeta i pare d'Emil Hübner, un distingit erudit clàssic.

## Biografia

Hübner va néixer a Oels a Silèsia, va estudiar a l’Acadèmia Prussiana de les Arts de Berlín amb Schadow, i a Düsseldorf. Va cridar l'atenció per primera vegada amb la seva imatge de "Rut i Boaz" (1825). Va viatjar a Itàlia i va residir majoritàriament a Düsseldorf fins al 1839. Aquest any es va instal·lar a Dresden, esdevenint professor a l'Acadèmia de les Arts el 1841 i director de la Galeria de Pintures el 1871. Va obtenir la gran medalla d'or a Brussel·les el 1851. Va morir a Loschwitz.

## Obres

Entre les obres del primer període de Hübner hi ha El pescador (1828), després de la balada de Goethe; Ruth i Noemí (1833), a la National Gallery de Berlín; Crist i els quatre evangelistes (1835); Job i els seus amics (1838), a la Galeria de Frankfurt; Considereu els lliris (1839); i el retrat de Frederic III, al Römer de Frankfurt.
Al seu segon període, o Dresden, pertany l’edat d'or i la disputa entre Luter i el doctor Eck (1866), a la galeria de Dresden; Carles V a San Yuste; Últims dies de Frederic el Gran; Cupido a l'hivern, i altres.

## Galeria

* Karl Friedrich Lessing (detall)
* Melusine
* Retrat de Pauline Hübner
* Johann Gottfried Schadow

## Referències

* ↑ The Art journal.. London etc.: Virtue and Co. etc., 1839.
* ↑ Die Düsseldorfer Malerschule : Kunstmuseum Düsseldorf 13. Mai-8. Juli 1979, Mathildenhöhe Darmstadt 22. Juli-9. September 1979. Düsseldorf: Kunstmuseum, 1979. ISBN 3-8053-0409-9.
* ↑ Zuerich, ETH-Bibliothek. «Die Schweiz : schweizerische illustrierte Zeitschrift» (en alemany). Arxivat de l'original el 2023-05-13. [Consulta: 3 maig 2023].

## Enllaços externs

* Leben und Werk des Malers (en alemany)