OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aga Joesten

Aga Joesten (Remagen, 4 d'octubre de 1904 - Liederbach, 18 de novembre de 1996) fou una mezzosoprano alemanya. El 1953 va enregistrar amb el director Paul Schmitz Jenůfa de Leoš Janáček.

## Trajectòria professional

Va estudiar amb Hermann Abendroth, Gertrude Foerstel i Otto Watrin a Colònia. El seu debut es remunta al 1934, quan va començar com a becària a l'Òpera de Colònia. Un any després, el 1935, va ser contractada com a soprano dramàtica al teatre de Remscheid. Entre 1936 i 1938, va formar part de la companyia del teatre de Wuppertal, i posteriorment, del 1938 al 1940, va actuar al teatre d'Essen. A partir de 1940, la seva trajectòria va continuar a l'Staatsoper d'Hamburg fins al 1943, i més tard, del 1943 al 1957, va tenir una destacada carrera a l'Òpera de Frankfurt. En aquest darrer teatre, va brillar especialment en papers com Leonore a Fidelio, Ottone a Ottone de Händel i Kostelnička a Jenufa de Leoš Janáček. El 1953 va enregistrar un disc com a Kostelnička a Jenufa i va fer la seva última aparició destacada com a convidada a l'Òpera Estatal de Berlín.
També va actuar com a convidada a les Òperes Estatals de Viena i Múnic, així com a l'Òpera de la Ciutat de Berlín i l'Òpera de Colònia. A més, va protagonitzar diverses actuacions a l'estranger, oferint concerts a Itàlia i Holanda. A Catalunya, va actuar diverses vegades al Liceu.
El seu repertori incloïa papers memorables com Aïda, el Mariscal a Rosenkavalier, la Comtessa a Les noces de Fígaro, Donna Anna a Don Giovanni, Lady Macbeth a Macbeth de Verdi, Santuzza a Cavalleria rusticana, Tosca, Amelia a Un ballo in maschera de Verdi, Sieglinde a Die Walküre i Venus a Tannhäuser.
Sovint col·laborava amb la ràdio de Frankfurt, oferint recitals i enregistraments. Després de retirar-se de l'escena operística, es va dedicar a la floristeria, obrint una botiga a Frankfurt del Main. Posteriorment, va viure a Torremolinos, a la costa mediterrània espanyola, però finalment va tornar a establir-se a Frankfurt.
Destacava per la seva veu de soprano gran, expressiva i amb un to marcadament dramàtic. Va gravar discos amb el segell DGG, incloent-hi la seva interpretació com a Venus a Tannhäuser.
Després de la seva mort, el seu llegat artístic es conserva en arxius com el de la Universitat de Frankfurt, que custodia el seu fons personal.

## Referències

* ↑ «Joesten, Aga (1904–1996), Sopranistin – BMLO». [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ «Aga Joesten». Gran Teatre del Liceu. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Biografia». Operissimo. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Aga Joesten». Universitat de Frankfurt. [Consulta: 26 gener 2025].
# Mecanisme GIM

