OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pål Anders Ullevålseter

Pål Anders Ullevålseter (Oslo, 7 de desembre de 1968) és un pilot d'enduro noruec, dues vegades Campió d'Europa i especialista en raids africans.
    A 1 de gener de 2010

## Trajectòria esportiva

Ullevålseter va començar el 1987 en motocròs i el 1992 va debutar en enduro, aconseguint els campionats europeus de 1998 i de 2000. Aquest darrer any va provar sort en raids, participant en la UAE Desert Challenge. El 2002 participà per primer cop al Ral·li Dakar, acabant-hi novè en el seu debut i esdevenint així el millor d'entre els amateurs. Un any més tard va acabar-hi setè, essent cinquè el mateix any al Ral·li de Tunísia i a la UAE Desert Challenge (aconseguint la seva primera victòria d'etapa).
La seva millor temporada fou el 2004, en què va acabar cinquè al Ral·li Dakar i guanyà el Ral·li dels Faraons, guanyant de passada el Campionat del Món de Ral·lis Cross-Country. L'any següent, 2005, va caure fortament a la desena etapa del Ral·li Dakar i va haver de retirar-se. El 2006, ja recuperat, acabà sisè al Dakar, segon als Faraons i tercer al Ral·li de Tunísia, assolint el tercer lloc final al Campionat del Món. El 2007 va acabar el Dakar en quarta posició, el seu millor resultat en aquella prova fins ara. L'any següent no hi hagué Dakar, ans Ral·li d'Europa Central, i hi acabà setè. El 2009 fou sisè al Dakar, que es tornava a disputar després del parèntesi de l'any anterior.

## Enllaços externs

* Pål Anders Ullevålseter - Lloc web oficial (noruec)
Campions del Món de ral·lis cross-country$^1$ :
1999 - Magnaldi
2000 - Meoni
2001 - Gavardo
2002 - Sainct
2003 - Despres
2004 - Ullev./Gavardo
2005 - Coma/Gavardo
2006 - Coma/López
2007 - Coma/Czachor
2008 - Dabr./Czachor
2009 - Despres
2010 - Coma/Casteu
2011 - Rodrigues
2012 - Coma
2013 - Gonçalves
2014 - Coma
2015 - Walkner
2016 - Quintanilla
2017 - Quintanilla
2018 - Price
2019 - Sunderland
2020
2021 - Walkner :
$^1$En cursiva, les Copes del món prèvies al Campionat del món. :
# Badia Wager

La badia Wager o badia Ukkusiksalik és una estret braç de mar de la regió de Kivalliq, Nunavut, Canadà, que s'obre a l'est de l'estret de Roes Welcome, a l'extrem nord-oest de la badia de Hudson. És envoltada pel Parc Nacional d'Ukkusiksalik.

## Història

La badia de Wager va ser cartografiada per primera vegada per Christopher Middleton durant la seva exploració a l'Àrtida de 1742. Li va posar el nom de Sir Charles Wager i va quedar atrapat a la badia durant tres setmanes fins que el gel va marxar de l'estret de Roes Welcome. El 1747 William Moor va comandar una expedició a la badia.

## Geografia

La badia és una llarga entrada que s'estén per la tundra. La seva línia de costa és de 150 km de llargada i drena una superfície de 28.551 km$^2$ a través de nombrosos rius petits, inclosos el riu Brown i el riu Sila. Els llacs North, South, Brown i Ford són a prop.

## Referències

* ↑ Government of Canada, Natural Resources Canada. «Place names - Wager Bay». [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ Hayes, Derek. Canada: An Illustrated History. Douglas & McIntyre, 2008, p. 55. ISBN 978-1-55365-259-5.
* ↑ «Geographical Discoveries in the Arctic Regions». Journal of the American Geographical Society of New York. jstor.org, vol. 3, 09-04-1871, pàg. 216–221. DOI: 10.2307/196418. JSTOR: 196418.
* ↑ «Biography – MOOR, WILLIAM – Volume III (1741-1770) – Dictionary of Canadian Biography». [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ Struzik, Edward. Northwest Passage: the quest for an Arctic route to the east. Digitized Oct 4, 2008. Key Porter Books, 1991, p. 53. ISBN 1-55013-181-8.
* ↑ «NHN Drainage Area 06OB000 – Western Hudson Bay – Wager Bay». Canadian Council on Geomatics. Arxivat de l'original el 3 March 2016. [Consulta: 10 agost 2014].
* ↑ Dredge, L.A. «Postglacial marine deposits and marine limit determinations, inner Wager Bay area, Kivalliq Region, Nunavut». . Geological Survey of Canada, 2005.
# Claude Mydorge

