OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramon Martí (teòleg)

Ramon o Raimon Martí (Subirats, ~1220 - Barcelona, 1284) va ser un frare dominic de l'escola de Ramon de Penyafort, el millor especialista en coneixements aràbics i jueus del seu temps, així com un aferrissat lluitador teològic contra l'islam i el judaisme. És autor d'un Vocabulista in arabico, diccionari àrab-llatí per a ús dels missioners cristians, i d'una Explanatio symboli apostolorum, on resumia els arguments apologètics a favor de la fe cristiana.
Prengué els hàbits al convent de Santa Caterina de Barcelona i fou un dels vuit escollits pel mestre general de l'ordre Joan de Wildeshausen, per estudiar àrab, hebreu i caldeu. El 1263 va intervenir en la gran controvèrsia pública que hi va haver a Barcelona entre teòlegs cristians i rabins (com ara Salomó ben Adret), en la qual els segons van aguantar molt bé. Com a conseqüència del resultat de la disputa, Ramon Martí es va llançar a escriure el Capistrum iudaeorum, molt polèmic, contra jueus i sarraïns. Poc després amb Francesc Cendra viatjaren a Tunis a convertir moros i retornaren a Aigüesmortes (setembre de 1269), passant a peu per Montpeller camí de Barcelona.
Per la difusió que tingué, destaca sobre les seves obres el Pugio fidei contra iudaeos (1278) (altrament conegut com el Punyal de la fe) escrit en llatí i farcit de textos en hebreu de totes les provinences: Bíblia, Talmud, Mixnà, Alcorà, Maimònides, Moisès ibn Ezra, Avicenna, Algatzell, Alfarabi i Averrois. Aquesta ha estat una de les obres apologètiques més divulgades, perquè al costat d'una erudició en matèries orientals pràcticament immillorable al seu temps, va saber utilitzar l'arsenal conceptual que havia elaborat el company d'hàbit Tomàs d'Aquino a la Summa contra gentiles.

## Referències

* ↑ Gotims. Notes històriques de Subirats. Ajuntament de Subirats, 2021, p. 11-12. ISBN 978-84-946740-8-2.
* 1 2 «Pensament medieval». Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juny 2013].
* ↑ Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 392-396 [Consulta: 2 octubre 2013].
* ↑ Philippe Bobichon, "Quotations, Translations, and Uses of Jewish Texts in Ramon Martí's Pugio Fidei" in The Late Medieval Hebrew Book in the Western Mediterranean. Hebrew Manuscripts and Incunabula in Context, J. del Barco (dir.), Brill, 2015, pp. 266-293 online ; Philippe Bobichon, « La ‘bibliothèque’ de Raymond Martin au couvent Sainte-Catherine de Barcelone : sources antiques et chrétiennes du Pugio fidei (ca 1278) » in N. Bériou, M. Morard, D. Nebbiai (dir.), Entre stabilité et itinérance. Livres et culture des ordres mendiants, Brepols, Turnhout, 2014, pp. 329-366 online ; Philippe Bobichon, "Citations et traductions du Guide des égarés dans le Pugio fidei de Ramon Martí (Barcelone, xiiie siècle)", Yod, 22 | 2019, pp. 183-242 online
# Rellotge de butxaca

El rellotge de butxaca és un tipus de rellotge mecànic, usualment de corda, que per la seva petita mida es pot portar en una butxaca i, en general, té una cadeneta per subjectar-lo a la butxaca de l'armilla o els pantalons.
Els rellotges de butxaca, que fins a la primera guerra mundial van ser el tipus de rellotge més comú, actualment estan en desús, ja que han estat substituïts pel rellotge de polsera.
Van sorgir a Europa a mitjans del segle xv, poc després d'aplicar a la rellotgeria la molla espiral. Els primers exemplars tenien forma cilíndrica, variant molt i amb rars capritxos, i des del començament del segle xvi ja hi ha constància que es construïen regularment rellotges de butxaca a Alemanya i a Itàlia. Un particular exemple eren els que es feien a Nuremberg (per exemple els que realitzava el mestre Peter Henlein) que tenien forma ovoide, d'on deriva el famós nom d'ous de Nuremberg .

