OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Terra regis

La terra regis o regis terres o territorium regni era al Regne d'Aragó el conjunt de terres dels regnum que formaven el patrimoni reial i havien de passar al successor. El rei les administrava com un dominatum, és a dir, com a senyor (domini regis). La terra regis fou formada inicialment pel comtat d'Aragó, i s'hi anaren incorporant via matrimoni o via conquesta el comtat de Sobrarb, el comtat de Ribagorça, el regne de Saragossa, la Senyoria d'Albarrasí, la meitat del Regne de Mallorca (medietas regis) i gran part del Regne de València.

## Vegeu també

* Regne d'Aragó

## Bibliografia

* Gran Enciclopédia Aragonesa: Tenente Arxivat 2019-02-03 a Wayback Machine.
# El món prodigiós. Nova York, herois units

El món prodigiós. Nova York, herois units (títol original en francès, Miraculous World: New York, les Héros Unis) és un programa especial d'animació del 2020 basat en la sèrie animada Prodigiosa: Les aventures de Ladybug i Gat Noir, dirigida per Thomas Astruc i produïda per Jeremy Zag a associació amb la Walt Disney Company i TF1. Està ambientat entre els episodis «La Titellaire» i «Ladybug». Es va estrenar el 25 de setembre de 2020 als Estats Units a Disney Channel, i després es va emetre un dia després a França al canal homònim. Més tard també va ser emès a França per la cadena de televisió TF1 el 18 d'octubre de 2020. La versió doblada al català es va estrenar el 30 de maig de 2021 al Canal Super3.
Els actors de doblatge van llegir una escena sense editar del guió durant el Brazilian Miraculous Day 2020.

## Referències

* ↑ «EVENEMENT : LADYBUG ET CHAT NOIR S'ENVOLENT VERS NEW YORK DANS UN FILM TV EXCE...» (en francès).
* ↑ «C'est officiel : Découvrez le film TV inédit🐞 MIRACULOUS WORLD - New York, les héros unis 🐞le dimanche 18 Octobre vers 8H40 sur TFOU» (en francès), 29-09-2020. Arxivat de l'original el 2022-12-12. [Consulta: 6 abril 2023].
* ↑ «El món prodigiós: Nova York, herois units». ésAdir. [Consulta: 6 abril 2023].
* ↑ «Mundo Gloob su Instagram : "Foi aqui que pediram notícias sobre os telefilmes? 👀 Amanhã é dia de Miraculous Day aqui no Gloob e a @jessievieira e o @fabricio.vilaverde vão ler uma cena inédita do Telefilme NY durante o Mundo Miraculous! 😱Começa às 17h30 na TV e no Youtube e a partir de 18h continua só no YouTube! 🐞 #MundoMiraculous #MiraculousDay #MiraculousnoGloob"» (en portuguès), 07-08-2020. Arxivat de l'original el 8 de gener 2023. [Consulta: 6 d’abril 2023].

## Enllaços externs

* El món prodigiós. Nova York, herois units a Eldoblatge.com
# Busuqui

El busuqui (del grec: το μπουζούκι; pl. τα μπουζούκια) és un instrument de corda pinçada, tradicional de Grècia. Pertany a la família dels llaüts de coll llarg, que a vegades té tres cordes i a vegades quatre, i que està directament emparentat amb instruments propis de l'Àsia Menor com el bağlama i altres de més orientals com el tar. És habitual en molts tipus de música popular i tradicional de Grècia, en especial en el sirtaki i en el rebético. En la classificació de Hornbostel-Sachs pertany al grup 321.321 dels llaüts amb caixa de ressonància en forma de bol.
Des dels anys seixanta del segle XX, en què es va introduir a Irlanda, el busuqui irlandès ha esdevingut una referència, en contrast amb l'original grec. L'irlandès és de caixa plana i sol tenir una afinació diferent.

