OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dia Internacional de les Vídues

El Dia Internacional de les Vídues és un Dia Internacional que té com a objectiu donar veu a les experiències de les vidues i activar el suport que necessiten. Aquesta commemoració se celebra el 23 de juny de cada any. Aquesta data es va fixar el 2011 per la Assemblea General de les Nacions Unides fent així possible la creació d’un dia dedicat a aquestes dones.
La resolució va ser aprovada per la Assemblea General de les Nacions Unides el 21 de desembre del 2010 a la 71a sessió plenària. En aquesta sessió es va potenciar la erradicació de la pobresa en relació amb les dones i la seva protecció. Dins dels Objectius de Desenvolupament del Mil·lenni es recalca la necessitat d’una emancipació econòmica que, en alguns casos, està subjecta a la viudetat. Un altre tema que es tracta en aquesta resolució és la importància de la integració de les dones i els seus fills o filles dins de la societat. La marginalització econòmica es trasllada d’una forma més pejorativa en aquests casos fent així idoni salvaguardar la seva economia en aquest sentit.
Les vídues han de fer front a molts problemes, i depèn de quin país pot haver una major desigualtat per temes de religió o cultura. La pobresa extrema és un dels eixos principals que pateixen la majoria de dones que s'han quedat vídues, tot i això en alguns països es veu com les vídues són sotmeses a rituals de dol vexatoris així com de violència física i psicològica. Algunes vegades, aquesta violència, és impartida per la mateixa família o la vídua és obligada a casar-se amb algun altre membre de la família.
Segons estadístiques del 2020 al món hi havia, aleshores, més de 285 milions de vídues de les quals més de 115 milions vivien en la pobresa extrema. Aquest fet no sols es queda amb les vídues, sinó que també es suma a tots els nens i nenes que queden orfes. Un altre fet rellevant és la repercussió que té aquesta viduatat amb els fills i filles. Aquests són els que poden patir totes les conseqüències en temes d’educació, de recursos o simplement d’estigmatització pel que representa en molts de països la viduïtat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Nations, United. «Día Internacional de las Viudas | Naciones Unidas» (en castellà). [Consulta: 2 novembre 2021].
* 1 2 3 4 5 «A/RES/65/189 - S - A/RES/65/189 -Desktop». [Consulta: 2 novembre 2021].
* 1 2 3 «Cherie highlights widows' plight» (en anglès). BBC News, 25-05-2005.

## Vegeu també

* Dia internacional de les Dones
* Dia internacional de la Nena
# Arbusts i matolls meridionals d'Acàcia i Commiphora

Els arbusts i matolls meridionals d'acàcia i Commiphora és un ecoregió de l'ecozona afrotròpical, definida per WWF (clau d'ecoregió: AT0716), que s'estén a través de l'Àfrica oriental, entre Tanzània i Kenya. Aquesta ecoregió forma part de la regió anomenada sabana d'Acàcia de l'Àfrica oriental, inclosa en la llista Global 200.

## Territori

És una ecoregió de sabana que ocupa una superfície de 227.800 km² al nord i al centre de Tanzània i al sud-oest del Kenya. És dividida en dues parts per les prades volcàniques del Serengeti.

## Flora

La vegetació dominant n'és la sabana arbustiva, en la qual les espècies més representatives pertanyen als gèneres Acacia, Commiphora i Crotalairiae.

## Fauna

La concentració de grans mamífers és extraordinària. L'ecoregió és l'escenari de la migració anual de més d'un milió de nyus estriats (Connochaetes taurinus), 400.000 gaseles de Thomson (Eudorcas thomsonii) i 200.000 zebres comunes (Equus quagga). Com a resultat, la població de depredadors grans també hi és elevada: es troben les hienes tacades (Crocuta crocuta), els lleons (Panthera leo), els lleopards (Panthera pardus), els guepards (Acinonyx jubatus) i els gossos salvatges (Lycaon pictus). Se'n coneixen tres espècies de rèptils endèmics: la serp verinosa Amblyodipsas dimidiata i els amfisbenis Geocalamus acutus i Geocalamus modestus.