## Influència en la cultura popular

Al cinema i la televisió, balancejant un rellotge de butxaca davant de la cara d'un personatge comunament s'espera induir la hipnosi. També es poden emprar per trobar el nord geogràfic.
En el manga i l'animi Fullmetal Alchemist, Edward Elric porta un rellotge de butxaca de plata, que es lliura a tots els Alquimistes estatals. El grava amb les paraules "Never Forget 3.Oct.11" dins de la tapa i el segella amb alquímia per recordar la seva promesa de recuperar el seu cos original.

## Referències

* ↑ Sir David Brewster. The Edinburgh encyclopaedia. J. and E. Parker, 1832, p. 502– [Consulta: 22 febrer 2013].
* ↑ Yakov Perelman; Arthur Shkarovsky-Raffe. Astronomy for Entertainment. The Minerva Group, Inc., 1 abril 2000, p. 28–. ISBN 978-0-89875-056-0 [Consulta: 22 febrer 2013].

## Vegeu també

* Rellotge de sol
# René Bouscat

René Bouscat (Tuïr, Rosselló, 7 de setembre de 1891 - 5è districte de París, 22 de juny de 1970) fou un militar nord-català, general de l'exèrcit de l'aire francès.

## Biografia

Va néixer a Tuïr, fill de Jean Bouscat et de Thérèse Sistac, És enterrat amb la seva segona segona esposa al cementiri municipal d'Autrey-lès-Gray (Alta Saona), municipi on un carrer porta el seu nom.
Lluità a la Primera Guerra Mundial com a tinent del 124è Regiment d'Infanteria, i fou ferit en 1916. Pel desembre de 1916 va passar a l'aviació com a observador i des de 1917 com a pilot. El 1928 fou comandant de l'aeronàutica de l'Àfrica Occidental Francesa (AOF) i a Mauritània, i passà al Ministeri de l'Aire en 1930. Fou nomenat general el 1936 i director de l'École de l'Air (1936- 1937). En 1940 va comandar la Zona d'Operacions Aèries Est (ZOAE) i després de la batalla de França va exercir el seu comandament a l'Àfrica Francesa del Nord (AFN) i l'AOF (juny de 1943). En 1942 va esdevenir membre de la xarxa Alliance i en va dirigir la xarxa algeriana. El juliol de 1943 fou nomenat cap d'estat major de les Forces Aèries Franceses, i fusionà les FAFL i l'Exèrcit de l'Aire de Vichy. René Bouscat fou general de l'exèrcit de l'aire, Cap d'Estat Major de l'Exèrcit de l'aire francès de l'1 de juliol de 1943 al 30 d'octubre de 1944 i del 29 de febrer de 1946 al 6 de setembre de 1946.

## Condecoracions

* Gran Creu de la Legió d'Honor
* Creu de Guerra 1914-1918
* Creu de Guerra 1939-1945
* Medalla de la Resistència amb roseta
* Oficial de l'Orde de les Palmes Acadèmiques

## Obres

* René Bouscat, Étude sommaire sur l'aviation marchande française, Éditions Ailes de France, 1942 ASIN B0018HIFGK
* René Bouscat, Quête malhabile, Éditions du Scorpion, 1961 ASIN B0014Y6NZW
* René Bouscat, De Gaulle - Giraud, dossier d'une mission, Flammarion, 1967 ISBN 978-2080600066

## Notes i referències

* 1 2 3 4 5 6 Source : Acte de décès numéro 404 du registre des décès de la commune de Paris (5e arrondissement) pour l'année 1970.
* ↑ Fourcade, Marie-Madeleine. L'Arche de Noé. París: éditions Fayard, 1971, p. 414 (Le Livre de poche). 1.
# República de Molossia

La República de Molossia és una micronació fundada per en Kevin Baugh i que es troba a prop de Dayton, Nevada, als Estats Units d'Amèrica. No és reconeguda per cap país. El nom de Molossia deriva de la paraula espanyola morro. Baugh fa notar que el nom no té res a veure amb l'antic poble grec del molossos.
Molossia consisteix en tres (actualment només dues) propietats ubicades dins del territori continental dels Estats Units d'Amèrica i comprèn una àrea total de 5,8 hectàrees. Dues d'aquestes propietats són en mans de Baugh i la seva dona, mentre que l'altra no els pertany.

