OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Urederra

L'Urederra és un riu curt del nord d'Espanya que neix al Parc Natural Urbasa Andía, (serra d'Urbasa), a Baquedano (terme d'Ameskoabarren, Navarra). Avança 19 kilòmetres abans de desembocar al riu Ega, que és afluent de l'Ebre. Urederra en basc significa «aigua bella».

## Naturalesa, paisatge i turisme

A l'Urederra s'hi poden veure gorgs, cascades i cortines d'aigua, envoltats d'un bosc dens on destaquen els faigs.

### El naixement del riu

El naixement del Urederra, és l'eixida natural de l'aqüífer format al massís càrstic d'Urbasa. La primera eixida d'aigua es produeix en un tallat a 700 metres d'altitud, originant una cascada de més de 100 metres que, amb el pas de milions d'anys, ha modelat un paisatge rocós carstificat.

### Fauna i flora

La notorietat del conjunt i la rica diversitat vegetal i animal li van donar la qualificació de Reserva Natural a 1987. Zona inclosa al Parc Natural Urbasa i Andia, forma part de la xarxa d'Espais Protegits de Navarra per la seua riquesa i valor ambiental. La RN del naixement del Urederra pertany al LIC (Lloc d'Importància Comunitària) Ega - Urederra, espai que forma part de la Xarxa Natura 2000, per la seua importància per a la biodiversitat.

## Referències i notes

* ↑ «Parquedeurbasa.es». Arxivat de l'original el 2009-10-24. [Consulta: 13 gener 2011].
* ↑ Parqueurbasa.es
* ↑ Turismo.navarra.es

## Enllaços externs

* Web sobre el Nacedero del Urederra en Tierra Estella (castellà)
# Kalulushi

Kalulushi és una ciutat i un districte del nord de Zàmbia. Es va establir el 1953 com una ciutat d'empresa per als treballadors de la mineria del coure i cobalt que es realitzava a prop de Chibuluma. Es va convertir en una ciutat pública el 1958. En el cens de l'any 2010 tenia 96.206 habitants.
Està localitzada a 14 quilòmetres a l'oest de Kitwe, que és l'estació de tren més propera, a una altitud de 1.260 metres. L'empresa que dona feina a la majoria de la població és ZCCM (Zàmbia Consolidated Copper Mines). La reserva forestal Chati a l'oest de la ciutat té grans plantacions d'eucaliptus, pi tropical i altres espècies exòtiques vegetals que proveeixen de fusta a la indústria de la mineria.

## Referències

* ↑ Central Statistical Office (Republic of Zambia). «Zambia, 2010 Census Population and Housing Preliminary Report» p. 29, febrer 2011. Arxivat de l'original el 2013-10-19. [Consulta: 31 març 2017].
* ↑ Institution of Mining and Metallurgy. «Nonel initiation system trials in ZCCM operations». A: African Mining ’91: Conference, Organized by the Institution of Mining and Metallurgy, p. 181-182.
* ↑ Godfrey Mwakikagile Zambia: The Land and Its People p. 62
# Observatori Astronòmic del Garraf

L'Observatori Astronòmic del Garraf (OAG) és un observatori astronòmic al Parc Natural del Garraf, a una altitud de 297 metres, dins del terme municipal d'Olivella, a 35 km al sud de Barcelona.
Aquest centre va néixer en 1997 d'un acord entre la Diputació de Barcelona i l'entitat sense ànim de lucre OAG, recuperant-se l'antic magatzem agrícola de Ca Tòfol, contigu a l'Escola de Natura de Can Grau, convertint-lo en un observatori capaç de desenvolupar programes de divulgació (sessions públiques), didàctics (tallers d'observació solar i cursos d'introducció), observació i recerca (especialitzat en l'estudi d'estels dobles visuals).
L'Observatori Astronòmic del Garraf publica regularment els resultats dels seus treballs de recerca en estels dobles en la publicació Double Stars Section Circular de la Webb Society, Regne Unit, i al portal web del Washington Double Star Catalogue pertanyent a l'Observatori Naval dels Estats Units, a Washington.
Des de les seves instal·lacions va ser descobert l'asteroide (99193) Obsfabra el 14 d'abril de 2001.

## Referències

* ↑ Parc del Garraf Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine..
* ↑ W. Argyle, Robert. Observing and Measuring Visual Double Stars, Volumen 1 (en anglès). Springer Science & Business Media, 9/1/2004, p. 326. ISBN 1852335580, 9781852335588.

