OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Megafil·le

Un megafil·le és un tipus de fulla aplanada que pot tenir grans dimensions, l'eix vascular de la qual deixa unes interstici foliar en l'estela, pròpia de les plantes vasculars superiors, originada evolutivament a partir d'un conjunt de telomes. Es distingeixen dels microfil·les en el fet que aquests tenen una sola nervadura, metre que els megafil·le en tenen diverses.

## Formació

El creixement dels megafil·les es deu a l'activitat d'un meristema apical persistent, l'activitat del qual contràriament al que passa en les espermatòfites, es perllonga durant molt de temps després que la fulla s'hagi desplegat. Les frondes simples presenten una làmina allargada sencera, per exemple en el genere Ophioglossum encara que pugui ser pinnatífida o pinnatisecta. En les frondes dividides la làmina pot ser pinnada amb raquis simple (com en Polypodium vulgare) o bipinnada o tripinnada amb raquis primari i raquis secundaris o terciaris (como en Polystichum filix-mas). La venació més freqüent de les frondes és la venació dictòmica oberta, encara que també pugui ser reticulada, similar a la de las espermatòfites, como és el cas de Ophioglossum.

## Tipus de megafil·le

Les diferents formes que prenen les nervadures dels megafil·les fan que hi hagi diferents tipus:
* Nervadura pinnada (fig. a): hi ha un nervi principal, continuació del pecíol, que recorre el limbe des de la base fins a l'extrem (l'àpex) i uns nervis secundaris, més prims, que surten del principal a banda i banda, recordant la forma de les barbes d'una ploma (d'aquí el nom pinnada, derivat de penna, que són les plomes grosses de les ales i la cua dels ocells).
* Nervadura reticulada o anastomitzada (fig. b): el nervi principal se subdivideix en nervis secundaris i, aquest, a la vegada, en nervis d'ordre inferior fent un reticle.
* Nervadura paral·lela (fig. c): tots els nervis neixen a la base de la fulla i la recorren paral·lels.
* Nervadura palmada (fig. d): no hi ha un nervi principal, sinó que hi ha uns quants nervis semblants que surten de l'extrem del pecíol.
* Nervadura flabel·lada (fig. e): no hi ha un nervi principal, sinó que hi ha uns quants nervis semblants que surten en forma de ventall obert.

## Vegeu també

* Microfil·le

## Referències

* ↑ Consulteu l'etimologia de megafil·le al Viccionari
* ↑ González, A.M. & Arbo, M.M. «Organización del cuerpo de la planta. Tema 2: Hoja, 2.7. Hojas de Pteridofitas». Morfología de Plantas Vasculares. Argentina: Universidad Nacional del Nordeste
Viccionari
# Cort Comtal

La Cort Comtal o Cúria Comtal es va formar a principis del segle XI arran de la independència dels comtats catalans dels francs en època de Borrell II. Totes les cases comtals tenien la seva pròpia cort, amb més o menys rellevància segons els mitjans, influència i recursos econòmics de què disposaven. La primera de Barcelona seria durant el govern de Ramon Borrell I.
Aquestes corts, entre les quals la de Barcelona seria la més important, actuaven com a consell de govern en tots els assumptes relacionats amb la vida feudal, i també com a alt tribunal de justícia resolent conflictes. Hi assistien nobles, eclesiàstics, consellers i jutges. Durant els segles XI i XII la Cort Comtal era designada amb el nom de coors, coors palatii, cohorte, cohort i curia, aquesta última la més freqüent, equivalent a cort.
Les assemblees de Pau i Treva quedarien integrades dins de la Cort Comtal de Barcelona, d'on sortirien els primers usatges en època de Ramon Berenguer I. Amb el temps, la Cort Comtal de Barcelona es transformaria en les Corts Catalanes. La Pau i Treva es pot considerar segon exemple de parlamentarisme antic europeu, només per darrere de l'Althing islandès.