## Divisió territorial

La Província d'Harmony és situada a prop de Dayton, Nevada, i és el territori més petit de Molossia quant a grandària (4.047 m²). És el lloc principal de residència de la família Baugh, i el lloc de la capital designada de Molossia, Espera. El Protectorat de New Antrin és ubicat en una localització desconeguda a Pennsilvània i és el territori més gran que conforma Molossia, amb prop de 32.375 m². El seu nom prové del comtat nord-irlandès d'Antrim i té el seu propi governador, el Gran Almirall Hess.
L'agost de 2003, Baugh va adquirir un petit terreny rural al Nord de Califòrnia, que anomenà Colònia de Farfalla. Es va vendre la propietat el 2005, després que Baugh adquirís un altre terreny que va anomenar Província de Desert Homestead, al Sud de Califòrnia.

## Reivindicacions

Vesperia és el nom de la reclamació de Molossia sobre 129.191 km² al planeta Venus. A més, Molossia reclama un espai denominat Neptune Deep a l'oceà Pacífic.

## Notes

* ↑ «WEB OFICIAL». [Consulta: 8 juny 2014].
* ↑ Desert Homestead havia estat adquirida prèviament pel pare de Baugh, i la propietat ha estat declarada "monument nacional" en honor d'ell.
# Reserva índia Pechanga

La reserva índia Pechanga és una reserva índia de la tribu reconeguda federalment Banda Pechanga d'indis luiseños al comtat de Riverside (Califòrnia). La banda Pechanga té la seu a Temecula (Califòrnia). La tribu és governada per un consell tribal escollit democràticament de quatre persones presidit per Mark A. Macarro. La reserva té una àrea de 4.394 acres i una població de 467 habitants. La reserva Pechanga fou establerta en 1882.

## Desenvolupament econòmic

La Banda Pechanga d'indis de missió luiseño posseeix i gestiona el Pechanga Resort Casino Temecula, Bamboo, Blazing Noodles, The Buffet, The Great Oak, Journey's End, Kelsey's, Paisano's Italian, Pechanga Cafe, The Seafood Grotto, i Temptations Food Walk, tots situats a Temecula.

## Referències

* 1 2 "Pechanga Indian Reservation." SDSU: California Indians and Their Reservations. 2011. Retrieved 1 Nov 2012.
* 1 2 Pritzker 131
* ↑ "Pechanga Resort Casino Temecula." 500 Nations. Retrieved 29 Oct 2012.

## Bibliografia

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1

## Enllaços externs

* Web oficial de la Pechanga Band of Luiseno Mission Indians
# Mops

Mops és un gènere de ratpenats de la família dels molòssids que es troba al continent africà, Iemen, Madagascar, Zanzíbar, Malàisia, Sumatra, Borneo i Java.

## Taxonomia

Aquest gènere fou considerat antigament un subgènere de Tadarida.

## Taxonomia

Subgènere Chaerephon
* Ratpenat cuallarg del duc dels Abruços (M. aloysiisabaudiae)
* Ratpenat cuallarg d'Ansorge (M. ansorgei)
* Ratpenat cuallarg d'Atsinanana (M. atsinanana)
* Ratpenat cuallarg tacat (M. bivittatus)
* Ratpenat cuallarg del Pacífic (M. bregullae)
* Ratpenat cuallarg de Chapin (M. chapini)
* Ratpenat cuallarg de Gallagher (M. gallagheri)
* Ratpenat cuallarg de Miller (M. jobensis)
* Ratpenat cuallarg bicolor (M. jobimena)
* Ratpenat cuallarg de Dobson (M. johorensis)
* Ratpenat cuallarg de Grandidier (M. leucogaster)
* Ratpenat cuallarg d'orelletes (M. major)
* Ratpenat cuallarg de Nigèria (M. nigeriae)
* Ratpenat cuallarg de nas arrugat (M. plicatus)
* Ratpenat cuallarg menut (M. pumilus)
* Ratpenat cuallarg de les Seychelles (M. pusillus)
* Ratpenat cuallarg rogenc (M. russatus)
* Ratpenat cuallarg de les Salomó (M. solomonis)
* Ratpenat cuallarg de São Tomé (M. tomensis)
Subgènere Mops
* Ratpenat cuallarg de l'illa Pemba (Mops bakarii)
* Ratpenat cuallarg angolès (Mops condylurus)
* Ratpenat cuallarg de Medje (Mops congicus)
* Ratpenat cuallarg de Mongalla (Mops demonstrator)
* Mops leucostigma
* Ratpenat cuallarg midas (Mops midas)
* Ratpenat cuallarg malai (Mops mops)
* Ratpenat cuallarg de Niangara (Mops niangarae)
* Ratpenat cuallarg de panxa blanca (Mops niveiventer)
* Ratpenat cuallarg de Sulawesi (Mops sarasinorum)
* Ratpenat cuallarg de Trevor (Mops trevori)
Subgènere Xiphonycteris
* Ratpenat cuallarg moçambiquès (Mops brachypterus)
* Ratpenat cuallarg pigmeu (Mops nanulus)
* Ratpenat cuallarg de Peterson (Mops petersoni)
* Ratpenat cuallarg de Spurrell (Mops spurrelli)
* Ratpenat cuallarg de Railer (Mops thersites)

