OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Martí Vilanova i Purcallas

Martí Josep Enric Vilanova i Purcallas (Figueres, 1896 - Aulnay-sous-Bois, França, 1930) fou un polític que morí jove, però que tingué una gran influència en el moviment republicà i federal del seu temps. Va col·laborar estretament amb els seus companys agitadors polítics, Jaume 'Met' Miravitlles i Salvador Dalí. De fet, eren bons amics i, segons relata Dalí a la seva autobiografia, en Vilanova el va salvar d'ofegar-se en una galleda d'aigua mentre pintava una pancarta al terrat de casa. Junts, varen fundar a Figueres el grup marxista Renovació Social, i publicaren el primer número del seu periòdic, amb el mateix nom, el 26 de desembre de 1921. Posteriorment, s'afiliaria a Estat Català poc després que aquest partit fos fundat per Francesc Macià.
Al principi de la dictadura de Primo de Rivera, Martí Vilanova és arrestat per repartir un manifest d'en Francesc Macià i engarjolat a la presó de Figueres durant sis mesos. Tant en Vilanova com en Jaume Miravitlles són condemnats i desterrats a l'exili. En Salvador Dalí també és arrestat, sembla per haver cremat una bandera espanyola, tot i que és absolt.
Martí Vilanova es casa, significativament, el primer de maig de 1926 a Cervera de la Marenda, a la Catalunya del Nord, havent passat la frontera de forma clandestina. En Macià n'és el padrí de noces.
Encapçala una de les dues columnes de combatents d'Estat Català durant els Fets de Prats de Molló el novembre de 1926. És engarjolat de nou a la presó de la Santé de París mentre espera el procés. Aquí escriu l'article Recobrament nacional? que es publicarà a la revista Ressorgiment el desembre de 1926. Fou pare de Jordi Vilanova i Cardona, nascut el 1927 a París. El 1928 es va afiliar al Partit Comunista Català i va escriure nombrosos articles a L'Opinió sobre el marxisme i el fet nacional.
El 8 de febrer de 1930, mor de pulmonia a Aulnay-sous-Bois, poc més d'un any abans de les eleccions municipals del 12 d'abril de 1931. En Ventura Gassol li dedica un poema, Ja sé que ets mort, i Jordi Arquer li dedicà un article a la publicació del Partit Comunista Català l'Andreuenc-Treball.
El 9 de desembre de 1931, nomenen l'actual carrer barceloní Ciutat de Granada/Sant Quintí/La Corunya (segons tram) Martí Vilanova fins al 1939.

## Referències

* ↑ http://www.bnc.cat/Fons-i-col-leccions/Tresors-de-la-BC/Ressorgiment
# Ramon Roig i Ferré

Ramon Roig i Ferré (la Riba, Alt Camp, 23 de gener de 1849 — Barcelona, Barcelonès, 1923) va ser un autor teatral en català, fill d'Andreu Roig i Camps paperer d'ofici i Esperança Ferré i Roca tots dos de La Riba.

## Obres

* La fira de Verdú (1877)
* Lo corb i la guineu (1886),
* La Sileta de Riudoms (1877)
* Glòria al treball (1886)
* Telefonia (1878)
* La tornada de l’hereu

## Referències

* ↑ «Ramon Roig i Ferré | enciclopèdia.cat». [Consulta: 18 abril 2020].
* ↑ «Llibre de Baptismes (1837-1851. Pàg.162. Imatge 165». A.H.A.T. La Riba. Parròquia de Sant Nicolau, bisbe, 24-01-1849. [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ «Roig y Ferré, Ramón (s. XIX). » MCNBiografias.com». [Consulta: 18 abril 2020].
# Orsoc Torxitori I

Orsoc Torxitori I fou fill de Marià Salusi I al que va succeir al jutjat de Càller vers el 1058. Va morir vers el 1089. Es va casar amb Vera que encara vivia el 1090. Fou el pare de: Constantí Salusi II de Càller o Caralis, Pere (mort vers 1125), Sergi (mort vers 1125), Orsoc (mort vers 1125), Gunnari o Gonnari (esmentat entre 1089 i 1124) i Torbé (possiblement jutge usurpador de Càller –amb ajut de Pisa- mort passat el 13 de febrer de 1130).
# Retrat de la dona i els fills del pintor

Retrat de la dona i els fills del pintor és un quadre de Claudi Lorenzale pintat cap a 1860-1865 que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Descripció

