OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John Hopkinson

John Hopkinson (Manchester, 27 de juliol de 1849 - Petite Dent de Veisivi i Val d'Hérens, 27 d'agost de 1898) va ser un matemàtic i enginyer anglès, conegut pels seus treballs en electricitat.
Hopkinson, fill d'un enginyer soci d'una firma d'enginyeria de Manchester, va estudiar al Owens College (actualment Universitat de Manchester) i el 1867 va entrar al Trinity College (Cambridge) en el que es va graduar el 1871, essent senior wrangler i Smith's Prize. Després de graduar-se va fer el seu primer viatge als Alps, lloc que freqüentaria en anys successius per la seva gran afició a la muntanya.
Després de treballar un temps a l'enginyeria de son pare, va ser enginyer i director de Chance Brother's & Co., una enginyeria de Birmingham en la que es va especialitzar en òptica i il·luminació. El 1877 va decidir traslladar-se a Londres, mantenint les seves relacions amb Chance Brother's, però exercint d'enginyer consultor independent. A Londres va adquirir fama com expert en litigis sobre patents. A partir de 1881, va ser el consultor de les empreses britàniques d'Edison.
Hopkinson va millorar l'eficiència de les, va inventar el sistema trifàsic de distribució de l'electricitat i va ser el primer en establir les bases dels sistemes de tarifació binomials de l'energia elèctrica.
L'estiu de 1898, Hopkinson i tres dels seus fills (un noi i dues noies), van morir en un accident de muntanya a la Petite Dent de Veisivi, al cantó del Valais (Suïssa). Només tenia 49 anys. Les seves restes descansen al cementiri de l'església anglicana de Saint John's a Territet, Montreux (Suïssa).

## Referències

* ↑ Hopkinson, 2014, p. xvi.
* ↑ Els wranglers eren els estudiants que obtenien les millors qualificacions en els exàmens de matemàtiques.
* ↑ Hopkinson, 2014, p. xix.
* ↑ Arapostathis, 2007, p. 10.
* ↑ Hopkinson, 2014, p. xxviii.
* 1 2 Hopkinson, 2014, p. xxxvii.
* ↑ Arapostathis, 2007, p. 13 i ss..
* ↑ Neufeld, 2000, p. 68.

## Bibliografia

* Arapostathis, Stathis «Dynamos, Tests, and Consulting in the Career of John Hopkinson in the 1880s» (en anglès). Annales historiques de l'électricité, Vol. 1, Num. 5, 2007, pàg. 8-31. DOI: 10.3917/ahe.005.0008. ISSN: 1762-3227.
* Greig, James. John Hopkinson: electrical engineer (en anglès). HMSO, 1970.
* Hopkinson, B. (ed.). «Memoir». A: B. Hopkinson. Original Papers by the late John Hopkinson (en anglès). Cambridge University Press, 2014, p. ix-lxii. ISBN 978-1-107-45598-6.
* Neufeld, John. «Competitive Rates: A break from de Past?». A: Ahmad Faruqui, Kelly Eakin (eds.). Pricing in Competitive Electricity Markets (en anglès). Springer, 2000, p. 65-83. ISBN 978-1-4613-7043-7.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «John Hopkinson» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Dibner, Bern. «Hopkinson, John». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 13 febrer 2018]. (anglès)
* «John Hopkinson». Encyclopædia Britannica, 1998. [Consulta: 13 febrer 2018]. (anglès)
# James Bickford

James Bickford (Lake Placid, 2 de novembre de 1912 - Rainbow Lake, 3 d'octubre de 1989) fou un pilot de bob estatunidenc que va competir entre les dècades de 1930 i 1950.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Hivern, tots els compresos entre els Jocs de Garmisch-Partenkirchen de 1936 i els de Cortina d'Ampezzo de 1956, sempre en la prova de bobs a quatre. Destaca la medalla de bronze que guanyà als Jocs de Sankt Moritz de 1948, formant equip amb Thomas Hicks, Donald Dupree i William Dupree. En les altres participacions destaca una sisena posició el 1936. En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata i dues de bronze al Campionat del món de bob.

