OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre de la Móra

Torre de la Móra és una torre del municipi de Tarragona declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. És damunt un promontori rocós (Punta de la Móra), rodejada per una urbanització i pel càmping.

## Descripció

La construcció és circular, de 4,20 m de diàmetre intern, 1,50 m de gruix de murs i 0,80 m de sortida en talús del sòcol. L'aparell és de maçoneria amb les obertures emmarcades per carreus. La porta d'accés és al nord, sobre el talús, i és de llinda. Està protegida per un matacà existent en la part superior de la torre. Actualment s'hi puja per una escala d'obra en la part exterior de la torre que és d'època moderna.
A l'altura del primer pis hi ha tres troneres quadrades, guaitant el mar pel sud, est i oest. Per l'interior no hi ha accés a la planta baixa, que està reomplerta de terra. Una volta cupuliforme tanca el primer pis en la que hi ha un orifici quadrat de comunicació.
A la part alta es conserva un embigat de fusta, sota la terrassa, en molt mal estat.

## Història

A diferència de la resta de torres de la zona aquesta està molt ben documentada, com que mossèn Sanç Capdevila va localitzar i publicar el contracte de construcció que data de l'any 1562 en el qual se n'especifiquen les característiques tècniques. És possible que en aquest lloc estratègic hi havia hagut abans una construcció de l'època àraba, el que van pretendre alguns historiadors, però no hi ha cap prova positiva d'un edifici anterior en aquest lloc.
El 1561 la batllia de Tamarit va decidir de construir-la com a conseqüència dels actes de pirateria dels moros. Per tant, aquesta torre s'ha de situar en el context de les freqüents incursions de pirates moros que assolaren les costes durant els segles xvi i xvii. Van confiar l'obra al mestre d'obres Janot Miró de Tarragona.
Destaca sobre les altres torres associades a masos, de cronologia similar, pel fet de ser de grans dimensions i d'estar dotada de troneres per a peces artilleres. L'explicació rau en el fet que és una obra del comú de Tamarit i no d'un particular.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Torre de la Móra». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 abril 2013].
* 1 2 Capdevila, 1979, p. 86.
* ↑ Capdevila, 1979, p. 85.
* ↑ Capdevila, 1979, p. 88.

## Bibliografia

* Capdevila, Sanç «Documents. La Torre de la Mora». Estudis altafullencs, 3, 1979, pàg. 85–89.

## Enllaços externs

* «Torre de la Móra». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Peribea

Peribea (Periboea) és el nom dels següents personatges:
* Peribea (filla d'Eurimedont), s'uní a Posidó i d'aquesta relació va néixer Nausítou, primer rei dels feacis
* Peribea (filla d'Alcàtou), una filla d'Alcàtou, rei de Mègara
* Peribea (mare de Tideu), filla d'Hipònous, rei d'Olenus, esposa d'Eneu i mare de Tideu
# Carles Carreras i Verdaguer

Carles Carreras i Verdaguer (Maó, 3 de setembre de 1948 - Maó, 25 de gener de 2024) fou un geògraf balear, membre de la Societat Catalana de Geografia i acadèmic de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.
El 1971 es llicencià en geografia a la Universitat de Barcelona, on també es doctorà el 1978. Des de 1986 fou catedràtic de Geografia Humana a la Universitat de Barcelona i participà en el Grup de recerca consolidat Anàlisi Territorial i Desenvolupament Regional (ANTERRIT) i en MEGAPOLITAN - Canadian and European Cities in MegaRegions: Planning for the Global World. S'especialitzà en temes urbans però també en manuals de geografia. Era membre de la Societat Catalana de Geografia, de la qual fou tresorer de 1973 a 1976, i el 2008 ingressà a l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.
Fou cofundador de la UIMIR (Universitat Internacional Menorca Illa del Rei), l'any 1996.
Fou vicerector de Relacions Internacionals i Institucionals de la Universitat de Barcelona entre els anys 2008 i 2011, i el 2012 fou candidat a vicerector de Professorat de la mateixa Universitat.