Mestre de Fortuny a Llotja i destacat representant del romanticisme a Catalunya, Claudi Lorenzale va protagonitzar, al costat d'altres pintors del seu temps, un intent de renovació de l'art català de mitjan segle xix. En aquest impuls regenerador va tenir una importància cabdal el contacte amb l'estètica natzarena del grup de pintors alemanys establerts a Roma a principis del XIX i que Lorenzale va conèixer gràcies al viatge que, per iniciativa pròpia, va fer a aquesta ciutat en la dècada de 1830. Estimulat per un llenguatge fonamentat en la recuperació dels models italians anteriors a Rafael, Lorenzale va reformular i adaptar aquesta cultura figurativa a un contingut temàtic basat en episodis de la història de Catalunya, que va fer eclosió a partir del 1840.
No obstant això, serà el conreu del retrat, com el de la seva dona i fills que comentem, allò que més contribuirà a consolidar el prestigi del pintor. Aquest oli palesa tant l'assimilació de la nova sensibilitat romàntica com una influència dels valors socials i culturals burgesos. La idea de privacitat i la de la confortabilitat del nucli familiar entorn del seu hàbitat, en el qual es fa ostentació d'una idea de luxe i riquesa a través d'elements sumptuosos (mobiliari, objectes decoratius, indumentària dels retratats), forma part del sistema de valors defensats per la nova classe social emergent a Catalunya.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ Comentari de l'obra al web del MNAC

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: MNAC, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Retrat de Maria Llimona

Retrat de Maria Llimona és un quadre de Joaquim Sunyer pintat el 1917 que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Descripció

Joaquim Sunyer, després d'una llarga estada a París entre el 1896 i el 1908, va celebrar una important exposició individual a Barcelona el 1911 que el va consagrar com el pintor capdavanter del moviment conegut com a noucentisme. El 1917, sis anys després de l'esmentada exposició, marca una nova fita en la carrera artística de Sunyer, ja que pinta Cala Forn (vegeu fitxa anterior) i aquest retrat, que són obres decisives del conjunt de la seva producció i, de fet, de la història de l'art català modern. Sens dubte, Sunyer ateny amb aquest oli el punt més alt de la seva trajectòria artística i arriba a la culminació de la seva tasca com a retratista, gènere que, com el del paisatge, cultivarà amb igual fortuna fins al final de la seva vida.
Aquesta obra i altres retrats que va fer en aquesta mateixa època són la culminació del llenguatge pròxim a Cézanne que va conrear Sunyer. Amb pocs elements magistralment conjugats, l'artista va aconseguir una obra de gran força expressiva i de sensibilitat exquisida, en la qual la retratada, filla de l'escultor modernista Josep Llimona, està vigorosament dibuixada, amb trets fisonòmics acusats. Així mateix, un altre assoliment excepcional d'aquest retrat és el subtil tractament del color, que en els anys immediatament posteriors a aquesta obra centrarà l'interès principal de l'artista.

## Vegeu també

* Cala Forn, obra al MNAC

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ Comentari de l'obra al web del MNAC

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: MNAC, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Basílica de Santa Rita de Càssia

La basílica de Santa Rita de Casia està situada a la ciutat de Cascia a la regió d'Úmbria, a Itàlia, s'hi venera el cos incorrupte de Santa Rita de Càssia, i és un dels santuaris més importants d'aquest país.
La primera pedra de l'església de Santa Rita de Càssia es va posar el 20 de juny de 1937, solament deu anys més tard, el 18 de maig de 1947, l'edifici va ser consagrat.
La basílica, revestida de travertí blanc típic de les pedreres de Tívoli, presenta una estructura en forma de creu grega amb quatre grans absis laterals i una cúpula central que domina el presbiteri. L'abans esmentat cos incorrupte de Santa Rita de Càssia (de l'Orde de Sant Agustí), es conserva dins d'una urna de vidre, darrere de l'altar major de la Basílica.

## Referències

* 1 2 La Basílica de Santa Rita de Cascia
* ↑ santaritamonachil.com

## Bibliografia

* Siccardi, Cristina. Gribaudo Editore. Maria Teresa. Alla conquista di Cascia.

## Enllaços externs

* Pàgina Web Oficial de la Basílica de Santa Rita de Casia
# Chamaco

Chamaco és una pel·lícula cubana del 2010 dirigida per Juan Carlos Cremata Malberti, estrenada en 2010 basada en l'obra de teatre homònima d'Abel González Melo que tracta per primer cop la prostitució masculina a l'Havana i on també es denuncia la corrupció policial.

