OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Primera República Hel·lènica

La Primera República Hel·lènica (en grec: Α Ἑλληνικὴ Δημοκρατία) és el nom utilitzat per referir-se a l'Estat grec provisional que es va establir durant la Guerra d'independència de Grècia contra l'Imperi Otomà. És un terme purament historiogràfic, destacant el caràcter democràtic i constitucional del règim revolucionari abans que s'establís el Regne de Grècia, plenament independent gràcies al suport de les potències europees, i busca associar aquest període de la història grega amb les posteriors Segona i Tercera repúbliques.
En les primeres fases de la revolta de 1821, Demetrios Ypsilantis va arribar al Peloponès com a representant oficial de Philikí Hetairía per assumir el control de la Revolució, i va proposar un nou sistema d'elecció dels membres del Senat que va comptar amb el suport dels caps militars però l'oposició dels notables. Altres assemblees foren convocades també a la Grècia Central en novembre de 1821 sota el lideratge dels fanariotes Aléxandros Mavrokordatos a la part occidental, i Theodoros Negris a la part oriental, que van van adoptar dos estatuts locals, la Carta de la Grècia continental occidental i l'Ordre jurídic de la Grècia continental oriental, redactats principalment per Mavrokordatos i Negris respectivament. Els estatuts preveien la creació de dos òrgans administratius locals a la Grècia central, un Areòpag a l'est i un Senat a l'oest. Els tres estatuts locals van ser reconeguts per l'Assemblea Nacional d'Epidaure, però van ser substituïts per una administració central a principis de 1822, que també va aprovar la primera Constitució de Grècia, en el que marca el naixement del modern estat grec. El nou estat no va ser reconegut per les grans potències del moment, i després d'alguns èxits inicials, va veure's amenaçat pel col·lapse, tant des de dins a causa de la guerra civil, com des de fora, per les victòries de l'exèrcit turc-egipci d'Ibrahim Paixà.
En 1827, la Tercera Assemblea Nacional de Troezen va establir l'Estat grec (Ἑλληνικὴ Πολιτεία) i va seleccionar al comte Ioannis Kapodístrias com a governador de Grècia. Després de la seva arribada a Grècia, el gener de 1828, Capodistrias va tractar de crear un estat funcional i reparar els problemes del país causats per la guerra, però aviat es va veure embolicat en conflictes amb poderosos magnats locals i cacics. Un cop més les tres "potències protectores" (Gran Bretanya, França i Rússia) van intervenir, establint un règim monàrquic, en el Tractat de Londres de 1832, designant al Príncep de Baviera, Otó I de Grècia, com a primer rei de la Grècia moderna.

## Referències

* ↑ John S. Koliopoulos, Thanos M. Veremis. Greece: A Modern Sequel (en anglès pàgines=19-20). NYU Press, 2002. ISBN 978-0814747674.
* ↑ Mitev, Plamen; Parvev, Ivan; Baramova, Maria; Racheva, Vania. Empires and Peninsulas: Southeastern Europe between Karlowitz and the Peace of Adrianople, 1699–1829 (en anglès), 2010. ISBN 978-3-643-10611-7.

## Vegeu també

* Història de Grècia
# Província de Santiago Rodríguez

Santiago Rodríguez és una província al nord-oest de la República Dominicana. Es va escindir de Monte Cristi el 1948. Limita amb les províncies de Monte Cristi i la de Valverde al nord; Santiago a l'est, San Juan i Elías Piña al sud i Dajabón a l'oest.
A la província de Santiago Rodríguez es troba la gran vall de Cibao i cap al seu nord una formació composta de la vegetació xeròfila coneguda com la "Sierra Zamba". També es troben canyons amples formats pels dos rius que desguassen l'àrea, el Cana i el Gurabo. Cap el sud es troba la Cordillera Central. La província té una altitud variable, des de 159 metres a la ciutat de San Ignacio de Sabaneta fins a més de 2.000 metres en la zona muntanyosa. Té un clima de bosc humit tropical al peu de la Cordillera Central, sec subtropical al nord de la serra Zamba, tropical semi-humit en el centre i temperat humit a les zones d'alta muntanya de la Cordillera Central.
El 20 de juny de 2006 la província està organitzada en els següents municipis:
* San Ignacio de Sabaneta, capital provincial
* Monción
* Villa de los Almácigos
Llista dels municipis amb cens de població del 2012 cens.
| Nom | Població total | Població urbana | Població rural |
| Monción | 39.875 | 90.856 | 20.019 |
| San Ignacio de Sabaneta | 98.453 | 55.757 | 42.696 |
| Villa de los Almácigos | 26.613 | 41.655 | 10.958 |
| Província de Rodríguez del Santiago | 260 | 154.956 | 104.673 |

