OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bàndol nacional

Bàndol Nacional va ser el nom amb què s'autodenominaren els franquistes, conegut com Bàndol Franquista pels republicans, arran del Cop d'estat del 18 de juliol contra el govern de la Segona República Espanyola, format després del triomf del Front Popular a les eleccions del febrer d'aquell any, i que donaria origen a la Guerra Civil espanyola.
Aquesta denominació es contraposava a la del bàndol republicà emprada per designar les tropes lleialistes.
Amb independència d'aquestes dues denominacions, els franquistes aplicaven als republicans tota una sèrie d'apel·latius de menyspreança com "rojos", "comunistes" (independentment de la seva pertinença o no al Partit Comunista), "separatistes", etc. De la mateixa manera, els Republicans solien anomenar-los "feixistes" (o "fatxes"), "facciosos", "opressors", "sediciosos", etc. També incloïen el terme "nazis", donat l'ajut extern rebut pel bàndol nacional, si bé aquesta darrera denominació seria principalment posterior.
El Bàndol Nacional tenia el suport fonamentalment de les classes conservadores i dels sectors religiosos. Va tenir major acceptació en les zones rurals i en regions de tall conservador, com Navarra, Castella la Vella, Galícia i part d'Andalusia. El bàndol republicà era un conglomerat de partits i organitzacions, en molts casos amb ideologies oposades i fins i tot enfrontades (republicans, socialistes, anarquistes, anarcosindicalistes, comunistes, independentistes, etc.) i aconseguia el seu suport principalment de la classe treballadora, els petits camperols catalans i aragonesos, els jornalers agrícoles andalusos, manxecs, murcians i valencians, els miners andalusos i asturians i els sectors obrers de les grans ciutats i les regions industrialitzades, sent Barcelona, Madrid, València, el País Basc i Astúries les seves principals zones de suport.
El Bàndol Nacional estava constituït principalment per 5 importants sectors socials: conservadors, catòlics, falangistes, monarquics i carlins.
El seu suport exterior va venir de les que serien anomenades les Potències de l'Eix europees a la Segona Guerra Mundial: el Regne d'Itàlia de Benito Mussolini i l'Alemanya Nazi d'Adolf Hitler; així com petits contingents de voluntaris d'altres països, com l'Estat Lliure d'Irlanda o la Segona República Portuguesa, que a més va permetre el pas de subministraments alemanys a través dels seus ports. L'exèrcit rebel també comptà amb abundants tropes de xoc reclutades al Marroc. El comitè de No Intervenció suposà, donada la seva inoperància, ajudà de manera indirecta a aquest bàndol.
# Publi Licini Cras Dives (pretor 57 aC)

Publi Licini Cras Dives (en llatí: Publius Licinius Crassus Dives) va ser un magistrat romà del segle i aC que feia part de la gens Licínia, d'origen plebeu, i era de la família dels Licini Cras Dives.
Probablement va ser edil plebeu l'any 60 aC, i el 59 aC va ser jutge de la causa en què s'acusà Luci Veti de conspirar contra la vida de Pompeu, que acabà amb l'empresonament de l'acusat. El 57 aC va ser pretor urbà, càrrec durant el qual va afavorir el retorn de Ciceró de l'exili.
Sembla que, malgrat ser d'una família de tal riquesa que portava el sobrenom de Dives ('ric'), va malbaratar bona part de la seva riquesa, fins al punt que es feien bromes sobre el fet que el seu sobrenom havia deixat de ser-li escaient, i que l'anomenaven més aviat Decoctor ('malbaratador, arruïnat').

## Referències

* ↑ «P. Licinius Crassus Dives». Digital Prosopography of the Roman Republic. King's College London.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 881-882.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 882.
* ↑ Ciceró, Lletres a Àtic, II 13.
* ↑ Valeri Màxim, Fets i dites memorables, VI 9.12.
* ↑ Plini el Vell, Història Natural, XXXIII 47, 133.
* ↑ Shackleton Bailey, D.R.. Cicero's Letters to Atticus. Volume I (books I–II). Cambridge University Press, 1965. ISBN 0-521-04643-2.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 879.
# Mir Muhammad Masum