## Vegeu també

* Baglamas

## Referències

* ↑ «Terminologia dels instruments musicals». TERMCAT. [Consulta: 21 juliol 2022].
* ↑ «Bouzouki» (en anglès). Collins. [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ «bouzouki» (en anglès). The American Heritage Dictionary of the English Language. Harper Collins. [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ Mirambel, Andre «Un instrument de musique populaire en Grece: le mpouzouki (bouzouki)» (en francès). Revue de musicologie, 20, 69, 1939, pàg. 19. DOI: 10.2307/926585.

## Enllaços externs

* Solo de buzuki de Manolis Karantinis amb cançó final.
* Manolis Karantinis-Solo Bouzouki
# Pumpel·lyïta-(Mn²⁺)

La pumpel·lyïta-(Mn²⁺) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la pumpel·lyita. El nom va ser proposat el 1973 per la seva relació amb les altres espècies minerals del grup de la pumpel·lyita.

## Característiques

La pumpel·lyïta-(Mn²⁺) és un silicat de fórmula química Ca₂Mn$^{2+}$Al₂(Si₂O₇)(SiO₄)(OH)₂·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pumpel·lyïta-(Mn²⁺) pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, epidota-(Pb), khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe²⁺), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe²⁺), pumpel·lyïta-(Fe³⁺), pumpel·lyita-(Mg), pumpel·lyita-(Al), shuiskita, julgoldita-(Fe³⁺), clinozoisita, poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

S'ha trobat en diferents indrets com ara Alemanya, Grècia, Índia, Itàlia, Japó, Nova Zelanda, Rússia, Sèrbia, Regne Unit i els EUA.

## Referències

* 1 2 «Pumpellyite-(Mn2+)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2019].
* ↑ «Diccionari de gemmologia | TERMCAT». [Consulta: 7 juny 2020].
# Enrico Golisciani

Enrico Golisciani (Nàpols, 25 de desembre del 1848 - ibídem, 6 de febrer del 1918) va ser un llibretista italià.
Va néixer a Nàpols, fill de Giovanni Golisciani i d'Efigenia Carulli. Va ser el cap de redacció del diari Giornale per tutti. A més de llibrets va publicar el recull de poesies Pagine d'album. Va escriure uns vuitanta llibrets melodramàtics i còmics en estil del romanticisme tardiu.

## Obres destacades

* Maria Stuarda (1874)', música de C. Palumbo
* Carlo di Borgonga (1876), música de Pietro Musone
* Marion Delorme (1885), música d'Amilcare Ponchielli
* Gina, (1889), música de Francesco Cilea
* Il segreto di Susanna (1909), música d'Ermanno Wolf-Ferrari

## Referències

* ↑ Bruni, Franco. «Golisicani, Enrico». A: Dizionario Biografico degli Italiani (en italià). vol. volum 57, 2001.
# Casa de la Vila de Sitges

La casa de la Vila de Sitges és un edifici de Sitges (Garraf) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa de la Vila és al punt més alt de Sitges on abans hi ha hagut el castell. És un edifici aïllat, de planta baixa, pis i golfes. Les quatre façanes es van decorar seguint l'estil gòtic civil català, si bé la principal és molt més complexa. Aquesta façana és de composició simètrica, amb un cos central ressortint. Té a la planta baixa tres obertures d'arc de mig punt que donen accés a un ampli vestíbul i una finestra a banda i banda. Al primer pis hi ha un balcó corregut amb barana de pedra, amb tres obertures rectangulars, i un balcó sense volada a cada costat. Les obertures de les golfes són rectangulars i de dimensions més petites. El cos central s'acaba a la part superior amb cinc finestres d'arc carpanell i coronament esglaonat, amb motius neogòtics.

## Història

El primer projecte de la casa de la vila, degut a Adrià Casademunt, data del 1870, quan l'Estat cedí a la corporació municipal el terreny que ocupava el castell. No fou, però, fins al 25 d'agost del 1888 quan es començà a bastir sota la direcció de l'arquitecte Salvador Vinyals, que també realitzà el projecte encarregat per l'Ajuntament el 15-5-1879 i aprovat el 8-10-1883. El 2015 la façana i una de les parets van subir una restauració.