## Obres

* Hostafrancs, un barri de Barcelona (1974)
* Sants. Anàlisi del procés de producció de l'espai urbà de Barcelona (1980)
* La ciudad. Enseñanzas del fenómeno urbano (1983)
* Geografía humana de Cataluña (1985)
* Les àrees de concentració comercial de Barcelona (1990)
* Geografia General dels Països Catalans, director 1992-1994
* Geografia urbana de Barcelona (1993)
* Catalunya: la gent i el territori: àlbum de geografia (1999)
* Els eixos comercials metropolitans (1999)
* Universitat i ciutat (2001)
* La Barcelona literària (2003)
* Atlas comercial de Barcelona (2003)
* Atles de la diversitat (director) 2004
* Barris antics de Catalunya (2005)
* Botigues antigues de Catalunya (2006)
* Atles de Barcelona, director de la cartografia temàtica (2011)
* La ciudad en la literatura: un análisis geográfico de la literatura urbana (2013)
* Andreu Avel·lí Verdaguer Llambías: un menorquí il·lustrat del segle XX (2019)

## Referències

* ↑ «Carles Carreras i Verdaguer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fallece Carles Carreras, geógrafo impulsor de la Uimir» (en castellà). Menorca. [Consulta: 26 gener 2024].
* ↑ Carles Carreras al web de la UB
* ↑ Carles Carreras Arxivat 2016-02-05 a Wayback Machine. a la SCdG
* ↑ Quetglas, Joan «Carlos Carreras Verdaguer». Es Diari Menorca, 13-01-2014, pàg. 10-11.
* ↑ «La Uimir festeja sus 20 años» (en castellà). Menorca - Es diari, 14-04-2016. Arxivat de l'original el 2018-07-14 [Consulta: 14 juliol 2018].
* ↑ Web, UB, Entorns. «Pàgina gènerica 1 columna - UB», 16-04-2013. Arxivat de l'original el 2018-07-14. [Consulta: 14 juliol 2018].
* ↑ ub. «Universitat de Barcelona - Presa de possessió dels nous càrrecs de l'equip de govern», 08-10-2009. [Consulta: 14 juliol 2018].
* ↑ CARLES CARRERAS. Candidat a vicerector de Professorat

## Enllaços externs

«Obra de Carles Carreras i Verdaguer» a Dialnet.
* La ciudad de Barcelona en la literatura catalana article publicat a Anales de Geografía de la Universidad Complutense.
# Garibaldi

«Garibaldi» té aquests significats:
* Garibaldi (Rio Grande do Sul), ciutat a l'estat brasiler de Rio Grande do Sul, batejada en honor de Giuseppe Garibaldi
* Garibaldi (Uruguai), localitat de l'Uruguai, batejada en honor de Giuseppe Garibaldi
* Garibaldi (còctel)
* Anita Garibaldi (1821-1849), lluitadora brasilera
* Giuseppe Garibaldi (1807-1882), militar i polític italià
* Ricciotti Garibaldi (1847-1924), militar italià
* Ricciotti Garibaldi jr, militar italià
# Estridó

Estridó (en llatí: Strido Dalmatiae) era una ciutat de la província romana de Dalmàcia. Es desconeix la seva ubicació exacta. La ciutat és especialment coneguda per ser el lloc on va néixer Jeroni. També va ser d'aquí Domno d'Estridó, un bisbe que va participar al primer concili de Nicea i el sacerdot Lupicí d'Estridó. El 379, la ciutat va ser destruïda pels gots. Jeroni va escriure sobre això en la seva obra de Viris IllustiBus:
| « | Hieronymus patre Eusebio natus, oppido Stridonis, quod a Gothis eversum, Dalmatiae quondam Pannoniaeque confinium fuit... | » |
És possible que Estridó estigués situat al territori de l’actual Croàcia o Eslovènia. Les ubicacions possibles són: Sdrin, Štrigova, Zrenj (Croàcia), Starod (Eslovènia).