## Referències

* ↑ «Jim Bickford Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 23 de desembre 2008. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 31 desembre 2019].
# Loris Campana

Loris Campana (Marcaria, Província de Màntua, 3 d'agost de 1926 - Màntua, 3 de setembre de 2015) va ser un ciclista italià que va córrer durant els anys 50 del segle xx.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, en què va guanyar la medalla d'or en la prova de persecució per equips, formant equip amb Marino Morettini, Mino de Rossi i Guido Messina.

## Palmarès

* 1952
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Hèlsinki en persecució per equips
* 1955
** Campió d'Itàlia de persecució individual

## Referències

* ↑ Paolo Barbi. «NUOVO LUTTO A MANTOVA: MUORE IL CICLISTA LORIS CAMPANA» (en italià). ilgazzettinonuovo.it. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ Lutto per la Mantova sportiva. E' morto il ciclista Loris Campana Gazzettadimantova.gelocal.it

## Enllaços externs

* Fitxa i biografia de Loris Campana a museociclismo.it
# Unión del Pueblo Extremeño

Unión del Pueblo Extremeño UPEx, és un partit de caràcter regionalista creat el 2007 per María Victoria Domínguez Parets, ex edil del PP a l'Ajuntament de la ciutat de Plasencia.

## Fundació

Unió del Pueblo Extremeño va néixer com resposta als fets esdevinguts dintre del Partit Popular de Plasencia durant el període comprès entre 2004 i 2007, que va dur a la separació de més de 50 militants d'aquesta formació. Encapçalats per María Victoria Domínguez i altres 100 persones van decidir crear un partit polític per a presentar-se a les següents elecció Autonòmiques i municipals de l'any 2007.

## Resultats
### Eleccions municipals

El partit va concórrer a les eleccions municipals i autonòmiques de 2007, en diverses localitats d'Extremadura, obtenint resultats molt superiors als inicialment esperats. Va aconseguir un edil a la ciutat del Jerte i alguns més en altres localitats com per exemple Malpartida de Plasencia. Servint en molts d'aquests ajuntaments com clau per a la governabilitat. En el cas de Plasencia, UPEx va obtenir 1.537 vots, el 7,21% dels vots. Constituint-se per tant com la tercera força política de la ciutat, per davant d'Izquierda Unida i quedant-se a molt pocs vots per a obtenir dos regidors. A Malpartida de Plasencia la formació va obtenir 469 vots, el 17,85% dels vots i, per tant, va assolir 2 regidors. Actualment formen part del govern de la ciutat de Plasencia i de Malpartida de Plasencia.

### Eleccions Autonòmiques

Quant als resultats obtinguts a les eleccions a l'Assemblea d'Extremadura de 2007, el partit només es va presentar en la circumscripció de Càceres, sent la 5a força política més votada, amb 1.520 vots, però no va obtenir representació parlamentària.

## Enllaços externs

* Resultats electorals a Plasencia
* Resultats electorals a Malpartida de Plasencia
# Xifodòntids

Els xifodòntids (Xiphodontidae) són una família de mamífers extints que visqueren a l'Europa occidental durant l'Eocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a Catalunya, França, Espanya i el Regne Unit.

## Referències

* 1 2 Entrada «Xiphodontidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Xota Managadze

Xota Managadze (georgià შოთა მანაგაძე) (Kutaissi, Imperi rus, 19 de març de 1903 - Tbilisi, República Socialista Soviètica de Geòrgia, 21 de juliol de 1977) va ser un director de cinema soviètic, nomenat Artista del Poble de l'RSS de Geòrgia el 1966.

## Biografia

Va estudiar a la Universitat de Tbilissi. El 1926 es va graduar a l'estudi del Teatre Jabadari de Tbilissi, i el 1938 al departament de direcció de la Universitat Panrussa Gueràssimov de Cinematografia (VGIK).
El 1927-1928 fou director i director artístic del Teatre Dramàtic de Kutaissi, el 1929-1931. director artístic del TRAM de Tbilisi, el 1932 director general del Teatre Georgià de l'Exèrcit Roig, i el 1934-1936 fou el director artístic i director del TRAM republicà.
Des de 1938 Managadze va ser director de cinema a l'estudi de cinema de Tbilisi - més tard a Kartuli Pilmi. Va morir el 21 de juliol de 1977 i fou sebollit al Panteó Saburtalo.