En teoria quàntica de camps, el mecanisme GIM (o mecanisme de Glashow–Iliopoulos–Maiani) explica per què els processos electrofebles de corrent neutre entre partícules que canvien el sabor de les partícules interactuants ("flavour-changing neutral currents", o FCNCs, en anglès) són suprimits en diagrames de bucle. També explica perquè les interaccions febles que canvien l'estranyesa en 2 unitats (transicions ΔS = 2) són suprimides, mentre que els canvis d'una unitat d'estranyesa (transicions ΔS = 1) són permeses, però només amb interaccions de corrent carregat (i.e. amb intercanvi de bosons W).
El mecanisme fou proposat per Sheldon Lee Glashow, John Iliopoulos i Luciano Maiani al seu paper "Interaccions febles amb simetria hadró-leptó" publicat a la revista Phys. Rev. D el 1970.
Quan el mecanisme de GIM fou proposat, només es coneixia l'existència de tres quarks (amunt, avall, i estrany). Glashow i James Bjorken havien ja predit un quart quark el 1964, però basats en poques evidències. El mecanisme de GIM tanmateix, requeria l'existència d'un quart quark, i per això la predicció del quark d'encant és normalment associada amb Glashow, Iliopoulos i Maiani.
El mecanisme és basat en la unitarietat de la matriu de barreja de sabors (matriu CKM) del corrent feble carregat, caracteritzat per un diagrama "capsa" de bucles amb dos vèrtexs implicant l'intercanvi de dos bosons W. Encara que els intercanvis de bosó Z són neutres en sabor (i.e. prohibeixen les FCNC), l'esquema de capsa indueix una FCNC, però amb una probabilitat molt petita. La petitesa ve donada per la diferència al quadrat de les masses dels diferents quarks virtuals ($m_{q}^{2}$) intercanviats al diagrama de capsa, originalment quarks u i c, a l'escala d'energia de la massa del W ($m_{W}$). És a dir són suprimits per un factor $\propto m_{q}^{2}/m_{W}^{2}$.
Aquest fet explica perquè les FCNC són tan improbables, resultant en la desintegració rara, $K_{L}\to \mu ^{+}\mu ^{-}$, il·lustrada a la gràfica. Si la diferència de masses dels quarks fos ignorada, el signe negatiu entre el dos diagrames de capsa que interfereixen (com a conseqüència, en si mateix, de la unitarietat de la matriu CKM) portaria a una anul·lació completa del procés i, per tant, a un efecte nul.

## Referències

* ↑ S. L. Glashow, J. Iliopoulos, L. Maiani «Weak Interactions with Lepton-Hadron Symmetry». Phys. Rev. D. Bibcode: 1970PhRvD...2.1285G. DOI: 10.1103/PhysRevD.2.1285.
* ↑ J.D. Bjorken, S.L. Glashow «Elementary particles and SU(4)». Phys. Lett. B. Bibcode: 1964PhL....11..255B. DOI: 10.1016/0031-9163(64)90433-0.

## Bibliografia

* J. Iliopoulos (2010). «Glashow–Iliopoulos–Maiani Mechanism». Scholarpedia. Bibcode: 2010SchpJ...5.7125I. DOI: 10.4249/scholarpedia.7125.
* B. Popescu (Febrer 2006). B. Popescu. «Weak Interactions(1)». Physics 842. University of Cincinnati, 01-02-2006. Arxivat de l'original el març 2012. [Consulta: 4 setembre 2010].
# Jaha Dukureh

Jaha Dukureh (nascuda el 1989) és una activista pels drets humans gambiana impulsora de la campanya contra la mutilació genital femenina (MGF). És la fundadora i directora de Safe Hands for Girls, una organització que lluita contra MGF, i és la líder de la campanya en The Guardian's End FGM Guardian Global Media Campaign. L'abril de 2016, va ser inclosa en la llista de Time 100, que reuneix les 100 persones més influents de l'any.

## Trajectòria

Dukureh va néixer a Gàmbia. Va ser víctima de mutilació genital quan tenia una setmana de vida. Després de la mort de la seva mare, va anar a Nova York per un matrimoni concertat quan tenia només 15 anys. Després d'experimentar dolor intens durant el coit, es va sotmetre a una cirurgia per desfer la infibulació. Per a ella era «experimentar la MGF de nou». Es va divorciar i es va mudar amb els seus familiars. Va aconseguir inscriure's en una escola secundària de la ciutat de Nova York després de ser rebutjada a d'altres deu escoles perquè no tenia el consentiment d'un tutor legal. Als 17 es va mudar a Atlanta i es va tornar a casar.
Dukureh va obtenir un titulo de grau en administració d'empreses a la Universitat Estatal de Geòrgia del Sud-oest el 2013. Aquest any va fundar la Safe Hands for Girls, una ONG anti-MGF. Dukureh es va convertir en ciutadana nord-americana el 2015.
L'activisme de Dukureh va aconseguir la prohibició de la mutilació genital femenina a Gàmbia. Actualment viu a Atlanta. The Guardian està produint una pel·lícula sobre la seva vida.