## Referències

* ↑ Jeroni, De viris illustribus, cap. 135.
* ↑ «Družina: Neizčrpen vir».
# Glòria Roig i Fransitorra

Glòria Roig i Fransitorra (Barcelona, 18 de desembre de 1936 - 15 de febrer de 2008) fou una actriu de teatre, cinema i televisió i dobladora de cinema en català i en castellà.

## Biografia
### Família

Roig va néixer a Barcelona (Barcelonès) el 18 de desembre de 1936. Els seus pares: Albina Francitorra Aleñà i Tomàs Roig i Llop eren escriptors així com la seva germana Montserrat Roig. Vídua de l'actor José Luis Martínez Sansalvador; mare del periodista Álex Martínez i Roig, de l'actor de doblatge César Martínez, de la productora d'esdeveniments Glòria Martínez i de Xavier Martínez Roig.

### Història i vida

Va estudiar a l'Institut del Teatre els anys 1953 i 1954. Es va donar a conèixer com La Marquesa a la sèrie Doctor Caparrós el 1979. Actriu molt coneguda al Principat de Catalunya, representà el monòleg escrit per la seva germana Montserrat conegut amb el nom de Reivindicació de la senyora Clito Mestres, espectacle estrenat al Teatre Romea el 1991 que va obtenir un gran èxit entre el públic i la crítica.
Dedicada especialment al doblatge, va intervenir en diverses pel·lícules donant veu a actrius com ara Bette Davis, Faye Dunaway, Glenn Close, Miranda Richardson o Sally Field (Forrest Gump). A més, va doblar Yootha Joyce com a Mildred Roper a la comèdia de situació britànica Els Roper, i va participar en la sèrie d'animació d'Els bobobobs en el personatge de Petronella. Una de les darreres pel·lícules en la que va participar com a actriu fou La educación de las hadas, de José Luis Cuerda l'any 2006.
Roig morí a Barcelona el 15 de febrer de 2008 i fou enterrada al cementiri de les Corts.

## Produccions
### Televisió

* Doctor Caparrós
* L'un per l'altre

### Teatre

* 1960. Marido en zapatillas de Noel Clarasó. Estrenada al Teatre Alexis de Barcelona.
* 1960. Partida a cuatro de N. Manzari i A. Lozano Borroy. Teatre Alexis de Barcelona.
* 1966. Un tal señor Blot d Robert Broca, adapatació de Jauume Salom, a partir de la novel·la de Pierre Daninos. Teatre Poliorama de Barcelona. Direcció de Josep Maria Loperena.
* Reivindicació de la senyora Clito Mestres, monòleg original de Montserrat Roig.

### Cinema

* 2006. La educación de las hadas

## Referències

* ↑ «S'ha mort l'actriu i dobladora catalana Glòria Roig». Vilaweb, 16-02-2008.
* ↑ «La Vermella - Maria Lluïsa Solà, la veu de Sigourney Weaver, Judi Dench i Susan Sarandon». Catalunya Ràdio. [Consulta: 5 desembre 2022].
* 1 2 3 4 «La Vermella - Mercè Montalà, la veu de Julia Roberts, Michelle Pfeiffer i Emma Thompson». Catalunya Ràdio, 13-12-2022. [Consulta: 14 desembre 2022].
* ↑ «Reivindicació de la senyora Clito Mestres». Institut del Teatre. [Consulta: 14 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Glòria Roig a ElDoblatge.com
# Unió Nacional (Israel)