## Història

La capital de la província va ser fundada el 1844 per Santiago Rodríguez Masagó, oficial de l'exèrcit dominicà a la Guerra d'Independència Dominicana. Va ser un dels fundadors de la ciutat de Sabaneta i un cap militar durant les primeres etapes de la Guerra de la Restauració (1863-1865). Sabaneta va ser el centre de la lluita contra els soldats espanyols durant aquesta guerra. El 1854, la ciutat fou elevada a la categoria de Correu Militar i el 1858 fou incorporada a un municipi de la província de Santiago.
El 1879 San Ignacio de Sabaneta es va convertir en municipi de la nova província de Monte Cristi. El 1948, amb la creació de la nova província de Santiago Rodríguez, San Ignacio de Sabaneta es va convertir en el municipi principal de la província. El 1907 Monción (pel general Benito Monción) es va convertir en el municipi oficial de la província de Monte Cristi. El 1948, quan es va crear la província de Santiago Rodríguez, es va convertir en el seu municipi. Es troba específicament a la part sud-oest de la província.

## Referències

* ↑ Oficina Nacional de Estadistica, Departamento de Cartografia, Division de Limites y Linderos. «Listado de Codigos de Provincias, Municipio y Distritos Municipales, Actualizada a Junio 20 del 2006» (en castellà). Arxivat de l'original el 2007-03-14. [Consulta: 24 gener 2007].
* ↑ Consejo Nacional de Población y Familia. «Censos y Proyecciones de la Población Dominicana por Regiones, Provincias, Municipios y Distritos Municipales, 2012» (PDF) (en castellà). [Consulta: 11 octubre 2010].
# Xiang Liang

    En aquest nom xinès, el cognom és Xiang.
Xiang Liang :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 項梁 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 项梁 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Xiàng Liáng |
| | Wade-Giles: | Hsiang Liang |
Xiang Liang (mort el 208 aEC) va ser un cap militar que va dirigir una revolta contra la Dinastia Qin.

## Biografia
### Inicis

Xiang era un nadiu de Xiaxiang (avui en dia Suqian, Jiangsu). Xiang era descendent d'una família que havia servit a l'Estat de Chu durant generacions. El pare de Xiang, Xiang Yan, havia estat un famós comandant militar, que va dirigir l'exèrcit de Chu per resistir les forces invasores de Qin dirigides per Wang Jian, i va ser mort en combat en el 223 aEC quan Qin va annexionar Chu.
Després de la caiguda de Chu, Xiang i els seus germans es van convertir en plebeus i va viure sota el govern de la Dinastia Qin durant anys. Quan el germà major de Xiang, Xiang Chao, morí, Xiang prengué ell fill de Xiang Chao, Xiang Yu, sota la seva custòdia. Xiang adorava al seu nebot, Xiang Yu, i el va fer instruir en les arts acadèmiques i l'esgrima, però Xiang Yu no dominava ni retenia el que li havien ensenyat i Xiang Liang va disgustar-se molt amb el seu nebot. Quan Xiang Yu expressà el seu interès en l'estratègia militar, Xiang Liang va tractar d'educar-lo però Xiang Yu va deixar l'aprenentatge després de comprendre els conceptes principals, ja que creia que tot això era només el tractament de la guerra com un joc d'escacs. Xiang Liang va deixar estar al seu nebot amb el temps, el qual no va manifestar cap signe de motivació o talent aparent, a part de la seva gran força, i va permetre a Xiang Yu decidir sobre el seu propi destí.