## Referències

* ↑ Topping, Alexandra. «Jaha Dukureh: 'In Washington, they don't want to talk about vaginas'» (en anglès), 12-05-2014. [Consulta: 11 juny 2016].
* ↑ Daly, Claire. «Time 100: FGM campaigner Jaha Dukureh makes prestigious list» (en anglès), 21-04-2016. [Consulta: 11 juny 2016].
* ↑ Orenstein, Peggy. «Jaha Dukureh» (en anglès), 21-04-2016. [Consulta: 11 desembre 2016].
* ↑ Somra, Gena. «One woman's journey to American Dream includes a crusade» (en anglès), 04-01-2016. [Consulta: 11 desembre 2016].
* ↑ Bonds Staples, Gracies. «Time magazine honors Atlanta woman's fight to end genital mutilation» (en anglès), 21-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-08-10. [Consulta: 11 desembre 2016].
* ↑ Lyons, Kate. «The Gambia bans female genital mutilation» (en anglès), 24-11-2015. [Consulta: 11 desembre 2016].
* ↑ Mourgere, Isabelle. «La militante anti-excision, Jaha Dukureh, au top 100 du Time magazine» (en francès), 19-05-2016. [Consulta: 11 juny dd 2016].
# Crema agra

Crema agra és una nata fresca fermentada per un bacteri, de la família dels lactobacils, que la fa més espessa, cremosa i gustosa, que també li dona un lleuger gust agre més pronunciat que el de la nata fresca. Típicament conté entre un 10 i un 20% de greix làctic. Es fa servir com a component per lligar salses i té l'avantatge que en estat natural és espessa. Se'n pot fer una mantega, que té un gust diferent de la mantega normal. Es pot comprar en comerços, però és fàcil de fer-ne a partir de nata, a la qual s'afegeixen els bacteris, provinents del sèrum de mantega o d'unes restes de crema agra, que es deixa fermentar de 16 a 18 hores a temperatura ambient (20-24 °C). Es pot conservar a la nevera durant dues o tres setmanes, però no pas al congelador, ja que pot córrer el risc de tallar-se. També es venen cultius iniciadors de la fermentació.
Als països anglosaxons és l'acompanyament tradicional de patates al caliu, sovint mesclat amb herbes com el cibulet, o amb cheddar.

## Referències

* ↑ «crema agra». Cercaterm. TERMCAT. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ Trowbridge Filippone, Peggy. «What You Should Know About Sour Cream» (en anglès). The Spruce, 23-01-2017. [Consulta: 21 març 2017].
* ↑ Massholdere, Frank. «Saure Sahne, Sauerrahm» (en alemany). Lebensmittellexikon, 23-01-2017. [Consulta: 21 març 2017].
* ↑ «Set aliments que mai hem de congelar». Nació Digital, 16-01-2017. Arxivat de l'original el 2017-03-22 [Consulta: 21 març 2017].
* ↑ «how to make homemade sour cream» (en anglès). Cultures for Health.
# Acció directa (pel·lícula)

Acció directa (títol original en anglès, Direct Action) és un documental francoalemany del 2024 dirigit per Guillaume Cailleau i Ben Russell. Prenent el títol de l'estratègia de protesta tàctica, la pel·lícula és un retrat modern d'una de les comunitats activistes més importants de França. S'ha subtitulat al català.
Va ser seleccionat a la secció Encounters del 74è Festival Internacional de Cinema de Berlín, on es va estrenar el 21 de febrer de 2024, i va guanyar la placa de l'Os d'Or a la millor pel·lícula d'aquesta secció. La pel·lícula també va ser nominada al Premi al millor documental de la Berlinale i va obtenir una menció especial del jurat.