## Conservació

L'ecoregió es considera vulnerable: les principals amenaces són la caça furtiva i l'expansió de l'agricultura i la ramaderia. El 20% de l'ecoregió està protegida. A Kenya hi ha la reserva nacional de Masai Mara, el Parc nacional de Ruma i el Parc nacional de l'illa de Ndere; a Tanzània, la reserva de caça de Maswa, el Parc nacional de Mkomazi, el Parc nacional del Serengeti, el Parc nacional de Tarangire, el Parc nacional de Ruaha i la zona de conservació de Ngorongoro.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Southern Acacia-Commiphora bushlands and thickets». World Wildlife Fund. [Consulta: 15 gener 2016].
* ↑ «East African Acacia Savannas - A Global Ecoregion». World Wide Fund For Nature. Arxivat de l'original el 16 gennaio 2017. [Consulta: 14 gener 2017].
# Andrés de Araoz

Andrés de Araoz (Oñati, cap a 1500 – Genevilla, 22 d'abril de 1563) fou un escultor basc del segle xvi. No hi ha constància escrita però es creu que va néixer a Oñati, on hi ha el barri d'Araoz, d'on li ve el nom.
De biografia poc coneguda, se sap que va viure durant un temps a Vitòria i a diverses poblacions navarreses. Hi ha documentació que relata la seva presència a Aia, Gipúscosca, on probablement tenia establert el seu taller. Es creu que va ser fill de Pedro de Araoz i se li atribueixen l'autoria o participació en diversos retaules o altars de la zona de Guipúscoa, com el de l'església de sant Andreu d'Eibar, la seva obra mestra. Els seus fills, Juan de Araoz i Pedro de Araoz, també van ser escultors. Juan va continuar alguns dels treballs iniciats pel seu pare, juntament amb el seu oncle Diego, també escultor.

## Obres rellevants

* Retaule de Lapoblación
* Retaule d'Itziar
* Retaule de nostra senyora la real de Zarautz
* Retaule de Sant Andreu d'Eibar
Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es pot veure una obra seva, Sant Pere i sant Pau, un baix relleu de 1558 fet de fusta policromada i daurada amb pa d'or, provinent del llegat de José Antonio Bertrand i Mata, que va ingressar a la col·lecció el 1981.

## Referències

* ↑ BLÁZQUEZ JIMENEZ, Ángel B et al. Revisión a la obra de Andrés de Araoz: Una aproximación al escultor más representativo de la transición del Plateresco al Romanismo En Euskal Herria PDF [Consulta: 10/09/2010]
* ↑ Catàleg online del MNAC. Referència 131141-000
# Robert Bárány

Robert Bárány (Viena, Imperi Austrohongarès 1876 - Uppsala, Suècia 1936) fou un metge austríac guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1914.

## Biografia

Va néixer el 22 d'abril de 1876 a la ciutat de Viena, en aquells moments capital de l'Imperi Austrohongarès i que avui dia és la capital d'Àustria. Va estudiar medicina a la Universitat de Viena, on es va graduar el 1900. Va realitzar pràctiques de Medicina interna, neurologia i psiquiatria a Alemanya, iniciant l'any 1903 les pràctiques quirúrgiques amb el professor Politzer a la clínica de l'oïda de l'Hospital General de Viena, on va romandre els següents 10 anys.