## Enllaços externs

* www.oagarraf.net
* International Association of Double Star Observers Arxivat 2015-02-19 a Wayback Machine.
* The Double Star Library, The United States Naval Observatory (USNO) Arxivat 2015-09-07 a Wayback Machine.
# Mesquita de Selimiye

La mesquita de Selimiye (turc: Selimiye Camii) és un temple musulmà, d'època otomana, a la ciutat d'Edirne, Turquia.
El 1575, el soldà Selim II va encarregar a l'arquitecte reial otomà, Sinan, la construcció d'una enorme mesquita a la ciutat d'Edirne. La mesquita de Selim és avui el símbol i monument més característic de la ciutat, famosa per contenir els minarets més alts de tota Turquia, que fan 70,9 metres.
La mesquita, al costat de les seves instal·lacions külliye(complex d'un hospital, una escola, una biblioteca i/o banys al voltant d'una mesquita), va ser declarada Patrimoni de la Humanitat per la Unesco el 2011.
* Cúpula i minarets
* Interior de la cúpula central
* Interior de la mesquita de Selimiye
* Cementiri i museu prop de la mesquita.
* Mimar Sinan
La mesquita fou representada en el anvers i revers dels bitllets de 10000 lires turques del període 1982-1995.

## Vegeu també

* Arquitectura islàmica.
* Arquitectura otomana.

## Referències

* ↑ «Selimiye Mosque and its Social Complex» (en anglès). UNESCO Culture Sector. [Consulta: 4 abril 2015].
* ↑ Central Bank of the Republic of Turkey. Banknote Museum: 7. Emission Group - Ten Thousand Turkish Lira - I. Series, II. Series Arxivat 2009-07-29 a Wayback Machine., III. Series Arxivat 2009-07-29 a Wayback Machine. & IV. Series Arxivat 2009-07-29 a Wayback Machine.. – Retrieved on 20 April 2009.

## Enllaços externs

* Informació sobre la mesquita de Selimiye
* Fotos de la mesquita de Selimiye Arxivat 2020-11-30 a Wayback Machine.
* Arquitectura de Selimiye
* Fotografies de Dick Osseman de la mesquita de Selimiye
# Renato Arapi

Renato Arapi (nascut el 28 d'agost de 1986), és un futbolista albanès que actualment milita en el KF Skënderbeu Korçë d'Albània. Juga de defensa. Mesura 1,86 metres i pesa 78 quilos.
Ha militat en equips com el Dinamo Tirana o l'Erzeni Shijak.

## Clubs

| Club | País | Any |
| KS Dinamo Tirana | Albània | 2002-2003 |
| KF Erzeni Shijak | Albània | 2003-2004 |
| KS Dinamo Tirana | Albània | 2003-2005 |
| KS Besa Kavajë | Albània | 2005-2007 |
| Silkeborg IF | Dinamarca | 2007-2009 |
| KS Besa Kavajë | Albània | 2009-2010 |
| KF Shkumbini | Albània | 2010-2011 |
| KF Skënderbeu Korçë | Albània | 2011- Present |

## Selecció albanesa

Renato va debutar en la selecció el 20 de juny de 2011 en un partit amistós jugat contra la Selecció de futbol de l'Argentina jugat a Buenos Aires i en el qual Albània seria derrotada 4-0. Va representar en 4 ocasions sense marcar gols. A part, ha jugat en les diferents seleccions juvenils on totalitza 40 partits sense gols.

## Referències

* ↑ http://www.transfermarkt.es/spiel/index/spielbericht/1113500
# FC Italia de Tunis

El FC Italia de Tunis fou un club de futbol tunisià de la ciutat de Tunis, fundat per membres de la comunitat italiana de la ciutat.

## Palmarès

* Lliga tunisiana de futbol:
** 1931-32, 1934-35, 1935-36, 1936-37
* Copa tunisiana de futbol:
** 1935-36
* Copa de l'Àfrica del Nord francesa de futbol:
** 1935-36

## Referències

* ↑ «Skander Ben Mami, « Il était une fois le football en Tunisie : la contribution de la communauté juive », Le Monde Juif, 9 octobre 2014». Arxivat de l'original el 2017-08-05. [Consulta: 27 juliol 2019].
* ↑ «Tunisia - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Tunisia - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «North African Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2024].
# Els Banys de Sant Tomàs

Els Banys de Sant Tomàs és un establiment termal de la comuna de Fontpedrosa, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situat a 744,9 metres d'altitud a l'extrem nord-occidental del terme de Fontpedrosa, a prop al nord-oest del poble de Prats de Balaguer i al sud del de Sant Tomàs de Balaguer, a l'esquerra de la Riberola.