## Vegeu també

* Corts Catalanes
* Usatges de Barcelona
* Constitucions catalanes
* Generalitat de Catalunya

## Enllaços externs

* Generalitat de Catalunya: antecedents històrics
* Parlament de Catalunya: Precedents Arxivat 2015-07-05 a Wayback Machine.
* Històries de Catalunya: Les Corts de Montsó Arxivat 2005-04-05 a Wayback Machine.
* Històries de Catalunya: Actes de convocatòria de Corts a Montsó (1362-1363) Arxivat 2005-04-04 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «cort comtal | enciclopedia.cat». [Consulta: 31 octubre 2024].
* ↑ «cort comtal - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 31 octubre 2024].
* ↑ «Precedents del Parlament de Catalunya».
* ↑ Condominas, Marta. Els Invents Catalans, p. 223,224. ISBN 978-8412414905.
# Premi de Traducció de Poesia Jordi Domènech

El Premi de Traducció de Poesia Jordi Domènech s'atorga des de l'any 2005 en homenatge al poeta i traductor sabadellenc Jordi Domènech i Soteras. Les obres guardonades es publiquen a la col·lecció "Jardins de Samarcanda", una coedició de Cafè Central i Eumo Editorial. Des del 2009, rep el patrocini de la Fundació Banc Sabadell i està dotat en 6.000 euros.

## Premiats

* 2005 - Joan Casas, per la traducció de Tard, molt tard, de nit entrada, de Iannis Ritsos.
* 2006 - Desert.
* 2007 - Josep Domènech Ponsatí, per la traducció de Rara mar, d'Armando Freita Filho.
* 2008 - Eusebi Ayensa, per la traducció de Poemes inacabats, de Konstandinos Kavafis.
* 2009 - Isidor Marí, per la traducció de Vents, de Saint-John Perse.
* 2010 - Txema Martínez Inglés, per la traducció de Sonnets, de William Shakespeare.
* 2011 - Antoni Xumet, per la traducció de Gravitacions, d'António Ramos Rosa.
* 2012 - Gemma Gorga, per la traducció de Vint esmorzars cap a la mort, de Dilip Chitre.
* 2013 - Gabriel de la S. T. Sampol, per la traducció de L'escena de l'odi, de José de Almada Negreiros.
* 2014 - Marta Pera Cucurell, per la traducció de Mestre de disfreses, de Charles Simic.
* 2015 - Corina Oproae, per la traducció de La meva pàtria A4, d'Ana Blandiana.
* 2016 - Meritxell Cucurella-Jorba, per la traducció de Clínica de l'abandonament, d'Alda Merini.
* 2017 - Jordi Mas López, per la traducció de Tres veus lligades a Minase. Sôgi, Shôkaku, Sôchô.
* 2018 - Joanna Bielak, per la traducció d'Instant, de Wislawa Szymborska.
* 2019 - Núria Busquet, per la traducció d'El Colós, de Sylvia Plath.
* 2020 - Jaume Coll Mariné, per la traducció de Memorial, d'Alice Oswald.
* 2021 - Xavier Farré, per la traducció d'El senyor Cogito, de Zbigniew Herbert.
* 2022 - Nora Albert, per la traducció de Nits de pau occidental, d'Antonella Anedda.
* 2023 - Eloi Creus, per la traducció d'En hora incerta, de Primo Levi.
* 2024 - Jordi Fité, per la traducció de Contraatac i altres poemes, de Siegfried Sassoon.

## Referències

* ↑ «Bases del vintè Premi Jordi Domènech de Traducció de poesia – Cafè Central» (en castellà), 20-10-2023. [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ «Jordi Fité guanya el premi 'Jordi Domènech' a la millor traducció de poesia». [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ «Dossier sobre el novè Premi Jordi Domènech de Traducció de Poesia». Cafè Central, 2013.
* ↑ Ara. «Charles Simic deixa de ser inèdit en català», 10-11-2014. [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ «Núria Busquet i Molist guanya el XVè Premi Jordi Domènech de Traducció de Poesia». [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ «Jaume Coll Mariné gana el premio Jordi Domènech de Traducción de Poesía | UVic». [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ Alvite, Maite. «La poeta residente en Ibiza Nora Albert, reconocida con el Premi de Traducció Jordi Domènech» (en castellà), 14-05-2022. [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ En hora incerta ·XIX Premi de Traducció de Poesia Jordi Domenech·.
* ↑ Plans, Guillem. «El traductor Jordi Fité guanya el XX Premi Jordi Domènech», 03-05-2024. [Consulta: 4 setembre 2024].
# Iúlia Lipnítskaia

Iúlia Lipnítskaia (en rus: Юлия Липницкая; va néixer el 5 de juny de 1998, Iekaterinburg) és una patinadora artística sobre gel russa. És campiona d'Europa de 2014 en individual femení i campiona olímpica a Sotxi 2014 en la competició de patinatge artístic per equips. També fou campiona del món júnior en 2012.