## Referències

* ↑ Nolasco i Azuaga, Núria. «Casa de la Vila. Sitges». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputáció de Barcelona, 18-04-2006. [Consulta: 6 febrer 2025].
* 1 2 «Casa de la Vila de Sitges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ Redacció. «Restauren la façana de la Casa de la Vila de Sitges». Eix Diari, 23-03-2015. [Consulta: 6 febrer 2025].
# Carretó elevador

Un carretó elevador —també dit col·loquialment toro mecànic o simplement toro— és un vehicle destinat a la manipulació de càrregues. Habitualment disposen d'una forca elevadora a la part frontal per moure palets. Habitualment tenen dos eixos, el davanter motriu i el posterior de gir. La propulsió pot ser tant amb motor elèctric com amb motor tèrmic amb diversos combustibles com ara gasoli o GLP.

## Seguretat en carretons elevadors

Al mercat hi ha solucions per reduir riscos laborals produïts per atropellaments amb carretons elevadors.

### Radars d'ultrasons

Els sensors d'ultrasons són detectors de proximitat que detecten objectes a distàncies que van des de pocs centímetres fins a diversos metres. El sensor emet un so i mesura el temps que el senyal triga a tornar. No discrimina entre persones i objectes. Qualsevol obstacle darrere del carretó serà detectat. Normalment aquest tipus de sensors només s'utilitza per a la detecció del darrere.

### Sistemes de radiofreqüència

Són solucions que adverteixen als conductors de carretons quan detecta persones pròximes al carretó. Els vianants han de portar un dispositiu de radiofreqüència (clauers electrònics Tags) que emeten quan un carretó els detecta, alertant el conductor del risc d'atropellament. La detecció és tant davantera com del darrere i discrimina les persones dels obstacles habituals en els magatzems. Per aquest motiu el conductor només és alertat quan hi ha un vianant a prop del carretó.
Hi ha diferents solucions al mercat:
* Alerta de Persones PAS

## Vegeu també

* Contenidor
* Portapalets

## Notes

* ↑ «carretó elevador de forca - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 22 setembre 2022].
* ↑ «Carretó elevador automotor». [Consulta: 11 maig 2015].
* ↑ «NTP 214: Carretillas elevadoras». Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2018. [Consulta: 11 maig 2015].
* ↑ «Gama de Producto». www.toyota-forklifts.es. Arxivat de l'original el 29 d'abril 2015. [Consulta: 11 maig 2015].
* ↑ «Alerta de Persones PAS». Claitec.
# Microblepsis

Microblepsis és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Drepaninae.

## Taxonomia

* Microblepsis acuminata (Leech, 1890)
* Microblepsis cupreogrisea (Hampson, 1895)
* Microblepsis flavilinea (Leech, 1890)
* Microblepsis leucosticta (Hampson, 1895)
* Microblepsis manleyi (Leech, 1898)
* Microblepsis prunicolor (Moore, 1888)
* Microblepsis rectilínia (Watson, 1968)
* Microblepsis robusta (Oberthür, 1916)
* Microblepsis rugosa (Watson, 1968)
* Microblepsis violacea (Butler, 1889)

## Referències

* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; et al. «Microblepsis» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index [Natural History Museum], 2003.
# Casa Busquets

La Casa Busquets o Bosquets és una obra amb elements gòtics d'Arnes (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Considerada una de les cases més velles del poble. El seu estat està molt alterat, amb carreu, mampostes, revocs i obertures estranyes.
A la portalada de mig punt adovellada i a l'angle al carrer Sant Roc és on es veu la seva primera imatge.
Consta de dues plantes i golfes, amb un interior encalcinat i actualitzat.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Bosquets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].
# Creu de la Collada

La Creu de la Collada és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Creu de camí composta per una base de dos graons de secció circular, pedestal motllurat de secció quadrada, fust llis octogonal i creu de coronament amb orla. La creu té a una banda un bàcul i a l'altra la mitra.
La base i el pedestal són de pedra calcària. El fust i la creu són de pedra sorrenca.

