OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miguel Ors Candela

Miguel Ors Candela (Barcelona, 31 d'agost de 1928 - Madrid, 3 de maig de 2020) fou un periodista espanyol, especialitzat en l'àrea d'esports. Residia a Madrid, i estava casat des de 1956 amb Margarita Villarejo Remartínez; tots dos eren pares de cinc fills i avis d'onze nets.
Va ingressar en Televisió espanyola en 1957, pocs mesos després de les seves primeres emissions. Els seus primers treballs van ser com a reporter en espais informatius. Molt aviat es va especialitzar en programes i retransmissions esportives, des de l'espai Todos los deportes (1962), continuant amb Graderío (1963), Campeones (1963), Cartel (1963), Ayer domingo (1965-1971), Gran premio (1966-1967) o Mirador de los deportes (1980). Entre 1962 i 1977 va presentar els esports en la Primera Edició del Telenotícies. Més tard es faria càrrec del programa Estudio Estadio, fins a 1983. A més, a l'abril de 1981 va ser nomenat cap d'informació esportiva del Mundial-82. Va ser enviat especial de Televisió Espanyola en cinc Campionats Mundials de Futbol, en sis Jocs Olímpics d'Estiu i en els Jocs Olímpics d'Hivern de Grenoble. Va ser també directiu de Televisió Espanyola. Va abandonar l'Ens Públic en 1992.
Va treballar també com a comentarista a Radio Peninsular i Radio Intercontinental.
Va ser subdirector dels diaris Pueblo i El Imparcial. Posteriorment va ser columnista del Diari ABC (des de 1982 fins 1999). Des de finals dels anys 90 escrivia al diari La Razón.
En 1970 se li va concedir la Medalla al Mèrit Esportiu. Era també Membre de la Reial Orde del Mèrit Esportiu, Antena de Oro 1965, Premi Ondas i Premi Nacional de Televisió Espanyola, entre altres nombrosos premis.

## Referències

* ↑ Enlace Ors-Villarejo, ABC, 10 de novembre de 1956
* ↑ Miguel Ors, noventa años, La Opinión de Murcia, 31 d'agost de 2018
* ↑ Miguel Ors al Tesauro Linz
* ↑ Creación del Registro Oficial de Televisión, ABC, 15 de desembre de 1965

## Enllaços externs

* Articles de Miguel Ors Arxivat 2019-04-19 a Wayback Machine. a La Razón
* Miguel Ors: "En este documental se ha manipulado" a antena3.com
# Sicydium

Sicydium és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Sicydium adelum (Bussing, 1996)
* Sicydium altum (Meek, 1907)
* Sicydium antillarum (Ogilvie-Grant, 1884)
* Sicydium brevifile (Ogilvie-Grant, 1884)
* Sicydium buscki (Evermann & Clark, 1906)
* Sicydium cocoensis (Heller & Snodgrass, 1903)
* Sicydium crenilabrum (Harrison, 1993)
* Sicydium fayae (Brock, 1942)
* Sicydium gilberti (Watson, 2000)
* Sicydium gymnogaster (Ogilvie-Grant, 1884)
* Sicydium hildebrandi (Eigenmann, 1918)
* Sicydium multipunctatum (Regan, 1906)
* Sicydium plumieri (Bloch, 1786)
* Sicydium punctatum (Perugia, 1896)
* Sicydium salvini (Ogilvie-Grant, 1884)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Akihito; Meguro, K. On the differences between the genera Sicydium and Sicyopterus (Gobiidae). Japanese Journal of Ichthyology (en anglès). 26, 1979, p. 192–202.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Ogilvie-Grant, W. R., 1884: A revision of the fishes of the genera Sicydium and Lentipes, with descriptions of five new species. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1884 (pt 2): 153-172, Pls. 11-12.
* Watson, R. E., 2000: Sicydium from the Dominican Republic with description of a new species (Teleostei: Gobiidae). Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde. Serie A (Biologie). Núm. 608: 1-31.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)
# Syrtis Major (albedo)

Syrtis Major és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 9.88 ° latitud N i 70 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència al gran Sirte, antic nom del golf de Sirte.

## Referències

* ↑ "Syrtis Major (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Enrique Cánovas Lacruz

Enrique Cánovas Lacruz (Espanya, 1877 - Madrid, 13 d'octubre de 1965) fou un militar espanyol, capità general de València i director general de la Guàrdia Civil durant els primers anys del franquisme.
Graduat a l'Acadèmia General Militar, en produir-se el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 tenia la graduació de coronel en cap dels Serveis d'Enginyers de la VIII Divisió Orgànica i es va unir als revoltats com a encarregat que el cop triomfés a Vigo. Durant la guerra civil espanyola fou ascendit a general de divisió i destinat a la Comandància General de Balears des de 1937 fins a la fi del conflicte.
El 7 d'octubre de 1940 va substituir al tinent general Antonio Aranda Mata com a capità general de la III Regió Militar. Durant el seu mandat va suavitzar la situació als tribunals especials, permetent als defensors que aportessin tota classe de proves. El 13 d'abril de 1942 fou nomenat Director general de la Guàrdia Civil, càrrec que va ocupar fins a juliol de 1943. Durant el seu mandat es va aprovar el reglament de règim intern i les vestimentes oficials. En març de 1965 li fou concedida la creu de l'Orde de Cisneros.

