OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ofensiva de Prússia Oriental

L'Ofensiva de Prússia Oriental va ser una ofensiva de l'Exèrcit Roig en la seva lluita contra la Wehrmacht al Front Oriental de la Segona Guerra Mundial. Es va estendre des del 13 de gener fins al 25 d'abril de 1945. La batalla de Königsberg va ser part de l'ofensiva. L'ofensiva acabà amb una victòria total per a l'Exèrcit Roig i la rendició dels defensors alemanys del Grup d'Exèrcits Centre.

## La primera ofensiva

S'ha de remarcar que el que comunament es coneix com l'Ofensiva de la Prússia Oriental de fet va ser la Segona Ofensiva de la Prússia Oriental. La primera, també coneguda com a l'Operació Goldap-Gumbinnen tingué lloc entre el 16 i el 30 d'octubre de 1944, i va ser conduïda pel 3r Front de Belarús sota les ordres del General Ivan Txerniakhovski. Les forces soviètiques van patir greus pèrdues, per uns guanys territorials mínims, i l'ofensiva va ser posposada fins a l'arribada de reforços.

## La segona ofensiva

En un inici l'operació va ser conduïda pel 3r Front de Belarús del general Txerniakhovski, que va morir en acció durant l'operació. Va ser succeït al comandament pel General Vassilevski. Entre el 13 de gener i el 10 de febrer de 1945 el 2n Front de Belarús del Mariscal Rokossovsky també va participar de l'ofensiva, abans de ser desviat per conduir l'Ofensiva de la Pomerània Oriental, juntament amb el 1r Front de Belarús, en direcció oest. Ambdós fronts sumaven prop d'1,6 milions d'homes, i van tenir unes baixes de prop de 580.000 (morts, ferits i desapareguts) durant l'operació. De l'1 de març al 4 d'abril, el 1r Front de Belarús contribuí amb 360.000 homes i patí 52.000 baixes a l'Operació de la Prússia Oriental.
Un motiu per les grans pèrdues va ser l'existència de fortificacions a les ciutats i a les fronteres, usades de nou per la Wehrmacht.

## Vegeu també

* Ofensiva del Vístula-Oder
* Caldera de Heiligenbeil

## Referències

* ↑ Glantz (1995), p. 300 - note that this covers all personnel of the 3rd and 2nd Belorussian Fronts, and the elements of 1st Baltic Front involved.
* ↑ http://geroiros.narod.ru/wwsoldat/OPER/ARTICLES/037-vostpruss.htm
* ↑ Glantz (1995), p. 300
# Naturalització

La naturalització és l'adquisició de la ciutadania o nacionalitat d'un estat en específic per una persona que no n'era ciutadà al moment del seu naixement. La naturalització es realitza mitjançant una declaració voluntària de l'adquirent i una autorització de l'autoritat de l'estat i s'atorga ja sigui de manera discrecional o subjecta a diversos requeriments, entre els quals, la residència de l'estranger per un període mínim de temps en el territori de l'estat, és el fonament. Alguns estats requereixen que un nacional naturalitzat renunciï a qualsevol altra ciutadania que ostenti prohibint així la doble ciutadania.
L'adquisició de la nacionalitat o ciutadania per naturalització difereix, és clar, de la nacionalitat adquirida al naixement, ja sigui per ius soli (dret de sòl, és a dir, nacionalitat per haver nascut en el territori de l'estat, sense importar la nacionalitat dels pares), o per ius sanguinis (dret de sang, és a dir, nacionalitat derivada de la nacionalitat dels pares, sense importar el territori de naixement). La naturalització es pot realitzar per residència o per carta de naturalització. L'adquisició de la nacionalitat per carta de naturalització difereix de la nacionalitat automàtica per opció—sovint adquirida mitjançant ius sanguinis per persones que en néixer ostentaven una altra nacionalitat—, ja que l'estat té la llibertat d'acceptar o no la sol·licitud de l'aspirant estranger.
Per altra banda, l'adquisició de la nacionalitat per residència és més senzilla, tot i que en la majoria dels estats que l'atorguen cal la residència legal, continuada i immediata a la petició. Alguns estats afegeixen altres requeriments, com ara, ser capaços d'escriure, llegir i parlar la llengua de l'estat i obeir, sostenir i/o defensar les lleis o la constitució.

