OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Floor van der Meulen

Floor van der Meulen (Delft, 10 de juny de 1989) és una directora de cinema neerlandesa.

## Trajectòria

Van Der Meulen es va graduar el 2012 a la facultat de disseny audiovisual de la Willem de Kooning Academy de Rotterdam i va continuar els seus estudis a l'Escola d'Arts Visuals de Nova York.
El seu curtmetratge documental de 2015 titulat 9 days: From My Window in Aleppo, codirigit amb Thomas Vroege i Issa Touma, va guanyar el premi al millor curtmetratge als 29ns Premis del Cinema Europeu així com també al Festival de Cinema de Londres.
El 2022, el seu primer llargmetratge, Pink moon, es va desenvolupar a la Berlinale Script Station. Posteriorment va ser seleccionat per a més de 85 festivals de cinema i va merèixer la menció especial del jurat a la millor direcció novell al Festival de Cinema de Tribeca. El desembre de 2024, el seu següent projecte Happy days va guanyar el Premi Eurimages al 16è Les Arcs Film Festival.

## Referències

* 1 2 «Floor van der Meulen». Torino Film Lab. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ «Floor Van Der Meulen». Notre Cinema. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ «9 DAYS – FROM MY WINDOW IN ALEPPO». European Film Awards. [Consulta: 21 desembre 2024].
* 1 2 Lerman, Gabriel. «Pink Moon (The Netherlands)». Golden Globes, 17-12-2022. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ «FLOOR VAN DER MEULEN: “PINK MOON SURGE DE UN MIEDO PERSONAL A QUE MI PADRE DESEE LA MUERTE”». 62FICX – Festival Internacional de Cine de Xixón. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Floor Van Der Meulen». First Cut Lab. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ Lemercier, Fabien. «Floor van der Meulen Director of Pink Moon». Cineuropa, 14-12-2022. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ Lemercier, Fabien. «Happy Days triumphs in Les Arcs’ Co-Production Village». Cineuropa, 17-12-2024. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ Lemercier, Fabien. «Floor Van Der Meulen e Koji Nelissen». Cineuropa, 18-12-2024. [Consulta: 21 desembre 2024].
# Grand-Reng

Grand-Reng és un nucli del municipi d'Erquelinnes a la província d'Hainaut a la regió valona de Bèlgica, a la frontera amb França. L'1 de gener del 2006 tenia 1.605 habitants a una superfície de 853 hectàrees.
Un cementiri amb unes dos-cents despulles indica la presència d'un assentament gal·loromà. També es van descobrir tombes franques. Des del 867 pertanyia al capítol d'Aquisgrà que el 1774 va cedir-lo a l'abadia d'Hautmont. Civilment, el territori es compartia entre una senyoria del Comtat d'Hainaut que el 1473 passà a la nissaga dels de Croÿ i una a la nissaga dels de Grand-Reng. Quan es fa traçar al llarg del riu La Trouille, la frontera amb França, el poble va tallar-se. La part francesa es diu Vieux-Reng. L'agricultura és l'activitat econòmica principal. Des del segle xiv s'hi van explotar mines de sorra. Al segle xix, una fàbrica de ceràmica efímera va ser l'única activitat industrial, que va desaparèixer el 1846. Des de la reforma administrativa a l'ocupació francesa (1797) fins a l'1 de gener del 1977 va ser un municipi independent.

## Llocs d'interès

* L'antiga casa de la vila del segle XIX
* l'Església de la Mare de Déu del 1620 en estil gòtic tardiu.
* L'església de la Mare de Déu
* Grand-Reng a l'inici del segle xvi, extret dels Àlbums de Croÿ, guaix d'Adrià de Montigny

## Referències

* ↑ «Grand-Reng» (en francès). Ajuntament d'Erquelinnes, s.d.. [Consulta: 6 juliol 2014].
# Perforació gastrointestinal

La perforació gastrointestinal és una penetració completa de qualsevol part de la paret del tracte gastrointestinal, resultant que el contingut intestinal flueixi dins la cavitat abdominal. La perforació dels intestins resulta en una potencial contaminació bacteriana de la cavitat abdominal (una condició coneguda com a peritonitis). La perforació al llarg de qualsevol lloc del tracte gastrointestinal és una emergència quirúrgica.

