OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mainà de Mindanao

El mainà de Mindanao (Goodfellowia miranda; syn: Basilornis mirandus) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). És endèmic dels boscos de Mindanao, a les Filipines. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Taxonomia

El mainà de Mindanao anteriorment estava classificat en el gènere Basilornis, però el 2021 el Congrés Ornitològic Internacional el va reclassificar a Goodfellowia (el gènere en què s'havia va descriure inicialment l'espècie), prenent per base els resultats d'estudis filogenètics. El nom del gènere fa honor a l'ornitòleg Walter Goodfellow. El seu nom específic, mirandus, significa 'meravellós' en llatí.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «mainà de Mindanao». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 677. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Apo Myna. Goodfellowia miranda» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 10-07-2021. [Consulta: 5 agost 2022].
# Frankenia

Frankenia (bruc de mar) és un gènere de plantes dins la família Frankeniaceae.

## Taxonomia

* Frankenia adpressa Summerh.
* Frankenia ambita Ostenf.
* Frankenia annua Summerh.
* Frankenia brachyphylla (Benth.) Summerh.
* Frankenia bracteata Turcz.
* Frankenia cinerea A.DC.
* Frankenia conferta Diels
* Frankenia confusa Summerh.
* Frankenia connata Sprague
* Frankenia cordata J.M.Black
* Frankenia crispa J.M.Black
* Frankenia cupularis Summerh.
* Frankenia decurrens Summerh.
* Frankenia densa Summerh.
* Frankenia desertorum Summerh.
* Frankenia drummondii Benth.
* Frankenia eremophila Summerh.
* Frankenia fecunda Summerh.
* Frankenia flabellata Sprague
* Frankenia foliosa J.M.Black
* Frankenia georgeii Diels
* Frankenia glomerata Turcz.
* Frankenia gracilis Summerh.
* Frankenia hispidula Summerh.
* Frankenia interioris Ostenf.
* Frankenia irregularis Summerh.
* Frankenia jamesii - James' seaheath
* Frankenia johnstonii - Johnston's seaheath
* Frankenia laevis - Bruc de mar comú
* Frankenia latior Sprague & Summerh.
* Frankenia laxiflora Summerh.
* Frankenia magnifica Summerh.
* Frankenia muscosa J.M.Black
* Frankenia orthotricha (J.M.Black) J.M.Black
* Frankenia palmeri - Palmer's seaheath
* Frankenia parvula Turcz.
* Frankenia pauciflora DC. - bruc de mar comú
* Frankenia plicata Melville
* Frankenia portulacifolia - St. Helena tea
* Frankenia pseudoflabellata Summerh.
* Frankenia pulverulenta L. - Bruc de mar europeu
* Frankenia punctata Turcz.
* Frankenia salina - alkali seaheath
* Frankenia scabra Lindl.
* Frankenia serpyllifolia Lindl.
* Frankenia sessilis Summerh.
* Frankenia setosa W.Fitzg.
* Frankenia stuartii Summerh.
* Frankenia subteres Summerh.
* Frankenia tetrapetala Labill.
* Frankenia thymifolia - thyme seaheath
* Frankenia uncinata Sprague & Summerh.

## Referències

* ↑ Watson, L., and Dallwitz, M.J. 1992 onwards. The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval. Version: 4 March 2011. http://delta-intkey.com Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 «Frankenia». Australian Plant Name Index (APNI), IBIS database. Centre for Plant Biodiversity Research, Australian Government, Canberra. Arxivat de l'original el 2024-06-10. [Consulta: 6 setembre 2009].
# Paraíso Express

Paraíso Express és el nom del novè àlbum d'estudi gravat pel cantautor espanyol Alejandro Sanz. Va ser llançat al mercat pel segell discogràfic WEA Llatina el 10 de novembre de 2009, i és el seu últim àlbum per a aquest segell discogràfic. Aquest àlbum és produït pel cantautor porto-riqueny Tommy Torres i compta amb 10 cançons.

## Promoció

Alejandro Sanz va realitzar una sèrie d'espectacles a Espanya a manera de presentació del disc. També va viatjar a l'Argentina per a donar una roda de premsa. A mitjan novembre Alejandro va confirmar una nova gira per a promocionar el disc anomenada Paraíso Tour, que el va portar a recórrer Llatinoamèrica, Espanya i USA, acabant el dissabte 20 de novembre de 2010 a Caracas, Veneçuela.