Mir Muhammad Masum conegut com a Nami (Bhakkar (Sind), meitat del s. XVI - ibídem, 1606/1607), fou un historiador del Sind del període mogol. Nascut a, fill d'un cap religiós, va viure un temps al Gujarat i va entrar al servei de l'emperador Akbar el Gran vers 1595/1596 rebent un mansab de 250. La seva tasca més important fou una missió diplomàtica a la cort d'Abbas I el Gran de Pèrsia. Va escriure una història islàmica del Sind anomenada Tarikh-i Sind.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VII, 97-98
# Andrew Prahlow

Andrew Prahlow (Winter Park, 5 de març de 1988) és un compositor de bandes sonores per a videojocs, establer a Los Angeles. La seva música se centra en paisatges sonors emotius amb elements minimalistes de conjunt de cambra per a crear una sensació de nostàlgia familiar en l'oient.
És el compositor del videojoc d'acció i aventura Outer Wilds, que va estar nominat als BAFTA el 2022. També va fer la seva expansió, Outer Wilds: Echoes of the Eye.
La seva música està present en desenes de trailers com Star Wars episodi VII: El despertar de la força i The Martian. També ha fet música pel parc temàtic Epcot i la sèrie Westworld. Va començar la seva carrera com ajudant de composició en Avatar, la llegenda de la Korra i Kung Fu Panda: Llegendes increïbles.
El 2022, la seva partitura per Outer Wilds: Echoes of the Eye li va valer un premi GANG a la millor música per a un joc independent així com dues nominacions, a Millor tema principal i Assoliment creatiu i tècnic en música. La partitura també li va valer una nominació al premi Music+Sound a la millor composició original en jocs. El 2020, la seva partitura de Outer Wilds va ser nominada a dos premis GANG, Millor música per a un joc indie i Millor partitura interactiva.

## Referències

* ↑ «Andrew Prahlow creates some "Lost Reels" for his 'Outer Wilds: Echoes of the Eye' soundtrack» (en anglès). [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ Dastoor, Vaspaan. «Interview: Outer Wilds' Andrew Prahlow On Creating Music At The End Of The Universe» (en anglès), 26-10-2022. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ «Exclusive: 2019 GOTY Outer Wilds Is Getting New Music, Here's The First Single» (en anglès). Kotaku, 25-08-2022. [Consulta: 1r novembre 2022].
* ↑ «ATONE: Heart of the Elder Tree gets PC and Switch ports - Niche Gamer» (en anglès americà). nichegamer.com, 08-10-2022. [Consulta: 1r novembre 2022].
* ↑ O'Brien, Becky. «Music for Camping in Space, an Interview with Andrew Prahlow about 'Outer Wilds'» (en anglès americà). Cinelinx | Movies. Games. Geek Culture.. [Consulta: 1r novembre 2022].
* ↑ Burlingame, Jon. «Video Game Composers Brawl in Grammys' New Score Category» (en anglès americà). Variety, 17-10-2022. [Consulta: 1r novembre 2022].
* ↑ Burton, Carson. «'Ratchet & Clank: Rift Apart' Dominates Game Audio Network Guild Awards (EXCLUSIVE)» (en anglès americà). Variety, 26-05-2022. [Consulta: 31 octubre 2022].
* ↑ «2022 Composition Finalists» (en anglès britànic). Music+Sound Awards. [Consulta: 1r novembre 2022].
* ↑ Tangcay, Jazz. «'Death Stranding' Sweeps Gaming's G.A.N.G. Awards With Six Wins Including Audio of the Year» (en anglès americà). Variety, 07-05-2020. [Consulta: 31 octubre 2022].
# Família Reig

La família Reig és una família andorrana coneguda per la seva presència en el sector tabaquer, banquer, polític i altres negocis.
* Rafael Reig i Sans, fundador de Tabacs Reig.
* Julià Reig i Roqueta.
* Julià Reig i Ribó (1911-1996).
* Serafí Reig i Ribó; casat amb Maria Moles i Pasques.
* Maria Reig i Moles (1951), empresària i política.
* Carles Ensenyat Reig (1985), polític.
* Marta Ribas i Reig, presidenta de Reig Capital Group.
* Òscar Ribas i Reig (1936) ex cap del Govern d'Andorra; casat amb Roser Duró i Ribó.
* Òscar Ribas i Duró.
* Oriol Ribas i Duró, president executiu d'Andbanc.
* Roser Ribas i Duró.
* Deborah Ribas i Duró.
María Creus Ribas. Presidenta de Reig Patrimonia.