## Signes i símptomes

Atac sobtat de dolor en l'epigastri en cas d'úlcera duodenal. En cas de la perforació intestinal el dolor s'inicia des del lloc de la perforació, visceral, i s'estén per l'abdomen. La perforació gastrointestinal resulta en dolor abdominal greu que s'intensifica pel moviment, nàusea, vòmits i hematèmesi. Els símptomes posteriors inclouen febre o calfreds.

## Causes

Les causes inclouen úlcera gastroduodenal, apendicitis, càncer gastrointestinal, diverticulitis, malaltia inflamatòria intestinal, síndrome de l'artèria mesentèrica superior, trauma,, ascariasis. febre tifoidea, antiinflamatoris no esteroidals, la ingestió de corrosius també en pot ser la responsable.

## Tractament

El tractament depèn de la cusa. Normalment cal intervenció quirúrgica en forma de laparotomia i tancament de la perforació.

## Enllaços externs

* Gastrointestinal perforation—MedlinePlus
# Tisores de cuina

Les tisores de cuina són tisores dissenyades amb el pivot més allunyat de les anses que les tisores normals de forma que, per la llei de la palanca, la força de tall sigui molt més gran. Això permet tallar aliments i, fins i tot, escapçar-ne parts d'elevada duresa com cartílags i ossos.

## Referències

* ↑ «Tijeras ⋆ Larousse Cocina» (en castellà). [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ «tisores de cuina - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ «What are Kitchen Scissors? (with pictures)» (en anglès americà), 23-05-2023. [Consulta: 23 juny 2023].
# Harald II

Harald II, ó Harald II Greycloak o Harald Eiriksson, traduït literalment (nòrdic antic: Haraldr gráfeldr, noruec: Harald Gråfell, danès: Harald Gråfeld; c. 935 - c. 970) va ser un rei de Noruega de la dinastia Fairhair.

## Biografia

fill de Haakon el Bo i d'una germana de Harald I de Dinamarca, va ser rei de Noruega entre els anys 961 i 970.
Des de l'inici, el seu regnat va estar marcat per la guerra, ja que la seva autoritat era discutida per diverses regions del país i estava amenaçada per la dinastia danesa, que volia annexionar-se Noruega.
Va poder mantenir-se al poder perquè va fer executar els cabdills locals rebels com Sigurd Haakonsson, Tryggve Olafsson i Gudrød Bjørnsson. Harald va prendre el poder del país fins a la Hålogaland inclosa,establint el control de la ruta comercial al llarg de la costa noruega. També va emprendre una expedició vikinga a Bjarmaland, avui la zona d'Arkhangelsk al nord de Rússia.
Va realitzar incursions de saqueig cap a terres russes per aconseguir botí però va ser mort a traïció pels parents danesos.

## Haralds saga gráfeldar

La Haralds saga gráfeldar és un dels relats de Heimskringla sobre els reis noruecs. A finals del regnat de Haakon el Bo, Eric el Sanguinari torna del seu exili a Dinamarca i desferma la guerra a Noruega. Després de matar el seu germà a la batalla de Fitjar, els fills d'Eric van governar sobre tota Noruega fins que Harald II va ser assassinat per un engany de Håkon Sigurdsson. Els Jarl de Lade governarien Noruega fins a finals del segle x. Encara que l'obra se centra en el govern de Harald II, el personatge no apareix descrit per l'autor de forma simpàtica.

## Referències

* ↑ Clements, Jonathan. A Brief History of the Vikings (en anglès). Little, Brown Book Group, 2013-02-07. ISBN 978-1-4721-0775-6.
* ↑ «Harald II de Dinamarca». Gran Enciclopèdia Catalana, 01-11-1987. [Consulta: 5 març 2022].
* ↑ Helle, Knut; Kouri, E. I.; Olesen, Jens E.; Jansson, Torkel. The Cambridge History of Scandinavia (en anglès). Cambridge University Press, 2003-09-04, p. 379. ISBN 978-0-521-47299-9.
* ↑ Waggoner, Ben. The Hrafnista Sagas (en anglès). Lulu.com, 2012-06-01, p. 20. ISBN 978-0-557-72941-8.
* ↑ Fjalldal, Magnús «Beware of Norwegian Kings: Heimskringla as Propaganda». Scandinavian Studies, 85, 4, 2013, pàg. 455–468. DOI: 10.1353/scd.2013.0042. ISSN: 2163-8195.
* ↑ Abram, Christopher. Myths of the Pagan North: The Gods of the Norsemen (en anglès). A&C Black, 2011-05-05, p. 123. ISBN 978-1-84725-247-0.
# Carles Solà

