OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vaga de tramvies (1957)

La Vaga de tramvies de 1957 fou el boicot que els ciutadans de Barcelona van fer a la Companyia de Tramvies del 14 al 25 de gener del 1957, de forma similar a la vaga del 1951 encara que amb menys virulència. Durant dotze dies, la població es negà massivament a utilitzar el transport públic, realitzant els seus desplaçaments a peu, tot suportant unes condicions meteorològiques molt dures.
El motiu inicial fou l'augment de 20 cèntims del preu del bitllet, però la protesta expressava el profund malestar entre la població per les duríssimes condicions de vida de la majoria de la població, per la crisi econòmica i, molt especialment, una manifestació contra el règim franquista que es consolidava gràcies al suport dels Estats Units. L'alcalde de Barcelona, Antoni Maria Simarro, va dimitir a causa de la gran repercussió d'aquest incident.
Va comptar amb el suport del món intel·lectual encapçalat per Jaume Vicens i Vives i on també varen participar personatges com Josep Benet, Maurici Serrahima, Edmon Vallès, Santiago Nadal, Salvador Millet, Ferran Giménez Artigues o Rafael Tasis.

## Referències

* ↑ La Vanguardia, 15 gener del 1957, p. 13.
* ↑ Fabre, Jaume; Huertas, Josep Maria. Noticiari de Barcelona. De l'Exposició Universal als Jocs Olímpics. Barcelona: La Campana, 1991, p. 248. ISBN 84-86491-60-6.
* ↑ Comissió d'Homenatge a Josep Benet i Morell. L'Abadia de Montserrat. Miscel·lània d'homenatge a Josep Benet, 1991. ISBN 9788478262687. , pàg. 406-407

## Vegeu també

* Maria Coll i Pigem, Josep Puig i Pla. Eumo Editorial. La vaga d'usuaris de tramvies de Barcelona de 1957, 2008. ISBN 9788497662697.

## Enllaços externs

* 172-les-vagues-de-tramvies-de-barcelona/ a l'En guàrdia! de Catalunya Ràdio, [vist el 29 gener 2025]
# Creu del Coll d'Albarca

La Creu del Coll d'Albarca és una creu de terme del municipi de Cornudella de Montsant (Priorat), situada al Coll d'Albarca.
Fou pagada per la família de mas d'en Lluc per celebrar la nova centúria (1800).

## Referències

* ↑ Llopis Llort, Isabel «Inventari i estudi dels noms de lloc i persona de l’antic terme d’Albarca (Priorat)». Institut Cartogràfic de Catalunya, 1994, pàg. 97.
# Partit Socialcristià (Suïssa)

El Partit Socialcristià (alemany Christlich-soziale Partei, CSP, francès Parti chrétien-social, PSC, italià Partito Cristiano Sociale, romanx Partida cristiansociala de la Svizra, PCS) és un partit polític de Suïssa. Amb l'esquerra cristiana moderada com a teló de fons, el CSP es compromet cercar solucions socials i polítiques democràtiques i ambientalistes. Els principis fonamentals del CSP defensen, entre d'altres "la solidaritat amb els desafavorits socialment i econòmica i la preservació del medi ambient". En un punt de vista social, té opinions molt liberals a favor del dret a l'avortament, les relacions homosexuals i l'eutanàsia, que difereix molt amb els altres partits polítics cristians, que tradicionalment són conservadors.
Aparegué el 1989 als Grisons com a escissió del Partit Popular Democristià de Suïssa, que el 1993 es formà també a Zúric. Ambdues seccions s'unificaren el 1997 amb altres sorgides a Jura, Friburg i Lucerna.
Després de les eleccions federals suïsses de 2015 el CSP no ha tornat ha obtenir l'escó que aconseguia des del 1999 al Cantó de Friburg. A nivell cantonal, però, manté la representació principalment en els cantons catòlics de Valais, Friburg, Obwalden i Jura.