## Banca

* Andorra Banc Agrícol Reig
* Crèdit Andorrà.

## Tabaquer

* Tabacs Reig.
* Compañía Canariense de Tabacos.

## Altres

* Reig Patrimonia.
* Reig Capital Group.
** Coco Bis.
** Vasari.
* Fills de Julià Reig
* Premsa Andorrana.
* Fundació Julià Reig i Museu del Tabac.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «La familia Reig supera el lujo de sus 'puritos'» (en castellà). El Mundo, 30-09-2007. [Consulta: 7 desembre 2011].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Andorra última el desembarco de su banca en España» (en castellà). ABC, 03-12-2006. [Consulta: 7 desembre 2011].
* ↑ «El reto exterior de la empresa familiar» (en castellà). Cincodias.com, 29-10-2005. [Consulta: 13 novembre 2011].
# Favipiravir

El favipiravir, també conegut com a T-705, Avigan o favilavir, és un fàrmac antiviral desenvolupat per Toyama Chemical (grup Fujifilm) del Japó amb activitat contra molts virus d'ARN. Com altres medicaments antivirals experimentals (T-1105 i T-1106), és un derivat de la pirazinecarboxamida. En experiments realitzats amb animals,el favipiravir ha mostrat activitat contra el virus de la grip, el virus del Nil Occidental, el virus de la febre groga, el virus de la febre aftosa del bestiar i altres flavivirus, arenavirus, bunyavirus i alfavirus. També s'ha demostrat l'activitat contra els enterovirus i el virus de la febre de la Vall de Rift. Favipiravir ha mostrat una eficàcia limitada contra el virus de Zika en estudis amb animals, però era menys efectiu que altres antivirals. L'agent també ha mostrat certa eficàcia contra la ràbia, i s'ha utilitzat de forma experimental en alguns humans infectats amb el virus.
Al febrer de 2020, favipiravir va ser estudiat a la Xina per al tractament experimental de la COVID-19. El 17 de març, els funcionaris xinesos van suggerir que el fàrmac havia estat eficaç en el tractament del COVID a Wuhan i Shenzhen.

## Referències

* ↑ «T-705 (favipiravir) and related compounds: Novel broad-spectrum inhibitors of RNA viral infections». Antiviral Research, 82, 3, 6-2009, pàg. 95–102. DOI: 10.1016/j.antiviral.2009.02.198. PMID: 19428599.
* ↑ «Favipiravir (T-705), a novel viral RNA polymerase inhibitor». Antiviral Research, 100, 2, 11-2013, pàg. 446–54. DOI: 10.1016/j.antiviral.2013.09.015. PMC: 3880838. PMID: 24084488.
* ↑ «Broad spectrum antiviral activity of favipiravir (T-705): protection from highly lethal inhalational Rift Valley Fever». PLoS Neglected Tropical Diseases, 8, 4, 4-2014, pàg. e2790. DOI: 10.1371/journal.pntd.0002790. PMC: 3983105. PMID: 24722586.
* ↑ «Zika Virus: Where Is the Treatment?». Current Treatment Options in Infectious Diseases, 8, 3, 2016, pàg. 208–11. DOI: 10.1007/s40506-016-0083-7. PMC: 4969322. PMID: 27547128.
* ↑ «Efficacy of Favipiravir (T-705) in Rabies Postexposure Prophylaxis». The Journal of Infectious Diseases, 213, 8, 4-2016, pàg. 1253–61. DOI: 10.1093/infdis/jiv586. PMC: 4799667. PMID: 26655300.
* ↑ «Human Rabies - Virginia, 2017» (en anglès americà). MMWR. Morbidity and Mortality Weekly Report, 67, 5152, 1-2019, pàg. 1410–14. DOI: 10.15585/mmwr.mm675152a2. PMC: 6334827. PMID: 30605446.
* ↑ Li G, De Clercq E. Therapeutic options for the 2019 novel coronavirus (2019-nCoV). Nature Reviews Drug Discovery 2020 Feb doi:10.1038/d41573-020-00016-0
* ↑ BRIEF-Corrected-Zhejiang Hisun Pharma gets approval for clinical trial to test flu drug Favipiravir for pneumonia caused by new coronavirus. Reuters Healthcare, February 16, 2020.
* ↑ «NHK World News ‘China: Avigan effective in tackling coronavirus'». Arxivat de l'original el 2020-03-18. [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ «Huaxia. "Favipiravir shows good clinical efficacy in treating COVID-19: official." Xinhuanet.com, 17 March 2020». Arxivat de l'original el 18 de març 2020. [Consulta: 20 març 2020].
# Imperio de mentiras