Carles Solà és el nom dels següents personatges:
* Carles Solà Belda, economista i professor universitari català
* Carles Solà i Ferrando, químic, polític i professor universitari valencià
* Carles Solà i Serra, periodista i director de programes català
# Union des Mouvements Sportifs de Loum

La Union des Mouvements Sportifs de Loum és un club de futbol camerunès de la ciutat de Loum.
Va guanyar la seva primera copa el 2015, derrotant Coton Sport, Canon Yaoundé i Union Douala per arribar a la final on derrotaren Panthère du Ndé 2–0.

## Palmarès

* Lliga camerunesa de futbol:
** 2016, 2019
* Copa camerunesa de futbol:
** 2015

## Referències

* ↑ Team profile - Soccerway.com
* ↑ Perfil a soccerway.com
* ↑ Teke, Elvis. «Cameroon Football cup: UMS Loum creates new record». Cameroon Radio Television, 23-11-2015. Arxivat de l'original el 8 de març 2017. [Consulta: 22 juny 2018].
* ↑ Schöggl, Hans; Peuple Sawa. «Cameroom - List of Champions». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 20-07-2010. [Consulta: 31 març 2011].
* ↑ Schöggl, Hans. «Cameroom - List of Cup Finals». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 25-03-2011. [Consulta: 31 març 2011].
# Estrelles de mar

Els asterozous (Asterozoa), coneguts popularment com a estrelles de mar o esteles marines, són una subembrancament d'equinoderms que formen un clade monofilètic que inclou les conegudes estrelles de mar a més de nombroses espècies fòssils.

## Característiques

Com la resta d'equinoderms, són animals marins bentònics que presenten una simetria bilateral al principi de l'embriogènesi però, ràpidament, adquireixen simetria radial en les formes adultes o subadultes. També comparteixen el sistema ambulacral, que es fa servir per a desplaçar-se i conduir l'aliment cap a la boca. Tanmateix, són trets característics del grup el fet de mantenir la boca dirigida cap al fons marí, la seva mobilitat (altres membres dels equinoderms són sèssils com els crinoïdeus), i el cos amb forma de disc del qual surten cinc o més braços.

## Taxonomia

Els asterozous inclouen quatre classes, dues d'elles fòssils:
* Classe Asteroidea De Blainville, 1930
* Classe Ophiuroidea Gray, 1840
* Classe Somasteroidea Spencer, 1951 †
* Classe Stenuroidea Spencer, 1951 †

## Galeria

* Morfologia típica d'un asteroïdeu (estrelles de mar «veritables»)
* Morfologia d'una estrella de mar amb potes
* Un membre del subfílum dels asterozous. La simetria pentaradial tot i ser predominant en el grup no és un tret distintiu del subfílum

## Referències

* ↑ «Termcat - Estrella de mar». [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ Diu Joan Coromines al Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana : "a l'estrella de mar els pescadors de diversos llocs de la costa li deien, cap al 1920, estela marina".
* ↑ Ruppert, Edward E.; Barnes, Robert D. Zoologia de los invertebrados (en castellà). 5a ed.. Mexico: McGraw Hill Interamericana, 1996. ISBN 968-25-2452-0.
* ↑ «BioLib: Biological library - Asterozoa». [Consulta: 6 novembre 2020].
# Xut d'allunyament