## Referències

* ↑ «Yulia Lipnitskaya, 15, wins European Championships». NBC OlympicTalk, 17-01-2014 [Consulta: 17 febrer 2014].
* ↑ «Rússia guanya la primera medalla d'or de patinatge artístic per equips». ara.cat, 09-02-2014 [Consulta: 17 febrer 2014]. «15yo prodigy Yulia Lipnitskaya is Russia's youngest Winter Olympic champion». Russia Today, 09-02-2014 [Consulta: 17 febrer 2014]. «Russia's Julia Lipnitskaia is an Olympic gold medalist, and she's 15 years old». USA Today, 10-02-2014 [Consulta: 17 febrer 2014].
* ↑ «Julia LIPNITSKAIA - Biography». ISU.

## Enllaços externs

* Iúlia Lipnítskaia - ISU (anglès)
* Iúlia Lipnítskaia Arxivat 2014-04-01 a Wayback Machine. - Jocs Olímpics d'hivern de 2014 (anglès)
# Màrius Bistagne i Fabregat

Màrius Bistagne i Fabregat (Barcelona, 26 de juny de 1925 - Barcelona, 23 de febrer de 2018) fou un director de fotografia català.

## Biografia

Era fill de Francesc Màrius Bistagne i nebot de Pere Bistagne (1901), director general de la 20th Century Fox i distribuïdor dels films d'Emisora Films.
Tot i la seva inicial inclinació envers la direcció, compaginà els estudis de filosofia i lletres amb el meritoriat de càmera en films d’Ignasi F. Iquino, fins que debutà com a foquista en Ni pobre ni rico sino todo lo contrario (1945). Debutà com a director de fotografia en El rey de la carretera (1954, Joan Fortuny) i com a primer operador de l’ambiciós La gata (1955, M. Aleixandre i R. M. Torrecilla), primer film rodat a l'Estat espanyol en CinemaScope, en Eastmancolor i so estereofònic. A partir de la dècada dels seixanta treballà també en publicitat industrial i animació a Visión, i feu documentals turístics com ara Islas Baleares; De Sitges a Casas de Alcanar i Mallorca (1972).
El 1984 creà la distribuïdora de vídeo: Vídeo Ediciones del Mediterráneo SA (VEMSA), per a adquirir continguts i distribuir-los al seu catàleg. Tenia la intenció de comprar el MIPTV, la fira de continguts de televisió més gran d'Europa i va ser allà, on va prendre contacte amb Toei Animation. També fou director artístic als estudis de doblatge DOVI, on es va doblar el primer anime que va arribar a TV3, Hola, Sandybell el mateix any, el qual va decidir portar ell. Altres animes notables que va portar-hi van ser Dr. Slump i El capità Harlock, però sobretot se'l coneix per apostar per Bola de Drac, que es convertiria en un gran fenomen de masses a Catalunya. També exercí d'actor de doblatge en algunes ocasions, destacant el personatge del Sol a Dr. Slump. Es jubilà el 1994.

## Referències

* ↑ Paterna, Sergi. «Fallece Mario Bistagne, la gran figura desconocida del manganime de nuestro país» (en castellà), 17-04-2018. [Consulta: 6 febrer 2023].
* ↑ «Muere Mario Bistagne, el hombre que trajo Dragon Ball a España» (en castellà), 23-02-2018. Arxivat de l'original el 2023-02-04. [Consulta: 4 febrer 2023].
* 1 2 «Màrius Bistagne i Fabregat». enciclopedia.cat. [Consulta: 4 febrer 2023].
* 1 2 Shirokuri, Vicent. «Màrius Bistagne, ese hombre» (en castellà), 22-03-2015. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ Nast, Condé. «¿Quién emitió Dragon Ball en España por primera vez?» (en castellà), 17-07-2020. [Consulta: 6 febrer 2023].
* ↑ Berengueras, Josep Maria. «Songokumania a Barcelona», 02-11-2012. [Consulta: 6 febrer 2023].
* ↑ «Llistat complet Marius Bistagne». eldoblatge.com. [Consulta: 4 febrer 2023].
# Mnemòsine (papallona)

La mnemòsine (Parnassius mnemosyne) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels papiliònids (Papilionidae) característica de les grans cadenes muntanyoses d'Europa i part d'Àsia, incloent-hi els Països Catalans.