## Filmografia

* 1942 — Khidi (ხიდი)
* 1945 — Txirveuli mezoblebi (ჭირვეული მეზობლები)
* 1955 — Qartuli baletis ostatebi (ქართული ბალეტის ოსტატები)
* 1957 — Sabudareli txabuki (საბუდარელი ჭაბუკი)
* 1959 — Kvavili tovlze
* 1961 — Ketili adamianebi (კეთილი ადამიანები)
* 1963 — Vin shekazmavs tskhens
* 1966 — Khevsuruli balada (ხევსურული ბალადა)
* 1968 — Jvartsmuli kundzuli (ჯვარცმული კუნძული)
* 1969 — Molodini (მოლოდინი)
* 1971 — Tsutisopeli (წუთისოფელი), en rus Tiepló tvoikh ruk (Тепло твоих рук)
* 1976 — Tvali patiosani (თვალი პატიოსანი)

## Referències

* ↑ Xota Managadze a kino.teatr.ru
# Llista de topònims de Pià

Llista de topònims (noms propis de lloc) de Pià (Rosselló).
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!

## església

| imatge | Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Protecció | Commons (més fotos) | Dades a WD |
| | Sant Quirze de Pià | Pià | església | | 42° 44′ 44″ N, 2° 55′ 14″ E﻿ / ﻿42.7455°N,2.92042°E﻿ / 42.7455; 2.92042 Catalunya del Nord | | Église Saint-Cirq et Sainte-Julitte de Pia | |
| | Sant Sadurní d'Hortolanes | Pià | església | | 42° 44′ 44″ N, 2° 55′ 14″ E﻿ / ﻿42.7455°N,2.92041666667°E﻿ / 42.7455; 2.92041666667 | | | |

## Misc

| Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Commons (més fotos) |
| Aglí | Pirineus Orientals | riu | Desemboca: mar Mediterrània Llarg: 81.7km Conca: 1055km² | 42° 46′ 45″ N, 3° 02′ 20″ E﻿ / ﻿42.77916667°N,3.03888889°E﻿ / 42.77916667; 3.03888889 4 msnm | Agly |
| Alou comtal de Peracalç i Ortolanes | Pià | alou | | 42° 45′ 28″ N, 2° 55′ 25″ E﻿ / ﻿42.757908333333°N,2.9237361111111°E﻿ / 42.757908333333; 2.9237361111111 | |
| casa de la vila de Pià | Pià | instal·lació Ús: seu del govern local | | 42° 44′ 39″ N, 2° 55′ 11″ E﻿ / ﻿42.744045223501°N,2.91977238652663°E﻿ / 42.744045223501; 2.91977238652663 fr:18 AV DU MARECHAL JOFFRE, 66380 PIA | Town hall of Pia |
| cementiri de Pià | Pià | cementiri | | 42° 44′ 26″ N, 2° 54′ 54″ E﻿ / ﻿42.7406°N,2.915°E﻿ / 42.7406; 2.915 | |
| estadi Daniel Ambert | Pià | estadi instal·lació esportiva | | 42° 44′ 50″ N, 2° 55′ 24″ E﻿ / ﻿42.74724°N,2.92347°E﻿ / 42.74724; 2.92347 fr:RUE DU STADE LES BASSES 66380 Pia | Stade Daniel-Ambert |
# Alexarc de Corint

Alexarc de Corint (llatí Alexarchus, grec Ἀλέξαρχος) fou un cap militar de Corint. El 412 aC, mentre els espartans fortificaven Decèlia a l'Àtica, va ser posat al front de 600 hoplites corintis que van ser enviats a Sicília.

## Referències

* ↑ Font: Tucídides, citat per: Schmitz, Leonhard. «2.Alexarchus». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). vol.1. Boston: Little, Brown and Company, 1867, p. 128 [Consulta: 1r desembre 2014]. Arxivat 2008-07-14 a Wayback Machine.
# Čika

Čika (Zadar, primera meitat del segle XI – Zadar, després de 1095; llatí: Chicca) va ser una monja benedictina croata, fundadora del monestir benedictí de l'església de Santa Maria de Zadar. També és coneguda pel llibre d'oracions il·luminat conegut com el Llibre d'hores de Čika, el llibre d'oracions més antic per a ús personal d'Europa.