En futbol americà, un xut d'allunyament, en anglès punt, és un xut dirigint la pilota cap al camp de l'equip contrari, intentant millorar la posició de l'equip propi, encara que comporta la pèrdua de la possessió.
Aquest xut s'executa normalment quan l'equip atacant no ha pogut avançar les 10 iardes reglamentàries en tres intents (downs) i la pilota no està en una zona adequada per intentar el xut a pals. En aquest moment es posa a jugar un dels que s'anomenen equips especials i adopta una formació normalment amb set jugadors a la línia de scrimmage (dos als extrems una mica més endarrerits), a unes 7 iardes tres jugadors més, i encara més endarrerit, a unes 15 iardes, el xutador d'allunyament. En el moment adequat, l'esnàper llarg farà l'esnap cap al xutador, que la deixarà caure de les mans xutant abans que toqui a terra (la tècnica és similar a la del xut llunyà d'un porter de futbol). No s'ha de confondre amb un xut de sobrebot (o drop kick) que encara que no està prohibit és molt difícil de veure al fut americà, però molt habitual al rugbi.
La intenció del xutador ha de ser tant aconseguir el màxim avançament, per tal que l'altre equip desprès tingui moltes iardes per endavant, com que el xut sigui ben alt per tenir la pilota en l'aire el màxim de temps possible i donar als seus companys l'ocasió de presionar el retornador. També pot buscar fer una patada llarga cap al costat, per què si la pilota surt per una de les línies laterals, l'ofensiva haurà de començar en la iarda en la que ha sortit la pilota.
Una altra opció, però que es dona molt poques vegades, es fer una jugada d'engany i, en lloc de xutar, buscar una jugada de passada o de correguda.

## Referències

* ↑ «xut d'allunyament». Termcat. Departament de Cultura - Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Punter» (en anglès). The Britannica Dictionary. Encyclopædia Britannica. [Consulta: 4 agost 2024].
* 1 2 «The Punt Rules of a Football Game» (en anglès). For Dummies. John Wiley & Sons, Inc.. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Terms Glossary» (en anglès). NFL Football Operations. National Football League. [Consulta: 3 agost 2024].
* 1 2 «Patada de Despeje o "Punt" o "Try"» (en castellà). Theplaybook.jimdo.com. [Consulta: 31 juliol 2024].
* 1 2 «Despejador» (en castellà). Theplaybook.jimdo.com. [Consulta: 31 juliol 2024].
# Formació del Frenchman

La Formació del Frenchman és una unitat estratigràfica del Cretaci tardà (Maastrichtià tardà) de la conca sedimentària del Canadà occidental. Es presenta al Saskatchewan meridional i al sud-est d'Alberta (a Cypress Hills). Aquesta formació va ser definida G.M. Furnival l'any 1942 a partir d'observacions d'afloraments al llarg del riu Frenchman, entre Ravenscrag, Saskatchewan i l'autopista Saskatchewan Highway 37. Conté els gèneres més recents dels dinosaures no aviaris, de la mateixa manera que la Formació de Hell Creek als Estats Units.

## Litologia

La formació Frenchman consta de diversos tipus de pedra sorrenca amb interposicions menors de pedra argilenca i de conglomerats. En algunes zones hi ha capes de conglomerat amb còdols de quarsita.

## Gruix i distribució

La formació Frenchman és present al sud-oest de Saskatchewan i a la zona de Cypress Hills del sud-est d'Alberta. La seva màxima fondària és de 113 m.

## Edat

La formació Frenchman és de l'era Maastrichtià tardà, i la part de dalt d'aquesta formació coincideix amb el límit Cretaci-Paleogen, com queda evidenciat pels canvis bioestratigràfics i, en algunes zones, la presència de l'anomalia d'iridi del final del Cretaci.

## Paleontologia

Dinosaures trobats a la Frenchman Formation :
| Gènere | Espècie | Material | Notes | Edmontosaurus Torosaurus |
| Edmontosaurus | E. annectens | "Crani completl, [tres o quatre] cranis parcials." | Un hadrosauridae | Edmontosaurus Torosaurus |
| Edmontosaurus | E. saskatchewanensis | | Sinònim més modern d'E. annectens | Edmontosaurus Torosaurus |
| Thescelosaurus | T. assiniboiensis | | | Edmontosaurus Torosaurus |
| Torosaurus | T. latus | | | Edmontosaurus Torosaurus |
| Chasmosaurinae indet. | | | | Edmontosaurus Torosaurus |
| Triceratops | | | | Edmontosaurus Torosaurus |
| Tyrannosaurus | Tyrannosaurus rex | | | Edmontosaurus Torosaurus |