### Revolta contra la Dinastia Qin

Una vegada, Xiang va matar a algú i va fugir amb la seva família a Wu (en l'actualitat el Jiangsu del Sud) per evadir a les autoritats. Per eixa època, Qin Shi Huang era una sortida d'inspecció en eixa zona i Xiang juntament amb el seu nebot va veure passar la processó de l'emperador.

### Mort

En el 208 aEC, Xiang va dirigir el seu exèrcit per atacar les forces Qin liderades per Zhang Han en la batalla de Dingtao. Xiang subestimà l'enemic i va ser mort en combat. Quan Zhang Han va ser derrotat més tard per Xiang Yu en la batalla de Julu, Xiang Yu va cremar vius als 200.000 soldats de Qin que s'havien rendit, com a sacrifici per l'esperit del seu oncle mort.

## Referències

* 1 2 3 Sima, Qian. Registres del Gran Historiador (史記; també dit Shiji), Biografia de Xiang Yu (項羽本紀).
# American Guitar Society

L' American Guitar Society o The American Guitar Society, Inc. va ser fundada per Vahdah Olcott-Bickford el 1923. L'objectiu d'aquesta societat és promoure la guitarra clàssica a través de l'educació, beques, concerts i trobades.

## História

Vahdah Olcott-Bickford va ser una figura clau en la creació de l'American Guitar Society (AGS), una organització fundada amb l'objectiu de promoure l'interès per la guitarra clàssica, fomentar la composició i desenvolupar fons per a beques i publicacions. Al llarg de la seva vida, va ser una activa defensora de la música de guitarra i va contribuir de manera decisiva a consolidar la societat com a referent per als guitarristes i amants de l'instrument. La seva tasca va ser reconeguda tant en l'àmbit educatiu com en la creació d'una xarxa que permetia als guitarristes de totes les edats i nivells compartir coneixements i experiències.
A partir de 1974, la California State University, Northridge, va començar a acollir les reunions mensuals de l'AGS, convertint-se en un important punt de trobada per a les activitats educatives i culturals de l'organització. Aquestes reunions oferien als membres l'oportunitat de participar en una àmplia gamma d'activitats, com concerts i classes magistrals, i proporcionaven un espai on els joves artistes podien créixer i desenvolupar-se. Després de la mort de Vahdah, la seva col·lecció personal va ser donada a la universitat, on va servir de base per a la creació de l'International Guitar Research Archive, una valuosa col·lecció que avui forma part de les col·leccions especials i els arxius de la University Library.
A partir de 2024, l'AGS va establir la seva seu a l'església Faith Lutheran de Canoga Park, Califòrnia, mantenint el seu programa d'activitats mensuals, que inclou concerts, classes magistrals i oportunitats per a joves artistes. Les reunions de la societat es celebren el primer dissabte de cada mes i estan obertes a tots els interessats en la música de guitarra clàssica. Des de la seva fundació el 1923, l'AGS ha oferit programes amb actuacions de solistes i conjunts de música clàssica per a guitarra, abastant des del Renaixement fins a les composicions més modernes. Aquestes reunions constitueixen una oportunitat perquè els membres actuïn davant d'una audiència apreciativa i intercanviïn idees amb altres guitarristes, estudiants, professors i professionals del sector.
A més de les activitats formatives i de presentació, la societat publica un butlletí mensual amb notícies sobre les seves activitats i la comunitat de guitarra clàssica. Els membres de l'AGS també poden gaudir de concerts amb artistes professionals de renom, ampliant així els seus coneixements i experiències en el món de la guitarra clàssica.

## Referències

* 1 2 «American Guitar Society». americanguitarsociety.org. [Consulta: 16 març 2024].

## Enllaços externs

* Societat Americana de Guitarres
* American Guitar Society celebra 100 anys
* Vida i treball amb Gregory Newton i la American Guitar Society
# Càmera Demeny-Gaumont