## Referències

* ↑ «Direct Action» (en anglès). Cask Films. [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ Cailleau, Guillaume. «Direct Action (film)» (en anglès). Cineuropa, 22-01-2024. [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ «Acció directa». Goita què fan, ara!. [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ Abbatescianni, Davide. «The Berlinale unveils its Competition and Encounters titles» (en anglès). Cineuropa, 22-01-2024. [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ Scott Roxborough. «Mati Diop Doc 'Dahomey' Wins Berlin Golden Bear». Hollywood Reporter, 24-02-2024. [Consulta: 24 febrer 2024].
* ↑ «Berlinale Documentary Award and Jury». Berlinale, 24-02-2024. [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ Abbatescianni, Davide. «Mati Diop's Dahomey bags the Berlinale Golden Bear» (en anglès). Cineuropa, 24-02-2024. [Consulta: 24 febrer 2024].
# Franc-Nohain

Maurice Étienne Legrand, que publicà sota el pseudònim Franc-Nohain (Corbigny, 25 d'octubre de 1872 - París, 18 d'octubre de 1934), va ser un llibretista i poeta francès. És ben conegut pels seus llibrets per a l'òpera de Maurice Ravel L'Heure espagnole i per nombroses operetes per a Claude Terrasse.
Maurice Étienne Legrand nasqué el 1872 a Corbigny. Estudià al Lycée Janson de Sailly. A finals de la dècada de 1880 contribuí amb poemes a la revista literària Potache-Revue junt amb André Gide, Léon Blum, Pierre Louÿs, Maurice Quillot i d'altres. Més tard publicà a la revista Le Chat noir. També fundà Le Canard sauvage i va ser editor de L'Écho de Paris.
El seu pseudònim literari,Franc-Nohain,deriva del Riu Nohain, on hi va passar moltes hores quan era nen.
Amb Alfred Jarry i Claude Terrasse cofundaren el Théatre des Pantins, on el 1898 es van fer marionetes de l'Ubu Roi.

## Referències

* ↑ Alan Sheridan, André Gide: A life in the present
* ↑ «PADA». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 3 gener 2018].
# Asteroid City

Asteroid City és una pel·lícula de comèdia romàntica de ciència-ficció de 2023 dirigida i coproduïda per Wes Anderson, escrita pel propi Anderson i a partir d'una història seva i de Roman Coppola. S'ha subtitulat al català.
La sinopsi oficial de la pel·lícula és la següent: "L'itinerari d'una convenció Junior Stargazer / Space Cadet (organitzada per reunir estudiants i pares d'arreu del país gràcies a una beca per una competició acadèmica) es veu espectacularment alterat per esdeveniments que canviaran el món". Compta amb un gran repartiment que inclou Jason Schwartzman, Scarlett Johansson, Tom Hanks, Jeffrey Wright, Tilda Swinton, Bryan Cranston, Edward Norton, Adrien Brody, Liev Schreiber, Hope Davis, Steve Park, Rupert Friend, Maya Hawke, Steve Carell, Matt Dillon, Hong Chau, Willem Dafoe, Margot Robbie, Tony Revolori, Jake Ryan i Jeff Goldblum. Gran part de la pel·lícula es va rodar al municipi de Chinchón (Comunitat de Madrid) durant l'estiu de 2021.
Asteroid City s'estrenà al 76é Festival de Cannes el 23 de maig de 2023 a la secció oficial del festival per competir amb la Palma d'Or, tot i que finalment no guanyà. Focus Features la va estrenar als Estats Units en una estrena limitada a les sales el 16 de juny de 2023, abans d'ampliar-se a una estrena a tot el món el 23 de juny de 2023.