## Premis i nominacions

Paraíso Express va rebre una nominació per al Grammy llatí a l'àlbum de l'any i va guanyar per al Millor Àlbum Pop Vocal Masculí en l'11è lliurament dels Premis Grammy Llatins el dijous 11 de novembre de 2010 i l'àlbum també va guanyar el Grammy al Millor Àlbum Pop Llatí en el 53è lliurament dels Premis Grammy el diumenge 13 de febrer de 2011.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Alejandro Sanz.
Versió CD (amb Bonus tracks) adjunt a la reedició en vinil.
| N.º | Títol | Escriptor(s) | Productor(s) | Duració |
| 11. | «Desde cuándo» (Acústic) | Alejandro Sanz | Tommy Torres | 3:50 |
| 12. | «Tú no tienes la culpa» (Acústic) | Alejandro Sanz | Tommy Torres | 4:16 |
| 13. | «Yo hice llorar hasta los ángeles» (Live) | Alejandro Sanz | Tommy Torres | 4:18 |

## Posició en llistes

| Llista (2009) | Millor Posició |
| México Albums Chart | 1 |
| Colòmbia | 1 |
| Espanya | 1 |
| U.S. Billboard 200 | 17 |
| U.S. Billboard Latin Albums | 1 |

## Referències

* ↑ «El nuevo disco de Alejandro Sanz se llamará 'Paraíso Express'» (en castellà). popelera.net, 04-09-2009. [Consulta: 1r desembre 2009].
* ↑ «El adelanto del nuevo disco de Alejandro Sanz será un dueto con Alicia Keys» (en castellà). los40.com, 22-07-2009. [Consulta: 1r desembre 2009].
* ↑ «Paraiso Express en México». [Consulta: 10 novembre 2009].
* ↑ «Spanish Albums Chart». lescharts.com, 15-11-2009. [Consulta: 1r desembre 2009].
* 1 2 «Latin Albums». billboard.com, 28-11-2009. [Consulta: 1r desembre 2009].
# Funeral Parade of Roses

Funeral Parade of Roses (薔薇の葬列, Bara no Sōretsu) és una pel·lícula dramàtica japonesa de 1969 dirigida i escrita per Toshio Matsumoto, adaptada vagament d'Èdip Rei i ambientada a la cultura gai underground de Tòquio dels anys seixanta. Protagonitzada per Peter, un jove transgènere, compta amb Osamu Ogasawara, Yoshio Tsuchiya i Emiko Azuma. Producte de la New Wave japonesa, la pel·lícula combina elements de cine art, cinema documental i experimental i es creu que va influir en l’adaptació cinematogràfica de Stanley Kubrick de la novel·la A Clockwork Orange (1971) d’Anthony Burgess
El títol és un joc de paraules, ja que "rose" (bara) en japonès pot tenir un significat similar a " pansy " en argot anglès.
La pel·lícula va ser estrenada per ATG (Art Theatre Guild) el 13 de setembre de 1969 al Japó; tanmateix, no va rebre un llançament als Estats Units fins al 29 d'octubre de 1970. La pel·lícula anterior de Matsumoto For My Crushed Right Eye conté algunes de les mateixes imatges i es podria interpretar com un tràiler de Funeral Parade. El juny de 2017, va rebre una restauració en 4K i una reedició als cinemes limitada.

## Argument

La pel·lícula segueix les proves i tribulacions d'Eddie i d'altres dones transgènere a Tòquio. La trama principal salta contínuament al voltant de la línia de temps dels esdeveniments per donar a entendre i amagar el gir principal. La pel·lícula també conté plans d’estil documental entrevistant membres del repartiment sobre la seva sexualitat i identitat de gènere, a més de peces de la pel·lícula d’avantguarda de la creació de Guevara.

## Repartiment

* Peter com a Eddie
* Osamu Ogasawara com a Leda
* Yoshio Tsuchiya com a Gonda
* Emiko Azuma com a mare d'Eddie
* Toyosaburo Uchiyama com a Guevera
* Don Madrid com a Tony
* Koichi Nakamura com a Juju
* Chieko Kobayashi com a Okei
* Shōtarō Akiyama com ell mateix
* Kiyoshi Awazu com ell mateix

## Producció

La pel·lícula es va rodar a Tòquio.