## Recerca científica

Bárány va definir les respostes normals i anormals a diferents estímuls tèrmics aplicats a l'òrgan de l'audició, enfocant-se principalment en la funció de laberint i als canals semicirculars de l'oïda. Mitjançant la seva recerca va descriure signes i síndromes, i va realitzar proves per a l'estudi de la funció vestibular i la seva relació amb el cerebel.
Com a cirurgià va descriure procediments per a tractar l'otoesclerosis i va servir com cirurgià durant la Primera Guerra Mundial, sent pioner en el tractament de les ferides per armes de foc en el cervell. Va ser fet presoner de guerra per part de Rússia i va continuar la seva pràctica quirúrgica durant la seva reclusió.
L'any 1914 va ser guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia per les seves investigacions sobre l'oïda, premi que no va poder recollir personalment en ser encara presoner.
Mitjançant la intervenció del príncep Carles de Suècia i la Creu Roja fou alliberat l'any 1916. Després del seu alliberament va ser acusat de plagi i omissió científica, i va ser absolt d'aquests càrrecs per l'Institut Karolinska. Va viure la resta dels seus dies a la ciutat d'Uppsala, Suècia, com a professor i cap del servei d'otologia de la Universitat d'Uppsala, fins a la seva mort el 8 d'abril de 1936.

## Enllaços externs

* «Robert Bárány» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Gustavo Enrique Reggi

Gustavo Reggi (San Martín (Mendoza), 28 de maig de 1973) és un futbolista argentí, que ocupa la posició de davanter.
Al llarg de la seua carrera ha militat en nombrosos conjunts argentins, italians i de la competició espanyola. Ha destacat a Ferro Carril Oeste, on va ser el màxim golejador de l'Apertura 1996 amb 11 gols, i a les files del Llevant UE, club en el qual va militar quatre temporades, aconseguint 12 gols en la temporada de l'ascens a primera divisió (03/04).
# Ana Villamil Icaza

Ana Villamil Icaza (Guayaquil, 19 de gener de 1852 - 23 d'octubre de 1916) va ser una compositora, artista i professora particular de piano i cant equatoriana.

## Biografia

El seu pare Francisco Villamil y Garaicoa va ser filla del prócer José de Villamil i d'Isabel María de Icaza y Paredes, filla de Francisco de Paula Icaza i d'Isabel Paredes y Olmedo; neboda del poeta, i filla al seu torn de Magdalena, germana de José Joaquín de Olmedo.
Va treballar com a mestra de música en escoles municipals de la seva ciutat. Va viure a la ciutat de Guayaquil als carrers 10 d'agost i Chimborazo, on també va morir el 23 d'octubre de 1916. Aquesta casa és considerada patrimoni per aquest fet.

### Obres

Inspirada en el prócer de la independència José Joaquín Olmedo, va compondre la cançó que posteriorment es reconeixeria com l'Himne a Guayaquil.

## Reconeixements

* Mitjançant una ordenança aprovada el dilluns 8 de juliol de 1918, el Municipi de la ciutat va adoptar la seva cançó dedicada al 9 d'Octubre i la va declarar oficialment l'Himne de Guayaquil.
* La casa on va residir la compositora, la construcció de la qual es remunta al segle xix, és considerada patrimoni i actualment porta una placa recordatòria en la seva memòria.
* A la ciutat de Guayaquil, un centre d'educació du el seu nom com a Escola d'Educació Bàsica Fiscal.
* Com a descendent dels pròcers de la independència de Guayaquil i com a compositora de l'Himne d'aquesta ciutat, un carrer de Quito, situat en el sector nord, porta el seu nom.

## Referències

* ↑ «Villamil Ycaza Ana - Personajes Históricos | Enciclopedia Del Ecuador» (en castellà). , 01-04-2016 [Consulta: 23 juny 2018].
* ↑ Gozález, Walter «UN DÍA COMO HOY, HACE 165 AÑOS, NACIÓ ANA VILLAMIL ICAZA». , Álvarez [Consulta: 7 març 2019].
* ↑ Estrada, Jenny. Archivo histórico del Guayas. Mujeres de Guayaquil (en español). Guayaquil: Ediciones del Banco Central del Ecuador, 1984.
* ↑ «Casa de Ana Villamil (patrimonial)» (en español). [Consulta: 23 juny 2018].
* ↑ «UN DÍA COMO HOY, HACE 165 AÑOS, NACIÓ ANA VILLAMIL ICAZA». , 17-01-2019 [Consulta: 18 juny 2023].
# Sfermió