## Referències

* ↑ Els Banys de Sant Tomàs en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «67 - Fontpedrosa». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Nyer». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Els Banys de Canavelles

Els Banys de Canavelles és un establiment termal de la comuna de Canavelles, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situat a 709,2 metres d'altitud a l'extrem oriental del terme de Canavelles, a l'esquerra de la Tet. És també a prop, a llevant, dels Banys de Toès.
Els Banys de Canavelles estan avui dia arruïnats, a causa de l'abandó en què caigueren anys enrere.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «28 - Canavelles i Llar». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Canavelles». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Els Banys de Canavelles en els ortofotomapes de l'IGN
# Malh de Bolard

El Malh de Bolard és una muntanya de 2.753 metres que es troba a la Vall d'Aran, entre el municipi de Naut Aran i el Coserans, a l'Arieja, França. És un cim poc conegut degut a la seva situació allunyada a l'extrem nord de la comarca i al fet de trobar-se entre dos grans cims com són el tuc de Maubèrme i el tuc de Barlonguèra. El seu cim, on hi ha una antena, és arrodonit, força pla, i contrasta amb les crestes que s'estenen cap el tuc des Cingles, vers l'oest, i cap el tuc de Colomèrs vers l'est. Aquestes crestes de la banda est són conegudes com a serra deth Malh de Bolard. Al seus peus es troba l'estanh deth Pietà, on s'origina el barranc deth Pietà que desguassa a la ribera d'Òrla.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC
El Malh de Bolard està dins la Zona d'Especial Conservació denominada ES5130003 Alt Pallars de la xarxa europea d'espais naturals Natura 2000 i és una de les localitzacions on es pot trobar la sargantana aranesa (Iberolacerta aranica), descoberta el 1993 i que només es troba en una zona que va del tuc de Crabèra fins al Port d'Òrla.

## Ruta normal

Sortint de Montgarri resseguint el GR 211 cap el port d'Òrla, per uns pista a l'esquerra del Noguera Pallaresa fins a Can Cabau, aquí es deixa la pista i se segueix un corriol que puja a l'esquerra del riu Horcalh, passarem a prop de la cabana deth Horcalh, la veurem a l'altra banda del riu, poc abans de la plana deth Horcalh el camí s'allunya de la vora del riu durant un llarg tram i ja força enlairat respecte al riu, el curs principal, que es continua resseguint per l'esquerra, passa a denominar-se Ribera d'Òrla. Arribats al port d'Òrla anirem cap a l'esquerra, passarem per les antigues mines, alguns trams del camí segueixen el recorregut de l'antic carrilet que s'utilitzava per transportar el mineral extret de les mines. El camí flanquejant de manera planera vers un parell d'estanyets que hi ha per sota de l'estanh deth Pietà. En aquests estanyets es deixa el GR i es gira a la dreta seguint les fites que porten a l'estanh deth Pietà, aquí es deixa estany a la dreta per anar a buscar la carena oest i pujar fins fins al cim.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya, Naut Aran». Arxivat de l'original el 2018-05-16. [Consulta: 10 agost 2019].
* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya,Llista de topònims». Arxivat de l'original el 2018-05-06. [Consulta: 10 agost 2019].
* ↑ Mapa Topogràfic de Catalunya 1:5000, ICGC
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Annex 6. Instrument de gestió de les Zones Especials de Conservació que es declaren a la regió biogeogràfica alpina
* ↑ Taxonomic revision of the Iberian 'Archaeolacertae' IV.Diagnosis, morphology and geographic variation of Iberolacerta aranica (ARRIBAS, 1993), pàg. 35, OSCAR J. ARRIBAS, Österreichische Gesellschaft für Herpetologie, Viena, 2001
* ↑ Volta del Malh de Bolard (2.750 m) i el Tuc der Òme (2.703 m), Llibres Sensus
# Alfè Var

Alfè Var (en llatí Alfenus Varus o Alfenius) va ser un militar romà possible descendent del jurista Publi Alfè Var.
Va servir com a prefecte del general Fabi Valent quan aquest, aixecat en favor de Vitel·li, va anar de Germània a Itàlia. Va lluitar a la decisiva primera batalla de Bedríacum que va assegurar l'Imperi a Vitel·li. Quan el general Cecina es va passar a Vespasià, Vitel·li el va nomenar prefecte del pretori en lloc de Publi Sabí, amic de Cecina.
Després de la derrota de les forces de Vitel·li al Setge de Cremona, va ser enviat per l'emperador amb algunes tropes a defensar els passos dels Apenins, però quan es van presentar les tropes lleials a Vespasià els soldats van desertar en gran part i va haver de tornar a Roma. Va sobreviure a la caiguda del seu cap.