## Referències

* ↑ «Naturalització». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jiménez Sureda, Montserrat. «Alienígenas, regnícolas y naturales: monarquía y élites en una catedral catalana del siglo XVIII». A: La pluma, la mitra y la espada : estudios de historia institucional en la Edad Moderna. Madrid: Marcial Pons, 2000, p. 274. ISBN 84-95379-08-2.
* 1 2 Naturalización Arxivat 2008-02-28 a Wayback Machine.. MSN Encarta en español. [Consulta: 1 d'agost de 2009]
* ↑ Naturalization Arxivat 2009-08-21 a Wayback Machine.. MSN Encarta. [Consulta: 1 d'agost de 2009]
# Nefrologia

La nefrologia (del grec nephros, que vol dir ronyó) és la branca de la Medicina interna que s'encarrega de l'estudi de la funció i de les malalties del ronyó o renyó. Els metges especialistes en nefrologia s'anomenen nefròlegs.

## Abast de l'especialitat

La majoria de les malalties que afecten el ronyó no es limiten a l'òrgan, sinó que solen ser trastorns sistèmics. La nefrologia es refereix al diagnòstic de la malaltia i el seu tractament, així com a la cura dels pacients que requereixen un trasplantament renal. També es tracta la hipertensió, alteracions dels electròlits, alteracions de les hormones específiques del ronyó. Donat que la majoria dels pacients són crònics, se sol dir que els nefròlegs "creixen amb els seus pacients".

## Especialització

A Espanya, la nefrologia és una especialitat que s'assoleix mitjançant el mètode conegut com a especialista intern-resident o MIR (sigles de Metge intern i resident). El període d'especialització consta de 4 anys i, segons el Ministeri de Sanitat, aquest hauria d'incloure rotacions per les especialitats de Medicina interna, Urologia i Medicina intensiva, així com pel Servei de Nefrologia.

## Malalties

* Insuficiència renal crònica. Avançada, i pacients en diàlisi.
* Glomerulonefritis.
* Hipertensió arterial que no respongui a la medicació.
* Trastorns de l'equilibri hidroelectrolític i acidobàsic, d'origen renal.
* Ocasionalment:
** Insuficiència renal aguda.
** Litiasis renals (pedres al ronyó).
** Infeccions urinàries cròniques o recurrents.

## Diagnòstic

Les proves de laboratori es dirigeixen sobre les variacions d'urea, creatinina i dels electròlits a través de l'anàlisi d'orina.
Altres proves inclouen:
* Biòpsia renal. Obtenció d'una mostra de teixit del ronyó.
* Exploració amb ultrasons de la zona urinària.
* TACs.
* Proves de medicina nuclear.
* Angiografia

## Tractament

La majoria de les malalties que afecten els ronyons es tracten amb medicaments. Quan la insuficiència renal és molt greu cal la diàlisi. Si als pacients se'ls hi ha trasplantament el ronyó reben tractaments immunosupressors i són vigilats per evitar possibles infeccions.

## Enllaços externs

* Societat Espanyola de Nefrologia (castellà)
* Investigació i experimentació al voltant de la nefrologia (català)
# Giraffa priscilla

Giraffa priscilla és una espècie extinta de mamífer artiodàctil de la família dels giràfids que visqué al subcontinent indi durant el Miocè mitjà, fa entre 11,2 i 14,2 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la formació de Chinji (Índia i Pakistan). És coneguda exclusivament a partir de dents i fragments mandibulars. Les corones de les dents són amples, però més baixes que en Giraffokeryx. No és del tot segur que pertanyi al gènere Giraffa. Podria tenir afinitat amb el vixnuteri, encara que William Diller Matthew arribà a suggerir que era un paleomerícid.

## Referències

* 1 2 Entrada «Giraffa priscilla» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ Aftab et al., 2013, p. 233.
* 1 2 Asim et al., 2024, resum.
* ↑ Aftab et al., 2013, p. 234.
* ↑ Casanovas-Vilar et al., 2023, «A Reassessment of Some Giraffidae Specimens from the Late Miocene Faunas of Eurasia» (N. Solounias i A. M. Jukar).