## Resultats electorals

| Any | Resultat | Resultat | Escons al CN | +/- | Pos. | Escons al CE | +/- |
| Any | Vots | % | Escons al CN | +/- | Pos. | Escons al CE | +/- |
| 1999 | 73.198 | 0,40 | 1 / 200 | Nou | 15è | 0 / 46 | Nou |
| 2003 | 52.773 | 0,40 | 1 / 200 | = | 13è | 0 / 46 | = |
| 2007 | 74.381 | 0,40 | 1 / 200 | = | 14è | 0 / 46 | = |
| 2011 | 60.140 | 0,30 | 1 / 200 | = | 14è | 0 / 46 | = |
| 2015 | 29.051 | 0,20 | 0 / 200 | 1 | 14è | 0 / 46 | = |
| 2019 | 33.545 | 0,30 | 0 / 200 | = | 13è | 0 / 46 | = |
| 2023 | 2.397 | 0,09 | 0 / 200 | = | 14è | 0 / 46 | = |

## Enllaços externs

* Wedb oficial (alemany)
* Web oficial Arxivat 2004-12-05 a Wayback Machine. (francès)
# Partit Liberal Radical de Suïssa

El Partit Liberal Radical de Suïssa (en francès: Parti libéral-radical o PLR. Les Libéraux-Radicaux, en alemany: FDP.Die Liberalen, en italià: Partito liberale-radicale svizzero) és un partit polític de Suïssa format en 2009 a partir de la unió del Partit liberal i el Partit Radical Democràtic.
El seu nom s'origina en el període de la Restauració de l'Estat Federal Helvètic el 1848. En els seus primers anys representava a la burgesia protestant de Suïssa. Actualment es considera proper als interessos d'algunes empreses, com bancs i grans companyies farmacèutiques. En 2002 va donar suport al rescat multimilionari a la companyia Swissair. Disposa de dos consellers federals: Pascal Couchepin, ministre de l'Interior, i Hans-Rudolf Merz, ministre de Finances. A les eleccions federals suïsses de 2007 va obtenir 31 escons al Consell Nacional de Suïssa, el tercer partit millor representat.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons al CN | +/- | Escons al CE | +/- |
| 2011 | 368,951 | 15.1 | 30 / 200 | Nou | 11 / 46 | Nou |
| 2015 | 413,444 | 16.4 | 33 / 200 | 3 | 13 / 46 | 2 |
| 2019 | 366,303 | 15.1 | 29 / 200 | 4 | 12 / 46 | 1 |
| 2023 | 364,053 | 14.25 | 28 / 200 | 1 | 11 / 46 | 1 |

## Presidents

| Període | Nom | Cantó |
| 2009 - 2012 | Fulvio Pelli | Ticino |
| 2012 - 2016 | Philipp Müller | Argòvia |
| 2016 - 2021 | Petra Gössi | Lucerna |
| des de 2021 | Thierry Burkart | Argòvia |

## Enllaços externs

* fdp.ch (alemany)
* prd.ch (francès)
* plrt.ch (italià)
* Joves Liberals de Suïssa

## Referències

* ↑ Bundesamt für Statistik. «Nationalratswahlen: Übersicht Schweiz». Arxivat de l'original el 20 octubre 2015. [Consulta: 19 octubre 2015].
# Strade Bianche femenina

La Strade Bianche femenina (Strade Dianche Donne en italià) és una cursa ciclista femenina que es disputa anualment pels voltants de la ciutat de Siena, a la Toscana. Creada el 2015, és, des de l'any següent, una de les proves de l'UCI Women's WorldTour.
La prova es caracteritza pels trams de grava blanca que transcorren pel camp de la regió de Chianti i que li donen nom –prèviament s'anomenava l'Eroica– i que, en alguns casos són pujades o descensos força pronunciats que acostumen a ser decisius a l’hora de trencar el gran grup. L'últim quilòmetre inclou una pujada tortuosa i dura de 600 metres per carrers estrets i empedrats que condueix a la Piazza del Campo de Siena i que ofereix una de les imatges més conegudes del traçat.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2015 | Megan Guarnier | Lizzie Armitstead | Elisa Longo Borghini |
| 2016 | Lizzie Armitstead | Katarzyna Niewiadoma | Emma Johansson |
| 2017 | Elisa Longo Borghini | Katarzyna Niewiadoma | Lizzie Deignan |
| 2018 | Anna van der Breggen | Katarzyna Niewiadoma | Elisa Longo Borghini |
| 2019 | Annemiek van Vleuten | Annika Langvad | Katarzyna Niewiadoma |
| 2020 | Annemiek van Vleuten | Margarita Victoria García Cañellas | Leah Thomas |
| 2021 | Chantal van den Broek-Blaak | Elisa Longo Borghini | Anna van der Breggen |
| 2022 | Lotte Kopecky | Annemiek van Vleuten | Ashleigh Moolman |
| 2023 | Demi Vollering | Lotte Kopecky | Cecilie Uttrup Ludwig |
| 2024 | Lotte Kopecky | Elisa Longo Borghini | Demi Vollering |
| 2025 | | | |