Unió Nacional (hebreu: האיחוד הלאומי, Ha-Yihud Ha-Leumi) va ser una aliança de partits polítics de dretes nacionalistes d'Israel. Fou creada pels partits Molédet, HaTikvà, Eretz Yisrael Shelanu, i Tkuma per a concórrer a les eleccions legislatives d'Israel de 1999. En aquelles eleccions aconseguiren quatre escons. El 2001, l'aliança s'enfortí amb la unió del partit Yisrael Beiteinu que també tenia quatre escons.
També el 2001 entraren al govern d'Ariel Xaron amb dos ministres. Xaron va ser reelegit de manera aclaparadora en les eleccions legislatives d'Israel de 2003, batent al laborista i pacifista Amram Mitsnà. El Likud formà govern en coalició amb Xinnuy i Unió Nacional, que ocupaven 60 dels 120 escons de la Knesset, i Israel ba-Aliyà amb dos escons es va fusionar al Likud poc després. El Partit Nacional Religiós també es va unir a la coalició el 3 de març de 2003, portant el nombre d'escons que tenia fins a 68. Els partits van formar una coalició de centredreta, el primer sense formacions ultraortodoxes des de 1974. Unió Nacional va deixar el govern quan es van oposar al Pla de retirada unilateral israeliana que va suposar la sortida de la Franja de Gaza.
El 2005 Yisrael Beiteinu abandonà l'aliança i per a les eleccions legislatives d'Israel de 2006 formaren una coalició amb el Partit Nacional Religiós que aconseguí quatre escons. El 2008, Unió Nacional es fusionà amb el Partit Nacional Religiós tot creant el partit La Llar Jueva.

## Referències

* ↑ Galili, Lily. «Sharansky Takes Yisrael b'Aliyah Into Likud Alliance» (en anglès). Haaretz, 07-02-2003. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ Makovsky, David. «New Sharon Government Sworn In: A Preliminary Assessment» (en anglès). Washington Institute, 27-02-2003. [Consulta: 10 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Lloc oficial
* Lloc web de la Knesset
# Juan Antonio Zubikarai

Juan Antonio Zubikarai Erkiaga, també conegut com a Juan Antón Zubikarai o Antton Zubikarai (Ondarroa, 1945 - Bilbao, 1 d'octubre de 2015) va ser un periodista i crític musical basc.

## Biografia

Malgrat que va ingressar en el seminari de Derio, el va abandonar per estudiar periodisme a Pamplona. Després es va traslladar a Madrid on va treballar com a periodista i es va formar musicalment. Va tornar al País Basc el 1977 i va fixar la seva residència a Bilbao. Allí va ser professor al Centre d'Estudis Musicals «Juan d'Antxieta» i es va incorporar com a periodista al diari Deia. També va publicar articles, assajos i ressenyes sobre música per a altres publicacions i en els programes de l'Associació Bilbaïna d'Amics de l'Opera o de la Quinzena Musical de Sant Sebastià.
Acadèmic corresponent de la Reial Acadèmia de Belles arts de Sant Ferran, va ser autor de diversos llibres com Bilbao. Música i músics, amb pròleg de José Antonio Arana Martija, Aureliano Valle: l'encreuament de ponts de la música a Bilbao i Opera Amaya, i va col·laborar en uns altres entre els quals es ressenya la reedició de la Revista Musical (1909-1913) en sis toms. Seva és la lletra de l'himne de l'Athletic Club de Bilbao estrenada en 1983.

## Referències

* ↑ «Una página web dedicada a Juan Crisóstomo Arriaga permite el libre acceso a las partituras del músico bilbaino». euskalkultura.com, 23-02-2006. [Consulta: 8 novembre 2016].
* 1 2 3 4 5 «Fallece el periodista de DEIA y crítico musical vizcaino Antton Zubikarai». Deia, 01-10-2015 [Consulta: 8 novembre 2016].
* 1 2 3 4 «Juan Antonio Zubikarai Erkiaga». Enciclopedia Auñamendi. [Consulta: 8 novembre 2016].
* 1 2 3 «Un ondarrés sabio y también humilde». noticiasdegipuzkoa.com, 02-10-2015. Arxivat de l'original el 24 de gener de 2016. [Consulta: 8 novembre 2016].
* 1 2 «Antton Zubikarai». Muelle de Uribitarte Editores. [Consulta: 8 novembre 2016].
* ↑ «Zubikarai, Juan Antonio». Fundación Sancho El Sabio. [Consulta: 8 novembre 2016].
# Carrer Buenos Aires (Bilbao)

El carrer Buenos Aires (en basc: Buenos Aires kalea) és un carrer situat en Abando, Bilbao. S'inicia a la Plaça Circular i finalitza a la Plaça Veneçuela, davant del Pont de l'Ajuntament. És una via per la qual transcorre el Tramvia de Bilbao.
El carrer està sotmès a Cavalcada de Reis el 2023. La cavalcada comença a la Plaça Sagrado Corazón i acaba a l'ajuntament.