## Sinopsi

La història esdevé durant tres matinades al Nadal de 2006, i és per això a més, que la pel·lícula és fosca. Són onze capítols al voltant de la mort d'un jove al Parc Central. S'hi parla de secrets que la gent oculta gelosament, relacionats amb la prostitució masculina i la corrupció policial

## Repartiments

* Pancho García
* Laura Ramos
* Caleb Casas
* Fidel Betancourt
* Alina Rodríguez
* Luis Alberto García
* Aramís Delgado
* Alfredo Chang.

## Producció

Es tracta d'una pel·lícula independent, és a dir, no finançada per l'Instituto Cubano del Arte e Industria Cinematográficos, i en la que cap dels seus participants va cobrar. Tot i això, el seu director va rebre un visat oficial per tal d'exhibirla al Festival de Cinema Hispà de Miami. Fou exhibit al XII Festival Internacional de Cinema Gai i Lèsbic de Barcelona i va obtenir el premi Alba al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana de 2010.

## Referències

* ↑ Chamaco, un duro film sobre prostitución masculina llega a Cuba, Diario Libre, 21 de juny de 2012
* ↑ Cremata denuncia la corrupción policial en La Habana en su filme "Chamaco", La Información, 22 d'octubre de 2012
* ↑ Entrevistamos a Cremata tras el estreno en Miami de su polémica "Chamaco": "Estoy instaurando un cine "gay" en Cuba", noticine.com
* ↑ Estreno en cines de Cuba de `Chamaco´, filme que refleja la prostitución masculina en Cuba, cubainformacion.tv, cuba, 11 de juny de 2012

## Enllaços externs

* Chamaco a YouTube
# Cyrus Richard Crosby

Cyrus Richard Crosby (abreujat Crosby) 1879-1937, va ser un aracnòleg i entomòleg estatunidenc.
Va ensenyar a la Universitat de Cornell i va escriure nombrosos articles amb Sherman Chauncey Bishop .

## Tàxons nomenats en honor seu

* Dolomedes crosbyi Lessert, 1928
* Kleptochthonius crosbyi (Chamberlin, 1929)
* Centrophantes crosbyi (Fage & Kratochvíl, 1933)
* Floricomus crosbyi Ivie & Barrows, 1935
* Walckenaeria crosbyi (Fage, 1938)
* Pritha crosbyi (Spassky, 1938)
* Dictyna crosbyi Gertsch & Mulaik, 1940
* Robertus crosbyi (Kaston, 1946)
* Ceratinopsis crosbyi Chamberlin, 1949
* Erigone crosbyi Schenkel, 1950
* Nesticus crosbyi Gertsch, 1984

## Taxons descrits

* Ceraticelus innominabilis Crosby, 1905
* Ceratinopsidis Bishop & Crosby, 1930
* Cheniseo Bishop & Crosby, 1935
* Coreorgonal Bishop & Crosby, 1935
* Disembolus sacerdotalis (Crosby & Bishop, 1933)
* Epiceraticelus Crosby & Bishop, 1931
* Epiceraticelus fluvialis Crosby & Bishop, 1931
* Eridantes Crosby & Bishop, 1933
* Floricomus Crosby & Bishop, 1925
* Gnathonargus Bishop & Crosby, 1935
* Gnathonaroides Bishop & Crosby, 1938
* Goneatara Bishop & Crosby, 1935
* Horcotes Crosby & Bishop, 1933
* Matta Crosby, 1934
* Microhexura Crosby & Bishop, 1925
* Micropholcomma Crosby & Bishop, 1933
* Mythoplastoides Crosby & Bishop, 1933
* Neodietrichia hesperia (Crosby & Bishop, 1933)
* Origanates Crosby & Bishop, 1933
* Paracornicularia Crosby & Bishop, 1931
* Paracornicularia bicapillata Crosby & Bishop, 1931
* Pelecopsidis Bishop & Crosby, 1935
* Phlattothrata Crosby & Bishop, 1933
* Sciastes Bishop & Crosby, 1938
* Scirites Bishop & Crosby, 1938
* Scironis Bishop & Crosby, 1938
* Scolopembolus Bishop & Crosby, 1938
* Scylaceus Bishop & Crosby, 1938
* Scyletria Bishop & Crosby, 1938
* Scyletria inflata Bishop & Crosby, 1938
* Silometopoides pingrensis (Crosby & Bishop, 1933)
* Sisicottus Bishop & Crosby, 1938
* Sisicus Bishop & Crosby, 1938
* Sisis Bishop & Crosby, 1938
* Sisyrbe Bishop & Crosby, 1938
* Sitalcas Bishop & Crosby, 1938
* Sitalcas ruralis Bishop & Crosby, 1938
* Smodix Bishop & Crosby, 1938
* Soucron Bishop & Crosby, 1936
* Souessa Bishop & Crosby, 1936
* Souessoula Bishop & Crosby, 1936
* Sougambus Bishop & Crosby, 1936
* Souidas Bishop & Crosby, 1936
* Soulgas Bishop & Crosby, 1936
* Symmigma Crosby & Bishop, 1933
* Traematosisis Bishop & Crosby, 1938
* Walckenaeria breviaria (Crosby & Bishop, 1931)