La càmera Demeny-Gaumont va ser una de les primeres càmeres de cinema desenvolupades a la fi del segle XIX. Aquesta càmera va ser creada per Georges Demenÿ, un científic i fotògraf francès, en col·laboració amb la casa de producció de cine Gaumont, fundada per Léon Gaumont. La càmera va ser dissenyada per captar imatges en moviment i va jugar un paper clau en els inicis del cinema.
La càmera va ser utilitzada per Alice Guy, una de les primeres directores de cinema, per realitzar algunes de les seves primeres pel·lícules. El 1896, Guy va crear la seva primera pel·lícula, La Fée aux Choux, utilitzant aquesta càmera, tot combinant imatges en moviment amb tècniques teatrals. La càmera Demeny-Gaumont, que estava equipada per filmar a 60 mm, va permetre a Guy explorar les possibilitats del cine i innovar en la creació d'efectes visuals.
Aquesta càmera va ser pionera en el camp de la cinematografia, no només pel seu disseny sinó també per la seva capacitat de realitzar registres visuals amb una tècnica que seria el punt de partida per al desenvolupament futur del cinema com a mitjà d'expressió. Demenÿ, a més, va ser responsable de desenvolupar altres innovacions en el camp de la imatge en moviment i va tenir una influència important en la història primerenca del cinema.
Però no només Alice Guy va fer servir aquesta càmera, altres cineastes de l'època també van explorar les seves capacitats, aprofitant la col·laboració entre Demenÿ i Gaumont per produir alguns dels primers experiments cinematogràfics.

### Referències

* Out of Oblivion: Alice Guy-Blaché - British Film Institute (Sight and Sound) Link a l'article
* Viquipèdia en anglès sobre Alice Guy-Blaché Enllaç a la pàgina
* Viquipèdia en francès sobre La Fée aux Choux Enllaç a la pàgina
# Ran Min

Ran Min (xinès tradicional: 冉閔, xinès simplificat: 冉闵, pinyin: Rǎn Mǐn; mort el 352), també conegut com a Shi Min (石閔), honrat a títol pòstum pels Yan anteriors com Príncep Celestial Daowu de (Ran) Wei ((冉)魏悼武天王), nom de cortesia Yongzeng (永曾), malnom Jinu (棘奴), va ser un cap militar durant l'era dels Setze Regnes de la història xinesa i l'únic emperador de l'estat de curta durada de Ran Wei (冉魏). Ran (冉) és un nom familiar xinès poc comú. Va ser conegut per ordenar massacres de gent jie sota els Zhao posteriors.

## Rerefons familiar

El pare de Ran Min era Ran Liang (冉良), el qual més tard es va canviar el seu nom a Ran Zhan (冉瞻), procedent la Comandància de Wei (魏郡, a grans trets l'actual Handan, Hebei) i aquest era un descendent d'una família aristocràtica, una que havia d'haver tingut possessions. En les greus fams al voltant del 310, Zhan es va unir a un grup de refugiats dirigit per Chen Wu (陳午). Quan el fundador de Zhao posteriors Shi Le va derrotar-hi a Chen en el 311, aquest va capturar també al jove d'11 anys Ran Zhan, i per raons desconegudes, Shi va fer que el seu nebot Shi Hu adoptés Ran Zhan com el seu fill i canviés el seu nom a Shi Zhan. La mare de Ran Min es va anomenar Wang (王). No es coneix quan va nàixer Min, però hauria d'haver estat conegut com a Shi Min.
S'esmenta que un Shi Zhan va morir en la guerra quan Shi Hu va ser derrotar per l'emperador de Zhao anteriors, Liu Yao, el 328, però no és clar si aquest Shi Zhan era el pare de Shi Min.

## Vegeu també

* Wu Hu
* Zhao tardà
* Genocidi
* Yan anteriors
| Precedit per: Shi Jian de Zhao posteriors | Emperador de la Xina (Hebei del Sud) 350–352 | Succeït per: Murong Jun de Yan anteriors |
| Precedit per: Shi Zhi de Zhao posteriors | Emperador de la Xina (del Nord) 351–352 | Succeït per: Murong Jun de Yan anteriors |
| Precedit per: Shi Zhi de Zhao posteriors | Emperador de la Xina (Central) 351–352 | Succeït per: Emperador Mu de Jin |
# Borís Kustódiev

Borís Kustódiev (rus: Бори́с Миха́йлович Кусто́диев) (Astracan, 23 de febrer de 1878 $^{(Julià)}$ - Sant Petersburg, 28 de maig de 1927), nom complet amb patronímic Borís Mikhàïlovitx Kustódiev, fou un pintor i decorador de teatre rus.