## Referències

* ↑ Bilbao Izan. Área de Cultura y Educación del Ayuntamiento de Bilbao. «Calle Buenos Aires» (en castellà). [Consulta: 4 octubre 2014].
* ↑ «Horarios de las cabalgatas de los Reyes Magos en los municipios de Bizkaia» (en castellà), 03-01-2023. [Consulta: 20 gener 2023].
# Hèlvia

«Hèlvia» té aquests significats:
* Hèlvia (mare de Sèneca), esposa de Marc Anneu Sèneca
* Gens Hèlvia, família romana
# Eleccions legislatives d'Israel de 2003

Les eleccions legislatives d'Israel de 2003 se celebraren el 28 de gener de 2003 a Israel per a renovar els 120 membres de la Kenésset.

## Sistema electoral

L'elecció dels diputats és per un sistema de representació proporcional sense representació geogràfica amb un llindar electoral del 2%, que va pujar des de l'1,5% requerit en les eleccions anteriors.

## Resultats

← Eleccions a la Kenésset, 2003→ :
| Candidatura | Vots | % | Escons | Escons |
| Candidatura | Vots | % | 2003 | Dif. |
| Likud | 925.279 | 29,39% | 38 | +19 |
| Partit Laborista Israelià-Meimad | 455.183 | 14,46% | 19 | -7 |
| Xinnuy | 386.535 | 12,28% | 15 | +9 |
| Xas | 258.879 | 8,22% | 11 | -6 |
| Unió Nacional | 173.973 | 5,52% | 7 | +3 |
| Nou Moviment - Mérets - Opció Democràtica | 164.122 | 5,21% | 6 | -4 |
| Partit Nacional Religiós | 132.370 | 4,2% | 6 | +1 |
| Judaisme Unit de la Torà | 135.087 | 4,29% | 5 | = |
| Hadaix - Ta'al | 93.819 | 2,98% | 3 | = |
| Am Ehad | 86.808 | 2,76% | 3 | +1 |
| Balad | 71.299 | 2,26% | 3 | +1 |
| Israel ba-Aliyà | 67.719 | 2,15% | 2 | -4 |
| Llista Àrab Unida | 65.551 | 2,08% | 2 | -3 |
| Alé Yaroq | 37.855 | 1,20% | 0 | - |
| Herut – El Moviment Nacional | 36.202 | 1,15% | 0 | - |
| Aliança Nacional Progressista | 20.571 | 0,65% | 0 | - |
| Els Verds | 12.833 | 0,41% | 0 | - |
| Total | 3.148.364 | 100% | 120 | - |

## Conseqüències

El partit més votat fou el Likud i fou nomenat Primer Ministre d'Israel el seu cap Ariel Xaron, en coalició amb Xinnuy i Unió Nacional, que ocupaven 60 dels 120 escons de la Knesset, i Israel ba-Aliyà amb dos escons es va fusionar al Likud poc després. El Partit Nacional Religiós també es va unir a la coalició el 3 de març de 2003, portant el nombre d'escons que tenia fins a 68. Els partits van formar una coalició de centredreta, el primer sense formacions ultraortodoxes des de 1974.
Després dels acords de pau de 2004 el primer ministre abandonà el Likud el 2005 per a formar el nou partit Kadima.

## Notes

* ↑ Comparem amb el resultat de la coalició Un Israel a les anteriors eleccions, coalició formada pel Partit Laborista Israelià, Meimad i Guéixer. Aquest cop es presentaven junts els dos primers partits, però Guéixer s'havia dissolt i unit al Likud.