Claude Mydorge (París, 1585 - juliol 1647) va ser un matemàtic aficionat francès.

## Vida i obra

Mydorge va néixer, viure i morir a París en una important i rica família francesa. Va ocupar diferents càrrecs oficials (Conseiller au Châtelet, tresorer de la generalitat d'Amiens) que li proporcionaven força temps lliure per dedicar-lo a l'estudi de les matemàtiques, l'astronomia i l'òptica. A partir, aproximadament, de 1625 va establir una sòlida relació amb Descartes qui el considerava un amic fidel i prudent.
Aquest mateix any de 1625 va publicar sota el pseudònim de D.A.L.G. un tractat sobre l'astrolabi i li va enviar a Descartes un demostració purament geomètrica de que es poden trobar dues mitjanes proporcionals mitjançant una paràbola. La seva obra més notable la va publicar el 1631 amb el títol de Prodromi Catoptricorum et Dioptricorum Sive Conicorum Operis que va ampliar en una nova edició el 1639. L'obra és el resultat dels seus treballs amb Descartes sobre la refracció de la llum a partir de 1626. El propòsit del llibre, a més de tractar temes d'òptica com la reflexió i la refracció, era simplificar les demostracions proporcionades per Apol·loni en el seu llibres de les Còniques, tradició que va reprendre anys després Philippe de la Hire.

## Referències

* ↑ Florio, 2021, p. 263.
* ↑ Florio, 2022, p. 796.
* ↑ Sasaki, 2003, p. 171.
* ↑ Florio, 2021, p. 261.
* ↑ Goulding, 2022, p. 164.
* ↑ Baltus, 2020, p. 59-60.

## Bibliografia

* Baltus, Christopher. Collineations and Conic Sections (en anglès). Springer, 2020. ISBN 978-3-030-46286-4.
* Florio, Emilia «Claude Mydorge Reader and Interpreter of Apollonius' Conics» (en anglès). Mathematics, Vol. 9, Num. 3, 2021, pàg. 261. DOI: 10.3390/math9030261. ISSN: 2227-7390.
* Florio, Emilia «The Parabola: Section of a Cone or Locus of Points of a Plane? Tips for Teaching of Geometry from Some Writings by Mydorge and Wallis» (en anglès). Mathematics, Vol. 10, Num. 6, 2022, pàg. 974. DOI: 10.3390/math10060974. ISSN: 2227-7390.
* Goulding, Robert «The Harvest of Optics: Descartes, Mydorge, and their paths to a theory of refraction» (en anglès). Annals of Science, Vol. 79, Num. 2, 2022, pàg. 164-214. DOI: 10.1080/00033790.2022.2026479. ISSN: 0003-3790.
* Sasaki, Chikara. Descartes's Mathematical Thought (en anglès). Springer, 2003. ISBN 978-90-481-6487-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Claude Mydorge» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Speziali, Pierre. «Mydorge, Claude» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 23 agost 2024].
* Westfall, Richard S. «Mydorge, Claude» (en anglès). The Galileo Project, 1995. [Consulta: 23 agost 2024].
# Plaça de la Montanyeta