## Referències

* ↑ Esquela al diari ABC
* ↑ «Quise humanizar a los personajes que influyeron en nuestra historia», La Voz de Galicia, 25 de novembre de 2008
* ↑ General Cánovas Lacruz
* ↑ Josep Massot i Muntaner Menorca dins el dominó mediterrani, 1936-1939, p. 181
* ↑ Manuel Girona Rubio 0general&f=false Una miliciana en la Columna de Hierro: María "la Jabalina", p. 127
* ↑ GENERAL DE DIVISIÓN D. ENRIQUE CÁNOVAS LACRUZ, DIRECTOR GENERAL DE LA GUARDIA CIVIL (13-04-1942 a 01-07-1943) Arxivat 2018-06-16 a Wayback Machine., benemeritaaldia.org
* ↑ Decreto 623/1965, de 25 de març, por el que se concede la Gran Cruz de la Orden de Cisneros a don Enrique Cánovas Lacruz
# Raumpatrouille

Raumpatrouille – Die phantastischen Abenteuer des Raumschiffes Orion (sovint referit com a Raumschiff Orion, en els nous formats com a Raumpatrouille Orion) és la primera i més famosa sèrie de televisió de ciència-ficció alemanya. Va començar a emetre a partir del 17 de setembre de 1966 quinzenal els dissabtes a la nit després del Tagesschau (noticiari) del canal ARD repartits en set capítols.
Aquesta sèrie en blanc i negre ha esdevingut com a cultura de culte durant dècades després. Va arribar a l'estrena a l'ARD amb una quota d'audiència de fins al 56% i, per tant, va correspondre a un gran èxit. A Aleamanya la sèrie va ser emesa en Das Erste en 1968 i 1975 així com diversos canals regionals de l'ARD, així com el WDR en 1973 i 1987, la NDR Fernsehen, hr-fernsehen i el llavors Südwest 3 i dels canals privats Sat.1 (però per raons legals només cinc episodis) fins a 1999 amb un recompte de 20 repeticions.

## Referències

* ↑ Raumfahrt in Film und Mode. Nicht von dieser Welt, Süddeutsche Zeitung, 20. Juli 2009, „war die erste deutsche Science-Fiction-Serie“

## Bibliografia

* Josef Hilger: Raumpatrouille – Die phantastischen Abenteuer des Raumschiffes ORION, Berlin 2005, ISBN 3-89602-626-7.
* Jörg Kastner: Raumpatrouille ORION. 1995, ISBN 3-910079-53-9.
* Jörg Kastner: Das große Raumschiff Orion Fanbuch. München 1991, ISBN 3-442-23642-8.
* Raumpatrouille Orion. Band 1. Wuppertal 1997, ISBN 3-930646-05-6.
* Reinhard Wesel: Außenpolitik im Universum – Zur Widerspiegelung von außen- und sicherheitspolitischen Selbstverständlichkeiten in Science-Fiction-Serien, skizziert am Beispiel von RAUMSCHIFF ORION, in: Frank Hörnlein/Herbert Heinicke (Hg.): Zukunft im Film. Sozialwissenschaftliche Studien zu Star Trek und anderer Science Fiction, Magdeburg 2000, S. 87-118. ISBN 3-933046-47-5.

## Enllaços externs

* „Deutsche Weltraumhelden“-Story auf evolver.at, Kap. Trashmuseum
* „Commander McLane allein im All“, Tagesspiegel vom 19. September 2006
* Raumpatrouille-Bastelbogen
# Chaerephon

Chaerephon és un subgènere de ratpenats de la família dels molòssids i del gènere Mops, anteriorment considerat un gènere a part.

## Taxonomia

* Ratpenat cuallarg del duc dels Abruços (M. aloysiisabaudiae)
* Ratpenat cuallarg d'Ansorge (M. ansorgei)
* Ratpenat cuallarg d'Atsinanana (M. atsinanana)
* Ratpenat cuallarg de Van Bemmelen (M. bemmeleni)
* Ratpenat cuallarg tacat (M. bivittatus)
* Ratpenat cuallarg del Pacífic (M. bregullae)
* Ratpenat cuallarg de Chapin (M. chapini)
* Ratpenat cuallarg de Gallagher (M. gallagheri)
* Ratpenat cuallarg de Miller (M. jobensis)
* Ratpenat cuallarg bicolor (M. jobimena)
* Ratpenat cuallarg de Dobson (M. johorensis)
* Ratpenat cuallarg de Grandidier (M. leucogaster)
* Ratpenat cuallarg d'orelletes (M. major)
* Ratpenat cuallarg de Nigèria (M. nigeriae)
* Ratpenat cuallarg de nas arrugat (M. plicatus)
* Ratpenat cuallarg menut (M. pumilus)
* Ratpenat cuallarg de les Seychelles (M. pusillus)
* Ratpenat cuallarg rogenc (M. russatus)
* Ratpenat cuallarg de les Salomó (M. solomonis)
* Ratpenat cuallarg de São Tomé (M. tomensis)