## Biografia

Era filla de Dujam i Vekenega, neboda del prior Madi, i dona d'Andrija.
Era membre de la noble família patrícia Madi. Després de la mort del seu marit l'any 1066, va fundar el monestir de Santa Maria a Zadar amb l'ajuda de la seva família. El rei Pere Krešimir IV es va referir a ella com la seva germana quan va posar el monestir sota la protecció reial, encara que aquesta genealogia es debat.
És la mare de Vekenega.

## Referències

* ↑ Josip Bratulić i Stjepan Damjanović, Hrvatska pisana kultura, 1. svezak, 8. - 17. stoljeće, str. 54, ISBN 953-96657-3-6
* ↑ «"Časoslov opatice Čike" prva rukopisna knjiga nastala u Hrvatskoj - Vijesti - Index.hr». index.hr. [Consulta: 28 agost 2015].
* ↑ Stipišić, J. i M. Šamšalović, ur. Codex Diplomaticus Regni Croatiae, Dalmatiae et Slavoniae, sv. 1. Zagreb: Izdavački zavod Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti, 1967., p. 102. (Dalje: CD I)
# Imago Mundi (revista)

Imago Mundi és una revista acadèmica bianual revisada per experts creada el 1935 per Leo Bagrow. Tracta sobre la història de la cartografia, mapes antics i idees relacionades amb els mapes. Els articles estan escrits en anglès i tenen resums en francès, alemany, castellà i anglès. Cada volum també conté tres seccions de referència (ressenyes de llibres, bibliografia i crònica) que proporcionen un resum dels desenvolupaments actuals en el camp.
Els treballs publicats en aquesta revista són citats amb freqüència en obres especialitzades en temes cartogràfics.

## Referències

* ↑ «Imago Mundi: the International Journal for the History of Cartography.». Arxivat de l'original el 2018-08-14. [Consulta: 14 agost 2018].
* ↑ Fanny Madeline. Space in the Medieval West: Places, Territories, and Imagined Geographies. Routledge, 1 abril 2016, p. 177–. ISBN 978-1-317-05199-2.
* ↑ Alexey Postnikov; Marvin Falk Exploring and Mapping Alaska: The Russian America Era, 1741-1867. University of Alaska Press, 15 juny 2015, p. 23–. ISBN 978-1-60223-251-8.
* ↑ Isabelle Pantin; Gérald Péoux Mise en forme des savoirs à la Renaissance: À la croisée des idées, des techniques et des publics. Armand Colin, 7 agost 2013, p. 67–. ISBN 978-2-200-28885-3.

## Vegeu també

* Ptolemeu ( Almagest )
* Escola cartogràfica mallorquina

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Estadi Zimbru

L'Estadi Zimbru (Stadionul Zimbru) és un estadi poliesportiu de Chișinău, Moldàvia construït el maig de 2006 i amb una capacitat de 10.500 espectadors. Compleix les normes requerides per UEFA i FIFA per partits nacionals i internacionals. Actualment és usat per disputar-hi partits de futbol, essent la seu del FC Zimbru Chișinău i de la selecció de futbol de Moldàvia.
La construcció de l'estadi trigà 27 mesos i costà un total d'11 milions d'USD.
La zona VIP és reservada per 250 persones. Els periodistes disposen de 44 places.

## Enllaços externs

* www.zimbru.md - web oficial Arxivat 2014-12-28 a Wayback Machine. (romanès) (rus)
# Bola 7

Bola 7 és un joc de billar americà de rotació amb normes similars a la modalitat bola 9. Es diferencia en dues coses: només es fan servir set boles objectiu, com el nom indica, i es restringeix la partida a determinades troneres. Es reconeix a William D. Clayton com a inventor d'aquesta modalitat a principis dels anys 80 del segle xx.