La plaça de la Montanyeta és una cèntrica plaça de la ciutat d'Alacant. El seu nom prové d'un antic tossal (el tossal de Sant Francesc) que va ser desmantellat per tal de construir la plaça.
També coneguda com a plaça dels Coloms, es tracta d'una plaça rectangular, amb una font central també de forma rectangular que es localitza en el mateix centre de la plaça. El seu disseny, i el dels edificis que l'envolten, és el típic de la primera etapa franquista. S'hi troben les principals seus administratives del Govern d'Espanya, com la Subdelegació del Govern, la seu provincial de l'Agència Estatal de l'Administració Tributària o la delegació provincial del Ministeri de Justícia. En ella se situava el desaparegut convent de Sant Francesc, l'església del qual en l'actualitat és la parròquia de la Mare de Déu de Gràcia.
Va ser construïda durant els primers anys de la dictadura de Francisco Franco i fins any 1978 va rebre el nom de plaça del Caudillo. Inicialment, la construcció de la plaça va ser projectada durant la Segona República, però després de la Guerra Civil, va ser confiada la modificació del projecte al nou arquitecte municipal, F. de Azúa, qui va projectar una plaça quadrangular tancada i sense pòrtic. No obstant això, la plaça no va acabar de tancar pel front sud-est, connectant, d'aquesta manera, amb la plaça de Calvo Sotelo. Finalment, la plaça va ser buidada entre 1970 i 1972 per crear un garatge subterrani que divideix l'espai públic en dues parts.
Tradicionalment, en ella s'instal·la el pessebre de l'Ajuntament en dates nadalenques.

## Referències

* ↑ Acadèmia Valenciana de la Llengua. Alacant (PDF). València: Publicacions de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua, 2021, p. 7 (Toponímia dels Pobles Valencians). ISBN 978-84-482-6630-1 [Consulta: 2 desembre 2021]. Arxivat 2 de desembre 2021 a Wayback Machine.
* ↑ «LA MUNTANYETA: ASÍ ERA Y ASÍ SE DESMONTÓ». [Consulta: 7 juny 2021].
* 1 2 3 Jaén i Urban, G. (director), Martínez Medina, A., Oliva Meyer, J., Oliver Ramírez, J. L., Sempere Pascual, A. y Calduch Cervera, J.. Guía de Arquitectura de la Provincia de Alicante (en castellà). Alacant: Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio Territorial de Arquitectos de Alicante, 1999, p. 314. ISBN 84-7784-353-8.
* ↑ «La plaça de la Montanyeta estrena la seua nova imatge» (en castellà). Las Provincias. [Consulta: 17 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Història de la plaça de la Montanyeta a Las Provincias
# Jesús sense llar

Jesús sense llar, també conegut com a Jesús sense sostre, és una escultura de bronze de l'escultor canadenc Timothy Schmalz que representa a Jesús com una persona sense llar, dormint en un banc del parc. L'escultura original es va instal·lar al Regis College de la Universitat de Toronto a principis del 2013.
Hi ha moltes còpies d'aquesta escultura, també a la placeta del costat de l'església de Santa Anna de Barcelona. L'estàtua va ser inaugurada en 18 de febrer de 2019.Prèviament el director de cinema Paco Arango, al qual Schmalz li va regalar una còpia, la va cedir a la parròquia.

## Referències

* ↑ Hilliard, Mark. "Homeless Jesus at Christ Church set to provoke reflection", The Irish Times, 2015-5-1. Retrieved on 2015-5-2.
* ↑ «[https://www.catalunyareligio.cat/it/agenda/nova-estatua-jesus-sense-sostre Inauguració - Nova estàtua 'Jesús sense sostre' - INAUGURACIÓ I BENEDICCIÓ DE L’ESTÀTUA “JESÚS SENSE SOSTRE”.]». Catalunya Religió. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ Bassas, Josep. «[https://beteve.cat/basics/escultura-jesus-sensesostre-parroquia-santa-anna/ Una escultura de Jesús dormint s'exposa en un banc de la plaça de Santa Anna L'obra, feta de bronze, és un regal de l'artista canadenc Timothy Schmalz al director de cinema Paco Arango, que l'ha cedida a la parròquia]». Betevé, 11-02-2019. [Consulta: 2 març 2021].
# Jill Abramson

Jill Abramson (Nova York, 19 de març de 1954) és una periodista, escriptora i acadèmica estatunidenca. Fou editora en cap de The New York Times des de setembre de 2011 fins al maig de 2014, essent la primera dona a ser l'editora executiva d'aquest mitjà en 160 anys d'història del diari.