## Referències

* 1 2 «Varus, Alfe'nus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Lliga Popular Sueca

La Lliga Popular Sueca de les Províncies del Mar Bàltic (suec Svenska Folkförbundet i Östersjöprovinserna, SFO, estonià Rootsi Rahvaliit, RR) fou un partit polític representant dels suecs d'Estònia. Fou fundat el 1917 i el 1918 va fundar el seu òrgan Kusbon. El març de 1919 va celebrar el seu primer congrés, en el que va establir com a objectiu demanar una quota d'escons al Riigikogu per als suecs. Tenia les seves oficines a Riddaregatan (Rüütli) 9, Tallinn, al costat de l'escola sueca de la parròquia de St Michaels.
Va tenir representació al parlament, sovint aliada als alemanys bàltics. El 1935 el seu diari fou prohibit per Konstantin Päts, i fou fundat poc després Nya Kustbon com a publicació al marge del partit.

## Referències

* ↑ Rickul/Nuckö Hembygdsförening - Estlandssvenskarna
* ↑ «Alar Schönberg». lepo.it.da.ut.ee. [Consulta: 17 juliol 2018].
* ↑ «Tidskriften Skärgård - Arkivet». www.skargard.fi. [Consulta: 17 juliol 2018].
# Llengües alacalufanes

Les llengües alacalufanes o kawésqaranes constitueixen una petita família lingüística d'Amèrica del Sud. No han estat definitivament vinculades a cap altra família lingüística americana.

## Llengües

Les primeres glosses distingeixen tres llengües, amb una varietat del sud extingida (Fitz-Roy 1839 i Hyades i Deniker 1891), una de central (Borgatello 1928, Marcel 1892 i Skottsberg 1913) i una de septentrional en perill crític, que rep el nom de Kawésqar.

### Mason (1950)

Mason (1950) enumera les varietats següents:
* Caucawe (Kaukahue, etc.)
* Enoo (Peshera)
* Lecheyel
* Ykinawe (Yequinahuere, etc.)
* Adwipliin
* Alikulip, Alakaluf, etc.
* Calen
* Taijatof
El chono, el caraica (karaika) i el poya també hi podrien pertànyer.

## Vocabulari

Loukotka (1968) enumera els següents elements bàsics de vocabulari:
| glossa | Alcaluf septentrional | Alcaluf meridional | Kawésqar |
| llengua | lekél | paileaf | kalaktás |
| mà | palkár | yukebe | terwá |
| aigua | karkasa | arrét | chfalai |
| lluna | dzyakapés | yakapech | kapánuk |
| gos | salki | shalki | kyurro |
| peix | xawoel | orol | keuwako |
| canoa | peler | cherru | kaief |

## Referències

* ↑ Campbell, L. (1997). American Indian Languages: The Historical Linguistics of Native America. Oxford Studies in Anthropological Linguistics 4. Oxford: Oxford University Press.
* ↑ Adelaar, W. F. H., & Muysken, P. C. (2004). The Languages of the Andes. Cambridge Language Surveys. Cambridge: Cambridge University Press.
* ↑ Viegas Barros (1990, 2005), cited in Hammarström (2015) Ethnologue 16/17/18th editions: a comprehensive review: online appendices
* ↑ Mason, John Alden. «The languages of South America». A: Steward. Handbook of South American Indians. 6. Washington, D.C., Government Printing Office: Smithsonian Institution, Bureau of American Ethnology Bulletin 143, 1950, p. 157–317.
* ↑ Loukotka, Čestmír. Classification of South American Indian languages. Los Angeles: UCLA Latin American Center, 1968.
# Gai Avidi Nigrí