En teories supersimètriques de física de partícules, un sfermió és la partícula d'espín-0 (és a dir bosònica) supercompanya associada a cada fermió (és a dir d'espin-1/2, quarks i leptons).
En extensions supersimètriques del Model Estàndard cada partícula té un supercompany amb espín que difereix d'un factor 1⁄2. En general, el nom dels companys supersimètrics dels fermions és forma afegint el prefix "s" (denotant que és una partícula escalar amb espín 0). Per exemple, el supercompany del quark superior s'anomena scim ('stop' en anglès). Els sfermions tenen els mateixos nombres quàntics de gauge que els fermions de l'SM. És a dir, la mateixa càrrega de color, càrrega d'isospin feble i hipercàrrega (i consegüentment càrrega elèctrica). Cap partícula supersimètrica ha estat experimentalment observada i límits a les seves masses superiors a centenars de GeV han estat imposats per mesures al Gran Col·lisionador d'Hadrons (LHC) del CERN.

## Llista de squarks

Els squarks són els supercompanys dels quarks. Aquests inclouen el squark samunt, squark savall, squark sencant, squark sestrany, squark scim, i squark sfons.
Squarks :
| Squark | Símbol | Quark associat | Símbol |
| Primera generació ||||
| Squark samunt | ${\tilde {u}}$ | Amunt quark | $u$ |
| Squark savall | ${\tilde {d}}$ | Avall quark | $d$ |
| Segona generació ||||
| Squark sencant | ${\tilde {c}}$ | Quark d'encant | $c$ |
| Squark sestrany | ${\tilde {s}}$ | Quark estrany | $s$ |
| Tercera generació ||||
| Squark scim | ${\tilde {t}}$ | Quark cim | $t$ |
| Squark sfons | ${\tilde {b}}$ | Quark fons | $b$ |

## Llista de sleptons

Els sleptons són els supercompanys dels leptons. Aquests inclouen el selectró, l'smuó, l'stauó, i els sneutrins.
Sleptó :
| Sleptó | Símbol | Leptó associat | Símbol |
| Primera generació ||||
| Selectró | ${\tilde {e}}$ | Electró | $e$ |
| Sneutrí electrònic | ${\tilde {\nu }}_{e}$ | Neutrí electrònic | $\nu _{e}$ |
| Segona generació ||||
| Smuó | ${\tilde {\mu }}$ | Muó | $\mu$ |
| Sneutrí muònic | ${\tilde {\nu }}_{\mu }$ | Neutrí muònic | $\nu _{\mu }$ |
| Tercera generació ||||
| Stau | ${\tilde {\tau }}$ | leptó tau | $\tau$ |
| Sneutrí tauònic | ${\tilde {\nu }}_{\tau }$ | Neutrí tauònic | $\nu _{\tau }$ |

## Vegeu també

* Llista de partícules supersimètriques

## Referències

* Martin, Stephen, P. (2011), "A Supersymmetry Primer", arΧiv:hep-ph/9709356 [hep-ph]
# Fassman: l'increïble home radar

Fassman: l'increïble home radar és un telefilm dirigit per Joaquim Oristrell amb guió del mateix director i d'Anna Llauradó, sobre el mentalista Josep Mir i Rocafort, conegut com a Fassman, produït per Televisió de Catalunya, Mallerich Films Paco Poch, Televisión Española i Alicorn Films. Fou rodada al Teatre Principal, i a la Colònia Güell de Santa Coloma de Cervelló. La pel·lícula fou rodada en català i emesa per TV3 el 18 de gener de 2016. També fou doblada al castellà.