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
* ↑ Freeman, P. W. 1981. A multivariate study of the family Molossidae (Mammalia: Chiroptera): Morphology, ecology, evolution. Fieldiana: Zoology, n.s., 7:1-173. (anglès)
* ↑ Legendre, S. 1984. Étude odotologíque des représentants actuels du groupe Tadarida (Chiroptera, Molossidae). Implications phylogéniques, systématiques et zoogéographiques. Revue Suisse de Zoologie, 91:399-442. (francès)

## Enllaços externs

* The Taxonomicon (anglès)
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Reserva índia Yankton

La reserva índia Yankton és la reserva índia de la Tribu Sioux Yankton, tribu reconeguda federalment dels amerindis Nació Dakota.
La reserva ocupa el 60 per cent més oriental del comtat de Charles Mix al sud-est de Dakota del Sud, Estats Units. Té una superfície de 1.724,186 km² i una superfície total (terra i aigua) de 1.772,604 km², i una població resident de 6.500 persones segons el cens dels Estats Units del 2000. La població segons el cens de 2010 era de 6.465 habitants. És la segona reserv índia més gran (després de la reserva índia Osage) que es troba a l'interior d'un comtat. La major comunitat en la reserva és la ciutat de Wagner, mentre que Marty és la ubicació de la seu de la tribu. El grup de blues-rock, Indigenous, és originari d'aquesta comunitat.

## Comunitats

* Dante
* Lake Andes
* Marty
* Pickstown
* Ravinia
* Wagner

## Referències

* Yankton Reservation, South Dakota Arxivat 2020-02-11 at Archive.is United States Census Bureau
# Reserva índia de Cattaraugus

La Reserva índia Cattaraugus és una reserva índia al comtat de Cattaraugus, Nova York, Estats Units. La població era de 314 habitants en el cens del 2010. La majoria dels residents són de la Nació Seneca.
La majoria de la reserva és al comtat d'Erie i una petita part al comtat de Chautauqua.

## Geografia

Segos l'Oficina del Cens dels Estats Units la serva índia té una àrea total de 15,5 km², dels quals 14,9 km² són de terra i 0,6 km² d'aigua.
Cattaraugus Creek travessa el mig de la reserva, i el llac Erie forma part de la frontera occidental.

## Demografia

Segons el cens de 2000, hi havia 388 persones, 127 propietats, i 94 famílies residint a la reserva. La densitat de població era de 26,0/km². Racialment el 4,38% són blancs i el 95,62% amerindis. Els hispans de qualsevol raça són el 4,12% de la població
A la reserva índia la població es repartia per edats: el 36,1% tenia menys de 18 anys, 10,8% entre 18 i 24, un 31,2% entre 25 i 44, el 19,1% a partir 45 a 64, i el 2,8% eren majors de 65 anys o més. La mitjana d'edat era de 27 anys. Per cada 100 dones hi ha 91,1 homes. Per cada 100 dones majors de 18 anys, hi havia 75,9 homes.
La renda mitjana per a una casa a la reserva índia era de 27.292 dòlars, i la renda mitjana per família era de 26.458 dòlars. Els homes tenien una renda mediana de 21.750 $ enfront de 23.750 $ per a les dones. L'ingrés per capita per a la reserva índia era de 12.443 dòlars. Un 25,3% de les famílies i el 24,5% de la població estava per sota de la línia de pobresa, incloent wl 34,4% dels quals són menors de 18 anys i cap dels 65 anys o més.