Imperio de mentiras és una telenovela mexicana que es va estrenar a Las Estrellas el 14 de setembre de 2020. La sèrie està produïda per Giselle González per a Televisa. És una adaptació de la sèrie turca Kara Para Aşk, i és protagonitzada per Angelique Boyer al costat d'Andrés Palacios. La producció de la sèrie va començar el 2 de març de 2020 a la Ciutat de Mèxic i va concloure el 21 de novembre de 2020.

## Trama

Elisa Cantú (Angelique Boyer) mai no va imaginar que, en tornar a Mèxic des de Nova York, on resideix, es trobaria amb una tragèdia inesperada que li canvia la vida. La nit que Elisa celebraria el seu aniversari, el destí la porta a conèixer Leonardo Velasco (Andrés Palacios), un policia enamorat de Julia (Jessica Decote), una mestra, amb qui s'havia de casar. Al final del vespre, Leonardo rep una trucada d’emergència en què s'informa del descobriment de dos cossos, un d’ells és el de la seva promesa, que es troba al costat del cos d’Augusto Cantú (Enrique Singer), empresari i pare milionari d'Elisa. Elisa i Leonardo es reuniran per buscar la veritat del que va passar.

## Elenc

* Angelique Boyer com Elisa Cantú
* Andrés Palacios com Leonardo Velasco
* Alejandro Camacho com Eugenio Serrano
* Leticia Calderón com Victoria Robles de Cantú
* Susana González com Renata Cantú
* Patricia Reyes Spindola com Sara Rodríguez
* Hernán Mendoza com José Luis Velasco
* Iván Arana com Darío Ramírez "La Cobra"
* Alejandra Robles Gil com María José "Majo" Cantú
* Javier Jattin com Fabricio Serrano
* Michelle González com Fernanda Navarro
* Juan Martín Jáuregui com Marcelo Arizmendi
* Luz Ramos com Adriana
* Ricardo Reynaud com Mario
* Cecilia Toussaint com Nieves
* Pilar Ixquic Mata com Teresa
* Carlos Aragón com Gilberto
* Verónica Langer com Piedad
* Cristina Michaus
* Adalberto Parra com Justino
* Alicia Jaziz com Clara
* Assira Abbate com Leslie
* Sandra Kai com Sonia

## Referències

* ↑ «Imperio de Mentiras, telenovela con Angelique Boyer y Andrés Palacios, ya tiene fecha de estreno» (en castellà), 20-08-2020. [Consulta: 21 agost 2020].
* ↑ «Angelique Boyer dice sentirse afortunada con su papel en Imperio de Mentiras: "Estoy muy plena"» (en castellà). [Consulta: 5 març 2020].
* ↑ «Imperio de mentiras: conoce al elenco de la nueva telenovela de Angelique Boyer» (en castellà). [Consulta: 5 març 2020].
* 1 2 «Angelique Boyer y Andrés Palacios comienzan las grabaciones de ‘Imperio de mentiras'» (en castellà). [Consulta: 5 març 2020].
* ↑ «Angelique Boyer se despide de Imperio de mentiras y más noticias ¡de telenovela!» (en castellà), 23-11-2020.
# Iris (pel·lícula de 2004)

Iris és una pel·lícula de drama romàntic del 2004, dirigida per Rosa Vergés i Coma i ambientada a la guerra del 36 i la posterior postguerra en què tracta de «retratar la guerra a través de l'explosió interior d'una persona» que se sotmet a «una actualitat que l'ha sobrepassat». Rodada i ambientada al barri de Gràcia de Barcelona, segons la directora el nom de la pel·lícula «juga amb l'iris de l'ull i amb aquesta flor tan fràgil».
Fou el primer llargmetratge dirigit per Rosa Vergés després de dirigir Tic Tac el 1997 i va estar una de les últimes interpretacions de Silke al cinema. Va comptar amb l'assessorament com a guionista de l'historiador Jordi Barrachina. Ha estat traduïda al català.