## Formació i carrera professional

Va estudiar Història i Literatura al Radcliffe College el 1976. Mentre era estudiant de Harvard, on es graduà cum laude, va ser l'editora d'arts de The Harvard Independent, i va treballar a la revista Time des de 1973 fins a 1976. Posteriorment, va passar gairebé una dècada com a reportera sènior a The American Lawyer. El 1986 va ser nomenada redactora en cap de Legal Times a Washington, DC, i hi treballà durant dos anys. De 1988 a 1997, va ser periodista sènior a l'oficina de Washington de The Wall Street Journal, i finalment va arribar a ser subdirectora de l'oficina. Es va incorporar al The New York Times el 1997, convertint-se en cap de l'oficina de Washington el desembre de 2000.
El 2016 fou contractada com a columnista al Guardian US. És també autora de diversos llibres de ficció i assaig lligats al dret i al periodisme: Strange Justice (1995) amb Jane Mayer; Obama: The Historic Journey (2009) amb Bill Keller; The Puppy Diaries: Raising a Dog Named Scout (2011).
Va ser elegida membre de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències el 2001.
Al 2012 fou considerada una de les dones més poderoses del món, segons la revista Forbes.

## Referències

* 1 2 Silva, Ricardo. «Jill Abramson, la nueva reina del ‘New York Times'» (en anglès). Revista Credencial, 08-08-2011. [Consulta: febrer 2024].
* ↑ Preston, Peter. «Jill Abramson's achievement is historic but Times can't stay stuck in past». The Guardian, 06-06-2011. [Consulta: 6 juny 2011].
* ↑ «Abramson, Jill». A: Current Biography Yearbook 2011. Ipswich, MA: H.W. Wilson, 2011, p. 4–8. ISBN 9780824211219.
* ↑ Byers, Dylan «Everything You Ever Wanted to Know About Jill Abramson». Adweek, 02-06-2011 [Consulta: 6 juny 2011].
* ↑ «Guardian US appoints Jill Abramson as political columnist» (en anglès), 28-03-2016. [Consulta: 7 desembre 2022].
* ↑ «Book of Members, 1780–2010: Chapter A». American Academy of Arts and Sciences. [Consulta: 20 març 2011].
* ↑ «The World's 100 Most Powerful Women List - Forbes» (en anglès). Forbes, 22-08-2012. Arxivat de l'original el 2012-08-22. [Consulta: 7 desembre 2022].
# Joan Baptista Bagué i Roura

Joan Bagué i Roura (Girona, 18 de desembre de 1964) és un polític català, senador per Girona en la X, XI i XII Legislatures.

## Biografia

Ha treballat com a assessor lingüístic i corrector de català al Diari de Girona i El Punt.
Políticament fou un dels membres de la primera etapa de la Joventut Nacionalista de Catalunya (JNC), coincidint amb Carles Puigdemont i Casamajó qui l’incorpora a la militància política.
Va ser president local de Convergència Democràtica de Catalunya de Girona de 1995 a 2000 i de 2012 a 2016, president comarcal del Gironès de 2000 a 2012.
Va ser director de les campanyes electorals a la demarcació de Girona de CiU al Parlament de Catalunya de 2006, 2010 i 2012. I va ser codirector de la campanya electoral de JxSI al 2015 a la demarcació de Girona.
Fou regidor de l'Ajuntament de Girona de 1995 a 2007, a l’oposició sempre. Diputat de la diputació de Girona de 1991 a 2003, d'on en fou vicepresident de 1995 a 1999. Va ser diputat de l'àrea de Cooperació als municipis de 1991 a 1999. Posteriorment, va ser diputat de l'àrea de Cultura de 1999 a 2003. Va ser vicepresident del Consell Comarcal del Gironès de 2003 a 2007 on va impulsar l'àrea de Turisme de nova creació. D'agost a novembre de 2011 fou comissionat de Presidència de la Diputació de Girona.
Fou escollit senador per Girona a les Eleccions Generals Espanyoles de 2011, 2015 i 2016. Va ser portaveu de la Comissió de Cultura del Senat d'Espanya. El 2013 va presentar una proposta per rebaixar el tipus impositiu d'IVA als productes culturals i reformar la llei del Mecenatge, que fou rebutjada pel PP. A les Eleccions Generals Espanyoles de 2015 encapçalà la llista al Senat de la coalició Democràcia i Llibertat, formada per Convergència Democràtica, Demòcrates i Reagrupament. Va ser portaveu adjunt del grup parlamentari.
A la XII legislatura va ser senador de Convergència Democràtica de Catalunya, integrat al Grup Mixt del Senat.
Va ser portaveu a la Comissió de Foment, portaveu a la Comissió Mixta del Tribunal de Cuentas, viceportaveu a la Comissió de Cultura i portaveu a la Comissió de Pressupostos.
Va ser autor d’un conjunt de 567 iniciatives legislatives en la darrera legislatura.
Després retorna un temps al sector privat en què va fer de promotor immobiliari rehabilitant un edifici de propietat familiar i va fer-ne tres habitatges.
Posteriorment, s'incorpora el desembre de 2020 com a coordinador dels grups parlamentaris de JuntsxCat al Congrés i al Senat.
També el mateix desembre de 2020 és proposat com a director de campanya de la candidatura de JuntsxCat a la demarcació de Girona per a les eleccions del 14 de febrer de 2021 al Parlament de Catalunya.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ El Senado rechaza rebajar el IVA cultural, efeeme.com, 25 d'abril de 2013
# Joan Batlle i Valls