## Notables residents

* Isaac Seneca, jugador de futbol

## Referències

* ↑ «American FactFinder». United States Census Bureau. [Consulta: 31 gener 2008].

## Enllaços externs

* Seneca Nation of Indians
* Little Valley Area Chamber of Commerce
# Restaurant La Balsa

El Restaurant La Balsa es troba al carrer de la Infanta Isabel, 4, al barri de Sant Gervasi - la Bonanova de Barcelona. Està inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història i descripció

Va ser projectat pels arquitectes Òscar Tusquets i Lluís Clotet. Al centre del solar hi havia una bassa de rec del segle xix que va decidir mantenir-se per crear el restaurant. Tot el projecte està dominat per la simetria i la claredat geomètrica. A l'interior de la bassa, a la planta baixa es troba la casa del propietari i els serveis del restaurant. Ja en un nivell exterior a la bassa, es troba el menjador del restaurant i les terrasses. Hi ha una terrassa orientada al sud, és la d'hivern, i la que mira al nord és d'estiu i està coberta amb encanyissades i enfiladisses.
És significatiu l'accés a l'espai del restaurant des del carrer, ja que representa una transició entre espais i tempos diferents, patents en els diferents ambients creats a partir de l'arquitectura i el jardí. L'escala exterior, imprescindible per crear l'entrada lateral, manté un estil independent molt proper a Jujol i feta amb rocalla.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Restaurant La Balsa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Hastings

Hastings és una ciutat del sud d'Anglaterra, al comtat d'East Sussex. Segons el cens de l'any 2000, tenia al voltant de 84.000 habitants. Històricament és conegut per què el 1066 hi succeí la batalla de Hastings, en la que Guillem I d'Anglaterra triomfà contra els saxons en la seva invasió de les illes britàniques des de Normandia. El seu castell (castell de Hastings) va ser construir per William, Duc de Normandia, l'any 1066 per protegir les seves rutes de subministrament.
Actualment Hastings és una ciutat costanera de caràcter turístic molt a l'estil d'altres llocs propers com Brighton.
El fet que és un lloc proper a les costes franceses va fer d'aquest poble un enclavament important per al contraban durant el segle xviii. A començaments del segle XX va tenir certa importància com a ciutat pesquera, tot i que a la segona meitat de segle l'activitat principal va anar progressivament passant a ser el turisme.
En l'àmbit dels escacs Hastings és especialment coneguda pel fet de ser la seu d'un dels més antics i importants torneigs d'elit, el Hastings International Chess Congress que se celebra a final d'any ininterrompudament des de 1920/21 fins a l'actualitat, i que ha comptat tradicionalment amb la participació dels millors jugadors del món. Amb anterioritat, s'hi havia celebrat també el 1895 un torneig d'elit, (Torneig d'escacs de Hastings 1895), considerat el més fort torneig d'escacs de la història fins aquell moment.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial: Hastings Borough Council (anglès)
* Informació turística (anglès)
# Darios II