Gai Avidi Nigrí (en llatí Gaius Avidius Nigrinus) (mort el 118) va ser un polític romà que visqué entre el segle i i II.
Nigrinus provenia d'una família força important i políticament influent, originària de Faventia. El seu pare també es deia Gai Avidi Nigrí i havia estat procònsol de la província romana d'Acaia durant el regnat de l'emperador Domicià. El seu germà Tit Avidi Quiet també va ser cònsol i el seu oncle, Tiberius Avidius Quietus, procònsol. Nigrinus i la seva família probablement estigueren emparentats amb el cònsol Gai Petroni Ponci Nigrí, en el càrrec l'any de la mort de Tiberi, el 37. Entre les amistats de la família hi havia l'historiador grec Plutarc de Queronea i el senador Plini el jove.
Nigrinus era un gran amic de l'emperador Trajà i la seva família. Serví com a tribú l'any 105 i també com a llegat d'Acaia, probablement involucrat en l'intent de Trajà d'estabilitzar l'administració de la província, que patia problemes financers. Més tard, Nigrinus va ser nomenat governador de Grècia.
El 110, Nigrinus serví com a cònsol sufecte. Durant aquest any, Trajà l'envià a Delfos, com a membre d'un consell per assistir a Arrià, polític i posterior historiador grec, en un problema de fronteres. Aquest fet quedà enregistrat a la ciutat, on hi han inscripcions en grec i llatí dedicades al viatge de Nigrinus.
Com a fidel conseller de Trajà, Nigrinus es convertí més tard en Governador de la Dàcia. Nigrinus tenia poder polític, era un cap militar i podia haver estat considerat com un probable successor de l'emperador.
L'any 117, Trajà va morir sense descendència i el seu cosí Hadrià va ser proclamat emperador. Només un any més tard, el Senat condemnà a mort a Nigrinus i tres senadors més per conspirar contra l'emperador. Nigrinus, però, no fou executat sinó exiliat a la seva ciutat natal Faventia. És probable que Nigrinus formés part del complot, ja que s'oposava a les polítiques imperials d'Hadrià i aquest el veia com una amenaça, degut a la seva llarga amistat amb l'anterior emperador i la seva gran influència.
Nigrinus estava casat amb una noble romana anomenada Ignota Plautia i tingueren almenys una filla, de nom Avidia Plautia. Plautia es casà amb el fill adoptiu d'Hadrià, Luci Aureli Ver Cèsar El fill dels dos va ser l'emperador Luci Aureli Ver, de qui Nigrinus n'era l'avi matern.

## Referències

* ↑ Birley, A.R.. The Fasti of Roman Britain. Oxford: Clarendon Press, 1982, p. 85-87. ISBN 9780198148210.
* ↑ Der neue Pauly / 2. Darmstadt: WBG Wiss. Buchgesellsch, 2012, p. 369.

## Enllaços externs

* http://www.uni-koeln.de/phil-fak/ifa/zpe/downloads/1997/116pdf/116209.pdf
* http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Historia_Augusta/Aelius*.html#2.8
* http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Historia_Augusta/Lucius_Verus*.html
# Henrietta Johnston

Henrietta Johnston, amb el nom original d'Henrietta Deering (Irlanda o França, c. 1670 o 1674 - Charleston (Carolina del Sud), 7 de març de 1729), va ser la primera dona pintora que va exercir com a artista nord-americana professionalment.
Henrietta Deering es va casar amb el clergue anglicà Gideon Johnston a Dublín el 1705. No se sap res de la seva primera vida. El 1707, ella i el seu marit van emigrar a Amèrica i es van establir a Charles Towne. La seva vida va ser dura, ja que es van veure assetjats per la pobresa i la malaltia, i Johnston va fer de secretària del seu marit, es va ocupar de la casa, va cuidar els seus fills i va trobar temps per completar els seus ingressos creant retrats. Ben aviat va adquirir una gran clientela entre destacats locals, inclosos els caps militars, polítics i filantrops. Aparentment sense formació, amb el seu talent natural, va produir retrats en pastís, generalment petits de 9 × 12 polzades (23 × 30 cm). Se'n coneixen uns quaranta retrats, la majoria creats entre 1707 i 1720, que la van ajudar a subsistir després de la mort del seu marit l'any 1716. Se li han atribuït també una sèrie de retrats realitzats a Nova York el 1725. El lloc i la data exactes de la seva mort són desconeguts, però va ser enterrada a Charles Towne.

