# Can Muntaner de Dalt

Can Muntaner de Dalt, també coneguda com a Casa Larrard, és un edifici del barri de la Salut de Barcelona, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

El 1603, el jurista Hipòlit de Montaner va adquirir la propietat, que posteriorment es coneixeria com a Torre de Montaner de Dalt. L'any 1822, Josep Maria de Càrcer i de Peguera (1779-1844), hereu del seu pare Marià de Càrcer i de Montaner (1747-1817), va vendre la finca (que en aquell moment tenia unes 24 ha) a Pere Alexandre de Larrard i de Llauder. Aquest morí el 1823, i el succeí el seu fill Antoni Alexandre de Larrard i Juez-Sarmiento (1818-1887), que entre el 1862 i el 1879 va segregar-ne més de 6 ha per vendes o establiments emfitèutics, amb la qual cosa la superfície va disminuir a 17,73 ha.
El 1894, i en virtut del litigi promogut per Salvador de Samà i Torrents, marquès de Marianao, contra Pilar de Milans i de Larrard (casada amb Joaquim de Sarriera i de Larrard, comte de Solterra), per un préstec de 100.000 pessetes que no li havia retornat, la finca va ser adquirida per Josep Bolós i Güell per 100.499,24 pessetes. Aquest (que de fet era un testaferro de Samà) la va parcel·lar, i el 1895 i el 1897, va presentar sengles projectes d'urbanització; el primer corresponia a la part baixa, per sota del carrer d'Olot (aleshores de Milans), i el segon a la part alta, que no es va arribar a realitzar.
El 1898, la seva vídua Luisa Aprile i Rabassa va traspassar la finca (que en aquell moment tenia 13,95 ha), a títol d'agnició de bona fe, a Salvador de Samà i Torrents, gràcies a una escriptura privada en la qual Bolós reconeixia que havia fet l'adquisició amb diners i a utilitat d'aquest. Samà va continuar amb la parcel·lació de la finca, però uns mesos després la va establir en emfiteusi a Eusebi Güell i Bacigalupi, que tenia la intenció de construir-hi una ciutat jardí, i demanà a l'Ajuntament de Barcelona que arxivés el projecte de Bolós. La torre fou reformada i ocupada pels Güell, que encarregaren el projecte a l'arquitecte Antoni Gaudí i Cornet.
Eusebi Güell va morir l'any 1918, i l'any 1922 la finca fou venuda a l'Ajuntament de Barcelona. L'arquitecte Josep Goday va ampliar el conjunt per a transformar-lo en escola pública, inaugurada durant l'Exposició Universal del 1929 i que actualment porta el nom d'Escola Baldiri Reixac. Entre 1992 i 1994, l'antiga torre va ser rehabilitada pels arquitectes José Antonio Martínez Lapeña i Elies Torres.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, façana simètrica i teulada a quatre vessants. Al costat s'hi varen afegir uns cossos amb terrat pla. Té planta baixa i tres pisos. Al pis més alt hi ha nou finestrals amb arquets. La façana està decorada amb esgrafiats i plantes trepadores. S'ha conservat la capella interior i el cor.

## Vegeu també

* Casa Montaner
* Palau Sessa-Larrard
* Obres de Josep Goday

## Notes

* ↑ La forma original i documentada històricament del nom era Montaner, però a partir del 1894 va aparèixer amb «u».

## Referències

* ↑ Freixa i Leniz, 2019, p. 138.
* ↑ Portavella i Isidoro, Jesús. Els carrers de Barcelona: Gràcia. Districte de Gràcia. Ajuntament de Barcelona, juliol 2013, p. 21.
* 1 2 3 4 5 «Can Muntaner de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Hipólito (I) de MONTANER». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ AHPB, notari Miquel Vives, 08-03-1603.
* ↑ «José María de CARCER y de PEGUERA». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Mariano de CARCER y de MONTANER». geneanet. Martín Rodríguez.
* 1 2 «Pere Alexandre de Larrard i de Llauder». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ AHPB, notari Joan Fontrodona i Minguella, manual 1.158/24, f. 348v-368, 28-11-1822.
* 1 2 3 Freixa i Leniz, 2019, p. 84.
* ↑ «Antoni De Padua Alexandro Domingo de Larrard». geneanet. Jeanine Bourbon.
* ↑ «María del Pilar Miláns del Bosch Larrard». geneanet. Luis Manuel de Villena Cabeza.
* ↑ AHPB, notari Josep Ferrer i Bernadas, manual 1401/59, f. 3535-3554, 16-07-1894.
* ↑ Freixa i Leniz, 2019, p. 84-85.
* ↑ «agnició de bona fe». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ AHPB, Josep Ferrer i Bernadas, manual 1401/86, f. 4595-4626, 02-12-1898.
* 1 2 Freixa i Leniz, 2019, p. 96.
* ↑ AHPB, notari Manuel Borràs i de Palau, manual 1.431/21, f. 1722-1730, 29-07-1899.
* ↑ Freixa i Leniz, 2019, p. 96-97.
* ↑ «Park Güell: casa Larrard (Escola Baldiri Reixac)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Bibliografia

* Cirici i Pellicer, Alexandre. Barcelona pam a pam. 7a ed. Barcelona: Teide, 1971, p. 324 (Què cal saber, 8). ISBN 84-307-8187-0.
* Freixa, Mireia; Leniz, Mar. El Park Güell i els seus orígens, 1894-1926. MUHBA, 2019. ISBN 978-84-9156-192-7.

## Enllaços externs

* «Park Güell: casa Larrard (Escola Baldiri Reixac)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.