## Abreviatura

L'abreviatura Crosby es fa servir per indicar Cyrus Richard Crosby com autoritat en la descripció i taxonomia dins la zoologia.

## Referències

* ↑ Essig Museum of Entomology People
* ↑ Ricardo Pinto-da-Rocha, Glauco Machado, Gonzalo Giribet. Harvestmen. Harvard University Press, 2007. ISBN 0-674-02343-9.
# Caranos (general)

Caranos (en llatí: Caranus; en grec antic: Κάρανος o Καρανός, "Káranos" o "Karanós") fou un macedoni del cos de guàrdies reials (ἑταῖροι Companys) i general d'Alexandre el Gran que el va enviar contra Satibarzanes revoltat a la satrapia d'Aria. A l'hivern del 330 aC Caranos va derrotar i matar a Satibarzanes, segons diu Flavi Arrià a l'Anàbasi d'Alexandre el Gran.
El 329 aC va ser nomenat com un dels caps de l'exèrcit enviat contra el rebel Espitàmenes a la Sogdiana, juntament amb Andròmac i Menedem, els tres sota l'autoritat del lici Farnuc. Els macedonis van assetjar Maracanda i van derrotar els sogdians en una batalla a la vora del riu Politimet, en la que els grecs van tenir el suport d'un cos de cavalleria escita. Els sogdians van fugir cap als boscos de la riba i la temeritat o potser la covardia de Caranos el va fer passar el riu al capdavant de la cavalleria amb la resta de les tropes que seguia al darrere amb desordre. Els sogdians van aprofitar el moment per destruir l'exèrcit macedoni.

## Referències

* ↑ 3.Caranus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 609
# Batnes

Batnes (en grec antic Βάτναι) era una ciutat d'Osroene fundada pels macedonis a la riba de l'Eufrates en lloc d'una ciutat siríaca ja existent. El nom significa situat en una vall on s'uneixen les aigües. Segons Ammià Marcel·lí formava part del districte d'Antemúsia, i era residència de comerciants grecs. Cada any, al mes de setembre, s'hi celebrava un gran mercat on hi feien cap comerciants de l'Índia i de la Xina.
Dió Cassi diu que Trajà la va conquerir junt amb Nísibis i per això va rebre el títol de Pàrtic (Parthicus). Julià l'Apòstata va rebre a la ciutat un mal presagi. L'emperador era supersticiós i l'influïen les profecies. Zòsim només diu que Julià va sortir d'aquesta ciutat en direcció a Carrhae. L'historiador Procopi la descriu com una ciutat petita i poc important, aproximadament a un dia de camí d'Edessa. Batnes va ser ocupada amb molta facilitat per Cosroes II, emperador sassànida.
L'Imperi Romà d'Orient la va reconquerir i Justinià I la va fortificar, convertint-la en un lloc de certa consideració. Els cristians siríacs la van anomenar Batna Sarugi i més tard el nom de Sarug va substituir el de Batnes. A la Taula de Peutinger apareix amb el nom de Batnis, i l'Itinerari d'Antoní la situa a deu mil passos d'Edessa. El geògraf Hièrocles també parla de la ciutat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Batnae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 17 abril 2021].
# Anna Cohí Fornell

Anna Cohí Fornell (Barcelona, 5 d'octubre de 1988) és una esquiadora alpina paralímpica catalana. Amb motiu de la seva discapacitat visual de naixement, esquia amb la guia Raquel Garcia Borreguero. Competeix en l'especialitat d'esquí alpí en la categoria B3 (persones amb certa agudesa visual). Va començar a esquiar als 3 anys.
Cohí va competir als Jocs Paralímpics d'hivern de 2006 de Torí i als Jocs Paralímpics d'hivern de 2010 de Vancouver. Va començar a competir al Campionat Mundial Alpí IPC el 2003 quan tenia 15 anys. Cohí també ha participat en proves de la Copa del Món i de la Copa d'Europa i ha guanyat medalles d'or a les competicions d'eslàlom i eslàlom gegant. Després dels Jocs, va assistir junt amb l'equip paralímpic espanyol a una celebració de benvinguda a la Fundació ONCE, un esdeveniment al qual també va assistir Helena de Borbó.