## Vegeu també

* Strade Bianche

## Referències

* ↑ «UCI announces 2016 Women's World Tour Retrieved» (en anglès). Weislo, Laura; Cycling News. Immediate Media Company, 19-02-2016. [Consulta: 5 març 2022].
* ↑ «L'èxit de l'Strade Bianche en 5 claus». Fosbury, 02-03-2018. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ Filella, Ramon. «La ciclista de Llorenç, Mireia Benito, corre per primera vegada la mítica "Strade Bianche"». el3devuit, 04-03-2023. [Consulta: 29 gener 2025].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Palmarès a cqranking.com
* Palmarès a cyclebase.nl
# Lucena del Puerto

Lucena del Puerto és un poble a la província de Huelva (Andalusia), que pertany a la comarca d'El Condado de Huelva. Està inclòs al Parc Natural de Doñana, considerat com la més gran reserva ecològica d'Europa. Limita al nord amb Niebla i Río Tinto, al nord-est amb Bonares, al nord-oest amb Trigueros al sud-oest amb Moguer i al sud-est amb Almonte.

## Enllaços externs

* Lucena del Puerto - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
# Baldur Preiml

Baldur Preiml (Greifenburg, 8 de juliol de 1939 - Spittal an der Drau, 27 de gener de 2025) va ser un saltador d'esquí austríac que destacà durant la dècada del 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on disputà dues proves del programa de salt amb esquís. En ambdues finalitzà més enllà de la desena posició. Quatre anys més tard, als Jocs de Grenoble, tornà a disputar dues proves del programa de salt amb esquís. En el salt curt guanyà la medalla de bronze, rere Jiří Raška i Reinhold Bachler, mentre en el salt llarg finalitzà en una posició molt endarrerida. Poc després es va retirar. Entre 1974 i 1980 fou l'entrenador principal de l'equip nacional austríac de salts d'esquí, anys en què Àustria passà a ser una potència mundial en les proves de salts.
En el seu palmarès també destaca la una tercera posició al Torneig dels Quatre Trampolins de la temporada 1963-1964, edició on aconseguí la victòria al trampolí de Bischofshofen. També va guanyar una medalla d'or a les Universíades de 1964.

## Referències

* ↑ «Trainerlegende Baldur Preiml verstorben» (en alemany austríac). [Consulta: 30 gener 2025].
* 1 2 3 «Olympedia – Baldur Preiml». [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ «PREIML Baldur - Athlete Information». [Consulta: 28 març 2022].
# Vefa Spor Kulübü

El Vefa Spor Kulübü és un club de futbol turc de la ciutat d'Istanbul. Juga a l'estadi Vefa.
El club va ser fundat el 1908 per estudiants del Liceu de Vefa, en el barri homònim i famós pel seu boza. Va jugar a primera divisió entre 1959-1963 i entre 1965-1974.
Vefa SK va pagar tots els deutes del poble del barri a un supermercat local, durant la pandèmia de COVID-19 en Turquia.

## Referències

* ↑ «Stadium Details».
* ↑ Vefa a İstanbul
* ↑ «Turkey - Final Tables». rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ https://www.yenicaggazetesi.com.tr/vefanin-semt-adi-olmadigini-kanitladilar-275570h.htm

## Enllaços externs

* Vefa Spor Kulübü - Lloc web oficial (turc)
# Sant Antoni de Pàdua de Santa Maria dels Turers

El Sant Antoni de Pàdua de Santa Maria dels Turers és una talla barroca del segle xviii que es troba al Museu Arqueològic Comarcal de Banyoles, provinent de l'església de Santa Maria dels Turers, a Banyoles. Es tracta d'una imatge processional que representa a sant Antoni de Pàdua. La figura presenta una corona de raigs i al nen Jesús aguantant un llibre. Fa 80 centímetres d'alt i 28 d'ample. La seva base és de 19 cm. Es tracta d'una plataforma de forma quadrangular, que es feia servir per fixar la peca al baiard, quan s'havia de treure en processó. L'obra va ser sotmesa a un procés de restauració, dut a terme per la restauradora Anna de Puig i de Traver. La peça va ser seleccionada com a Joia del Museu durant la celebració del Dia Internacional dels Museus de 2010.