## Referències

* ↑ Furnival, G.M., 1942. Preliminary Map, Cypress Lake, Saskatchewan; Geological Survey of Canada, Paper 42-5, contains Preliminary Map 42-5, Cypress Lake, West of Third Meridian, Saskatchewan, Scale: 1 inch to 2 miles.
* ↑ Lexicon of Canadian Geological Units. «Frenchman Formation». Arxivat de l'original el 2013-02-22. [Consulta: 17 gener 2010].
* 1 2 Glass, D.J., editor, 1997. Lexicon of Canadian Stratigraphy, vol. 4, Western Canada. Canadian Society of Petroleum Geologists, Calgary, Alberta, 1423 p. on CD-ROM, ISBN 0-920230-23-7
* ↑ Lerbekmo, J.F., Sweet, A.R. and St. Louis, R.M. 1987. The relationship between the iridium anomaly and palynofloral events at three Cretaceous-Tertiary boundary localities in western Canada. Geological Society of America Bulletin, 99:25-330.
* ↑ "Table 20.1," in Weishampel, et al. (2004). Page 440.
* 1 2 Campione, N.E. and Evans, D.C. (2011). "Cranial Growth and Variation in Edmontosaurs (Dinosauria: Hadrosauridae): Implications for Latest Cretaceous Megaherbivore Diversity in North America." PLoS ONE, 6(9): e25186. doi:10.1371/journal.pone.0025186
* 1 2 Tokaryk, T. 1986. Ceratopsian dinosaurs from the Frenchman Formation (Upper Cretaceous) of Saskatchewan. Canadian Field-Naturalist 100:192–196.
# Faisà de Salvadori

El faisà de Salvadori (Lophura inornata) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita densos boscos de muntanya (entre 600 i 2.200m) del centre i sud de Sumatra. És gairebé amenaçada per la reducció del seu hàbitat per l'agricultura i els focs. La població del nord de l'illa és de vegades considerada una espècie diferent com Lophura hoogerwerfi.
La femella i el mascle són força diferents. El mascle s'assembla molt al faisà cuadaurat de Malàisia (Lophura erythrophthalma), fa entre 46 i 55 cm de longitud i és de color negre pur, amb una franja blavosa a les plomes del cos i el coll. La cua és curta i arrodonida. El bec és de color verd blanquinós i l’iris de color vermell ataronjat. Hi ha un anell verd groguenc o gris verdós de pell nua al voltant de l'ull, i la resta de la pell facial nua és de color vermell brillant. Les potes són de color blau grisenc amb un fort esperó. La femella és una mica més curta i no té cap esperó. És de color marró vermellós, cada ploma té un punt negre fi i una ratlla pàl·lida a l'eix, que li dona un aspecte clapejat. La gola és de color marró més pàl·lid i la cua és de color marró negre. Els joves són similars a les femelles, però les plomes estan afilades amb un color pàl·lid pàl·lid que dona un efecte escalat.

## Referències

* ↑ «faisà de Salvadori». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 28 desembre 2020].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 65. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 IUCN «Lophura inornata» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2016. BirdLife International, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t45355372a95145469.en.
* ↑ McGowan, Phil; Madge, Steve. Pheasants, Partridges & Grouse : Including buttonquails, sandgrouse and allies. (en anglès). Londres: A & C Black, 2010, p. 306-307. ISBN 978-1-4081-3566-2.
# La Campana (editorial)

La Campana és una editorial catalana fundada l'any 1985 a Barcelona per Josep Maria Espinàs i Isabel Martí i Cañellas. Entre les seves peculiaritats hi ha la limitació de publicar un màxim de vint llibres l'any. Aquesta limitació afavoreix que els seus llibres els col·loquin en les llistes de més venuts per Sant Jordi. Entre els autors habituals hi ha Albert Sánchez Piñol, Josep Maria Espinàs i Massip, Manuel de Pedrolo i Miquel Martí i Pol.
Entre els anys 1987 i 2010, convocà conjuntament amb l'Ajuntament de Sabadell el premi Pere Quart d'humor i sàtira, el guanyador del qual publicà. L'any 2019 fou adquirida pel grup Penguin Random House.