Darios II (en persa, 𐎭𐎠𐎼𐎹𐎺𐎢𐏁 Dārayavaʰuš; en grec antic: Δαρεῖος, Dareios), anomenat Ocos (Ὦχος), va ser rei de reis de l'imperi Persa de l'any 423 aC al 404 aC. Era fill d'Artaxerxes I amb la seva concubina Cosmartidene de Babel. El seu nom Ocos era el que portava originàriament, i més tard va rebre també el sobrenom de Notos (νόθος), terme grec equivalent a 'bastard'.
Artaxerxes I, va morir a finals del 424 aC, i el va succeir el seu fill Xerxes II. Al cap d'un mes mig, el seu germà Sogdià el va assassinar, però Darios, germà bastard, sàtrapa d'Hircània, es va aixecar contra Sogdià, amb el suport de l'eunuc Artoxares, Arbari, el comandant de la cavallería, i Arsames, sàtrapa d'Egipte. Darios va matar Sogdià, i l'any 416 aC va sufocar un intent de revolta del seu germanastre Arsites, que tenia el suport de mercenaris grecs, del sàtrapa de Síria, Artifos (fill de Magabizos) i del sàtrapa de Lídia Pisutnes (i el seu fill Amorges de Cària). Darios va capturar els tres dirigents, primer Artifos i després els altres dos. L'any 415 aC, després de l'execució de Pisutnes, Amorges es va proclamar rei de Cària establint la seva capital a Iasos, a l'oest de Milasa. El 413 aC Atenes va donar suport al rebel Amorges a Cària, però això no va tenir continuïtat després de la desfeta atenenca de Sicília. Els perses van ocupar Iasos el 412 aC i pràcticament la revolta es va acabar. El rei va ordenar als sàtrapes Tisafernes de Sardes (que havia sufocat la revolta d'Amorgos) i Farnabazos II de Dascilèon de percebre el tribut de les ciutats gregues, moltes de les quals es van aliar amb Esparta. L'any 411 aC, Pèrsia i Esparta van negociar una aliança dirigida contra Atenes.
Cap a l'any 410 aC, Amestris, fill de Darios II, es va revoltar, però no va reeixir; al mateix temps, el governador de Sais, Amirteu II (fill i successor de Psammètic), es va revoltar obertament. A Xipre, Evàgores, fill de Nícocles, va recuperar Salamina i va ser reconegut com a rei de l'illa, però havia de pagar tribut al rei de reis. La dinastia local de Bitínia va consolidar en aquesta època el seu poder i el rei Dedalses, tot i que pagava tribut, era gairebé independent. Xenofont esmenta una revolta dels medes el 409 aC.
L'any 407 aC va enviar el seu fill Cir a l'Àsia Menor per dirigir la guerra amb més energia, amb el càrrec de sàtrapa de Sardes mentre que Tisafernes va rebre com a compensació la satrapia de Cària.
Va morir l'any 404 aC i el va succeir Artaxerxes II Mèmnon.

## Notes

* ↑ Segons el DCVB, bastard és un fill il·legítim.

## Referències

* ↑ The Encyclopaedia Britannica : a dictionary of arts, sciences, literature and general information. Cambridge: At the University Press, 1911, p. 833.

## Enllaços externs

* «Darius II Ochus». Britannica [Consulta: 13 de novembre de 2023]
| Precedit per: Sogdià de Pèrsia | Imperi Persa (Dinastia Aquemènida) | Succeït per: Artaxerxes II de Pèrsia Mèmnon |
# Ferentium

Ferentium o Ferentínum (en grec antic Φερεντῖνον) va ser una antiga ciutat d'Etrúria, situada al nord de les muntanyes Cimínies, a uns 8 km del Tíber i a la mateixa distància de l'actual Viterbo.
Es creu que va ser una dependència de Volsinii, ja que no apareix a la història del temps dels etruscs. Posseïa un temple dedicat a la deessa Fortuna, és a dir, a l'etrusca Nòrtia. Estrabó l'esmenta com una petita ciutat, però Vitruvi, que parla de l'excel·lència de la pedra del seu territori, de la que s'havien fet moltes estàtues, entre altres les que adornaven la mateixa ciutat i Tàcit diuen que era un municipi. Al segle i aC, va rebre una colònia romana però no va obtenir el títol de colònia. Va adquirir una certa importància perquè va ser el lloc de naixement de l'emperador Marc Salvi Otó, que pertanyia a una família noble etrusca. Durant l'Imperi, portava el títol de civitas splendidissima Ferentinensium. Va sobreviure a la caiguda de l'Imperi i va ser una seu episcopal fins al segle xii, quan Viterbo la va atacar i destruir, a causa de disputes religioses.
El lloc, que segons William Smith estava deshabitat al seu temps, es diu Ferento, i es conserven considerables ruïnes de l'antiga ciutat: el teatre (un dels millors conservats d'Itàlia), amb una excel·lent scena de 40 metres feta amb grans blocs de pedra volcànica, i arcades de tipus imperial, amb set arcs a la façana i arcs estrets a l'arquitravat. També es conserven les muralles, les portes i alguns edificis.
Tàcit i Suetoni l'anomenen Ferentium o Ferentínum. Claudi Ptolemeu escriu Ferentia (Φερεντία), i Vitruvi, Ferentium, però el nom de la ciutat (segons es llegeix en una inscripció), així com el Liber Coloniarum (que l'anomena Colonia Ferentinensis), suggereix Ferentínum, cosa que ha ocasionat alguna confusió amb la ciutat d'aquest nom al Latium.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ferentínum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 agost 2022].