## Referències

* ↑ Número d'inventari MACB-512
* ↑ «Descobreix una Joia del Museu». patrimoni.gencat, 2010. Arxivat de l'original el 12 d’abril 2012. [Consulta: 23 abril 2011]. PDF
# Pantaleón Boné

Pantaleón Boné (Candasnos, Osca - Alacant, 8 de març de 1844) fou un militar aragonès del segle xix. Fou cap militar i president de la Junta Superior de Govern de la Província d'Alacant que es va formar durant l'anomenada rebel·lió de Boné.
Va lluitar amb el bàndol carlí durant la Primera Guerra Carlina, però el 1837 es passà al bàndol liberal i entrà a formar part de les tropes del general Marcelino de Oraá que lluitaven contra els seus antics companys a Aragó, raó per la qual fou condecorat posteriorment. El 1841 fou nomenat comandant de carrabiners de la província de Granada. El 1843 participà activament en el pronunciament que va posar fi a la regència de Baldomero Espartero i fou nomenat governador militar de Daroca.
Tanmateix, pel gener de 1844 participà en la revolta d'Alacant en defensa dels 89 principis democràtics i de l'autonomia municipal, amenaçada pel nou govern de Luis González Bravo. Després de fer-se fort uns mesos al castell de Santa Bàrbara fou derrotat i fou afusellat juntament amb 23 dels seus soldats.

## Vegeu també

* Rebel·lió de Boné

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Article del Diario Información de 20 d'abril de 1984 (part 1)
* Article del Diario Información de 20 d'abril de 1984 (part 2)
# Torre de la Illeta de l'Horta (El Campello)

La Torre de la Illeta de l'Horta i també denominada com a Torre Saleta, és una construcció defensiva del segle xvi per a la vigilància de la costa marítima situada en el municipi del Campello.
La torre s'emplaça a escassa altura sobre el nivell del mar, en una zona rocosa propera al jaciment arqueològic de la Illeta, dominant en l'actualitat el port esportiu del Campello.
La construcció es presenta com un con truncat, amb un diàmetre de sis metres a la base i de cinc en la seua part més alta. La base de la torre és massissa, presentant una única habitació en el tram superior que es cobreix amb una volta semiesfèrica. Existeixen obertures en totes les orientacions, situant-se la porta d'entrada cap a l'est. Per a accedir a aquesta, era necessari una escala «de gat» o corda. A l'interior es troba una escala per la qual s'accedeix a la terrassa superior. L'estructura portant és un gruixut mur de maçoneria irregular, sent la cara externa de carreu. La pedra de carreu es troba en les obertures dels buits, així com en les volades en les quals es recolza la coronació de la torre.
L'edifici va ser aixecat entre els anys 1554 i 1557 per ordre del virrei de València, Bernardino de Cárdenas i Pacheco, duc de Maqueda, completant una sèrie de punts de vigilància costanera per defensar a la població dels atacs dels pirates barbarescs, estant la Torre connectada amb la línia de defensa del castell de Santa Bàrbara d'Alacant. Des de la Torre de la Illeta és possible encara albirar la Torre d'Aigües, una altra de les construccions defensives que es troben dins del terme municipal del Campello.
La Torre comptava amb una guarnició de quatre homes. Dos d'ells s'encarregaven de la vigilància i d'alertar de perill, mitjançant senyals de fum durant el dia i amb fogates durant la nit. L'altra parella d'homes eren els encarregats d'anar a cavall a donar avís de qualsevol eventualitat.
Aquest element defensiu va ser declarat Bé d'Interès Cultural amb la inclusió genèrica de 1949, i individualment en la categoria de Monument en 1996, sent restaurada l'any 1991. Avui dia, la Torre de la Illeta és l'element representatiu de la localitat del Campello.

## Vegeu també

* Torre d'Aigües

## Referències

* 1 2 URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=5638.
* ↑ Torre de la Illeta de L'horta O Torre Saleta.