## Referències

* ↑ «Knesset Passes Governance Law» (en anglès). israel national news, 11-03-2014. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ Galili, Lily. «Sharansky Takes Yisrael b'Aliyah Into Likud Alliance» (en anglès). Haaretz, 07-02-2003. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ Makovsky, David. «New Sharon Government Sworn In: A Preliminary Assessment» (en anglès). Washington Institute, 27-02-2003. [Consulta: 10 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Història de la 16a Kenésset(anglès)
* Alan Arian, Asher Arian i Michal Shamir, Les eleccions a Israel, 2003
# Dasymys griseifrons

Dasymys griseifrons és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de les muntanyes d'Etiòpia. Fins al 2004 se'l considerava una subespècie de D. incomtus i, de fet, alguns models taxonòmics encara l'hi inclouen. Es tracta d'una espècie bastant grossa que destaca per la grandària de la seva constricció interorbitària. El seu nom específic, griseifrons, significa ‘front gris' en llatí.

## Referències

* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* ↑ Mullin, S.K.; Taylor, P.J.; Pillay, N. 2004. «Skull size and shape of Dasymys (Rodentia, Muridae) from sub-Saharan Africa» (en anglès). Mammalia. 68 (2-3): 185-220.
# Juan Guillermo Cuadrado

Juan Guillermo Cuadrado (Necoclí, Antioquia, Colòmbia, 26 de maig 1988) és un futbolista professional colombià que juga com a migcampista o lateral dret a l'Atalanta Bergamasca Calcio de la Lliga Italiana de Futbol.

## Palmarès
### Chelsea FC

* 1 Lliga anglesa: 2014-15
* 1 Copa de la lliga anglesa: 2014-15

### Juventus FC

* 5 Serie A: 2015-16, 2016-17, 2017-18, 2018-19, 2019-20
* 4 Copes italianes: 2015-16, 2016-17, 2017-18, 2020-21
* 2 Supercopes italianes: 2018, 2020

### Inter de Milà

* 1 Serie A: 2023-24
* 1 Supercopa italiana: 2023

## Referències

* ↑ «Player shirt numbers for 20 Barclays Premier League clubs released». Premier League, 08-08-2015. Arxivat de l'original el 9 d'agost 2015. [Consulta: 10 agost 2015].
* ↑ UEFA.com. «Juan Cuadrado - Juventus - UCL» (en anglès). [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ «Football (Sky Sports)» (en anglès). [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ «Juan Cuadrado». [Consulta: 11 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a la Fiorentina
Cuadrado amb la selecció colombiana - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Colòmbia – Copa Amèrica de futbol 2011
1 N. Ramos •
2 Zapata •
3 Yepes •
4 Bolívar •
5 Anchico •
6 Sánchez •
7 Armero •
8 Aguilar •
9 Falcao •
10 Cuadrado •
11 Rodallega •
12 L. Martínez •
13 Guarín •
14 L. Perea •
15 Valencia •
16 Soto •
17 Moreno •
18 Zúñiga •
19 Gutiérrez •
20 Ramos •
21 J. Martínez •
22 Mosquera •
22 Castillo •
Seleccionador: Gómez
Selecció de futbol de Colòmbia – Copa del Món de futbol 2014
1 Ospina •
2 Zapata •
3 Yepes  •
4 Arias •
5 Carbonero •
6 Sánchez •
7 Armero •
8 Aguilar •
9 Gutiérrez •
10 Rodríguez •
11 Cuadrado •
12 Vargas •
13 Guarín •
14 Ibarbo •
15 Mejía •
16 Balanta •
17 Bacca •
18 Ramos •
19 Zúñiga •
20 Quintero •
21 J. Martínez •
22 Mondragón •
22 Valdés •
Seleccionador: Pékerman
Selecció de futbol de Colòmbia – Copa América Centenario
1 Ospina •
2 C. Zapata •
3 Mina •
4 Arias •
5 Celis •
6 Sánchez •
7 Bacca •
8 Cardona •
9 R. Martínez •
10 James (c) •
11 Cuadrado •
12 R. Zapata •
13 S. Pérez •
14 Medina •
15 Aguilar •
16 D. Torres •
17 D. Moreno •
18 Fabra •
19 F. Díaz •
20 Roa •
21 Marlos •
22 Murillo •
23 Bonilla •
Seleccionador: Pékerman
Selecció de futbol de Colòmbia – Copa del Món de Futbol de 2018
1 Ospina •
2 Zapata •
3 Murillo •
4 Arias •
5 Barrios •
6 C. Sánchez •
7 Bacca •
8 Aguilar •
9 Falcao  •
10 Rodríguez •
11 J. Cuadrado •
12 Vargas •
13 Mina •
14 Muriel •
15 Uribe •
16 Lerma •
17 Mojica •
18 Fabra •
19 Borja •
20 Quintero •
21 Izquierdo •
22 J.F. Cuadrado •
23 D. Sánchez •
Seleccionador: José Pékerman :
# Ica