## Referències

* ↑ ‘Funeral Parade of Roses': Edgy 1969 Japanese drama that inspired Kubrick’s ‘A Clockwork Orange’ Dangerous Minds, 15 juny 2016. Retrieved 13 agost 2020.
* ↑ «Exclusive - Fantagraphics to publish 'Massive' anthology of gay manga», 31-12-2013. Arxivat de l'original el 8 de maig 2016. [Consulta: 13 abril 2017].
* ↑ Cleary, Tamsin. «Why Funeral Parade of Roses is a landmark of Japanese queer cinema». British Film Institute, 16-06-2020. [Consulta: 6 maig 2021].
# Formicàrids

Els formicàrids (Formicariidae) són una família d'ocells de l'ordre dels passeriformes pròpia de la zona neotropical. Aquesta família es compon de dos gèneres i dotze espècies.
Els estudis filogenètics moleculars van indicar que els Formicariidae, tenen el mateix ancestre comú parafilestisme, a jutjar per la comparació de diverses seqüències d'ADN mitocondrial i ADN nucelar.

## Morfologia

* Són aus de petites a mitjanes, que fan 10 - 24 cm de llargària.
* Tenen ales curtes i arrodonides, potes llargues i cua curta. Un gran cap amb ulls grans.
* El seu plomatge és predominantment de colors modests: marró, oliva, rogenc, negre i blanc.

## Hàbitat i distribució

Amb hàbits predominantment terrestres, viuen als boscos i selves de l'Amèrica tropical.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional, la família està formada per dos gèneres amb 12 espècies:
* Gènere Chamaeza, amb 6 espècies.
* Gènere Formicarius, amb 6 espècies.

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Antthrushes (Formicariidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.formic2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Irestedt, Martin; Fjeldså, Jon; Johansson, Ulf S; Ericson, Per G.P «Systematic relationships and biogeography of the tracheophone suboscines (Aves: Passeriformes)». Molecular Phylogenetics and Evolution, 23, 3, 6-2002, pàg. 499–512. DOI: 10.1016/s1055-7903(02)00034-9. ISSN: 1055-7903.
* ↑ Rice, Nathan H. «Further Evidence for Paraphyly of the Formicariidae (Passeriformes)». The Condor, 107, 4, 2005, pàg. 910–915. ISSN: 0010-5422.
* ↑ Harvey, Michael G.; Bravo, Gustavo A.; Claramunt, Santiago; Cuervo, Andrés M.; Derryberry, Graham E. «The evolution of a tropical biodiversity hotspot» (en anglès). Science, 370, 6522, 11-12-2020, pàg. 1343–1348. DOI: 10.1126/science.aaz6970. ISSN: 0036-8075.
# Mireia Grau Creus

Mireia Grau Creus (1969) és una politòloga catalana, membre del l'Institut d'Estudis Catalans.
És llicenciada en ciències polítiques i sociologia per la Universitat Autònoma de Barcelona. Doctora en Ciències Polítiques i Socials per l'Institut Universitari Europeu de Florència. Va completar els seus estudis amb un diploma d’estudis polítics per l'Institut d’Études Politiques de Grenoble de la Universitat Pierre Mendès.
És professora titular de Ciència Política i de l’Administració. També ha estat professora de Ciència Política a la Universitat de Múrcia, professora visitant a la KU Leuven i ha impartit docència en diversos programes de mestratge arreu. Les seves publicacions s’han centrat en l’àmbit de les relacions intergovernamentals, federalisme i govern multinivell.
Des de 2016 és directora de l’Àrea de Recerca de l'Institut d'Estudis de l'Autogovern, i és membre de la junta de govern de l'International Association of Centers for Federal Studies.
L'octubre de 2022 fou escollida nova membre numerària a la Secció de Filosofia i Ciències Socials de l'IEC.

## Publicacions destacades

* Políticas públicas y estudios de caso: una guía para la realización de trabajos de análisis paso a paso (Múrcia, 2002)

## Referències

* 1 2 sfcs2. «Mireia Grau Creus és escollida nova membre numerària a la Secció de Filosofia i Ciències Socials», 20-10-2022. [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ «Mireia Grau». Revista Idees, 29-03-2021. [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ «Directori de la UAB». [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ «Mireia Grau Creus» (en anglès). [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ «Mireia Grau Creus». [Consulta: 28 novembre 2023].
# Premis Pulitzer de 1942

Els següents són els Premis Pulitzer de 1942.