## Bibliografia

* Fitxa BIC Torre de la Illeta de l'Horta. Direcció General de Patrimoni Cultural. Generalitat Valenciana
* Llocs d'interés. Ajuntament del Campello
# Teenage Mutant Ninja Turtles: Shredder's Revenge

Teenage Mutant Ninja Turtles: Shredder's Revenge és un videojoc del gènere beat 'em up i estil pixel art, produït per Tribute Games i publicat el 2022 per DotEmu.
La productora audiovisual Nickelodeon, propietària dels drets sobre la franquícia Les tortugues ninja, havia sigut contactada per Tribute almanco d'ençà el 2010 per a realitzar-ne un videojoc. Quan, anys més tard, Nickelodeon oferí a DotEmu la possibilitat d'adaptar alguna de les seues propietats intel·lectuals, triaren la de TMNT. Sabedors de l'interés de Tribute, l'executiu en cap de DotEmu, Cyrille Imbert, contactà amb Tribute durant la Game Developers Conference de San Francisco i constatà que ambdós equips tenien les mateixes idees per al projecte —Tribute comptava, a més, amb gent que havia treballat en els videojocs del llarg animat TMNT: Tortugues Ninja Joves Mutants i altres brawlers com Scott Pilgrim vs The World: The Game— i començaren a treballar en una proposta conjunta per a Nickelodeon.
DotEmu l'anuncià el 10 de març del 2021 en YouTube amb la publicació d'un vídeo animat amb la cançó de la sèrie Tortugues Mutants reinterpretada per Mike Patton.
Al juny de l'any següent, els creadors anunciaren la publicació d'un contingut descarregable per a les acaballes del 2023 amb el títol de "Dimension Shellshock", amb la inclusió d'Usagi Yojimbo com a personatge jugable. El mes següent desvelaren els detalls del mode supervivència en l'ampliació. El 2024, una segona actualització intitulada "Radical Reptiles" Les crítica li és molt favorable, amb un percentatge superior al 80% en Metacritic.
* ↑ Jóvens tortugues mutants ninja: la venjança d'Shredder (o Trinxant)
* ↑ xoc de closca dimensional
* ↑ rèptils radicals

## Referències

* ↑ Marcus Stewart. «Teenage Mutant Ninja Turtles: Shredder's Revenge Rises Out Of The Ooze» (en anglés). Game Informer, 10-03-2021. Arxivat de l'original el 5 de maig 2022. [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ Matt Wales. «Teenage Mutant Ninja Turtles return with some four-person brawling in Shredder's Revenge» (en anglés). Eurogamer, 10-03-2021. [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ Marcus Stewart. «TMNT: Shredder’s Revenge Dimension Shellshock DLC Adds Usagi Yojimbo» (en anglés). Game Informer, 07-06-2023. Arxivat de l'original el 14 d’agost 2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ Yannick Belzil. «Revealing new TMNT: Shredder’s Revenge Dimension Shellshock DLC Survival Mode gameplay» (en anglés). PlayStation, 13-07-2023. [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Shredder's Revenge» (en anglés). Metacritic. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2023. [Consulta: 31 agost 2023].
# Pârjoale moldovenești

El pârjoale moldovenești (en català rostits de Moldàvia) són una mena de mandonguilles, ja que són una especialitat romanesa de Moldàvia, l'est de Romania. A la carn picada s'afegeixen patates, pastanagues i hortalisses, sense faltar-hi l'anet. La recepta difereix mínimament segons la regió.

## Ingredients

Per a la preparació de rostits necessiteu mig quilogram de carn picada (vedella, porc o barrejada), cebes, per assaborir alls, un tros de pastanaga, una patata, una llesca de pa blanc, un ou, verdures picades, julivert, anet, api bord, sal, pebre negre, pa ratllat i llard de porc (oli o llard de porc).
La recepta dels rostits moldaus sovint difereix lleugerament. Les variacions en la seva preparació, però, sempre fan referència a la composició de les verdures que s'hi afegeixin. En alguna ocasió també s'hi pot afegir xai.

## Preparació

Barregeu bé la carn amb l'ou, una patata i una pastanaga crua, tant ratllades com ben espremudes, amb el bagel xopat amb llet o brou de carn i espremut (o pa ratllat), amb la ceba, trossejada finament i fregida amb una mica d'oli com amb les verdures picades fines i les espècies. Formeu pèls i boles amb el pa ratllat i aplaneu-los fins que siguin de la mida del palmell i d'uns 2 cm de gruix. A continuació, poseu oli o llard de porc en una paella al foc i, quan estigui calent, fregiu els rostits per un costat i per l'altre durant uns 10 minuts.