## Descripció
### Imago

Té una envergadura alar entre 52 i 62 mm. És blanca amb dos punts negres discals a la cel·la de les ales anteriors, i dos més discals a les posteriors, tot i que un més marcat que l'altre. Té ales posteriors a la regió marginal i submarginal sense escates, translúcides. A causa de l'aïllament reproductiu, hi ha certa diversificació en el dibuix alar entre poblacions.

### Eruga

Fa fins a 42 mm de longitud. De cos negre vellut, recoberta de petits pèls, i amb una línia de punts ataronjats per sobre dels espiracles. Com molts altres papiliònids, presenten un osmeteri entre el cap i el tòrax que desprèn una olor desagradable, un sistema per a dissuadir els depredadors.

## Distribució

Similar al cas de P. apollo, amb la pujada de temperatures a Euràsia després de la darrera glaciació, es quedaren poblacions aïllades en latituds elevades o en serralades, zones on encara es conservava en part el clima a què estaven adaptades. Es troba principalment als Pirineus, centre i nord d'Europa, Balcans, Turquia, Transcaucàsia, Líban, Síria, l'Iraq, l'Iran, Afganistan, centre dels Urals, Sibèria i Tian Shan, i són per tant les poblacions als Pirineus les més occidentals. Tot i tenir una àrea de distribució àmplia, només es troba en nuclis de població molt concrets, cosa que la converteix en una espècie relativament rara.

## Hàbitat

Variat, allà on es trobin les plantes nutrícies de l'eruga, abastint clarianes de bosc poc densos de coníferes o caducifolis, zones d'herba baixa, pendents rocosos, normalment llocs humits, però també en secs. La larva s'alimenta principalment de Corydalis solida, C. bulbosa i C. intermedia. Al Pirineu, prefereix boscos clars i humits de coníferes.

## Període de vol i hibernació

Una única generació per any. Els imagos volen d'abril a agost, depenent de l'altitud i localitat. Hiberna com a eruga ja formada dins de l'ou, més rarament es desclou i passa l'estació com a eruga sota les roques.

## Costums

La femella pon els ous sobre les plantes nutrícies pansides, així com sobre altres plantes mortes o roques.

## Referències

* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 26 gener 2014].
* 1 2 3 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.
* D.J. Carter & B. Hagreaves, 1987. Guía de Campo de las Orugas de las Mariposas y Polillas de España y de Europa. Ediciones Omega. ISBN 84-282-0798-4.
* Associació per la Defensa de la Natura, 1999. Papallones d'Andorra. Fundació Crèdit Andorrà. ISBN 99920-1-281-1.
* Helgard Reichholf-Riehm, 1985. Mariposas. Editorial Blume. ISBN 84-7031-555-2.

## Enllaços externs

* Insectarium Virtual (castellà).
# Franz Schiewer

Franz Schiewer (Forst, Brandenburg, 15 de novembre de 1990) és un ciclista alemany professional des del 2009 i actualment a l'equip LKT Brandenburg. Combina la pista amb la carretera.

## Palmarès en ruta

* 2009
** 1r al Tour de Berlín

## Palmarès en pista

* 2010
** Campió d'Alemanya en Puntuació
* 2011
** Campió d'Alemanya en Persecució per equips (amb Nikias Arndt, Henning Bommel i Stefan Schäfer)
* 2013
** Campió d'Alemanya en Persecució per equips (amb Roger Kluge, Felix Donatht i Stefan Schäfer)
* 2017
** Campió d'Europa de Mig fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Curs d'aigua

Un curs d'aigua és el lloc per on corren les aigües. Tot curs d'aigua està alimentat per una conca. N'hi ha de naturals, com ara rius, rieres, priels i d'artificials com ara canals i regs, així com rius i rieres canalitzats.
Els torrents i els rierols formen els afluents dels rius que desemboquen en el mar o en un llac. El règim d'un curs d'aigua depèn de l'alimentació i de les característiques del llit: amplada, traçat, perfils longitudinal i transversal, etc. Les formes del llit no deixen de canviar, perquè, en certes parts, sofreixen una erosió si fa o no fa intensa, en la mesura que en d'altres es dipositen al·luvions que eleven el fons i en regularitzen el perfil. Fins i tot cascades acaben per desaparèixer, atès que, en retrocedir, l'altura en disminueix fins al punt de suprimir-se la desnivellació. La potamologia estudia els rius i llur règim.