## Història

L'any 1889 es beneeix la nova creu, tallada per Fèlix Ballester i Noia (anomenat en Muxart), que substituïa a una altra més antiga. L'any 1944 es restableix en el seu lloc habitual, sota la direcció del Centre d'Estudis de la Biblioteca-Museu Víctor Balaguer, per acord de l'Ajuntament, després que el 1934 foren recollides i emmagatzemades.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de la Collada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Reble (geologia)

El reble és el sediment detrític (roca) arrossegat per l’aigua d’un riu, un torrent, una glacera o les esllavissades per l'efecte de la gravetat.
El terme també és usat per a anomenar la pedra petita d'una mida o diàmetre, no més gran que el puny humà (3-7 cm). Sovint s'acumula en esbaldregalls, que són dipòsits o acumulacions de fragments de roca, moguts per efecte de l'erosió (despreniments) o per un corrent (rius o glaceres). Generalment s'ubiquen al peu dels vessants de muntanya (tarteres).

## Referències

* ↑ «reble». Diccionari de Geologia, IEC, 2022. [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ «reble». Cercaterm, centre de terminologia., 2022. [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ «esbaldregall». enciclopedia.cat, GEC, 2022. [Consulta: 3 octubre 2022].
# Women's Herald Sun Tour

La Women's Herald Sun Tour és una cursa femenina de ciclisme per etapes que es celebra a Austràlia des de l'any 2018. Està integrada dins el calendari femení de l'UCI com a cursa de categoria 2.2 els anys 2018 i 2019 i des de l'any 2020 és 2.1.
Els anys 2021 i 2022 no es va disputar a causa de la COVID-19. L'any 2025 es torna a fer la prova.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2018 | Brodie Chapman | Annemiek van Vleuten | Chloe Hosking |
| 2019 | Lucy Kennedy | Amanda Spratt | Brodie Chapman |
| 2020 | Lucy Kennedy | Jaime Gunning | Arlenis Sierra Cañadilla |

## Referències

* ↑ «Breakthrough win for Brodie Chapman on Stage 1 of Women's Herald Sun Tour» (en anglès). velo. [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ «Herald Sun Tour cancelled for 2022» (en anglès). cyclingnews, 01-10-2021. [Consulta: 25 gener 2025].

## Vegeu també

* Herald Sun Tour
# Creu de Sant Gregori de la Geltrú

La Creu de Sant Gregori de la Geltrú és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Creu d'entrada de poble composta per una base de tres esglaons, un fust llis, un capitell -tots de secció octogonal- i la creu pròpiament dita com a coronament. El capitell està decorat amb vuit relleus figuratius molt desdibuixats. La creu és trebolada amb Jesús crucificat per una banda i la Verge per l'altra. Tot l'element està sobrealçat per un plint octogonal.

## Referències

* ↑ «Creu de Sant Gregori de la Geltrú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Sergi López Torras

Sergi López Torras, (Badalona, el Barcelonès, 15 de març de 1968 és un exjugador de bàsquet professional català. Fa 1,81 m d'alçada, i el seu lloc natural a la pista era el de base. És germà del també jugador de bàsquet professional Ferran López.

## Trajectòria

* Planter Joventut de Badalona.
* Joventut de Badalona (1985-1987)
* Caja Ronda (1987-1988)
* Club Bàsquet Girona (1988-1989)
* Gran Canaria (1989-1990)
* Bàsquet Club Andorra (1990-1993)
* Club Baloncesto Breogán (1993-1995)
* Espolón Burgos (1995-1996)
* Condis Gramanet (1996-1998)

## Referències

* 1 2 «Sergi López» (en castellà). Liga Endesa - ACB. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Ferrán López: "Aún no me veo metido en despacho"» (en castellà). Marca, 11-05-2009.