## Normes

Al començament de la partida, les boles de l'una a la set es posen en un paquet amb forma hexagonal, amb la bola número 1 col·locada a un vèrtex, la bola 7 col·locada al centre del paquet, i totes les demés boles col·locades en el sentit de les agulles del rellotge. Immediatament després del trencament del paquet, l'oponent ha d'escollir tres troneres d'un cantó de la taula, i el jugador que ha tirat se li assigna automàticament els tres forats del cantó oposat. Un cop feta aquesta selecció, les boles 1–6 es podran posar a dintre de qualsevol forat, però sempre en rotació, començant per la número 1. Es poden introduir altres boles si és amb combinació amb la bola objectiu. Per ser una victòria legítima, la bola número 7 s'ha d'introduir al costat indicat a l'inici.
No cal cap equipament especial per jugar. Un conjunt regular de boles de billar americà i un bastidor de nou boles amb forma de diamant és suficient.

## Referències

* ↑ Shamos, Michael Ian. The Illustrated Encyclopedia of Billiards. New York, NY: Lyons & Burford, 1993, p. 206. ISBN 1-55821-219-1.
* ↑ Billiard Congress of America. Billiards: The Official Rules and Records Book. Billiard Congress of America, 2005, p. 59–61.
# Medicina medieval d'Europa Occidental

La medicina medieval a Europa occidental estava composta per una barreja d'idees existents des de l'antiguitat, influències espirituals i el que identifica Claude Lévi-Strauss com el "complex xamànic" i "consens social. "
En l'alta edat mitjana, arran de la caiguda de l'Imperi Romà d'Occident, el coneixement mèdic estàndard es basava principalment en els textos grecs i romans que havien sobreviscut, conservats en els monestirs i altres llocs. Molts simplement col·locaven les seves esperances en l'Església i Déu per curar totes les seves malalties. Les idees sobre l'origen i la cura de la malaltia no eren purament seculars, sinó que també es basaven en una cosmovisió en la qual factors com el destí, el pecat, i les influències astrals jugaven un paper equivalent a qualsevol causa física. L'eficàcia de la cura estava lligada de manera similar a les creences del pacient i el metge en comptes de l'evidència empírica, de manera que els remedia physicalia (remeis físics) eren sovint subordinats a la intervenció espiritual.

## Referències

* ↑ Anthropologie structurale, Lévi-Strauss, Claude (1958, Structural Anthropology, trans. Claire Jacobson and Brooke Grundfest Schoepf, 1963)

## Enllaços externs

* 107-la-medicina-europea-medieval a l'En guàrdia! de Catalunya Ràdio, [Vist el 26 gener 2025]
# Escola J. J. Ràfols

L'Escola J.J. Ràfols és un edifici de Torrelavit (Alt Penedès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici escolar es troba dintre del nucli urbà de Lavit, entre el torrent de Mas Vendrell i el Carrer del Bosc. Forma un conjunt de quatre blocs simètrics situats dos a dos respecte a un cos central, de planta baixa i teulada a dues aigües que presenta un frontó i pilastres jòniques adossades a la façana.
Els dos cossos del costat tenen planta baixa i pis, amb coberta de pavelló i durant molts anys eren els allotjaments per els mestres. En l'actualitat s'han convertit en espais lectius. Els cossos dels extrems, destinats a aules, tenen una sola planta i es cobreixen amb teulada a dues aigües.
L'escola és un edifici noucentista dissenyat per Enric Sagnier. Sagnier va realitzar edificis al passeig de Gràcia i a la rambla de Catalunya, és autor de la casa central de la Caixa de Pensions a la Via Laietana, de la seu de la duana del port, del Palau de Justícia, del temple del Sagrat Cor al Tibidabo, la capella del Santíssim del monestir de Montserrat, etc.

## Història

El Grup Escolar es va inaugurar a principis del segle xx, concretament el 22 de juliol de l'any 1928. Els senyors Josep i Jaume Ràfols van donar els diners per construir l'edifici i Pau Vidal i Rovira va donar els terrenys.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Escola J. J. Ràfols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Pont de les Escoles

El Pont de les Escoles és un pont del municipi de Terrassola i Lavit (Alt Penedès) que salva el desnivell del torrent de Mas Vendrell o de Sant Marçal, unint els nuclis de Terrassola i Lavit amb la zona de les escoles.

## Descripció

El pont té una longitud de 48 metres i una amplada d'1 metre a la zona de pas de vianants. Està construït en tres trams i es suporta sobre dos pilars, cadascun d'ells assentat a un costat del torrent de Mas Vendrell i de Sant Miquel. L'accés al pont per la banda dels nuclis de Terrassola i Lavit es fa pujant per una escala de tres esglaons de pedra; al frontal de l'esglaó superior hi ha una inscripció gravada a la pedra on es llegeix "PABLO VIDAL ROVIRA", i al frontal de l'esglaó inferior es llegeix "AÑO 1929".

## Història

Es va construir l'any 1929, gràcies a la donació del filantrop Pau Vidal i Rovira. L'obra es portà a terme a causa de l'onada de protestes per part dels habitants de Terrassola, per la raó que havien de travessar el torrent pel barri del Vilet per portar els nens a l'Escola J. J. Ràfols.
El pont es va restaurar l'any 2020 coincidint amb el centenari de la unió de Terrassola i Lavit.

## Referències

* 1 2 3 «Pont de les Escoles». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «S’inaugura el Pont de les Escoles i el nou pavelló esportiu de Torrelavit». La Fura, 10-06-2021.
# Material físsil

En enginyeria nuclear, un material físsil és un material capaç de sostenir una reacció en cadena de fissió nuclear. Per definició, el material físsil pot sostenir una reacció en cadena amb neutrons de qualsevol energia. L'energia dels neutrons predominant pot venir de qualsevol dels neutrons lents (és a dir, un sistema tèrmic) o dels neutrons ràpids. Les substàncies físsils es poden utilitzar per alimentar els reactors tèrmics, els reactors de neutrons ràpids i els explosius nuclears.

## Físsil vs fissionable

D'acord amb la regla físsil, per a un element pesant amb 90 ≤ Z ≤ 100, els seus isòtops amb 2 × Z - N = 43 ± 2, amb poques excepcions, són físsils (on N = nombre de neutrons i Z = nombre de protons).
"Físsil" és diferent de "fissionable". Un núclid capaç de patir fissió (fins i tot amb una baixa probabilitat), després de la captura d'un neutró d'alta energia es coneix com a "fissionable". Un núclid fissionable que pot ser induït a la fissió amb un neutró tèrmic de baixa energia, amb una alta probabilitat, es coneix com a "físsil." Encara que els termes anteriorment eren sinònims, els materials fissionables inclouen també aquells (com ara l'urani 238) que poden ser fissionats només amb neutrons d'alta energia. Com a resultat, els materials físsils (com l'urani 235) són un subconjunt dels materials fissionables.

## Notes

* ↑ La regla físsil així formulada indica 33 isòtops amb probabilitat físsil: Th-225, 227, 229; Pa-228, 230, 232; U-231, 233, 235; Np-234, 236, 238; Pu-237, 239, 241; Am-240, 242, 244; Cm-243, 245, 247; Bk-246, 248, 250; Cf-249, 251, 253; Es-252, 254, 256; Fm-255, 257, 259. Només tretze (incloent una isòmer nuclear metaestable de llarga vida) tenen una vida mitjana d'almenys un any: Th-229, U-233, U-235, Np-236, Pu-239, Pu-241, Am-242m, Cm-243, Cm-245, Cm-247, Cf-249, Cf-251 i Es-252. D'aquests, només l'U-235 és d'origen natural. És possible amb un reactor ràpid d'U-233 i de Pu-239 a partir dels isòtops naturals més comuns (el Th-232 i l'U-238, respectivament) per la captura de neutrons. Els altres es produeixen en petites quantitats mitjançant una major absorció de neutrons.

## Referències

* ↑ Ronen Y., 2006. A rule for determining fissile isotopes. Nucl. Sci. Eng., 152:3, pages 334-335. «Enllaç».
* ↑ doi:10.1016/j.anucene.2010.07.006 Aquesta referència està incompleta. Cal copiar-la per completar-la.
* ↑ «Slides-Part one: Kinetics». UNENE University Network of Excellence in Nuclear Engineering. [Consulta: 3 gener 2013].

## Vegeu també

* Material fèrtil
# Mojibake

Mojibake (文字化け [もじばけ], moji, 'caràcter' + bake, 'deformació'; pronunciat [moʤibake]) és un mot que prové del japonès i que es refereix als caràcters incorrectes o il·legibles que apareixen quan s'intenten visualitzar conjunts de caràcters internacionals mitjançant programari que no té la codificació de caràcters configurada adientment.