## Recepció

Al portal de ressenyes Rotten Tomatoes, Asteroid City té un percentatge d'aprovació del 73% basat en 120 ressenyes, amb una puntuació mitjana de 7,1/10. La crítica consensuada del portal diu el següent: "És poc probable que Asteroid City faci guanyar a Wes Anderson nous adeptes, però aquells que responguin al seu estil característic ho trobaran un retorn a una forma impecable". A Metacritic ha assignat a la pel·lícula una puntuació mitjana ponderada de 75 sobre 100, basada en 39 crítiques, que indica "crítiques generalment favorables".

## Referències

* ↑ D'Alessandro, Anthony. «Focus Features & Universal Reteam With Wes Anderson For ‘Asteroid City’» (en anglès). Deadline, 20-06-2022.
* ↑ «Asteroid city». Goita què fan, ara!. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Powster. «Asteroid City | Official Website | June 16 2023» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-06-17. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «Cómo Wes Anderson convirtió Chinchón en 'Asteroid City'» (en castellà), 16-06-2023. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ Caviaro, Juan Luis. «Palmarés del Festival de Cannes 2023: el thriller 'Anatomía de una caída' gana la Palma de Oro en una edición que ha señalado la película española del año» (en castellà), 27-05-2023. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «Wes Anderson's 'Asteroid City' To Make Impact This Summer At Theaters» (en anglès americà), 06-12-2022. Arxivat de l'original el 7 desembre 2022. [Consulta: 7 desembre 2022].
* ↑ «Asteroid City - Rotten Tomatoes» (en anglès), 23-06-2023. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «Asteroid City». [Consulta: 17 juny 2023].
# Trotula de Ruggiero

Trotula de Ruggiero (Salern, segle xi), també coneguda amb els noms de Trotula de Salern o Trota, fou una metgessa italiana. És la més famosa de les dones de l'escola mèdica Salernitana.

## Biografia

No es coneix la data exacta del seu naixement, però se sap que va viure a Salern a mitjans del segle xi. Era descendent d'una família aristocràtica, els De Ruggiero. Va estudiar medicina i es va casar amb el metge Giovanni Plateario, qui va ser un dels fundadors de la Escola de Medicina de Salern i amb qui va tenir dos fills, que també es van dedicar a la medicina
Trotula va ensenyar medicina a l'Escola de Salerm. Va escriure el tractat Passionibus Mulierum Curandorum ('Tractament de les malalties de les dones'), també conegut com a Trotula major. Després va escriure Ornatu mulierum o Trotula minor. A més, junt amb el seu marit i els seus fills, va escriure l'enciclopèdia mèdica Practica brevis.
Els seus estudis en l'àmbit de la ginecologia sobre mètodes per a reduir el dolor durant el part van ser seguits per molts metges. Durant el segle xiii, la fama de Trotula de Ruggiero es va escampar per tot Europa i els seus tractats s'estudiaven en les millors escoles de medicina. Els seus tractats complementaven les descripcions teòriques amb nombrosos exemples pràctics (cosa excepcional en l'època). El seu Trotula major es va copiar i utilitzar fins al segle xix.
A la Biblioteca de Catalunya es conserva un manuscrit del segle xv, anomenat Trotula del mestre Johan de Reimbamaco, que fa una compilació dels tractats atribuïts a Trotula, traduint-los al català, probablement des del llatí. A partir del segle xvi, es va qüestionar l'existència de Trotula i es va negar que els textos mèdics fossin obra d'una dona. Els estudis historiogràfics realitzats durant el segle XX han recuperat la interpretació medieval que defensava l'existència de Trotula i la seva tasca com a metgessa i autora d'aquests tractats.