## Enllaços externs

* «Sergi López: El sello de Badalona» (en castellà). Endesa Basket Lover, 16-11-2013.
# Safety (futbol americà)

El safety (anomenat igual en anglès) és una acció defensiva i alhora una forma d'anotació del futbol americà.
Es produeix, bàsicament, quan l'equip atacant perd el control de la pilota dins de la seva pròpia zona d'anotació, i atorga 2 punts a l'equip defensor. A més l'equip atacant haurà de fer un xut inicial, perdent així la possessió.
Hi han diverses maneres de assolir un safety:
* placant el jugador de l'equip atacant en possessió de la pilota dintre de la seva zona d'anotació;
* si en l'intent de fer un xut d'allunyament, l'esnap és defectuós i la pilota surt dels límits de la zona d'anotació;
* si l'equip defensiu bloqueja un xut dins la zona d'anotació;
* si el jugador atacant que porta la pilota surt del camp per les línies laterals de la zona d'anotació:
* i en casos de penalització per infracció o falta de l'equip atacant.

## Referències

* ↑ «xut a pals». Termcat. Departament de Cultura - Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 juliol 2024].
* ↑ «Safety» (en anglès). The Britannica Dictionary. Encyclopædia Britannica. [Consulta: 3 agost 2024].
* 1 2 «Terms Glossary» (en anglès). NFL Football Operations. National Football League. [Consulta: 3 agost 2024].
* 1 2 «How Football Teams Can Score Points in Game Play» (en anglès). For Dummies. John Wiley & Sons, Inc. [Consulta: 3 agost 2024].
# Pilar Conesa i Santamaria

Pilar Conesa (Barcelona, 1957) és una enginyera informàtica i pionera catalana en Smart City. Formada a l'escola pública, va estudiar Enginyeria Informàtica a la Universitat Politècnica de Catalunya del 1980 al 1985, una formació que va continuar en ‘management’ a l'IESE i a l'EU Business School.
Després de treballar durant els Jocs Olímpics de Barcelona com a directora d’informàtica dels Jocs Paralímpics, va treballar al centre informàtic de la Generalitat com a directora d’operacions. Uns anys més tard va fer una estada a Xile i en tornar a Barcelona va fer de directora d’informàtica de l'Ajuntament de Barcelona, on es va familiaritzar amb els projectes de les ciutats intel·ligents. L’any 2011 va fundar la seva pròpia empresa sobre el sector, Anteverti, que presideix, i també és la comissària del Congrés Mundial Smart City Expo World Congress.
És presidenta del Consell Assessor de l'Associació Professional d'Enginyeria Informàtica de Catalunya, membre del jurat dels premis Le Monde d'innovació. membre del Consell d'Administració dels UPC Alumni i membre del Consell Assessor de l'ODEE, Observatori Femení de Negocis i Economia de la Cambra de Comerç de Barcelona i guanyadora del premi d'honor de la 23a Nit de les Telecomunicacions i la Informàtica.

## Referències

* ↑ «Pilar Conesa» (en castellà). i·ambiente. Arxivat de l'original el 2018-06-19 [Consulta: 18 maig 2021].
* 1 2 Riart, Irene. «El perfil: Pilar Conesa». Ara, 12-12-2020. [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ DÍAS, CINCO. «Los nuevos jefes» (en castellà), 06-11-2023. [Consulta: 14 novembre 2023].
* ↑ Fontgivell, C. «Pilar Conesa crea una compañía de consultoría en nuevas tecnologías» (en castellà). Expansión, 02-02-2011 [Consulta: 3 març 2018].
* ↑ «Pilar Conesa, directora del Smart City Expo World Congress» (en castellà). UAB, 08-01-2015. [Consulta: 3 març 2018].
* ↑ «Pilar Conesa». Arxivat de l'original el 2018-03-04. [Consulta: 3 març 2018].
* ↑ «The winners of the « Le Monde » Smart-Cities 2017 Global Innovation Awards» (en francès). [Consulta: 3 març 2018].
* ↑ ACN «La 23a Nit de les Telecomunicacions i la Informàtica premia els millors professionals i projectes del sector TIC». Vilaweb [Barcelona], 22-02-2018. Arxivat de l'original el 2018-03-04 [Consulta: 3 març 2018].
# Gripau comú

El gripau comú (Bufo bufo) és el gripau més gros dels Països Catalans i de tot Europa.