Joan Batlle i Valls (Calella de la Costa, 21 de juny del 1872 – Blanes, 17 d'abril del 1939) va ser un sacerdot i músic blanenc.
Va fer estudis eclesiàstics, especialitzant-se en música eclesiástica. Un cop ordenat, ocupà la plaça d'organista de l'església parroquial de Blanes. Arriba a Blanes l'any 1896, i aquest mateix any comença a organitzar a la parròquia una "capella" o coral masculina per acompanyar les funcions religioses. La batejà amb el nom de "Capella de Santa Cecília" (Santa Cecília és la patrona dels músics), i vetllà perquè els cantaires aprenguessin solfeig. Posteriorment, l'amplià amb una secció femenina, i el conjunt resultant fou l'esperó per a la fundació de l'Orfeó de Blanes.

## Obra

Com a compositor, l'any 1904, va escriure una obra coneguda com "Regina Caeli", que es un Cant de l'Àngel (Al·leluia) . Aquesta peça continua sent interpretada durant la Setmana Santa, destacant com a element distintiu de la cultura local a Blanes. La partitura va estar custodiada per la família Joseph Cosialls fins a l'any 2004, quan va ser entregada a la parròquia de Santa Maria. Mossèn Batlle va compondre diverses versions d''Al·leluies', més la que va transcendir el temps és aquesta en concret". També fou autor del Miserere que s'hi canta a la processó del Divendres Sant.
A més a més de música eclesiàstica, també va compondre obres de caràcter més popular. El 1919 musicà la versió dels Pastorets que havia fet Pere Puig i Plensa, Pastors i Misteris, i que es va estrenar al "Círcol Catòlic" de Blanes.
Es conserven obres seves als fons musicals de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot (SEO). Més concretament, dos motets.

## Homenatge

En homenatge pòstum, l'any 1966, després de 27 anys de la seva mort, l'ajuntament de Blanes posà el seu nom al col·legi Graduada Mixta "Mossèn Joan Batlle". L’any 2007 s'enderroca l'escola Mossèn Joan Batlle per construir un nou centre al barri de Ca la Guidó. El centre havia quedat obsolet i patia problemes estructurals. El nou centre renovat entrà en funcionament el curs 2008-09.