## Argument

El conegut mentalista i hipnotitzador Fassman (de veritable nom Josep Mir i Rocafort) ha de descobrir quin dels seus trenta alumnes de l’ Institut Fassman li ha enviat una carta anònima en la que qüestiona la seva professionalitat i amenaça amb acabar amb ell professionalment
El fet que en alguns moments es posés en dubte si Fassman tenia facultats clarividents va provocar que la seva filla es querellés contra la pel·lícula.

## Repartiment

* Juanjo Puigcorbé... Fassman
* Nausicaa Bonnín ... Rosa
* Enric Cambray ... Jordi
* Carmen Balagué ... Mercè
* Roger Casamajor ... Rafel
* Berta Giraut ... Josefina Badal
* Ferran Herrera ... Pau Roig
* Jofre Borràs ... Fernando Pereira
* Marc Galcerà ... Pere Almirall
* Jordi Costa ... Mateu
* Mercedes Sampietro ... Conxa
* Pep Molina ... Ramon
* Hermann Bonnín ... Empresari

## Nominacions

Fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula per televisió el 2017.

## Referències

* ↑ Fassman, l'increïble home radar, Nació Digital, 22 de gener de 2016
* ↑ TV3 estrena ‘Fassman', un ‘thriller’ sobre el gran mentalista català, ara.cat, 18 de gener de 2016
* ↑ Fassman: l'increïble home radar, esadir.cat
* ↑ Fitxa de Fassman: l'increïble home radar a la pàgina de la productora Mallerich Films - Paco Poch. [Accedit el 26-12-2020].
* ↑ La filla de Fassman es querellarà contra el telefilm sobre el seu pare, Nació Digital, 22 de gener de 2016
* ↑ Fassman: l'increïble home radar Arxivat 2023-03-23 a Wayback Machine. al web de l'Acadèmia de Cinema

## Enllaços externs

* Fassman: l'increïble home radar al lloc web de la CCMA
* Fassman: l'increïble home radar a Mallerich Films - Paco Poch.
* Fitxa de Fassman: l'increïble home radar Arxivat 2023-03-23 a Wayback Machine. a l'Acadèmia del Cinema Català.
* Fitxa de Fassman: l'increïble home radar a Catalan Films & TV (pàgina en català, castellà i anglès).
* Fitxa de Fassman: l'increïble home radar a Barcelona Film Commission / Catalunya Film Commission (pàgina en català, castellà i anglès).
# Faustine Parra

Faustine Laure Clemence Parra (Tolosa de Llenguadoc?, 20 de juliol de 2000) és una jugadora de bàsquet occitana.
Escorta, es formà al Toulouse Métropole Basket, amb el qual debutà a la Ligue-2. Per tal de cursar els seus estudis de fisioteràpia i continuar la seva carrera esportiva, la temporada 2019-20 fitxà pel GEiEG Uni Girona de la Lliga Femenina 2. Debutà a la primera divisió de la Lliga Femenina la temporada 2021-22 amb l'Uni Girona Club de Bàsquet, amb el qual ha guanyat una Supercopa d'Espanya (2022) i ha competit a l'Eurolliga i Eurocopa.

## Referències

* ↑ Sánchez, Borja. «Faustine Parra, la segona». L'Esportiu, 22-08-2019. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ Julià, Clara. «La doble vida de Faustine Parra» (en castellà). Mundo Deportivo, 27-03-2023. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ Roig, Albert. «Faustine Parra: amenaça exterior i alt voltatge per a l'Spar Girona». Esmaixada.cat, 15-09-2022. Arxivat de l'original el 2023-12-21. [Consulta: 21 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Faustine Parra - Competiciones FEB
# Olga Abasolo Pozas

Olga Abasolo Pozas (Madrid, 22 de desembre de 1966) és una sociòloga i editora espanyola, que va ser diputada de la desena legislatura de l'Assemblea de Madrid dins el Grup Parlamentari Podem Comunitat de Madrid.