## Morfologia

Les femelles adultes, que són més grosses que els mascles, mesuren 15 cm de longitud, encara que, excepcionalment, alguns exemplars poden excedir aquesta xifra.
El seu cos és compacte i té la pell farcida de berrugues d'aspecte espinós.
Les glàndules paròtides són molt desenvolupades, prominents i disposades obliquament.
Els ulls tenen l'iris de color coure vermellós i la pupil·la és horitzontal.
Les tonalitats del dors són brunenques o rogenques, mentre que en el ventre dominen els tons grisencs. Tanmateix, a les extremitats, s'hi observen matisos carnosos. Aquestes coloracions poden presentar-se de manera uniforme o bé amb taques o clapes més fosques disposades irregularment.
El timpà és petit i els mascles tenen sacs vocals interns.
Les potes interiors són proveïdes de membrana interdigital fins a la meitat de la longitud dels dits.
La pell del gripau comú conté bufotoxines, un verí molt tòxic. La dosi d'un sol individu és capaç de provocar símptomes greus o fins i tot la mort en animals, inclosos humans. Els efectes clínics inclouen irritació i dolor als ulls, boca, nas i gola, passant per símptomes cardiovasculars i respiratoris, paràlisi i convulsions, augment de la salivació, vòmits, hipercalèmia, cianosi i també al·lucinacions. No se’n coneix cap antídot.

## Hàbitat

És essencialment terrestre i nocturn, però també se'l pot observar de dia, sobretot després d'haver plogut. És una forma ubiqüista que es troba amb abundor tant a les planes com a les zones muntanyenques de tot el Principat de Catalunya (des del nivell del mar fins als 2.500 m). Només manca a la plana central de Lleida i als Pirineus per sobre de l'altitud esmentada.
Amb tot, a les zones d'horta s'observa una certa regressió, causada probablement per l'ús desmesurat d'insecticides, que el priven de les seues preses alhora que l'afecten directament en engolir insectes emmetzinats.

## Alimentació

Es nodreix de cucs de terra, de mol·luscs i de tota mena d'artròpodes, bo i preferint els coleòpters. Pel seu règim alimentari és una espècie beneficiosa per a les activitats agràries.

## Reproducció

Com la majoria dels amfibis és molt prolífic. La femella, en arribar el bon temps, diposita en tolls i basses de 2.000 a 7.000 ous, disposats per parelles i units per una membrana gelatinosa que forma dos cordons. Al cap de dues setmanes, aproximadament, neixen els capgrossos, que, per tal d'arribar a tindre l'aspecte de llurs progenitors, hauran d'experimentar, en el seu cos, una sèrie de transformacions anatòmiques i fisiològiques (metamorfosi). La larva és petita i no sol superar els 32 mm de longitud.

## Referències

* 1 2 «Toad toxins» (en anglès). Textfiles.com. [Consulta: 26 maig 2012].
* Borràs, Antoni i Junyent, Francesc: Vertebrats de la Catalunya central. Edicions Intercomarcals, S.A. Manresa, 1993. ISBN 84-88545-01-0. Plana 39.

## Vegeu també

* Llista d'amfibis i rèptils de Catalunya

## Enllaços externs

* Informació i imatges d'aquesta espècie de gripau. Arxivat 2009-07-30 a Wayback Machine. (català)
* Descripció del gripau comú. (anglès)
# Vladímirovka (Vorónej)

Vladímirovka (en rus: Владимировка) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia un habitant.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова