OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Butan-1-amina

La butan-1-amina és una amina primària, i la seva fórmula molecular és C$_4$H$_{11}$N.
És un compost orgànic amb la fórmula CH$_3$(CH$_2$)$_3$NH$_2$. Aquest líquid incolor és una de les quatre amines isomèriques del butà, les altres són sec-butilamina, tert-butilamina i isobutilamina. És un líquid que té l'olor de peix, semblant a l'amoníac comú a les amines. El líquid adquireix un color groc en emmagatzemar-se a l'aire. És soluble en tots els dissolvents orgànics. Els seus vapors són més pesats que l'aire i produeix òxids tòxics de nitrogen durant la combustió.

## Preparació

Es pot obtenir a partir de la reducció de butanamida o butanonitril amb HLi i AlH$_3$ produint així butan-1-amina. També s'obtendria a partir de pentilamida, que s'obté de la reacció de la pentanamida amb el brom, en medi aquós fortament alcalí, s'obté butan-1-amina i a més, també diòxid de carboni CO$_2$. Una altra manera d’adquirir-lo és a partir de butanal, que aquest al reaccionar amb l'amoníac NH$_3$, produeix 1-butilimina. En ser tractat posteriorment amb un reductor com l'hidrogen o el níquel, se sintetitza la butan-1-amina. Finalment, aquest compost també es pot aconseguir a partir d’halogenurs de n-propil.

## Usos

Aquest compost s'utilitza com a ingredient en la fabricació de pesticides (com tiocarbazides), productes farmacèutics i emulsionants. També és un precursor per a la fabricació de N,N′-dibutiltiourea, un accelerador de vulcanització de cautxú, i n-butilbenzensulfonamida, un plastificant de niló. S'utilitza en la síntesi de fengabina, el fungicida benomyl, i butamoxà, i l'antidiabètic tolbutamida.

## Seguretat

La LD a les rates per la via d'exposició oral és de 366 mg/kg.
Pel que fa a les exposicions ocupacionals a la n-butilamina, l'Administració de Seguretat i Salut en el Treball i l'Institut Nacional de Seguretat i Salut en el Treball han establert límits d'exposició laboral en un límit de 5 ppm (15 mg / m$^3$) per a l'exposició dèrmica.

## Referències

* 1 2 3 Makar, A. B.; McMartin, K. E.; Palese, M.; Tephly, T. R. «Formate assay in body fluids: application in methanol poisoning». Biochemical Medicine, 13, 2, 6-1975, pàg. 117–126. DOI: 10.1016/0006-2944(75)90147-7. ISSN: 0006-2944. PMID: 1.
* ↑ «Figure 1: Minimum-Spanning-Tree of 462 hemagglutinin gene sequences of “Old-World”-orthopoxviruses retrieved from NCBI (March 2018).». [Consulta: 24 març 2024].
# Rosemarie Trockel

Rosemarie Trockel (Schwerte, RDA, 13 de novembre de 1952) és una artista alemanya i una figura important en l'art contemporani internacional. Viu i treballa a Colònia, i ensenya a la Kunstakademie Düsseldorf, des d'on treballa obres relacionades amb la contradicció, les reivindicacions de la dona i la transgressió de codis.
Entre 1970 i 1978, Trockel va estudiar antropologia, sociologia, teologia i matemàtiques a Colònia (Alemanya), intentant obtenir un títol d'ensenyament per poder ser mestra. Més tard va estudiar pintura al Kölner Werkschulen, també a Colònia. Va exposar sola per primera vegada el 1983 a Bonn i Colònia. Es va fer famosa en abordar les qüestions contemporànies, en particular el lloc de la dona en el món de l'art. El seu treball va desafiar diversos conceptes de la sexualitat, la cultura, i la producció artística. En els anys vuitanta del segle xx, va realitzar importants exposicions individuals als Estats Units, per exemple, al MoMA de Nova York.
El 1992, el Museu Nacional Centre d'Art Reina Sofia de Madrid va dedicar-li una exposició retrospectiva. El 1995 va crear el memorial Frankfurter Engel a Frankfurt del Main, Alemanya, dedicat als homosexuals executats pel nazisme. Està representada per Sprüth Magers Berlín Londres. A Barcelona, es va poder veure obra seva a l'exposició Fondo, figura y lluvia, de la galeria Antoni Estrany, el 1996.

## Obra destacada

Al MoMA, es poden veure les seves Imatges teixides de Trockel (Trockel's "knitting pictures") produïdes el 1985, que consistien en reproduccions informàtiques de logos o imatges populars fetes amb llana o amb altres teixits. Es poden veure obres seves al fons de la col·lecció del MACBA.

## Premis i reconeixements

* 1985 Stipendium per la Kulturkreises der deutschen Wirtschaft, Colònia
* 1989 Karl-Ströher-Preis, Frankfurt
* 1991 Günter-Fruhtrunk-Preis per la Akademie der Bildenden Künste Munich
* 1998 Staatspreis pel govern de Rin del Nord-Westfàlia
* 1999 Internationalee Kunstpreis pel Kulturstiftung Stadtsparkasse Munich
* 2004 Wolfgang-Hahn-Preis pel Gesellschaft für Moderne Kunst am Kölner Museum Ludwig

## Referències

* 1 2 «Rosemarie Trockel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Chilvers Ian Smith & John Glavaš,A Dictionary of Modern and Contemporary Art. Oxford University Press, p. 715.
# Leonie Benesch

Leonie Benesch (Hamburg, 22 d'abril de 1991) és una actriu alemanya que ha interpretat papers en produccions com Babylon Berlin, The Crown i Das Lehrerzimmer. Actualment resideix a Londres.

## Trajectòria

L'any 2009, Benesch va interpretar el paper d'Eva a la pel·lícula Das weiße Band, que va guanyar la Palma d'Or al 62è Festival Internacional de Cinema de Canes. La crítica cinematogràfica van destacar-ne la seva actuació com «un descobriment» i va rebre el Young Artist Award estatunidenc pel seu treball, així com un New Faces Award. El 2010 va actuar a Picco, de Philip Koch, i a Satte Farben vor Schwarz, de Sophie Heldman, on va treballar al costat de Senta Berger i Bruno Ganz.
L'any 2023 va guanyar el Premi del Cinema Alemany pel seu paper principal com a professora idealista (Carla Novak) al drama Das Lehrerzimmer, coescrit i dirigit per İlker Çatak, a la categoria de Millor paper protagonista femení. També va ser nominada als 36ns Premis del Cinema Europeu i, més endavant, l'obra va rebre una nominació a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2023.

## Referències

* ↑ «Film-Talent Leonie Benesch "Ich hatte einfach extrem Angst, dass ich abhebe"». reutlingen.ihk.de. Arxivat de l'original el 2018-09-05. [Consulta: 15 maig 2013].
* ↑ «Leonie Benesch interview: ‘The Teachers' Lounge’». goldderby.com, 08-12-2023. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ Male, 19 09 2009 um 22:23 von Eva. «Leonie Benesch: Genau diese Naivität, die Eva hat» (en alemany), 19-09-2009. [Consulta: 4 març 2024].
* ↑ Stefan Biestmann. «Zeitreise in das Amerika der 20er Jahre» (en alemany). [Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ "Eine Entdeckung": Filmfestspiele Cannes: Hanekes tödliches Geheimnis in: Die Presse vom 21. Mai 2009
* ↑ «Wega film vienna | Kino | DAS WEISSE BAND - eine deutsche Kindergeschichte».
* ↑ Zurro, Javier. «Racismo, machismo y crispación: ‘Sala de profesores' demuestra que la sociedad cabe en un aula» (en castellà), 02-02-2024. [Consulta: 4 març 2024].
# Marie-Jo et ses deux amours

Marie-Jo et ses deux amours és una pel·lícula francesa dirigida per Robert Guédiguian el 2002. Va participar en el 55è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Argument

Marie-Jo estima profundament el seu marit Daniel, així com el seu amant Marco... Però no pot viure amb ells alhora. Fins i tot arribarà a provocar la destrucció d'aquest fràgil equilibri, amb un final inevitable i tràgic.

## Repartiment

* Ariane Ascaride : Marie-Jo
* Jean-Pierre Darroussin : Daniel
* Gérard Meylan : Marco
* Julie-Marie Parmentier : Julie
* Jacques Boudet : Jean-Christophe
* Yann Trégouët : Sylvain
* Frédérique Bonnal : Madame Fauvelet
* Souhade Temimi: col·lega de Marie-Jo
* Maya Seulyvan: La dama del coll
* Frédéric Garbe: El metge
* Danielle Stefan: La convidada de la festa
* Jacques Germain: El pilot
* Axel Köhler: el comandant alemany
* Richard Ano :
* Brigitte Beck :
* Sébastien Capel :
* Yohann Cosma :
* Marie-Laure Dib :
* Jean-Gabriel Farris :
* Rodolphe Gasnier :
* Arnaud Idelot :
* Alexandre Lucchino :
* Ludivine Manca :
* Mag Versini :
* Lionel Jospin : ell mateix (imatges d'arxiu – no acreditat)

## Producció

El rodatge es va desenvolupar a Marsella i a l'arxipèlag del Frieu.

## Distincions

| Premi / Festival | Categoria | Receptors i nominats | Resultat |
| 55è Festival Internacional de Cinema de Canes | Palma d'Or | | Nominat |
| 28a cerimònia dels Premis César | Millor actriu | Ariane Ascaride | Nominat |
| 15ns Premis del Cinema Europeu | Jameson People's Choice Award a la millor actriu | Ariane Ascaride | Nominat |

## Notes i referències

* ↑ «LUMIERE : Film: Marie-Jo et ses deux amours». lumiere.obs.coe.int.
* ↑ «Festival de Cannes: Marie-Jo and Her Two Lovers». festival-cannes.com. [Consulta: 25 octubre 2009].
* ↑ Marie-Jo et ses deux amours, unifrance.org
* ↑ Marie-Jo y sus dos amores a Fotogramas
* ↑ Marie-Jo et ses deux amours a cineuropa.org
* ↑ La carrera por los Césares, Cineuropa, 24 de gener de 2003

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Txatxalaca oriental

La txatxalaca oriental (Ortalis araucuan) és una espècie d'ocell de la família dels cràcids (Cracidae) que habita zones forestals de l'est del Brasil.

## Taxonomia i sistemàtica

Sovint és considerat una subespècie de l'Ortalis guttata. També se l'ha considera coespecificic amb la txatxalaca motmot (O. motmot) i la txatxalaca celluda. És monotípic.

## Descripció

La txatxalaca oriental fa uns 50 cm de llargada. Té la capçada i el clatell de color vermellós apagat, les parts superiors marrons i la gropa vermellosa. La part inferior de la gola i el pit són de color marronós fosc, amb taques blanquinoses (femelles) o beix (mascles); la resta de les parts inferiors són blanques excepte la cloaca, ocre. El seu ull marró fosc està envoltat per una pell nua de color blau pissarra.

## Distribució i hàbitat

La txatxalaca oriental es troba en una franja força estreta de l'extrem oriental del Brasil, des de Rio Grande do Norte al sud fins a Espírito Santo i Minas Gerais. El seu hàbitat principal és el la mata atlàntica, però també inclou paisatges de boscos secundaris com la caatinga i restinga.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* 1 2 Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. «IOC World Bird List (v 11.2)», 01-07-2021. [Consulta: 14 juliol 2021].
* ↑ Remsen, J. V., Jr., J. I. Areta, E. Bonaccorso, S. Claramunt, A. Jaramillo, D. F. Lane, J. F. Pacheco, M. B. Robbins, F. G. Stiles, and K. J. Zimmer. Version 24 August 2021. A classification of the bird species of South America. American Ornithological Society. https://www.museum.lsu.edu/~Remsen/SACCBaseline.htm retrieved August 24, 2021
* 1 2 3 del Hoyo, J., N. Collar, D. A. Christie, and G. M. Kirwan (2020). East Brazilian Chachalaca (Ortalis araucuan), version 1.0. In Birds of the World (J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D. A. Christie, and E. de Juana, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.specha2.01 retrieved September 30, 2021
# Josep Maria Trigo Rodríguez

Josep Maria Trigo Rodríguez (València, 3 de juliol del 1970) és un astrònom, astrofísic i divulgador científic valencià. La seva activitat de recerca se centra en la formació i evolució del sistema solar. Pertany a l'Institut de Ciències de l'Espai (ICE) i és membre fundador de la Xarxa d'Investigació Sobre Bòlids i Meteorits.
Durant la seva infància i joventut, llegí les obres d'Isaac Asimov, Josep Comas i Solà, Camille Flammarion i Carl Sagan. El 2002 es doctorà cum laude per la Universitat de València. Entre el 2003 i el 2005 dugué a terme recerca sobre materials del sistema solar primordial (meteorits) a l'Institut de Geofísica i Física Planetària de la Universitat de Califòrnia a Los Angeles (UCLA). Des del 2011 és científic titular de l'ICE, on continua estudiant meteorits i cometes. El 2012, el Minor Planet Center batejà l'asteroide del cinturó principal 8325 Trigo-Rodríguez en honor seu. El 2018, fou un dels impulsors del portal de divulgació científica en català Divulcat amb el suport d'Enciclopèdia Catalana.

## Referències

* 1 2 Institut d'Estudis Ilerdencs. «Josep Maria Trigo parla sobre 'Els meteorits i l'origen de la vida' al cicle 'Ciència a l'IEI'», 15 març 2019. [Consulta: 29 desembre 2020].
* 1 2 Recerca en Acció. «Josep Maria Trigo», 15 setembre 2011. [Consulta: 29 gener 2020].
* ↑ Associació Astronòmica Sant Cugat — Valldoreix. «Conferència. "Com vam descobrir un fragment d'un cometa a dins d'un meteorit?"», 2019. Arxivat de l'original el 2020-08-10. [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ Sevilla, F. «El asteroide 8325 (1981 EM26) ha sido denominado Trigo-Rodríguez» (en castellà). Vega 0.0, 16 maig 2012. Arxivat de l'original el 2021-01-15. [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ «Neix divulcat.cat, el nou digital de divulgació dels Països Catalans». La Llança, 13 febrer 2018. [Consulta: 29 desembre 2020].
# Samanta Villar Fitó

Samanta Villar Fitó (Barcelona, 1975) és una periodista catalana.

## Biografia

Va néixer el 16 de setembre de 1975 a Barcelona, i és llicenciada en Periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona. Va realitzar un postgrau de direcció d'actors a la Universitat Ramon Llull i va estudiar interpretació dramàtica a l'Estudi d'Actors Nancy Tuñón de Barcelona.
Va començar treballant a TV3 com a ajudant de realització, i l'any 1998 va incorporar-se a Viladecans Televisió com a ENG i presentadora d'informatius. L'any següent ja presentava l'agenda cultural a Barcelona tv. Va sortir del canal local de Barcelona per incorporar-se a Televisió Espanyola a Catalunya. A TVE va presentar els informatius locals durant sis anys i va participar en equips informatius especials, com els que van informar de la mort del papa Joan Pau II.
El 2005 es va incorporar al programa España Directo com a reportera de la zona de Llevant, encara que el va presentar en alguna ocasió. Dos anys més tard, el 2007, va fitxar pel 3/24 com a presentadora dels informatius.
Des del setembre del 2008 treballa a la productora BocaBoca, on (el gener del 2009) va començar a presentar el programa 21 días, de Cuatro, al qual seguí Connexió Samanta, que dirigia i presentava. Més endavant, amb el programa 9 mesos amb Samanta, oferia un seguiment del seu propi embaràs, que concloïa amb el part dels seus fills bessons.
Ha publicat diversos llibres, entre els quals Madre hay más que una o La carga mental femenina, en què la reportera tracta sense embuts la duresa de la maternitat, els sacrificis que comporta i les dificultats de la conciliació amb la vida laboral.
Ha estat guardonada amb una Antena de Plata, una Antena d'Or i l'Ondas.

## Carrera televisiva

* Informatius, Viladecans Televisió, 1998
* Agenda cultural, Barcelona Televisió, 1999
* Informatius, TVE Catalunya, 1999-2005
* España Directo, TVE 2005-2007
* Informatius, Canal 3/24, Televisió de Catalunya. 2007- 2008
* 21 días, Cuatro, 2008-2010.
* Conexión Samanta, Cuatro, 2010-avui

## Referències

* ↑ «Samanta Villar» (en castellà). Bekia. [Consulta: 23 juliol 2020].
* ↑ «Un llibre de la periodista Samanta Villar trenca tabús sobre la maternitat». Diari de Girona, 30-01-2017.
* ↑ Ferro, Lorena «Samanta Villar: “Mi vida es peor desde que tengo hijos”». La Vanguardia, 11-03-2019.
* ↑ «Samanta Villar» (en castellà). Planeta de Libros. [Consulta: 23 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Informació a Cuatro
# Justin Gatlin

Justin Gatlin (Brooklyn, Nova York, EUA, 10 de febrer de 1982) és un atleta estatunidenc, especialista en els 100 i 200 metres llisos.
La tardor del 2000 va arribar a la Universitat de Tennessee on va participar i va guanyar en diverses competicions nacionals. Durant l'any 2002 es va convertir en esportista professional guanyant, el 2004, la medalla d'or dels 100 m. llisos als Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 a Atenes. El 22 d'agost de 2006 fou sancionat a 8 anys per la federació d'atletisme del seu país després que l'Agència antidopatge dels Estats Units (USADA) notifiqués que havia donat positiu en testosterona per segona vegada en la seva carrera. Segons l'USA Track & Field la pena va ser reduïda per la col·laboració del mateix Gatlin en la investigació. A causa d'aquest esdeveniment hauria pogut ser sancionat per sempre. El 6 de juny de 2013 va aconseguir guanyar a Usain Bolt en la cursa de 100 metres de la Golden Gala de Roma, essent la primera cursa d'aquesta distància que perdia el jamaicà en el darrer any.

## Referències

* ↑ «Justin Gatlin derrota Usain Bolt en els 100 metres a la Golden Gala de Roma». 324.cat, 06-06-2013. [Consulta: 7 juny 2013].
# Jesús Aramburu Olarán

Jesús Aramburu Olarán (Aretxabaleta, 12 de novembre de 1917 - Madrid, 20 de setembre de 2000), va ser un metge i polític espanyol que va arribar a exercir llocs de rellevància durant el franquisme.

## Biografia

Nascut a la localitat guipuscoana d'Aretxabaleta, es va llicenciar i va doctorar en Medicina i Cirurgia, començant a exercir de metge de jove. Es va afiliar a la Falange en els anys 30, arribant a ser cap de centúria de la Falange madrilenya. Va combatre en les files del bàndol nacional durant la Guerra Civil.
Després de la contesa va ser nomenat sotscap provincial del Moviment s la província de Salamanca. En febrer de 1949 va ser nomenat governador civil de la província Alacant, així com cap del moviment en aquesta província, en la qual va dur a terme una destacada labor. Així mateix, durant la seva estada en terres alacantines, va ser president de l'empresa alcoiana Editorial Marfil.
En juliol de 1954 va ser designat governador civil de la província de Valladolid.
Posteriorment es va establir a Madrid, on va exercir de governador civil entre 1957 i 1965substituint en el càrrec Eduardo Álvarez-Rementería. Més tard també va exercir els càrrecs de Director General de Política Interior (1965-1967), Delegat d'Àrea Metropolitana i Conseller Nacional del Movimiento. També va ser procurador en Corts com a Conseller Nacional de 1955 a 1977.
En el terreny empresarial també va ser president Pextrafil, S.A. i vicepresident de Papeleras Reunidas. Va ser membre del Cos Nacional de la Vella Guàrdia i president de la Federació De Salamanca de Pilota Basca en 1946. Fou guardonat amb la Gran Creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica (1962), l'Orde del Mèrit Civil, Orde del Mèrit Militar, l'Orde de Cisneros, Medalla d'Or de la Vila de Madrid, la Medalla de la Vella Guàrdia i la Medalla de Patiments per la Pàtria.

## Referències

* ↑ DECRETO de 4 de febrero de 1949 por el que se nombra Gobierno civil de la provincia de Alicante a don Jesús Aramburu Olarán.
* ↑ DECRETOS de 20 de julio de 1954 por los que se nombran Gobernadores Civiles de las provincias de Alicante, Las Palmas y Valladolid a don Evaristo Martín Freire, don Santiago Guillén Moreno y don Jesús Aramburu Olarán, respectivamente.
* ↑ «Nombramiento de gobernadores civiles de varias provincias». .
* ↑ Jesús Aramburu Olarán a l'Índex Històric del Congrés dels Diputats
* ↑ Jesús Aramburu Olaran a l'Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ Don Jesús Aramburu Olarán, ABC, 10 d'abril de 1965
# 383
## Esdeveniments

* Gener, Milà, Imperi Romà: Teodosi I el Gran declarà el seu fill Arcadi com a August d'Orient.
* Britànnia: Magne Màxim es revolta contra Flavi Gracià, ocupa la Gàl·lia i fa perseguir i executar Gracià.
* Trèveris, Gàl·lia: Magne Màxim, és reconegut emperador romà.
* Pèrsia: L'emperador sassànida Ardashir II és deposat en favor del seu nebot Sapor III.
* Tràcia: A la mort de Fritigern, Badengaud és nomenat cap dels visigots.
* Castra Regina, Rècia: La ciutat és destruïda pels iutungs.
* Batalla del Riu Fei: Fú Jiān de l'Imperi Di dels Qin anteriors fou derrotat per un exèrcit de Jin inferior en nombre.

## Necrològiques

* Tràcia: Fritigern, cabdill visigot.
* Colònia, Germània: Úrsula de Colònia, màrtir.
# Gabriela Michetti

Marta Gabriela Michetti (Laprida, 28 de maig de 1965) és una política argentina del partit Propuesta Republicana.
Fou Vicepresidenta de l'Argentina al període 2015-2019; la va succeir la expresidenta Cristina Fernández de Kirchner.
Anteriorment fou vice-presidenta ("vicejefa") del govern de la Ciutat de Buenos Aires amb Mauricio Macri (2007-2015).

## Referències

* ↑ «Mauricio Macri es el Presidente electo» (en español). Clarín, 23-11-2015. [Consulta: 23 novembre 2015].
* ↑ «Elecciones porteñas 2007, La Nación, 25 de juny de 2007». Arxivat de l'original el 2007-08-27. [Consulta: 29 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Blog oficial de Gabriela Michetti Arxivat 2012-03-14 a Wayback Machine. (castellà)
* Datos en el sitio del Honorable Senado de la Nación Argentina (castellà)
# Diada d'Europa

La Diada d'Europa es commemora el dia 9 de maig en record a la declaració realitzada per l'aleshores Ministre francès d'Afers Exteriors, Robert Schuman, a París el dia 9 de maig de 1950, mitjançant la qual es donà el tret de partida a la creació de la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer (CECA).

## Història

El 9 de maig de 1950, just cinc anys després de la signatura de l'armistici de la Segona Guerra Mundial, el ministre francès d'Exteriors Robert Schuman va proposar, a partir d'una idea del seu assessor Jean Monnet, un pla que pretenia situar la producció francesa i alemanya del carbó i l'acer -elements necessaris per a la construcció d'armament- sota el control d'una autoritat única i supranacional. Aquest projecte, anomenat Pla Schuman, va donar lloc un any més tard a la creació de la primera de les Comunitats Europees, la CECA, origen del procés d'integració europea que ha acabat edificant l'actual Unió Europea.
El 9 de maig s'ha convertit en el símbol europeu que, juntament amb l'euro, la bandera europea i l'himne europeu, identifiquen l'entitat política de la Unió Europea. El Dia europeu és un símbol exclusiu de la UE, a diferència de la bandera i l'himne que són símbols de tot Europa per extensió. Això es deu al fet que la declaració Schuman va ser posterior a la creació del Consell d'Europa, d'on provenen els altres dos símbols.

## Celebració

A pesar de ser l'únic dia de celebració oficial en tota la Unió Europea, a la pràctica cap dels estats membres de la Unió no organitza festivitats commemoratives d'alt nivell, com les que es realitzen amb motiu de les festes nacionals de cada estat.
Cada any la Comissió Europea publica un cartell promocional, que comprèn un motiu diferent cada vegada, acompanyat d'un lema referent a un tema d'actualitat dins de la UE.

## Vegeu també

* Declaració Schuman
* Dia de la Victòria (Europa Oriental)

## Referències

* ↑ Dia d'Europa i Declaració Schuman, Celebració del Dia d'Europa a la Font Màgica i al Pavelló Mies Van der Rohe de Barcelona, Comissió Europea a Barcelona, 2014