## Biografia

Borís Kustódiev nasqué a Astracan fill d'un professor de filosofia, història, literatura i lògica. El seu pare morí aviat i la seva mare se'n va haver d'encarregar de tot Les dificultats econòmiques de la seva infantesa el marcaren també artísticament.
Entre 1893 i 1896, va estudiar art a Astrakhan sota Pàvel Vlàssov, un deixeble de Vassili Perov. Després estudià art a Sant Petersburg, a l'Acadèmia Imperial d'Arts i també escultura sota i aiguaforts amb Vassili Maté. Va fer la seva primera exposició l'any 1896.
Va visitar becat França i Espanya el 1904. Assistí a l'estudi privat de René Ménard a París. El 1907 anà a Itàlia i el 1909 a Àustria i Alemanya. Per causa de la Revolució Russa de 1905, va contribuir en les revistes satíriques Jupel ("Espantall") i Adskaia Potxta ("Correu de l'Infern"). Va conèixer els artistes innovador del grup Mir iskusstva ("Món d'Art") amb qui es va associar el 1910.
El 1905, Kustodiev va començar a il·lustrar llibres, entre ells els de la literatura clàssica russa com els de Nikolai Gógol, Mikhaïl Lérmontov i Lev Tolstoi.
L'any 1916, va quedar paraplègic. però va continuar actiu. Va continuar treballant després de la Revolució Russa de 1917. també va fer litografia.

### Dissenyador de teatre

El seu primer treball com a decorador de teatre va ser el 1911, quan va dissenyar per la representació de l'obra Un cor ardent d'Aleksandr Ostrovski la qual va tenir molt d'èxit. El 1913, va dissenyar l'escenari i el vestuari per La Mort de Pazukhin en el Teatre de l'Art de Moscou. Després va fer els dissenys per altres obres d'Ostrovski.
l'any 1923, Kustodiev es va unir a l'Associació d'Artistes de la Rússia Revolucionària. Morí de tuberculosi el 1927.

## Algunes obres

* Retrat d'Elizabeta Grigorievna Púixkina
* Retrat de Vassili Maté (1902)
* Fira (1910)
* Pàsqua (1912)
* Retrat de Renee Notgaft (1914)
* Tsar Nicolau II de Rússia (1915)
* Maslenitsa Dimarts (1916)
* Membres de Mir iskusstva (1916–1920)
* Stenka Razin (1918)
* Camp (1919)
* Casa blava (1920)
* Bolxevic (1920)
* Isaak Brodski (1920)
* Xaliapin o Retrat de Chaliapin (1921)
* Kapitsa i Semiónov (1921)
* Ievgueni Zamiatin (1923)
* Maksimilian Voloixin (1924)
* Venus russa (1926)
* Domovoi Esposa de mercader
* Retrat de la Comtessa Grabowska.jpg (1917)
* Retrat de Naüm Aronson (cap a 1910)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 (anglès) Kustodiev's biography at Olga's gallery
* 1 2 3 4 5 6 (anglès) Kustodiev's biography at ArtRoots.com
* ↑ (rus) Kustódiev i Petrov-Vodkin com a membres de Mir Iskusstva
* ↑ (anglès) Boris Kustodiyev 125th Anniversary exhibition at the Russian Museum. Arxivat 2006-10-01 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Boris Kustodiev at WikiGallery.org Arxivat 2017-02-13 a Wayback Machine.
# Ramon Simarro i Oltra

Ramon Simarro i Oltra (Novetlè, 5 de juny del 1822 - Xàtiva, 7 de maig del 1855) fou un pintor del segle xix. El seu fill fou el psicòleg Lluís Simarro Lacabra.
Es pot dir, que la font del lleó de Xàtiva, la va dissenyar el pedrapiquer Vicent Simarro (avi del Dr. Luis Simarro), natural de València, que per a este treball o primer per unes restauracions al castell de Montesa, va llogar una casa a Novetlè. On va nàixer el pintor Ramón Simarro Oltra, pare del Dr. Luis Simarro. Al temps es traslladaren a viurer a Xàtiva, on va nàixer Vicent Simarro Oltra, que va ser dels primers fotògrafs de Xàtiva al 1870. Al 1908 apareix el nom del fotògraf José Simarro, probablement fill de Vicent Simarro Oltra i cosí germà del Dr. Luis Simarro.