## Bibliografia

* Aftab, K.; Ahmad, Z.; Khan, M. A.; Akhtar, M. «New remains of Giraffa priscilla from Parrhewala Chinji Formation, Northern Pakistan» (en anglès). Biologia (Pakistan), 59, 2, 2013, pàg. 233-238.
* Asim, M.; Aftab, K.; Khan, M. A.; Abbas, S. G.; Babar, M. A.; Hussain, M.; Saeed, S. «Middle Miocene "Giraffa" from the Chinji Formation of Siwaliks, Pakistan» (en anglès). Palaeoworld, 33, 2, 2024, pàg. 459-468. DOI: 10.1016/j.palwor.2023.03.003.
* Casanovas-Vilar, L. W.; Van den Hoek Ostende, L. W.; Janis, C. M.; Saarinen, J. Evolution of Cenozoic Land Mammal Faunas and Ecosystems: 25 Years of the NOW Database of Fossil Mammals (en anglès). Springer International Publishing, 2023. DOI 10.1007/978-3-031-17491-9. ISBN 978-3-031-17491-9.
# Manal al-Sharif

Manal Al Sharif (àrab: منال الشريف, Manāl ax-Xarīf) (la Meca, 25 d'abril de 1979) és una informàtica i activista dels drets de les dones d'Aràbia Saudita, que ajudà a iniciar una campanya pel dret de les dones a conduir.

## Activisme

Al maig del 2011 fou gravada per la seua germana Wajeha al-Huwaider conduint un auto com a part de la campanya. El vídeo es penjà en YouTube i Facebook. Al-Sharif fou detinguda; l'alliberaren el 21 de maig i l'endemà la tornaren a detenir.
El 30 de maig, Al-Sharif fou alliberada sota fiança, amb la condició de no conduir més i no parlar amb els mitjans de premsa sobre el tema.
The New York Times i Associated Press relacionaren aquesta campanya amb les revolucions i protestes al món àrab del 2010-2011 i la llarga durada de la detenció d'Al Sharif a la por del govern saudita a les protestes.
Va contraure matrimoni a l'Aràbia Saudita i tingué un fill el 2005. El matrimoni acabà en divorci i, segons les lleis saudites, el pare obtingué la custòdia total del xiquet. Després de la separació ella se n'anà a Dubai i es veia obligada a viatjar cada vegada que volia veure el seu fill perquè el seu exmarit es negava a deixar-lo viatjar; al Sharif el denuncià davant un tribunal, però aquest ho va desestimar i cità un text islàmic del segle X sobre "el risc que el xiquet mora en el camí en una distància tan llarga". Manal al Sharif viu a Dubai amb el seu segon espòs, un brasiler, amb qui tingué un segon fill el 2014.

## Vegeu també

* Revolucions i protestes en el món àrab del 2010-2011.
* Jamal Khashoggi.
* Nimr Baqr al-Nimr.
* Ali Mohammed al-Nimr.
* Raif Badawi.
* Samar Badawi.
* Loujain Alhathloul.

## Referències

* ↑ Selecciones. «La lluita ha començat». Arxivat de l'original el 15 d'abril de 2016. [Consulta: 27 gener 2014].
* ↑ al-Huwaider, Wajeha «The Saudi woman who took to the driver's seat» (en anglès). France 24, 23-05-2011 [Consulta: 23 maig 2011]. Arxivat 2011-05-26 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-05-26. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Al-Shihri, Abdullah «Manal al-Sherif, Saudi Woman, Detained For Defying Driving Ban» (en anglès). Huffington Post/AP, 21-05-2011 [Consulta: 23 maig 2011].
* ↑ Shubert, Atika «Saudi woman claims she was detained for driving» (en anglès). , 27-05-2011.
* ↑ Stewart, Catrina «Saudi woman arrested after defying driving ban» (en anglès). The Independent, 23-05-2011 [Consulta: 23 maig 2011].
* ↑ «Histoire du monde: le droit de conduire» (en francès). RTBF, 23-05-2011 [Consulta: 23 maig 2011]. Arxivat 2011-05-25 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ MacFarquhar, Neil «Saudis Arrest Woman Leading Right-to-Drive Campaign» (en anglès). The New York Times, 23-05-2011 [Consulta: 24 maig 2011].
* ↑ Michael, Maggie «Saudi authorities extend detention of woman who defied ban on female drivers» (en anglès). Winnipeg Free Press/AP, 26-05-2011 [Consulta: 26 maig 2011].
# Jordi Ledesma Álvarez