## Sinopsi

Iris és una jove dolça i entusiasta que vol ser fotògrafa. Tanmateix, l'esclat de la guerra civil espanyola que s'esvaeixi tot el seu món, el seu gran amor Oscar desapareix i la deixa sola, i ella es queda embarassada d'Àgata, de qui no sap qui és el pare. Gràcies al suport incondicional de la seva amiga Magdalena aconsegueix sobreviure i tirar endavant.

## Repartiment

* Silke - Iris
* Ana Torrent - Magdalena
* Ginés García Millán - Oscar
* Mercè Pons - Àgata
* Nacho Fresneda - Damián
* Martirio - Rosario
* Fermí Reixach - Papicactus
* Paca Gabaldón - Virtudes
* Abel Folk - Miguel

## Premis i nominacions

Als III Premis Barcelona de Cinema fou nominada a la millor pel·lícula, director, actriu i guió, però no en va guanyar cap. També fou nominada a la Biznaga d'Or al Festival de Màlaga.

## Referències

* ↑ «Rosa Vergés retrata la vida tras la guerra en 'Iris'» (en castellà). ElPaís.com, 30-04-2004. [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ «Silke es «Iris» en la nueva película de Rosa Vergés» (en castellà). ABC.es, 06-07-2004. [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ «Iris». Ésadir.cat. [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ «Iris» (en castellà). Fotogramas.es. [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ «Rosa Vergés crea una metáfora sobre el impacto emocional de la guerra» (en castellà). ElPaís.com, 06-07-2004. [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ «'Inconscientes' de Oristrell triunfa en los Premios de Cine de Barcelona» (en castellà). ElMundo.es, 19-02-2005. [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ «Vergés filma las vidas truncadas por la guerra» (en castellà). DiarioCórdoba.com, 30-04-2004. [Consulta: 27 juny 2022].
# Guerra urbana

La guerra urbana és un tipus de guerra moderna duta a terme en àrees urbanes, com a pobles i ciutats. Com a referent, la guerra conduïda a centres poblats abans del segle xx, és generalment considerada com a guerra de setge.

## Característiques

Els combats urbans són molt diferents dels realitzats en camp obert, en nivells tàctics i operacionals. Factors que compliquen la guerra a entorns urbans inclouen la presència de població civil i edificacions de tota classe. Alguns civils poden ser difícils de diferenciar dels combatents, particularment si aquells individus simplement tracten de protegir les seves llars dels atacants.
Les tàctiques es compliquen en un ambient tridimensional, amb limitats camps de visió i foc a causa dels edificis, amagatalls i punts a cobert per als defensors, infraestructura subterrània i la facilitat de posicionament d'explosius, trampes, i franctiradors. L'existència mateixa d'edificis de variat tipus i estructures urbanes (vies subterrànies, cèrcols, parcs) impliquen per a les tropes combatents menys llibertat de moviments i major risc en els seus avenços, i també dificulten l'efectivitat de les armes pesants. Al mateix temps aquestes estructures permeten que els combatents disposin de refugis i parapets que faciliten la defensa i dificulten l'atac.

## Indicatius

El terme militar nord-americà per denominar a la guerra urbana és UO , un àlies Urban Operations (Operacions Urbanes). Mout , abreviació per Military Operations in Urban Terrain (Operacions Militars en Terrenys Urbans) ha estat substituït per UO, però, el terme Mout és utilitzat fins i tot.
El terme militar britànic és OBUA de Operations in Built-Up Àrees (Operacions en Àrees Construïdes) o FIBUA per Fighting in Built-Up Àrees (Lluitant en Àrees Construïdes) o algunes vegades FISH per Fighting In Someone's House (lluitant a Casa d'Algú). El terme Fofó per Fighting in fortificacions Objectives (Lluitant en Objectius Fortificats) es refereix a l'eliminació de personal enemic en llocs estrets, com búnquers, trinxeres i fortaleses, així com la desactivació de mines, cables i l'assegurament de posicions enemigues.

## Batalles significatives

Entre les grans batalles urbanes de la història moderna destaquen:
* Batalla de Stalingrad
* Batalla de Berlín
* Setge de Budapest
* Batalla de Praga
* Batalla de Hue
* Batalla d'Alger (1957)
* Batalla de Grozni (1994-1995)
* Batalla de Grozni (1999-2000)
* Segona batalla de Fal·luja
* Batalla de Nasiriyah

## Vegeu també

* Guerrilla urbana
* Setge

## Enllaços externs

* Guerra de Guerilla Urbana
* La Guerra Urbana
# Església de la Missió

L'Església de la Missió és una església del municipi pirinenc de la Seu d'Urgell que pertany a la Parròquia de Sant Ot de la Seu d'Urgell. Està protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Resta ubicada al carrer de Sant Josep de Calassanç, dins el nucli antic de la capital urgel·litana. En aquest lloc s'hi havia emplaçat el primer seminari del Bisbat d'Urgell, fundat l’any 1592 pel bisbe fra Andreu Capella (1529-1609).