## Referències

* 1 2 «Henrietta Johnston». Encyclopædia Britannica [Consulta: 10 febrer 2018].
* ↑ Roark, Elisabeth Louise. Artists of Colonial America. Greenwood Publishing Group, 2003, p. 91–106. ISBN 978-0-313-32023-1 [Consulta: 10 febrer 2018].
* ↑ Metzgar Brown, Johanna; Bonner, Judith H. (ed.); Pennington, Estill Curtis (ed.). «Johnston, Henrietta Deering (1670-1729) painter». A: The New Encyclopedia of Southern Culture: Vol. 21: Art and Architecture. UNC Press Books, 2013, pàgs. 351–352. ISBN 978-0-8078-6994-9 [Consulta: 10 febrer 2018].
* ↑ «Henrietta Johnston». Brooklyn Museum. [Consulta: 10 febrer 2018].
# La Ilíada d'Hermoniakos

La Ilíada d'Hermoniakos (grec: Ἰλιάς Κωνσταντίνου Ἑρμονιακοῦ) és una paràfrasi romana d'Orient de la Ilíada, del segle xiv, composta per Konstantinos Hermoniakos. El poema va ser encarregat pel Dèspota de l'Epir, qui va demanar a Hermoniakos d'escriure una nova versió d'aquesta èpica en la llengua vernacla grega.

## Context

Konstantinos Hermoniakos fou un poeta i erudit romans d'Orient del segle xiv. Se'n sap molt poc, llevat que va viure en els cercles cortesans d'Arta, la capital del Despotat de l'Epir, un estat successor de l'Imperi Romà d'Orient. Després de ser-li encarregat pel Dèspota Joan II Orsini (1323–1335) i la seva muller Anna Paleòloga, ca. 1330, va compondre la seva paràfrasi de la Ilíada d'Homer.

## Continguts i estil

El poema consisteix en 8,799 octosíl·labs troqueus no rimats i està dividit a 24 rapsòdies i 142 capítols. Es basa principalment en dues obres del segle xi: el Chronike Synopsis de Constantí Manasses i les Al·legories de la Ilíada de Joan Tzetzes La seva intenció era a fer Homer planer i fàcil de comprendre pels seus contemporanis. A tal fi, algunes seccions són copiades verbatim, i altres són considerablement alterades a fi de treure'n referències paganes als déus Olímpícs i per reflectir les circumstàncies més familiars al món grec medieval tardà. Quant a la trama, Hermoniakos hi tracta tant la guerra en si com els esdeveniments que van passar abans i després d'ella. Tanmateix falsifica els esdeveniments de la Ilíada i introdueix caràcters que eren estranys al cicle troià, com seria proveir Aquil·les d'un regiment de tropes hongareses i búlgares.
El poema és escrit en una llengua vernacla amb una barreja de modismes apresos i populars. A més, s'ha argumentat que l'obra d'Hermoniakos era un exemple de pedanteria romana d'Orient i que mostra menys exposició al romanç cortesà occidental que altres obres d'aquella època, com la novel·la Kallimachos i Chrysorrhoe. L'obra fou objecte d'una edició a càrrec d'Émile Legrand el 1890.

## Referències

* ↑ Edwin, John. A History of Classical Scholarship. Vol. 1. from the Sixth Century B.c. to the End of the Middle Ages. Third Edition.. Cambridge University Press Archive, 1921, p. 432. ISBN 978-0-313-30813-0.
* 1 2 3 4 5 6 Merry, Bruce. Encyclopedia of modern Greek literature. Greenwood Publishing Group, 2004, p. 172. ISBN 978-0-313-30813-0.
* 1 2 Oxford Dictionary of Byzantium. Oxford University Press, 1991, p. 921. ISBN 978-0-19-504652-6.
* ↑ Oxford Dictionary of Byzantium. Oxford University Press, 1991, p. 921. ISBN 978-0-19-504652-6.
* ↑ Dēmaras, Kōnstantinos. A history of modern Greek literature. SUNY Press, 1972, p. 29. ISBN 978-0-87395-071-8.
* ↑ Beaton, Roderick. The medieval Greek romance. Routledge, 1996, p. 107. ISBN 978-0-415-12032-6.
* ↑ Arbel Benjamin Latins and Greeks in the Eastern Mediterranean after 1204. Routledge, 1989, p. 89. ISBN 978-0-7146-3372-5.

## Enllaços externs

* Hermoniakos, Konstantinos; Legrand, Émile (ed.). Iliados rhapsōidiai 24: La guerre de Troie; poème du XIVe siècle en vers octosyllabes... (en francès i grec). París: J. Maisonneuve, Libraire-Éditeur, 1890 [Consulta: 18 octubre 2016].