Jordi Ledesma Álvarez (Cambrils, 1979) és un escriptor català en llengua castellana que va estudiar a l'Escola d'Arts i Oficis de Tarragona. Al 2003 va veure la llum la seva primera obra, el poemari Agua de mayo. Posteriorment, es va decantar pel gènere negre de caràcter social, "no policíac", segons les seves paraules.
El 2012 publica la selva primera novel·la, Narcolepsia, amb la qual va ser finalista dels premis literaris de La Semana Negra de Gijón.
En 2015 és el torn d'El diablo en cada esquina, obra amb la qual es consolida com una veu emergent del gènere negre espanyol.
Reafirmant-se un any després, en 2016, amb la publicació de Lo que nos queda de la muerte, novel·la que el 2017 aconsegueix els premis Novelpol, i el V Premio de Novela Pata Negra del Congreso Negro de Cine y Novela de la Universidad de Salamanca.
L'any 2018 publica La noche sin memoria, amb la qual va ser finalista del Premio El Ojo Crítico, de RNE, en la categoria de Narrativa.
El 2022, conjuntament amb l'escriptor madrileny José Ángel Mañas, creen el personatge del Chúster, per a la novel·la En el descuento, amb la intenció de donar-li continuïtat com a protagonista de novel·les següents. El març de 2023 En el descuento va ser guardonada amb el IX Premio Ciudad de Santa Cruz de Novela Criminal que concedeix el Festival Atlántico de Género Negro Tenerife Noir.
L'obra d'en Jordi Ledesma s'ha publicat a Espanya, Mèxic i França.
De la mateixa manera, al llarg d'aquests anys ha participat en diverses antologies tant de contes com de poemes.
Totes les seves novel·les, fins a la data, han estat publicades per l'editorial catalana Alrevés.

## Obra publicada

* Agua de mayo (Silva, 2003)
* Narcolepsia (Alrevés, 2012)
* El diablo en cada esquina (Alrevés, 2015)
* "El eco inexistente", dins Diez negritos: nuevas voces del género español (Alrevés, 2015)
* Lo que nos queda de la muerte (Alrevés, 2016)
* La noche sin memoria (Alrevés, 2018)
* En el descuento (Alrevés, 2022)
* DoctorX, el médico de la Dark Web (La Esfera de Los Libros, 2024)

## Referències

* ↑ «Jordi Ledesma: «Hem perdut la capacitat que brinda l'art de veure les coses des d'un altre prisma». Cambrils Diari, 12-04-2016. Arxivat de l'original el 2017-08-28. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «Mucho más que un libro» (en castellà). [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «Comparte libros» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-08-28. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «El matí a Ràdio 4 - Jordi Ledesma, autor de 'Lo que nos queda de la muerte'.». RTVE.es, 14-12-2016. [Consulta: 11 gener 2017].
* ↑ Bennasar, Sebastià. «El día en que Jordi Ledesma se convirtió en Mohamed Alí». BEARN, 05-12-2016. [Consulta: 11 gener 2017].

## Enllaços externs

* Novel·les d'en Jordi Ledesma
# Luka Dončić

Luka Dončić (Ljubljana, Eslovènia, 28 de febrer de 1999) és un jugador de bàsquet eslovè, que juga de base i escorta a Los Angeles Lakers a la lliga NBA.
Luka va començar a jugar a bàsquet a les categories inferiors del Košarkarski klub Union Olimpija. Al setembre de 2012 va entrar a formar part del planter del Reial Madrid, signant un contracte de formació de cinc anys.
El 30 d'abril de 2015 -amb només 16 anys i 2 mesos- es va convertir en el jugador més jove de l'equip madrileny a debutar a la Lliga ACB, i el tercer més jove en la història de la competició. En el seu primer partit, davant el Club Bàsquet Màlaga, va anotar el seu primer triple en la primera pilota que va tocar. En la campanya 2015-16 es va incorporar oficialment a la disciplina del Reial Madrid com un dels 12 jugadors de la primera plantilla, disputant la Supercopa d'Espanya, la Copa Intercontinental i la Lliga ACB.
Ara als Mavs, amb només mitja temporada, s'ha convertit en el jugador franquícia encistellant triples a la cara de grans defensors rivals tals com James Harden i pivots molt alts com Clint Capela. És el base titular i l'afició l'adora. També ha estat el principal actor en les campanyes prèvies als partits dels derbis texans contra San Antonio Spurs i Houston Rockets i fou anomenat Rookie de l'any en la temporada 2018-19.
A l'Eurobasket 2022 anotà 47 punts a la primera fase, contra Turquia, establint la millor anotació dels últims 50 anys i la segona a la història dels Europeus de bàsquet.