## Biografia

Va néixer el 22 de desembre de 1966. Sociologia i editora, va treballar en Fuhem-Ecosocial. Candidata en el lloc 20 de la candidatura de Podem per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2015, va resultar escollida diputada de la x legislatura del parlament regional. Va ser un dels integrants del Consell Autonòmic de Podem Comunitat de Madrid que va dimitir del càrrec al març de 2016 per discrepàncies amb la gestió de Luis Alegre Zahonero al cap de l'organització. Era pròxima a les posicions de Íñigo Errejón i José Manuel López dins de Podem. Al setembre de 2016 va presentar la seva renúncia a l'acta de diputada regional per motius «estrictament familiars».

## Referències

* ↑ «Olga Abasolo Pozas». Podem. Arxivat de l'original el 1 de març 2019. [Consulta: 28 febrer 2019].
* ↑ Díez, Luis «'Qué hacemos', libros de respuesta a la crisis capitalista y sus miserias». Cuarto Poder, 11-01-2017 [Consulta: 28 febrer 2019].
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Elecciones a la Asamblea de Madrid 2015. Publicación candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 99, 28-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-06-13 [Consulta: 28 febrer 2019].
* 1 2 «La diputada de Podemos Olga Abasolo renuncia a su acta en la Asamblea por motivos "estrictamente familiares"». Madridiario, 01-09-2016 [Consulta: 28 febrer 2019].
* ↑ Manetto, Francesco; García de Blas, Elsa «Nueve dimisiones en Madrid agravan la crisis de Podemos». El País, 10-03-2016 [Consulta: 28 febrer 2019].
* ↑ «Dimite la diputada de Podemos Olga Abasolo por “problemas personales”». El País, 01-09-2016 [Consulta: 28 febrer 2019].
# Manuel Francisco Quintanar Díez

Manuel Francisco Quintanar Díez (València, 10 de març de 1959) és un polític valencià del Partit Popular (PP).

## Biografia

Nascut el 10 de març de 1969 a València, es va llicenciar en dret a la Universitat de Navarra i es va doctorar en la mateixa especialitat per la Universitat de Bolonya.
Expert en criminologia i professor titular de dret penal a la Universitat Rey Juan Carlos, la Universitat d'Extremadura i la Universitat Complutense de Madrid, el 2013 es va convertir en subdelegat del Govern espanyol a la Comunitat de Madrid. Va arribar a exercir com a delegat en funcions durant la convalescència de Cristina Cifuentes a causa del seu accident de moto. Entre 2013 i 2014 va presidir la Agència Espanyola de Protecció de la Salut en l'Esport (antiga Agència Antidopatge).
Va ser inclòs en el lloc número 28 de la llista del Partit Popular (PP) per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2015, i va resultar elegit diputat regional de la desena legislatura. Nomenat poc més tard per Cristina Cifuentes secretari del Consell de Govern de la Comunitat de Madrid, va ser baixa en el parlament autonòmic el 30 de juny de 2015, i va ser reemplaçat com a diputat per María Nadia Álvarez Padilla.

## Referències

* ↑ «Ilmo. Sr. D. Manuel Francisco Quintanar Díez». Assemblea de Madrid. Arxivat de l'original el 2018-07-15. [Consulta: 15 juliol 2018].
* 1 2 «Manuel Quintanar, nombrado nuevo director de Integridad de la LFP». Europa Press, 15-01-2014.
* ↑ «Manuel Francisco Quintanar Díez, nuevo subdelegado del Gobierno en Madrid». Europa Press.
* ↑ «Cifuentes asistirá hoy a la toma de posesión de Quintanar como director de la agencia antidopaje», 17-10-2013.
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Elecciones a la Asamblea de Madrid 2015. Publicación candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 99, 28-04-2015, pàg. 35-77. Arxivat de l'original el 2018-07-11. ISSN: 1989-4791 [Consulta: 15 juliol 2018].
* ↑ «Cifuentes nombra a Manuel Quintanar, secretario general del Consejo de Gobierno y a Marisa González, jefa de Gabinete». Europa Press, 27-06-2015.
* ↑ «Altas y bajas de diputados en la X legislatura». Assemblea de Madrid. Arxivat de l'original el 2019-02-04. [Consulta: 15 juliol 2018].
# Jesús Conill