## Rierol

Un rierol és un petit curs d'aigua natural que normalment flueix de manera continuada, però que a diferència d'un riu, té un cabal hidràulic menor. Si tendeix a desaparèixer durant l'estiu, se l'anomena riera. No és, en general, navegable. Atès el seu poc cabal, no solen haver-hi ponts per a travessar els rierols, de manera que cal fer-ho pels guals, lloc on el rierol té tan poca profunditat que pot travessar-se a peu, o serveix per al bany.

## Riera

Una riera és un corrent d'aigua intermitent natural que flueix amb discontinuïtat segons l'època de l'any. Posseeix un cabal hidràulic inconstant i desemboca en el mar, en un llac, en un riu o en una altra riera; en els dos darrers casos es denomina afluent. Es diferencia d'un riu perquè acostuma a tenir menys longitud i no porta aigua durant tot l'any. Es diferencia d'un torrent perquè en èpoques humides porta aigua encara que faci dies que no plou.
| Curs d'aigua | Cabal | Continuïtat |
| Riu | Abundant | Duu aigua tot l'any |
| Rierol | Escàs | Duu aigua tot l'any |
| Riera | Variable | S'asseca en èpoques seques, excepte quan plou |
| Rambla | Variable | curs d'aigua intermittent, passeig fet al llit d'una antiga riera |
| Torrent | Escàs (intens quan plou) | Duu aigua quan plou i els pocs dies següents |
| Canal | Curs d'aigua artificial per al reg, el desguàs o el transport | L'alimentació és artificial |
| Canal navegable | Curs d'aigua artificial per al transport aquàtic | L'alimentació és artificial |

## Vegeu també

* Barranc
* Xaragall
* Gual
* Rosseguera
* Aqüífer
* Rambla
* Uadi

## Referències

* ↑ Domingo, Carles «Rieres i torrents: cursos fluvials menors». Llengua nacional, 31, primavera 2001, pàg. 26-29.
* ↑ «potamologia». Diccionari de geografia física. TERMCAT. [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ «rambla». Terminologia de Ciències i Tecnologia. Institut d'Estudies Catalans.
# Svea Norén

Svea Placida Mariana Norén (Estocolm, 5 d'octubre de 1895 – Lidingö, Estocolm, 9 de maig de 1985) va ser una patinadora artística sobre gel sueca que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla de plata en la prova individual femenina del programa de patinatge artístic. Fou superada en la classificació per la seva compatriota Magda Mauroy-Julin.
Al Campionat del Món guanyà tres medalles, una de plata el 1922 i dues de bronze, el 1913 i 1923.

## Palmarès

| Event | 1910 | 1912 | 1913 | 1915 | 1917 | 1919 | 1920 | 1922 | 1923 |
| Jocs Olímpics | | | | | | | 2a | | |
| Campionat del Món | | | 3a | | | | | 2a | 3a |
| Campionat de Suècia | 2a | 3a | 1a | 1a | 1a | 1a | | | |

## Referències

* 1 2 «Svea Norén Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 30 juliol 2017].
* ↑ Svea Norén. Comitè Olímpic Suec
# Joe Alves

Joseph M. Alves (San Leandro, Califòrnia, Estats Units; 21 de maig de 1938) és un cineasta i dissenyador de producció nord-americà, reconegut principalment pel seu treball en les tres primeres pel·lícules de la saga cinematogràfica de Tauró. En va dirigir el tercer lliurament, Jaws 3-D, el 1983.