## Referències

* ↑ «Doncic, el prodigio de 13 años del Madrid: "Cuando juego siento lo mismo que cuando sueño"» (en castellà). Marca [Consulta: 27 maig 2018].
* ↑ ACB. «LUKA DONCIC debuta en el Real Madrid con un TRIPLAZO | Liga Endesa». [Consulta: 13 desembre 2018].
* ↑ «Luka Doncic debuta con 16 años, el tercero más joven en la historia» (en castellà). ACB, 30-04-2015 [Consulta: 27 maig 2018]. Arxivat 16 October 2017$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-10-16. [Consulta: 27 maig 2018].
* ↑ «Luka Doncic arrasa como Rookie del Año» (en castellà). ABC, Luka Doncic arrasa como Rookie Año. [Consulta: 8 desembre 2020].
* ↑ AGENCIAS. «Espanya guanya Turquia i queda primera de grup», 08-09-2022. [Consulta: 9 setembre 2022].
# Plaça de Sarrià

La plaça de Sarrià, és una plaça del barri de Sarrià (Barcelona). Era la plaça major de l'antic municipi de Sarrià i, després, del barri.

## Història

La plaça era poc més que un eixamplament del carrer Major i, davant mateix de l'església de Sant Vicenç de Sarrià, hi havia l’Ajuntament. Darrere de la Casa de la Vila hi havia una altra petita plaça amb les carnisseries municipals, és a dir, l’escorxador, la bàscula i altres serveis. Cap al 1870, l'Ajuntament es va traslladar i l'antic edifici consistorial, que amenaçava ruïna, es va enderrocar de manera que es va ampliar la plaça.
El 1905 es van enderrocar les cases unifamiliars i l'antiga rectoria, que estaven al costat de l'església, per permetre la unió de la plaça amb el passeig de la Reina Elisenda de Montcada, que formava part de la carretera de Cornellà a Fogars de Tordera, que estava en construcció. El 1910 es va construir el nou mercat, configurant-se així l'aspecte definitiu de la plaça.
El 2010 es van enderrocar les cases 2,3 i 4 de la plaça, a la seva part de llevant, on hi havia l'emblemàtic Cafè de la Plaça, i s'hi construí la biblioteca de Sarrià, amb el nom del periodista i poeta J.V. Foix, que s'inaugurà l'1 de febrer del 2025.

## Descripció

La plaça és travessada pel carrer Major de Sarrià i pel Passeig de la Reina Elisenda de Montcada, que aquí canvia de nom per passeig de la Bonanova, cap a l'est. També hi conflueix el carrer Menor de Sarrià. A la plaça hi ha dos edificis històrics: Can Llança i Can Margenat.

## Toponímia

El possible origen del nom Sarrià és el d'un establiment propietat d'un Sarrius, Syrianus o Sirriano, documentat amb aquest darrer nom l'any 986. El topònim es transformà posteriorment en Serriano, Sirria, Serria i Sarrià.
En el moment de l'annexió de Sarrià a Barcelona, el 1921, la plaça s'anomenava Prat de la Riba, en honor del primer president de la Mancomunitat de Catalunya. El nom es mantingué, ja que a Barcelona no hi havia cap carrer o plaça amb aquest nom. El 1979 es canvià pel nom actual.

## Referències

* 1 2 «Sarrià, plaça de». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 Mestre, Jesús «La plaça de Sarrià». El Jardí, 29-09-2018.
* ↑ «L’antiga carretera que connectava Sant Gervasi i Sarrià». Betevé, 31-03-2016.
* ↑ «Intervenció: Plaça de Sarrià 2-3-4». Carta Arqueològica de Barcelona. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Sarrià inaugura la Biblioteca J. V. Foix: “Barcelona us devia aquest equipament”». Betevé, 01-02-2025.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Els carrers perduts de Sarrià». Històries de Barcelona, 02-11-2021.
# Liberals Independents