## Llibres destacats

* Tor, de Carles Porta
* Victus (2012) d'Albert Sánchez Piñol
* L'avi de 100 anys que es va escapar per la finestra (2012) de Jonas Jonasson
* Wonder de R.J.Palacio

## Referències

* 1 2 «La Campana (editorial)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ David Àvila, «Isabel Martí: “La producció de La Campana durant els 30 anys d'història és equiparable al que publica un mes de maig qualsevol l'editorial Planeta”», El 9 de Nou, 5 de novembre de 2013
* ↑ Olga Miró parla amb Isabel Martí, de l'editorial La Campana, en el marc de la Fira del Llibre de Frankfurt, «Isabel Martí (La Campana)» Arxivat 2013-12-18 a Wayback Machine., La nit al dia, TV3, 11 d'octubre de 2007
* ↑ Serra, Montserrat «La Campana: punt i seguit (nou rumb). Breu història i trajectòria d'Edicions la Campana, que ahir va ser comprada pel gegant internacional Penguin Random House». VilaWeb, 30-07-2019 [Consulta: 31 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Lloc web de l'editorial
# Botho Strauß

Botho Strauß (Naumburg, 2 de desembre de 1944) és un autor dramàtic i guionista cinematogràfic alemany. Ha escrit Bekannte Gesichter, Gemischte Gefühle (1975), traduïda al català el 1987 per Rosa-Victòria Gras amb el títol Cares conegudes, sentiments barrejats.

## Referències

* ↑ «Botho Strauß». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sergi Barnils i Basomba

Sergi Barnils i Basomba (Bata, Guinea Equatorial, 1954) és un pintor català. Té una destacada trajectòria a Itàlia i Alemanya, on gaudeix d'un gran reconeixement. Ha estat present en diverses fires d’art contemporani a Barcelona, Bolonya, Milà, Florència i Pàdua.
El 1965 va començar a estudiar al Departament d'Art de Viaró amb Francesc Casademont. Després de guanyar dos premis extraordinaris en el VIII Certamen Nacional i Provincial Juvenil d'Art de Barcelona i després d'estudiar, entre altres centres, a l'Escola del Treball de Barcelona, el 1975 va cursar estudis a la Facultat de Belles Arts d'aquesta ciutat.
Sergi Barnils va assumir la direcció del departament de ceràmica artística a l'empresa familiar mentre cultivava la seva passió per la pintura. L'any 1990 va viatjar a Mallorca, on va establir contacte amb el mecenes alemany Klaus Drobig, qui va impulsar la seva projecció en el mercat artístic alemany i europeu. Després de passar una temporada a Milà el 1998, va rebre l'encàrrec del Liceu Artístic de Florència per crear 16 grans vitralls destinats al conegut com a Temple de la Pau.
Les seves primeres pintures eren realistes i també va treballar amb ceràmica, i de mica en mica va anar agafant un estil abstracte amb influències africanes i personatges estilitzats. Rep influències de Joan Miró i Paul Klee. Gairebé tota la seva obra s'inspira en la relació espiritual amb Déu i se'n nodreix. Així ho demostren els títols de les seves pintures i tota la seva iconografia particular. En l'etapa de maduresa és quan més treballa amb la tècnica pictòrica de l'encàustica.
El seu germà, Octavi Barnils, va convertir l’antiga fàbrica de ceràmica del seu pare en el centre d’antiguitats Mercantic durant els anys 90. Des dels inicis de la seva carrera, aquest espai va ser el nucli de la seva activitat creativa fins que l'any 2023, Sergi Barnils va traslladar el seu estudi a Badalona després d'haver estat 45 anys executant la seva obra a Sant Cugat del Vallès.

## Referències

* ↑ Martin, Adam. «Sergi Barnils: "Una obra d'art ha de fer participar en la il·lusió de viure"». Ara, 27-12-2011. [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ «Sergi Barnils i Basomba». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «“After my conversion, my art started to have a different aroma”» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2022].
* ↑ «Biografia». Dadescat. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Sergi Barnils i Basomba». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sergi Barnils. Maran ata». Time Out. [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ «Mercantic». Barcelona en horas de oficina. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Ibáñez, Flora. «Sergi Barnils trasllada el seu estudi després de 45 anys a Sant Cugat». Tot Sant Cugat. [Consulta: 9 febrer 2025].

## Bibliografia

* Alba(ed.).Dizionario enciclopedico d'arte moderna e contemporanea, Ferrara, 2001.
* Diccionari Ràfols d'Artistes Contemporanis de Catalunya i Balears, vol. I, 1985.

## Enllaços externs

* Sergi Barnils i Basomba - Lloc web oficial