«ICA o Ica» té aquests significats:
* ICA, sigles del Consell Internacional d'Arxius, International Council of Archives (anglès), organisme internacional de caràcter no governamental que promou l'ús, el desenvolupament i la conservació del patrimoni arxivístic mundial
* ICA, sigles de l'Associació Cartogràfica Internacional, International Council of Archives (anglès), organització que integra les organitzacions nacionals membres, creada per promoure la disciplina i la professió de la cartografia
* Regió d'Ica, antic departament i actual regió del Perú
* Província d'Ica
* Ica (ciutat)
# Parc municipal Gumà i Ferran

El Parc municipal Gumà i Ferran és un parc públic de Vilanova i la Geltrú (Garraf). És una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un parc jardí que segueix les pautes del romanticisme, amb l'estructura de camins que adopta formes orgàniques. Al centre hi ha un estany amb una elevació construïda artificialment amb rocalla, coronada per una figuera de la que brolla aigua. Hi ha un grup escultòric amb la figura del "Geni" simulant un home forcejant una pedra de la qual brolla aigua.
La rocalla ha estat emprada en els bancs i els parterres. Hi ha un pont amb barana de balustres. Trobem, també, un quiosc octogonal amb coberta de trencadís de ceràmica vidriada. Els fanals són de ferro colat. Es recorda a Francesc Gumà i Ferran en una pedra commemorativa.

## Història

L'any 1880 Francesc Gumà i Ferran compra a Cristóbal Parellada els terrenys entre la via i el Col·legi Samà per destinar-los a parc públic.
El parc fou inaugurat l'any 1881 amb motiu de les festes organitzades per l'arribada del ferrocarril.
Existeix un projecte de 1948 -no realitzat- del tancament del parc, fet per l'arquitecte municipal Josep Maria Miró i Guibernau.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Parc municipal Gumà i Ferran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2017].
# Leandro Marques Guilheiro

Leandro Marques Guilheiro (Suzano, 7 d'agost de 1983) és un judoka brasiler, guanyador de dues medalles olímpiques.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova masculina de pes lleuger (-73 kg.), un metall que aconseguí revalidar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina). Amb l'obtenció d'aquest segon metall olímpic es convertí en el primer judoka brasiler en guanyar medalles en dos Jocs Olímpics consecutius. El 2012 va disputar els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics, on fou setè en el pes de -81 kg.
Al llarg de la seva carrera també ha guanyat dues medalles al Campionat del món de judo, de plata el 2010 i de bronze el 2011, així com dues medalles en els Jocs Panamericans, d'or el 2011 i de plata el 2007.
El 2013 es va lesionar al genoll i es va haver de sotmetre a quatre intervencions quirúrgiques. En no classificar-se per disputar els Jocs de Pequín del 2020 va decidir retirar-se. Una vegada retirat passà a exercir d'entrenador.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Leandro Guilheiro». [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ «Leandro GUILHEIRO / IJF.org». [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ Brasil, Comitê Olímpico do. «Leandro Marques Guilheiro» (en portuguès brasiler). [Consulta: 10 febrer 2025].