## Referències

* ↑ Corredor, Paloma. Grandes mujeres de la historia : personajes entre el mito y el olvido que cambiaron el mundo (en castellà). Alcobendas, Madrid: LIBSA, 2019, p. 16. ISBN 978-84-662-3880-9.
* 1 2 Levi-Montalcini, Rita. Las pioneras: las mujeres que cambiaron la sociedad y la ciencia desde la Antigüedad hasta nuestros días. Barcelona: Crítica, 2011, p. 15-16. ISBN 9788498922226.
* ↑ Cazés, Daniel. Obras feministas de François Poulain de la Barre(1647-1723), p. 172.
* ↑ «La Tròtula catalana». Biblioteca Virtual de Investigación Duoda, 10-09-2019. [Consulta: 6 gener 2021].

## Enllaços externs

* Trotula de mestre Johan.
* Storia documentata della Scuola medica di Salerno per Salvatore de Renzi.
# Tonto

«Tonto» té aquests significats:
* Riu Tonto, riu de Mèxic, afluent del Papaloapan
* Tonto apatxe, grups d'apatxes occidentals
* Tonto Basin, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona
* Bosc Nacional de Tonto, bosc nacional a Arizona
# Ascendonanus nestleri

Ascendonanus nestleri és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels varanòpids que visqué durant el Permià inferior en allò que avui en dia és Europa. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya. Es tracta de l'única espècie del gènere Ascendonanus. Era un varanòpid petit i esvelt, amb el cos lacertiforme. Assolia una llargada adulta d'uns 40 cm. El nom genèric Ascendonanus significa ‘nan escalador’ en llatí, mentre que el nom específic nestleri fou elegit en honor del científic ciutadà Knut Nestler.

## Referències

* 1 2 Entrada «Ascendonanus nestleri» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Spindler et al., 2018, p. 321.

## Bibliografia

* Spindler, F.; Werneburg, R.; Schneider, J. W.; Luthardt, L.; Annacker, V.; Rößler «First arboreal 'pelycosaurs' (Synapsida: Varanopidae) from the early Permian Chemnitz Fossil Lagerstätte, SE Germany, with a review of varanopid phylogeny» (en anglès). PalZ, 92, 2018, pàg. 315-364. DOI: 10.1007/s12542-018-0405-9.
# Jawbone

Jawbone és una pel·lícula dramàtica britànica del 2017 dirigida per Thomas Q. Napper i escrita per Johnny Harris. És protagonitzada per Johnny Harris, Ray Winstone, Ian McShane, Michael Smiley. Es va estrenar el 12 de maig de 2017 per Vertigo Films. Ha estat subtitulada al català.

## Repartiment

* Johnny Harris com a Jimmy McCabe
* Ray Winstone com a William Carney
* Ian McShane com a Joe Padgett
* Michael Smiley com a Eddie

## Producció

El rodatge va començar el 29 de febrer de 2016, a Birmingham i Stoke-on-Trent.

## Crítica

A Rotten Tomatoes, la pel·lícula té una puntuació d'aprovació del 96% basada en 27 crítiques, amb una valoració mitjana de 7,23/10.
Wendy Ide de The Guardian li va donar un 4 sobre 5 i va escriure: "La trajectòria familiar de la pel·lícula de boxa no disminueix la força contundent d'aquesta història de desfavorits".

## Referències

* ↑ «Jawbone». Goita què fan, ara!. [Consulta: 1r abril 2024].
* ↑ «On the Set for 3/4/16: It’s Morphin’ Time as Cameras Start Rolling on ‘Power Rangers' While Kristen Bell & Jada Pinkett Smith Wrap-up ‘Bad Moms'». SSN Insider, 04-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 11 febrer 2017].
* ↑ Young, Graham «What is it like to be an extra in Ray Winstone's new boxing film Jawbone?». birminghammail, 24-03-2016.
* ↑ Jawbone (2017), <https://www.imdb.com/title/tt3582020/locations>. Consulta: 9 octubre 2018
* ↑ «Jawbone (2018)». Rotten Tomatoes. Fandango Media. [Consulta: 22 febrer 2020].
* ↑ Ide, Wendy. «Jawbone review – British boxing drama packs plenty of punch». The Observer, 14-05-2017.
# Vermicompostatge