## Carrera

Alves va col·laborar en tres llargmetratges de Steven Spielberg, el primer va ser Boja evasió. Va dissenyar els tres taurons mecànics per a la pel·lícula Tauró (1975) juntament amb el tècnic d'efectes mecànics Bob Mattey, que en va supervisar la construcció a Sun Valley. Una vegada que els taurons van ser acabats, es van traslladar en camió al lloc de rodatge, però desafortunadament no havien estat provats dins l'aigua, la qual cosa va causar una sèrie de retards que s'han convertit en una fita cinematogràfica amb el pas del temps.
Va treballar a Jaws 2 (1978) com a dissenyador de producció i com a director de segona unitat. Després de l'acomiadament del director original John D. Hancock, Alves va ser proposat per a dirigir el film amb Verna Fields. No obstant això, es va contractar Jeannot Szwarc per a completar la pel·lícula.
Va dirigir Jaws 3-D (1983), pel·lícula que va aprofitar el ressorgiment de la popularitat del 3-D d'aleshores. Aquesta tercera seqüela de la saga va ser mal rebut per la crítica, i Variety va criticar Alves per no haver «perseverat prou en el Gran Blanc». Va ser nominat com a pitjor director als Golden Raspberry Awards de 1983. Jaws 3-D és l'únic film que va dirigir.

## Premis i reconeixements

Pel seu treball a Encontres a la tercera fase, Alves va ser nominat a un Oscar a la millor direcció artística i va guanyar el BAFTA en la mateixa categoria. El model de la ciutat de Nova York que Alves va crear per al film Fuga de Nova York de John Carpenter (1981) va ser lloat per la crítica. El 2020 va rebre el Premi ADG Lifetime per la seva trajectòria en la indústria del cinema.

## Referències

* ↑ «Designing Jaws» (en anglès). CBS. [Consulta: 22 gener 2020].
* ↑ «El 'Tiburón' de Steven Spielberg se restaura para exponerlo en museo» (en castellà). eCartelera. [Consulta: 22 gener 2020].
* ↑ Turner, Cory. «'Jaws' Shark Gets His Bite Back: A Love Story» (en anglès). www.keranews.org. [Consulta: 22 gener 2020].
* ↑ «"Jaws" Bruce the Shark Making a Hollywood Comeback» (en anglès). spectrumnews1.com. [Consulta: 22 gener 2020].
* ↑ Loynd, Ray (1978) The Jaws 2 Log. Londres: W.H. Allen. ISBN 0-426-18868-3 pg. 74
* ↑ «50 Worst Movies of All Time» (en anglès). 247wallst.com. [Consulta: 22 gener 2020].
* ↑ «Jaws 3-D». Variety, 01-01-1983. [Consulta: 28 novembre 2006].
* ↑ «Razzies 1983 Archive». Razzies.com. Arxivat de l'original el 28 d'octubre de 2006. [Consulta: 10 desembre 2006].
* ↑ «Production designers Creber, Anderson to be inducted into Art Directors Guild Hall of Fame» (en anglès). SHOOTonline. [Consulta: 22 gener 2020].
* ↑ Petski, Denise. «Art Directors Guild Awards: ‘The Irishman’, ‘Mandalorian’, ‘Once Upon A Time In Hollywood’ Among Nominees» (en anglès). Deadline, 09-12-2019. [Consulta: 22 gener 2020].
# Peter Günther

Peter Günther (Betzdorf, Renània-Palatinat, 29 d'agost de 1882 - Düsseldorf, 7 d'octubre de 1918) fou un ciclista alemany, que es va especialitzar en el ciclisme en pista, concretament en les curses de mig fons. Va morir a conseqüència de la caiguda en una cursa.

## Palmarès

* 1905
** Campió d'Alemanya en mig fons
* 1911
** Campió d'Alemanya en mig fons
* 1912
** Campió d'Alemanya en mig fons
* 1914
** Campió d'Europa de mig fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Willy Böckl

Willy Böckl (Klagenfurt, Imperi Austrohongarès 1893 - 1975) fou un patinador austríac, un dels més destacats de la dècada del 1920.

## Biografia

Va néixer el 27 de gener de 1893 a la ciutat de Klagenfurt, ciutat que en aquell moment formava part de l'Imperi Austrohongarès i que avui en dia forma part d'Àustria. Va morir el 22 d'abril de 1975.

## Carrera esportiva

Aconseguí la victòria del Campionat del Món de patinatge artístic sobre gel en quatre ocasions, així com del Campionat d'Europa de patinatge artístic sobre gel en set ocasions. Participà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1924 realitzats a Chamonix (França) finalitzant en segona posició, medalla que renovaria en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1928 realitzats a Sankt Moritz (Suïssa).
En finalitzar la seva carrera esportiva s'instal·là als Estats Units d'Amèrica on es convertí en entrenador.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Willy Böckl». [Consulta: 2 gener 2022].