## Referències

* ↑ Ossorio y Bernard, Manuel. «Simarro (D. Ramon)». A: Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. II. Madrid: Imprenta de Ramón Moreno, 1868, p. 223-224.
* ↑ Vidal Parellada, Assumpciò. Luis Simarro y su tiempo (en castellà). Madrid: CSIC, 2007, p. 17. ISBN 978-84-00-08495-0.
* ↑ Bandrés, Javier. Luis Simarro i la psicologia científica a Espanya: Cent anys de la primera càtedra de Psicologia. Valencia: Universitat de València, 2003, p. 113. ISBN 978-84-370-5728-6.
# Gneu Aufidi

Gneu Aufidi (llatí: Gnaeus Aufidius) va ser un historiador romà i possiblement jurista que Ciceró menciona per la seva equanimitat i per la acceptació que va fer de la seva ceguesa. Jeroni d'Estridó parla també la seva paciència. Formava part de la gens Aufídia, una gens romana d'origen plebeu.
El fet de ser cec no el va privar de la seva agudesa intel·lectual. Encara parlava al senat quan ja era molt gran i va arribar a escriure una història de Grècia. Ciceró afirma que també donava consells als seus amics (nec amiciis deliberandibus deerat), cosa que va fer pensar que era un experimentat jurista.
Va adoptar ja vell a Gneu Aureli Orestes que llavors es va dir Gneu Aufidi Orestes. Tot i la seva condició de cec va ser qüestor l'any 119 aC, tribú de la plebs el 114 aC i pretor l'any 108 aC, dos anys abans del naixement de Ciceró, que diu que encara el va conèixer.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 418.
# Österreichischer Rundfunk

Österreichischer Rundfunk, ORF (en alemany, Radiodifusió Austríaca) és la ràdio i televisió pública d'Àustria. ORF és l'empresa mediàtica més gran d'Àustria i té la seu central a Viena. També disposa d'estudis en cadascun dels bundesländer, i des del 1975, a Bozen, al Tirol del Sud, Itàlia.

## Emissores de ràdio de l'ORF

* Ö1 és una emissoral cultural i de notícies
* L'antiga Ö2 va ser substituïda per nou canals regionals, un per cadascun dels bundesländer:
** Radio Burgenland
** Radio Kärnten
** Radio Niederösterreich
** Radio Oberösterreich
** Radio Salzburg
** Radio Steiermark
** Radio Tirol
** Radio Vorarlberg
** Radio Wien
* Hitradio Ö3 és una emissora de música pop, i amb uns tres milions d'oients, és la ràdio austríaca més seguida
* FM4 està especialitzada en música pop alternativa i concerts
* Radio 1476 emet en ona mitjana des de les 18:00 fins a mitjanit. La seva programació és una mescla de programes d'Ö1, programes per a minories lingüístiques i culturals, música folk i produccions especials. Emet des de Bisamberg, a prop de Viena, a la freqüència 1476 kHz de Viena, amb una potència de 60 kW.
* Ö1-Inforadio és una emissora per internet, que emet notícies durant les 24 hores.
* Radio Austria 1 Internacional és una versió d'Ö1 que es transmet a través d'ona curta i per satèl·lit.

## Canals de televisió de l'ORF

* ORF1
* ORF2, amb programes regionals
* ORF SPORT PLUS
* TW1, utilitza la mateixa freqüència que ORF SPORT PLUS
* 3 Sat, en associació amb ARD, ZDF i SF DRS
* Arte

## Directors de l'ORF

* Oskar Czeija : 1924-1938
* Josef Scheidl : 1960-1967
* Gerd Bacher : 1967-1974
* Otto Oberhammer : 1974-1978
* Gerd Bacher : 1978-1986
* Thaddäus Podgorski : 1986-1990
* Gerd Bacher : 1990-1994
* Gerhard Zeiler : 1994-1998
* Gerhard Weis : 1998-2001
* Monika Lindner : 2002 - 31 de desembre de 2006
* Alexander Wrabetz : des de l'1 de gener de 2007 fins a l'actualitat

## Enllaços externs

* lloc oficial d'ORF