## Premis de Periodisme

* Servei Públic:
** Los Angeles Times per la seva reeixida campanya, que va tenir com a resultat l'aclariment i confirmació per a tots els diaris nord-americans del dret a la llibertat de premsa garantit per la Constitució.
* Informació:
** Stanton Delaplane del San Francisco Chronicle pels seus articles sobre el moviment de diversos comtats de Califòrnia i Oregon per separar-se i formar l'Estat de Jefferson, un quaranta-novè estat.
* Corresponsalia:
** Carlos P. Romulo, del Philippines Herald, per les seves observacions i previsions sobre l'evolució de l'Extrem Orient durant una gira pels centres conflictius des de Hong Kong fins a Batavia.
* Periodisme Telegràfic - Nacional:
** Louis Stark, de The New York Times, pel seu distingit reportatge sobre històries laborals importants durant l'any.
* Periodisme Telegràfic - Internacional:
** Laurence Edmund Allen de l'Associated Press per les seves històries sobre les activitats de la flota britànica de la Mediterrània, escrites com a corresponsal acreditat adscrit a la flota.
* Redacció Editorial:
** Geoffrey Parsons del New York Herald Tribune per la seva distingida redacció editorial durant l'any.
* Caricatura Editorial:
** Herbert Lawrence Block (Herblock) de la Newspaper Enterprise Association per a "British Plane".
* Fotografia:
** Milton Brooks de The Detroit News per la seva foto titulada "Ford Strikers Riot".

## Premis de Lletres i Drama

* Novel·la:
** In This Our Life d'Ellen Glasgow (Harcourt).
* Drama:
** No es va concedir cap premi.
* Història:
** Reveille in Washington, 1860-1865 per Margaret Leech (Harper).
* Biografia o autobiografia:
** Crusader in Crinoline de Forrest Wilson (Lippincott).
* Poesia:
** The Dust Which Is God (La pols que és Déu) de William Rose Benet (Dodd, Mead).

## Referències

* ↑ «Pulitzer award won by 'Times'». Los Angeles Times, 05-05-1942. (Part 2 of article)
* ↑ Matt Ballinger. «The Times' 1942 Pulitzer Prize». Los Angeles Times. [Consulta: 8 agost 2020].
* ↑ AP «Larry Allen's Mediterranean stories win Pulitzer Prize». Palladium-Item. AP, 05-05-1942.

## Enllaços externs

* Premis Pulitzer de 1942
# Camí del Nord de Sant Jaume

El Camí del Nord de Sant Jaume o Camí de la Costa de Sant Jaume, en castellà Camino del Norte, és una ruta secundària del pelegrinatge jacobeu, que recorre tota la costa del cantàbric fins a Santiago de Compostel·la. Es tracta d'un dels camins amb més història juntament amb el camí primitiu. Solia ser la via més utilitzada pels reis de tot Europa per a arribar a Santiago. És la continuïtat en territori peninsular del Camí de Solac, la ruta costanera francesa, que recorre les terres més occidentals de França, endinsant-se al territori peninsular creuant la frontera entre Hendaya i Irun. És el més utilitzat pels peregrins de les rutes jacobees del nord que, procedents dels ports d'Europa Septentrional, desembarquen en qualsevol dels ports del Cantàbric. Coincideix en el seu recorregut cantàbric amb la Ruta europea E09.
Aquesta ruta de pelegrinatge és anterior al conegut camí francès de Sant Jaume. Ocupa en part el Camí primitiu dels pelegrins dels primers segles a Santiago de Compostel·la. La creixent popularitat del pelegrinatge a Santiago ha provocat un augment significatiu de l'assistència a aquest Camí del Nord de gairebé el 15% anual des del 2005, arribant a reunir el 6% dels pelegrins identificats a Santiago. El traçat de la via condueix els passos dels caminants cap a Arzúa, on arriba al camí francès de Sant Jaume, encaminant-se cap a la capital compostelana. Aquest camí compta amb bibliografia suficient, està degudament senyalitzat i els peregrins poden satisfer qualsevol de les seves necessitats en la pràctica totalitat del mateix.