Jesús Conill (Tortosa, 13 d'octubre de 1952) és un professor i filòsof valencià. És catedràtic de filosofia moral i política a la Universitat de València i patró fundador de la Fundació Étnor per a l'ètica dels negocis i les organitzacions amb seu a València. Guardonat amb el Premi Luis Guarner en 2020.

## Biografia

Va realitzar els seus estudis en la Universitat de València i en la Universitat de Munic. Va dur a terme la seva ampliació d'estudis i recerca en el Servei Alemany d'Intercanvi Acadèmic a Munic i ha va desenvolupar diversos projectes de recerca en les Universitats de Bonn, Frankfurt, San Gal i Notre Dame.
És membre del seminari de recerca Xavier Zubiri. A l'abril de 2021 se li va concedir el Premi Lluís Guarner en la seua edició 2020 per «la seua contribució en la construcció d'una societat en la qual l'ètica sigui un element essencial» i que atorga el Patronat Lluís Guarner de la Generalitat Valenciana. Les seves aportacions s'han centrat en el camp de la filosofia moral.
Està casat amb la també filòsofa i catedràtica de la Universitat de València, Adela Cortina.

## Obres

Es autor de diverses obres relacionades amb la seua especialitat filosòfica.
* Nietzsche frente a Habermas. Genealogías de la razón. 2021
* Intimidad corporal y persona humana. De Nietzsche a Ortega y Zubiri. 2019
* Ética Hermenéutica. Crítica desde la facticidad. 2006.
* Ética de los medios. Una apuesta por la ciudadanía audiovisual. 2004.
* Horizontes de economía ética. Aristóteles, Adam Smith, Amartya Sen. 2004.
* El poder de la mentira. Nietzsche y la política de la transvaloración. 1997.
* El crepúsculo de la Metafísica 1988.
* El tiempo en la filosofía de Aristóteles. Un estudio dedicado especialmente al análisis del Tratado del Tiempo 1981

## Referències

* ↑ «BOE Núm. 233», 29-09-1977. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «El filósofo Jesús Conill Sancho, Premio Lluís Guarner 2020» (en castellà). Cultur Plaza. [Consulta: 23 setembre 2022].
* 1 2 «Ficha persona» (en castellà). www.uv.es. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «Los filósofos Adela Cortina y Jesús Conill inauguran un ciclo en La Nau sobre valores éticos en tiempos de crisis» (en castellà). www.uv.es. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «Cultura concede el Premio Lluís Guarner 2020 al filósofo Jesús Conill Sancho». [Consulta: 1r maig 2021]. Arxivat 2021-05-01 a Wayback Machine.
* ↑ Bono, Ferran. «Adela Cortina: “Si las empresas son inmorales, nuestro mundo es insufrible”» (en castellà). El País, 24-11-2021. [Consulta: 23 setembre 2022].
# Batalla de Víborg

La batalla de Víborg va tenir lloc a la ciutat de Víborg. La batalla va durar del 24 al 29 d'abril de 1918 entre la Guàrdia Roja o els socialistes i la Guàrdia Blanca o els monarquistes, i va ser l'última batalla de la guerra civil finlandesa. Durant la batalla, els guàrdies vermells anaven dirigits per Kullervo Manner i Míjail Svechnikov, mentre que els guàrdies blancs eren comandats una vegada més pel general Löfström. Va ser la tercera batalla urbana mes gran de la Guerra Civil finlandesa.

## Referències

* ↑ «Desde el Sótano - Revista mensual de Ediciones Sombra». Ediciones Sombra. [Consulta: 23 gener 2025].