## Història

La primera construcció eclesiàstica que s'ubicà en La Missió data del 1592, essent bisbe Fra Andreu Capella. Resten alguns vestigis arquitectònics de l'antiga construcció.
El temple actual fou bastit el 1899 dins l'edifici de l’antic seminari, el qual havia estat cedit -catorze anys abans- a la congregació dels Missioners Diocesans per voluntat del bisbe Salvador Casañas i Pagès (1834-1908).
L'arquitecte n'és Calixte Freixa i Pla.

## Descripció

Edifici situat a la cantonada entre el Carrer Sant Josep de Calassanç i el Passatge de la Missió. L'edifici és resultat d'una reforma contemporània, datada als anys seixanta, tot i que encara es conserva la façana de l'església, datada a finals del XIX. Aquesta destaca pel seu estil eclèctic, per la barreja d'elements clàssics. L'encoixinat s'estén fins a la línia d'imposta de l'arc de mig punt de la portalada. Sobre l'encoixinat s'alcen quatre pilastres adossades amb capitell corinti, que sustenten un entaulament amb mènsules i un entaulament semicircular. S'obre, enmig de la façana, un gran òcul circular.

## Referències

* 1 2 «Església de la Missió». Arxivat de l'original el 2018-11-01. [Consulta: 31 octubre 2018].
* 1 2 «La Missió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# James Donn

James Donn (1758–1813) va ser un botànic anglès. Va ser alumne de William Aiton, i un protegit de Sir Joseph Banks va ser Curator dels Cambridge University Botanic Gardens, Cambridge, des de 1790 fins a la seva mort. La seva obra més important va ser Hortus Cantabrigensis, amb la primera edició del 1796 i moltes edicions, més ampliades, posteriors.
Va ser un Fellow de la Linnean Society el 1812.
Un net seu va ser el compositor William Sterndale Bennett.

## Referències

* 1 2 Walters, S. Max. James Donn. Oxford: Oxford Dictionary of National Biography, 2004 [Consulta: 9 juny 2015].
* 1 2 «James Donn». Botanical Collection Managers Group. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ Walters, Stuart Max. The shaping of Cambridge botany : a short history of whole-plant botany in Cambridge from the time of Ray into the present century ; publ. on the occasion of the sesquicentenary of Henslow's New Botanic Garden, 1831-1981. Cambridge u.a.: Univ. Pr., 1981, p. 45. ISBN 0521237955 [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ «James Donn and the succulents of 'Hortus Cantabrigiensis'». open.ac.uk. [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ Sterndale Bennett, JR "The Life of Sterndale Bennett" pp5&46. Cambridge University Press 1907
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Cap de filòsof

Cap de filòsof o Testa del filòsof és el nom que se li dona a les restes d'una escultura de bronze que prové probablement de la Magna Grècia i es pot datar de la segona meitat del segle V ae.
Va ser trobada el 1969 en un derelicte trobat davant la platja de Porticello, al costat de Cannitello, una localitat al nord de Villa San Giovanni, Reggio de Calàbria. Es conserva al Museu Nacional de la Magna Grècia de Reggio Calàbria.
L'escultura està parcialment danyada: li falta l'ull esquerre i part del cabell sobre el clatell, on hi ha traces que va haver-hi un cordó que li cenyia el cap. Al costat de l'estàtua es van trobar fragments del mateix material pertanyents a una mà i a un mantell, la qual cosa ha induït a pensar que l'obra representa un filòsof o literat de l'antiga Grècia.
L'estudi del derelicte situa les escultures recuperades a l'entorn dels anys 415-385 ae.

## Notes

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 24 de maig de 2013. [Consulta: 31 agost 2013].
* ↑ The Porticello Bronzes Once Again By Brunilde S. Ridgway American Journal of Archaeology Vol. 114, No. 2 (April 2010), pàg. 331–342

## Vegeu també

* Guerrers de Riace