## Referències

* 1 2 «Camino del Norte». Xunta de Galicia. [Consulta: 14 novembre 2020].
* 1 2 «Camino del Norte». Federación Española de Asociaciones de Amigos del Camino de Santiago. Arxivat de l'original el 12 de novembre 2020. [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «Norte, Camino del». Xacopedia. Bolanda. [Consulta: 14 novembre 2020].
# Galaxy Evolution Explorer

Galaxy Evolution Explorer (GALEX), en català: «Explorador de l'Evolució Galàctica», va ser un observatori espacial de la NASA llançat el 28 d'abril de 2003 a bord d'un coet Pegasus i dedicat a observar galàxies en longituds d'ona ultraviolada. La missió va ser dirigida des de l'Institut Tecnològic de Califòrnia.
L'objectiu de GALEX va ser estudiar l'evolució i canvis que es produeixen en les galàxies, així com els processos de formació estel·lar en les primeres etapes de l'univers, fins a fa uns 10.000 milions d'anys. GALEX havia de mesurar la distància que tenim d’aquestes galàxies i la rapidesa amb què s'hi formen noves estrelles. Aquesta última característica es pot avaluar mesurant la seva brillantor a l’ultraviolat.
GALEX, que pesava uns 280 kg, va ser situat en una òrbita d'uns 690 km d'altura, amb una inclinació orbital de 29 graus. Va utilitzar un únic telescopi de tipus Richey-Chretien i 50 cm d'obertura que dirigeix la llum cap a dos detectors de 65 mm de diàmetre, un per observar en l'ultraviolat proper (sensible a longituds d'ona de 175 i 280 nanòmetres) i l'altre per a l'ultraviolat llunyà (entre 135 i 175 nanòmetres). L'observatori només prenia dades científiques quan es trobava en el costat nocturn de la seva òrbita (quan està a l'ombra de la Terra). La durada nominal de la missió era de 29 mesos, període després del qual la durada de la missió va ser estesa.
L'observatori va enviar les dades en banda X i la telemetria en banda S a les estacions terrestres situades en Hawaii i Dongara (Austràlia).
El 28 de juny de 2013 la NASA va anunciar la conclusió de la missió del GALEX després de 10 anys d'operació. S'espera que la sonda romanga en òrbita almenys 65 anys abans de tornar a entrar a l'atmosfera.

## Especificacions

* Massa total: 280 kg
* Òrbita: circular a 690 km d'altura, 29 graus d'inclinació orbital.
* Alimentació: panells solars amb una sortida màxima de 290 watts.
* Control de posició: estabilitzat en els tres eixos mitjançant dos sistemes de giroscopis i quatre volants d'inèrcia.

## Referències

* ↑ NASA. «GALEX : launch overview» (en anglés). NASA, 28-04-2003. Arxivat de l'original el 25 de gener 2021. [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ NASA Decommissions Its Galaxy Hunter Spacecraft
# Bèlcaire

Bèlcaire (nom occità; en francès Belcaire) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània. L'1 de gener del 2022 tenia 369 habitants.

## Referències

* ↑ De Palmas, J.-P.; Lavaud, C. «Population de référence au 1er janvier 2022 : 6 080 731 habitants en Occitanie» (en francès), 19 desembre 2024. [Consulta: 1 febrer 2025].
# Mont Marsà

Mont Marsà i Alaman (Balaguer, 1956), coneguda com Mont Marsà, és una dissenyadora gràfica i fotògrafa catalana.