## Referències

* 1 2 ««Joan Batlle», Resum biogràfic i fotografia a la plana de l'escola CEIP Joan Batlle». IE Mossèn Joan Batlle. [Consulta: 13 novembre 2023].
* 1 2 «100 anys del Cant de l'Àngel». Revista ACTUAL nº112, 11-05-2004, pàg. 4.
* ↑ Sagrera, Maria Àngela «El Cant de l'Àngel». Blanda. Publicació del Arxiu Municipal de Blanes, n. 21, 12-2028, pàg. 45.
* ↑ Puig i Llensa, Pere. Pastors i misteris: poema de Nadal en sis episodis Barcelona. Barcelona: Viena, 1983. ISBN ISBN 978-84-8330-096-1.
* ↑ «Obres de Batlle i Valls a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya». [Consulta: 15 novembre 2023].
# Joan Claret Ciuró

Joan Claret Ciuró (1946 - 9 de novembre de 2023) va ser un nedador català de salvament i socorrisme.
S'inicià en la natació el 1958 i fou campió estatal juvenil. Competí pel Club Natació Manresa (1960-65) i el Club Natació Sallent, on també fou entrenador i jugador de waterpolo. Participà en diversos Campionats del Món, en els quals aconseguí la medalla de bronze (1967) i de plata (1970) per equips. També guanyà la medalla d’or en la prova de 200 m obstacles i la de bronze en 50 m rescat de maniquí al Campionat del Món (1967). Fou primer en la classificació general de l’encontre internacional contra Castres (1968), i en l’edició del 1969 guanyà la medalla d’or en la prova de llançament de salvavides. També aconseguí èxits destacats als campionats de Catalunya i Espanya. Posteriorment competí en categoria màster amb el Club Nagi.
El novembre de 2023, Joan Claret va patir una indisposició mentre nedava a la piscina de Sallent, on cada dia feia 1.500 metres, i finalment va morir el 9 de novembre a l'hospital on era internat.

## Referències

* ↑ «Joan Claret Ciuró | enciclopedia.cat». [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ NacióManresa. «Mor als 77 anys el nedador sallentí Joan Claret Ciuró, campió del món en proves de salvament aquàtic». [Consulta: 10 novembre 2023].
# Vaths

Vaths (francès Bax) és un municipi francès del department de l'Alta Garona, a la regió Occitània.
Municipi situat a 54 km al sud de Tolosa i a 36 km al sud de Muret, a la zona de Volvestre.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Campionat del Món d'esquí alpí de 1936

El Campionat del Món d'esquí alpí de 1936 va ser la sisena edició del Campionat del Món d'esquí alpí. Fou organitzat per la Federació Internacional d'Esquí (FIS) i es va celebrar del 21 al 22 de febrer a Innsbruck, Àustria. Es van disputar proves de descens, eslàlom i combinada, en categoria masculina i femenina.

## Resultats
### Proves masculines

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Descens | Rudolf Rominger | Giacinto Sertorelli | Heinz Von Allmen |
| Eslàlom | Rudolph Matt | Eberhard Kneisl | Rudolf Rominger |
| Combinada | Rudolf Rominger | Heinz Von Allmen | Eberhard Kneisl |

### Proves femenines

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Descens | Evelyn Pinching | Elvira Osirnig | Nini Arx-Zogg |
| Eslàlom | Gerda Paumgarten | Evelyn Pinching | Grete Weikert |
| Combinada | Evelyn Pinching | Elvira Osirnig | Gerda Paumgarten |

## Medaller

País amfitrió
| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Suïssa | 2 | 3 | 3 | 8 |
| 2 | Àustria | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 3 | Regne Unit | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 4 | Itàlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Total | Total | 6 | 6 | 6 | 18 |

## Referències

* ↑ «Men's Downhill Results». FIS. Arxivat de l'original el 2013-01-23. [Consulta: 20 febrer 2011].
* ↑ «Men's Slalom Results». FIS. Arxivat de l'original el 2013-01-23. [Consulta: 20 febrer 2011].
* ↑ «Men's Combined Results». FIS. Arxivat de l'original el 2012-07-30. [Consulta: 20 febrer 2011].
* ↑ «Women's Downhill Results». FIS. Arxivat de l'original el 2005-02-14. [Consulta: 20 febrer 2011].
* ↑ «Women's Slalom Results». FIS. Arxivat de l'original el 2012-07-30. [Consulta: 20 febrer 2011].
* ↑ «Women's Combined Results». FIS. Arxivat de l'original el 2013-01-23. [Consulta: 20 febrer 2011].