## Referències

* 1 2 «ANNA COHI FORNELL». Comité Paralímpico Español, 2012. [Consulta: 10 juny 2013].
* ↑ «Santacana se queda a dos pasos de lograr la cuarta medalla para España - Paralímpicos | VANCOUVER 2010». AS.com, 19-03-2010. [Consulta: 25 gener 2013].
* ↑ «El mundo se mueve contigo - Capacita2: Anna Cohí, El mundo se mueve contigo - RTVE.es A la Carta». Rtve.es. [Consulta: 18 gener 2013].
* ↑ «Anna Cohí Fornell | enciclopèdia.cat». [Consulta: 26 setembre 2020].
* ↑ «Vancouver 2010 en». Marca.com. [Consulta: 18 gener 2013].
* ↑ «Exito español en la 1ª copa paralímpica del mundo de invierno - Esquí Adaptado». Nevasport.com. [Consulta: 18 gener 2013].
* ↑ «Jon Santacana Subcampeón de Europa - Esquí Adaptado». Nevasport.com. [Consulta: 21 gener 2013].
* ↑ «La infanta Elena al Equipo Paralímpico Español: "Gracias por vuestro afán de superación"». [Consulta: 26 setembre 2020].
# Sordo

Sordo és una pel·lícula espanyola de 2019 del director Alfonso Cortés-Cavanillas i protagonitzada per Asier Etxeandia, Aitor Luna, Hugo Silva, Marian Álvarez i Imanol Arias.

## Sinopsi

Sordo es basa en la Operació Reconquesta d'Espanya de 1944. Anselmo Rojas (Asier Etxeandía) és un maqui que es queda sord en fallar un acte de sabotatge que realitzava al costat dels seus companys guerrillers, després d'això és perseguit per l'Exèrcit vencedor de la Guerra civil espanyola.

## Repartiment

* Asier Etxeandia... Anselmo Rojas
* Marian Álvarez... Rosa Ribagorda
* Hugo Silva... Vicente Roig
* Aitor Luna... Capità Bosch
* Imanol Arias... Sergent Castillo
* Olimpia Melinte... Dària Sergeievitx Volkov
* Ruth Díaz... Elvira
* Jorge Basanta... Cabo Gómez
* Stephanie Gil... Carmen

## Producció

La pel·lícula, del gènere spaghetti western, és una adaptació de la novel·la gràfica Sordo de David Múñoz i Rayco Pulido publicada per Astiberri el 2008.
El tema principal del film Simplemente perfecto, és interpretat per Asier Etxeandía acompanyat del seu grup Mastodonte, mientras que la banda sonora estuvo a cargo de Carlos M. Jara.
Sordo va ser estrenat al Festival de Màlaga de 2019. Posteriorment va tenir es va estrenar en cinemes el 13 de setembre de 2019. El 3 de febrer del 2020 fou inclosa com a novetat a la plataforma Netflix.

## Premis

Va guanyar el Premi Especial als VII Premis Feroz.

## Referències

* 1 2 «Estreno de la película 'Sordo' en Madrid» (en castellà), 12-09-2019. [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ Sordo a Fotogramas
* 1 2 Ocaña, Javier «Crítica | Wéstern sobre el maquis» (en castellà). , 14-09-2019 [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ «Así se creó 'Sordo', una película con un "desarrollo impredecible"». [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ «Rayco Pulido y David Muñoz, ajenos a la adaptación cinematográfico de "Sordo"», 11-09-2019. Arxivat de l'original el 2019-09-26. [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ Vialás, Lorena. «Descubre 'Sordo', el "spanish western" inspirado en el cómic de David Muñoz y Rayco Pulido», 13-09-2019. [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ Silvestre, Juan. «‘Sordo’, de Asier Etxeandía, ya tiene fecha de estreno» (en castellà), 22-05-2019. [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ «‘Sordo’: Un western ambientado en la postguerra española», 13-09-2019. [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ Rearick, Lauren «Everything to Stream on Netflix This febrer». Yahoo! Lifestyle, 30-01-2020 [Consulta: 3 febrer 2020].
* ↑ «Telemadrid emitirá en directo la gala de los Premios Feroz 2020, que se celebra el 16 de gener» (en castellà). , 23-12-2019 [Consulta: 9 gener 2020].