Liberals Independents (hebreu: ליברלים עצמאיים‎, Libralim Atzma'im) fou un partit polític d'Israel.
El partit Liberals Independents es va formar durant la cinquena Kenésset després de la fusió del Partit Liberal i Herut, quan set dels disset parlamentaris del Partit Liberal liderats per l'exministre de justícia, Pinchas Rosen, no van estar d'acord amb la fusió i van fundar un nou partit com a resposta. Gairebé tots els discrepants eren antics membres del Partit Progressista, que s'havia fusionat amb Sionistes Generals per a crear el Partit Liberal durant el quart Kenésset, i també incloïa Rachel Cohen-Kagan, que abans havia estat parlamentària d l'Organització Mundial de Dones Sionistes.
En la seva primera prova electoral, les eleccions de 1965, els Liberals Independents van obtenir 5 escons i es van unir als governs de coalició de Levi Eshkol i Golda Meir, amb Moshe Kol nomenat ministre de turisme i ministre de Ffment. Durant el sisè Kenésset van perdre un escó quan Yizhar Harari va deixar el partit per unir-se a l'Alineació.
A les eleccions de 1969, el partit va obtenir quatre escons i van ser inclosos de nou al govern de coalició de Meir. Kol va conservar el seu càrrec de ministre de Turisme. El partit també va guanyar quatre escons a les eleccions de 1973 i es van incloure als governs de la coalició de Meir i Yitzhak Rabin. Kol va mantenir de nou el càrrec de ministre de Turisme i Gideon Hausner va ser ministre sense cartera. Tot i això, van perdre un seiescó ent quan Hillel Seidel va passar-se a Likud.
A les eleccions de 1977 van aconseguir només un escó, quan prou feines van sobrepassar el llindar electoral de l'1% (van rebre l'1,3% dels vots). El partit va ser exclòs de la coalició de dretes Menachem Begin. A les eleccions de 1981 el partit no va sobrepassar el llindar electoral i van desaparèixer de la Kenésset. Per a les eleccions de 1984, el partit es va fusionar en l'Alineació, amb el seu líder Yitzhak Artzi al 44è lloc de la llista, tot deixant d'existir com a partit independent.

## Resultats electorals

| Any | Líders | Vots | % | Pos. | Escons | +/– | Govern |
| 1965 | Moshe Kol | 45.299 | 3,75 | 6è | 5 / 120 | Nou | Coalició |
| 1969 | Moshe Kol | 43.933 | 3,21 | = 5è | 4 / 120 | 1 | Coalició |
| 1973 | Moshe Kol | 56.560 | 3,61 | = 5è | 4 / 120 | = | Coalició |
| 1977 | Gideon Hausner | 20.384 | 1,17 | 13è | 1 / 120 | 3 | Oposició |
| 1981 | Yitzhak Artzi | 11.764 | 0,61 | 12è | 0 / 120 | 1 | Extraparlamentari |
| 1984 | Yitzhak Artzi | Dins de L'Alineació | Dins de L'Alineació | Dins de L'Alineació | 1 / 120 | 1 | Coalició |
| 1988 | Zvi Nir | Dins de Xinnuy | Dins de Xinnuy | Dins de Xinnuy | 0 / 120 | 1 | Extraparlamentari |

## Referències

* ↑ «Independent Liberals (Liberalim Atzma'iyim)» (en anglès). The Israel Democracy Institute.

## Enllaços externs

* Liberals Independents a la pàgina web de la Kenésset
# Ivan Sirkò

Ivan Sirkò (en ucraïnès: Іван Дмитрович Сірко, 1610–1680) va ser un cap militar cosac ucraïnès, ataman koixoví de l'amfitrió de Zaporozhian i suposat coautor de la famosa semi-llegendària Resposta dels cosacs de Zaporozhian que va inspirar una pintura important de l'artista del segle xix Ilià Repin. Conegut com Urus-shaitan (turc: el diable ruteni) entre les autoritats turques otomanes i els seus aliats del Khanat, era reconegut i molt apreciat pels seus contemporanis per les seves atrevides incursions i tàctiques poc ortodoxes.

## Referències

* ↑ «Sirko, Ivan». [Consulta: 22 gener 2021].
# Jacobus Herculaas de la Rey

Jacobus Herculaas de la Rey (Winburg, Sud-àfrica, 22 d'octubre de 1847 - 15 de setembre de 1914), conegut com a Koos de la Rey, fou un general Boer durant la Segona Guerra Boer considerat un dels millors caps militars durant el conflicte en qüestió.

## Referències

* ↑ Remarkable People
* ↑ «Boer Leaders Coming Here: Botha and De la Rey to Visit America» (PDF). The New York Times, 30-07-1902, p. 3.