## Com es serveix

Els rostits es poden servir freds amb escabetxos, especialment amb pebrots i pa picants o calents amb qualsevol guarnició de verdures, amb amanida de patata, amb mongetes batudes, xucrut, puré d'espinacs o d'ortiga, amb salsa d'acella o tomàquet.

## Referències

* 1 2 3 Silvia Jurcovan: „Carte de bucate”, Editura Humanitas, București 2012, p. 175-176 ISBN 978-973-50-3475-7
* 1 2 Eliza Hansen: „Meine rumänischen Spezialitäten” (Specialitățile mele românești), Editura Christians Verlag, Hamburg 1973, p. 41, ISBN 3-7672-0229-8
* ↑ «Reteta culinara Parjoale moldovenesti a la Pastorel Teodoreanu | Bucataras». Bucataras.ro. [Consulta: 10 abril 2017].
* 1 2 Sanda Marin: „Carte de bucate”, Editura Orizonturi, București 1995, p. 86

## Enllaços externs

* Preparació de rostits moldavs (oblidat la pastanaga)
# Ibrahim Orabi

Ibrahim Orabi (àrab: إبراهيم عرابي) (Alexandria, 1912 - Alexandria, 2 de juliol de 1957) va ser un lluitador egipci, especialista en lluita grecoromana, que va competir entre les dècades de 1930 i 1950.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on fou cinquè en la competició del pes mitjà del programa lluita grecoromana. El 1948, als Jocs de Londres, guanyà la medalla de bronze en la competició del pes semi pesat.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata als Jocs del Mediterrani de 1951 i dos campionats nacionals, el 1953 i 1948.

## Referències

* ↑ «ابراهيم عرابى» (en àrab). , 03-07-1957, p. 8.
* 1 2 «Olympedia – Ibrahim Orabi». [Consulta: 27 març 2023].
* ↑ «International Wrestling Database». web.archive.org, 05-03-2016.
# Vera Hohlfeld

Vera Hohlfeld (Erfurt, Turíngia, 24 de febrer de 1972) va ser una ciclista alemanya que fou professional del 1999 al 2003. Va participar en la prova en ruta dels Jocs Olímpics d'Atlanta on va acabar en quarta posició.

## Palmarès en ruta

* 1992
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia
** Vencedora d'una etapa al Gran Premi del cantó de Zuric
* 1993
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia
** Vencedora d'una etapa al Gran Premi del cantó de Zuric
* 1994
** Campiona d'Alemanya en contrarellotge
** Vencedora de 2 etapes al Gracia Tour
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedora d'una etapa al Giro de Sicília
* 1995
** Vencedora de 2 etapes al Tour ciclista femení
** Vencedora de 2 etapes a la Volta a Turíngia
* 1996
** 1a a la Volta a Mallorca i vencedora de 2 etapes
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude
* 1997
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia
* 1999
** 1a a la Volta a Nuremberg
** Vencedora de 2 etapes al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini
** Vencedora d'una etapa a l'Eurosport Tour
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Suïssa
* 2000
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia
* 2001
** 1a al Tour de Berna

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Wesley Crusher

Wesley Crusher és un personatge fictici de la sèrie Star Trek: La nova generació, interpretat per Wil Wheaton.
Fill de la doctora Beverly Crusher, va obtenir el rang d'alferes en funcions de la mà del capità Jean-Luc Picard. En intentar entrar en l'Acadèmia de la Flota Estel·lar va obtenir una nota per sota l'esperat, i va decidir quedar-se a la USS Enterprise D.
En la següent ocasió en la qual va intentar accedir a l'Acadèmia, va decidir acudir al rescat de membres de la tripulació en lloc de fer l'examen. Picard li va atorgar el rang complet d'alferes poc després. L'any següent se'l va convidar a tornar a fer l'examen i va ser admès finalment.
Va romandre en l'Acadèmia durant diversos anys fins que un explorador alienígena el va dur amb ell per a explorar altres plans de la realitat.
En la pel·lícula de Star Trek X: Nèmesis apareix amb el rang de tinent junior.