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
# Brègovo

El municipi de Brègovo (búlgar: Община Брегово) és un municipi búlgar pertanyent a la província de Vidin, amb capital a la ciutat de Brègovo. Es troba la part nord-occidental del país, a la frontera amb Sèrbia i Romania, a la confluència dels rius Timok i Danubi.
L'any 2011 tenia 5.514 habitants, el 95,37% búlgars. Una tercera part de la població viu a la capital municipal, Brègovo.

## Localitats

El municipi es compon de les següents localitats:
| Localitat | Ciríl·lic | Població(desembre de 2009) |
| Brègovo | Брегово | 2592 |
| Baley | Балей | 453 |
| Deleyna | Делейна | 364 |
| Gamzovo | Гъмзово | 768 |
| Kalina | Калина | 38 |
| Kosovo | Косово | 452 |
| Kudelin | Куделин | 411 |
| Rakitnitsa | Ракитница | 480 |
| Tiyanovtsi | Тияновци | 171 |
| Vrav | Връв | 439 |
| Total | | 6168 |

## Referències

* ↑ «Mapa de Brègovo». Google Maps.
* ↑ «НАСЕЛЕНИЕ ПО ОБЛАСТИ, ОБЩИНИ, НАСЕЛЕНИ МЕСТА И САМООПРЕДЕЛЕНИЕ ПО ЕТНИЧЕСКА ПРИНАДЛЕЖНОСТ КЪМ 1.02.2011 ГОДИНА» (en búlgar). Национален статистически институт (Institut Nacional d'Estadística de Bulgària). [Consulta: 24 febrer 2018].
* ↑ (anglès) Bulgarian National Statistical Institute - Bulgarian towns in 2009 Arxivat 2010-11-13 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Bulgarian National Statistical Institute - Bulgarian villages under 1000 inhabitants - December 2009
* ↑ (anglès) Bulgarian National Statistical Institute - Bulgarian Settlements 1000-5000 inhabitants - December 2009

## Enllaços externs

* Brègovo - Lloc web oficial
# Cita d'amor

Cita d'amor (títol original en anglès Love Affair) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Leo McCarey i estrenada l'any 1939. Ha estat doblada al català.

## Argument

En un vaixell, tornant d'Europa cap a Amèrica, Nickie Ferrante troba Terry McKay i s'enamoren. Ella està promesa amb el milionari Bradley i ell s'ha de casar amb la rica hereva Lois Clarke. Decideixen que, per fer possible el seu amor, han de trencar amb un passat de vida luxosa a costa d'altres i que se separaran sis mesos per trobar cadascun una feina que els faci autosuficients. Passat aquest temps es trobaran al cim de l'Empire State Building. Les coses els van bé: ella canta en un club nocturn i ell pinta quadres que es venen. El dia de la retrobada a l'Empire State, un cotxe atropella Terry i la deixa paralítica. Per això ella no fa res per retrobar Nicky, que se sent abandonat. Lentament, tots dos refan les seves antigues relacions, ella amb Bradley i ell amb Lois, fins que un dia coincideixen casualment en un teatre.

## Comentaris

Va ser nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula, millor actriu, millor actriu secundària i millor guió original (Mildred Cram, Leo McCarey), millor cançó original (Buddy G. DeSylva, per la cançó Wishing) i millor direcció artística (Van nest Polglase, Alfred Herman).
Va ser reeditada el 1957 com a An Affair to Remember amb Cary Grant i Deborah Kerr en el paper principal, utilitzant el mateix guió, i el 1994 com Love Affair, protagonitzada per Warren Beatty, Annette Bening, i en la seva última aparició a la pantalla, Katharine Hepburn.

## Repartiment

* Irene Dunne: Terry McKay
* Charles Boyer: Michel Marnet
* Maria Uspénskaia: Àvia Janou
* Lee Bowman: Kenneth Bradley
* Astrid Allwyn: Lois Clark
* Maurice Moscovitch: Maurice Cobert
* Joan Leslie: Una caçadora d'autògrafs

## Referències

* ↑ esadir.cat. Cita d'amor. esadir.cat.
* ↑ «Love affair». The New York Times.