La vermicultura o vermicompostatge (del llatí vermis "cuc" i compost), és la tècnica d'elaboració de fertilitzant orgànic aprofitant la voracitat de cucs de terra amb les restes orgàniques. El resultat és un adob (humus), ric en nutrients, que s'usa com a fertilitzant i condicionador del sòl, anomenat vermicompost.
Les varietats de cuc de terra roigs de Califòrnia Eisenia foetida són les utilitzades en la fabricació de compost domèstic. El compost generat té un pH neutre i serveix per estimular el creixement de les plantes, regenerar la flora bacteriana de la terra i augmenta les defenses de les plantes davant de les malalties.
Les espècies de cuc més freqüentment utilitzades per al compostatge són Eisenia foetida (cuc vermell de Califòrnia) i Lumbricus rubellus, espècies que es troben per tot Europa i Amèrica del Nord en terres orgàniques riques, especialment en vegetació en descomposició, compost i femers. Els cucs de compostatge es poden obtenir a través de botigues especialitzades en compostatge domèstic, via Internet o a botigues de pesca, on es venen com a esquer.
El vermicompostatge a petita escala és una bona forma de convertir les deixalles de la cuina en adob d'alta qualitat, sobretot si l'espai és reduït. Per a aquesta pràctica, cal un vermicompostador, que pot fabricar-se un mateix de manera artesanal o adquirir en una botiga especialitzada en compostatge domèstic.
Juntament amb els bacteris, els cucs de terra són el principal catalitzador per convertir la descomposició en un sa sistema de compostatge, encara que d'altres espècies de terra, com els insectes, altres espècies de cucs i els fongs, també hi contribueixen.

## Bibliografia

* ↑ Bueno, Mariano. Cómo hacer un buen compost. Colección la Fertilidad de la Tierra. ISBN 84-932779-16.

## Enllaços externs

* «Compostadores.com». Arxivat de l'original el 2009-03-16. [Consulta: 7 març 2009]. Informació comercial sobre vermicompostatge.
# Assassinats a Cornualla

Assassinats a Cornualla (títol original en francès, Meurtres en Cornouaille) és un telefilm francès que forma part de la col·lecció Assassinats a... . El va escriure Fabienne Lesieur i Victor Pavy, i el va dirigir Franck Mancuso. Es va emetre per primera vegada a Bèlgica el 22 d'abril de 2018 al canal La Une. S'ha doblat al català per TV3, que va estrenar-lo el 2 de febrer de 2025.
El rodatge va tenir lloc del 23 de novembre al 20 de desembre de 2017 a Douarnenez, a Finisterre, sobretot al port de Treboull, al refugi marítim de Port-Rhu, al cementiri de vaixells, a l'illa Tristan i al cementiri mariner de Treboull.
És un dels 10 episodis emblemàtics seleccionats per l'RTBF per celebrar el desè aniversari de la col·lecció i que es va incloure durant mig any a la plataforma Auvio.
En el film, el jove pescador Yohann Mahé troba el cadàver de la seva promesa, la Morgane Goadec, a les aigües costaneres de la Cornualla bretona. La Marion i en Tristan, de la policia judicial de Kemper, companys tant de feina com de vida, s'encarreguen de la investigació del crim, que s'entrellaça constantment i indestriablement amb els seus anhels, fins ara frustrats, de formar una família.

## Referències

* ↑ «Programació de TV3», 25-01-2025. [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ Laura Geffray. «Tournage Meurtres en Cornouaille». france·tv, 20-11-2017. [Consulta: 30 avril 2018]..
* ↑ «Douarnenez. Sur le tournage du téléfilm « Meurtres en Cornouaille »». Ouest France, 25-11-2017. [Consulta: 30 avril 2018]..
* ↑ Noémie Jadoulle. «10 épisodes de "Meurtres à" sur Auvio pour les 10 ans de la collection». rtbf.be, 09-03-2023. [Consulta: 26 març 2023].