## Trajectòria

Es va formar a l’escola Elisava, on es va graduar el 1978, i posteriorment va estudiar Disseny Gràfic i fotografia a l'Instituto Europeo di Design de Milà. En tornar, va cursar la carrera d’Història de l’Art a la Universitat de Barcelona.
El 1993 va obtenir una beca de la Generalitat de Catalunya per a estades a l’estranger, i va viatjar a Nova York, on va investigar diversos grups i col·lectius vinculats al disseny. De l’experiència viscuda, i de les influències rebudes, en va sortir el projecte “El grafisme social en els missatges polítics i culturals”. Posteriorment, des del seu propi estudi, es va especialitzar en elements de difusió cultural, especialment al voltant d’exposicions temporals i en paral·lel va treballar la fotografia, que sovint va formar part també dels seus dissenys.
Junt amb les dissenyadores Teresa Martínez, M. Àngels Fortea i Xeixa Rosa, va formar part del grup de treball inicial format l’any 2018, que tenia com a objectiu reflexionar sobre el paper de la dona en el disseny gràfic i la necessitat de visibilitar-ne les professionals. Una de les accions d’aquest grup, sota el paraigua del projecte Amb mirada de dissenyadora gràfica va ser l’exposició temporal Dissenyadores Gràfiques, en la qual es van poder veure treballs de Mont Marsà (2019).
El disseny de Mont Marsà té una òptica femenina i de reivindicació i al llarg de la seva trajectòria ha treballat de manera molt personal per a col·lectius com Stop Sida.
El Museu del Disseny de Barcelona conserva obra de Mont Marsà. Alhora, va ser una de les cradores presents a l'exposició Som aquí. Les dones en el disseny 1900-avui, organitzada el 2023 pel Museu del Disseny de Barcelona, que recuperava les dissenyadores pioneres dels anys 1960, 1970 i 1980 a Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 Dones x disseny x dones. Barcelona: Museu del Disseny de Barcelona, Ajuntament de Barcelona, 2023, p. 82-83. ISBN 978-84-9156-559-8.
* ↑ «Nova York 1993/94. Mont Marsà – Llotja». [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ Fortea, M. Àngels «Mujer y diseñadora gráfica. Reflexiones a partir de la exposición Dissenyadores Gràfiques». Grafica: documents de disseny gràfic = documentos de diseño gráfico = journal of graphic design, Vol. 10, Nº. 20, 2022, p. 139-148. ISSN: 2014-9298 e 2014-9298.
* ↑ Fortea, M. Àngels; Julio, Teresa; Martínez, Teresa. Dissenyadores gràfiques. Barcelona: Publicaciones GREDITS - Eumo Editorial, 2019.
* ↑ «Untitled Document». [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ «Resultat de la cerca | Museu del Disseny de Barcelona». [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ Dones x Disseny x Dones. Ajuntament de Barcelona. Institut de cultura de Barcelona. Disseny Hub Barcelona, 2023, pàg. 34. ISSN: 978-84-9156-559-8.

## Enllaços externs

* Pàgina personal de la dissenyadora
# Producte del Ripollès

La marca de garantia Producte del Ripollès identifica els productes agroalimentaris produïts, elaborats i/o transformats a la comarca del Ripollès, i va ser creada el 2012 amb l'objectiu de reconèixer-ne els productes i com a suport a la seva promoció i comercialització. Està gestionada i certificada per l'Agència de Desenvolupament del Ripollès. Des del 2017 atorguen els premis Productes del Ripollès.
Per tal de poder ser denominats Producte del Ripollès, els requisits bàsics que els productors han de complir són criar animals nascuts a la comarca o productes cultivats al territori. A principis de l'any 2020 els productes adherits a la marca eren: vedella, poltre, xai, cabrit, porc, trumfa de la Vall de Camprodon, llangonisseta i embotits elaborats amb carn de porc, llet i derivats làctics, coca, cervesa artesana, mel, melmelades, plantes aromàtiques, infusions i condiments de cuina, ous, horta i fruits vermells, i plats cuinats amb Producte del Ripollès. El producte estrella és l'anomenada "llangonisseta", una butifarra elaborada a partir de carn magre de porc i espècies i emprant budell natural de porc, seguint la tradició de generacions anteriors.

## Referències

* ↑ «Producte del Ripollès, exemple de bon funcionament d'una marca de garantia». Consell Comarcal Ripollès, 15-02-2012 [Consulta: 5 març 2020].
* 1 2 «Llancen la marca de qualitat 'Producte del Ripollès' amb l'objectiu de revaloritzar els productes del territori». CCMA, 19-06-2012 [Consulta: 5 març 2020].
* ↑ Muntadas, Isaac «L'Associació Producte del Ripollès guardona quatre establiments en la primera Gala 2018 de les R». Nació Digital, 22-11-2017 [Consulta: 5 març 2020].
* 1 2 «La 'llangonisseta' estrella de la marca de qualitat 'Producte del Ripollès'». Directe.cat, 21-06-2012 [Consulta: 5 març 2020].
* ↑ «Llancen la marca de qualitat ‘Producte del Ripollès' amb l'objectiu de revaloritzar els productes del territori». El 9 Nou, 19-06-2012 [Consulta: 5 març 2020].
* ↑ C, J «Lliuren els premis Productes del Ripollès». El Punt Avui, 06-12-2018 [Consulta: 5 març 2020].

## Enllaços externs

* Producte del Ripollès - Lloc web oficial