## Referències

* ↑ Chaerephon a Mammal Species of the World (MSW) (anglès)

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Distribució mundial de les espècies d'aquest gènere. (anglès)
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Satrapia de Frígia

La satrapia de Frígia o de Gran Frígia, era un territori de la Pèrsia aquemènida, amb capital a Celenes (Celaenae). Va passar a Pèrsia el 546 aC al conquerir el regne de Frígia; va romandre persa sota sàtrapes en general desconeguts fins a la conquesta d'Alexandre el Gran el 333 aC. Va pertànyer a Antígon el Borni des del 323 aC i es va fer independent a Sardes com a rei d'Àsia el 305 aC, fins al 301 aC. En aquest any va passar a Seleuc I Nicàtor. El 190 aC va passar al Regne de Pèrgam amb el qual va entrar a les possessiones romanes el 133 aC. Incloïa Licaònia, Psídia i Pamfília i, per tant, arribava a la mar (entre Celenderis i Coracesi a l'est i Faselis a l'oest); al nord limitava amb la Satrapia de Lídia i la Frígia Hel·lespòntica; a l'est limitava amb el riu Halis i al sud-est amb les muntanyes del Taure.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Phrygia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 maig 2021].
# Tanais (albedo)

Tanais és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 49.67 ° latitud N i 290 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Tanais, antic nom del riu Don.

## Referències

* ↑ "Tanais (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Ralhana

Ralhana (en francès Reillanne) és un municipi francès situat al departament dels Alps de l'Alta Provença i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1.239 | 1.175 | 1.470 | 1.292 | 1.421 | 1.270 | 1.379 | 1.390 | 1.451 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1.514 | 1.480 | 1.435 | 1.516 | 1.505 | 1.356 | 1.360 | 1.311 | 1.328 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1.306 | 1.217 | 1.081 | 987 | 939 | 880 | 808 | 750 | 585 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 622 | 602 | 665 | 892 | 1.197 | 1.322 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2009 | Raymond Bressand | PCF |
| 2009- | Alain Calvet | Divers droite |

## Agermanaments

* Roccasparvera

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps de l'Alta Provença
# Sport Vereniging Robinhood

L'Sport Vereniging Robinhood és un club de futbol surinamès de la ciutat de Paramaribo. Va ser fundat el 6 de febrer de 1945.

## Palmarès

* Lliga surinamesa de futbol: 27
** 1953, 1954, 1955, 1956, 1959, 1961, 1964, 1971, 1975, 1976, 1979, 1980, 1981, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1993, 1995, 2005, 2012, 2018, 2022, 2023, 2024
* Copa surinamesa de futbol: 5
** 1997, 1999, 2001, 2006, 2007
* Copa President de Surinam de futbol: 5
** 1994, 1995, 1996, 1999, 2001
* Copa del Carib de la CONCACAF:
** 2023

## Entrenadors

* Jule Gersie
* Ronald "Ro" Kolf
* Ricardo Winter

## Futbolistes destacats

* Gordon Kinsiani
* Orlando Grootfaam
* Amaktie Maasie

## Referències

* ↑ «CFU Championship». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].

## Enllaços externs

* Web del club
# Mina de Kiruna

La mina de Kiruna és la més gran i més moderna explotació de mena de ferro subterrània en el món. La mina està localitzada a la localitat de Kiruna al comtat de Norrbotten, a la Lapònia sueca. La mina, que és propietat de Luossavaara-Kiirunavaara AB, una empresa minera estatal sueca, té una capacitat de producció anual superior als 26 milions de tones de mena de ferro. El 2008 la mina va produir 27.5 milions de tones de mena de ferro. La mina té un cos de mena que és 4 quilòmetres de llarg, entre 80-120 metres d'ample i una profunditat estimada de 2 quilòmetres. D'ençà que va començar l'explotació el 1898, la mina ha produït més de 950 milions de tones de ferro.
En aquesta mina han estat descrites 34 espècies minerals diferents, gairebé la meitat de les 65 que fins a l'any 2022 havien estat trobades a tot el districte miner de Kiruna.

## Història

La mena de ferro de Kiruna es va formar després d'una activitat volcànica intensa. Les solucions riques en ferro van precipitar la mena de ferro damunt una base de sienita i pòrfir. Llavors el llit de mena va ser cobert per dipòsits volcànics posteriors de quars pòrfir i roques sedimentàries. Més tard, tot el bloc sencer es va girar al seu cabussament actual de 50 a 60°. La seva composició final és de més del 60% de ferro i una mitjana de 0,9% fòsfor, la mena conté una barreja de magnetita molt pura amb apatita. La reserva original de la mina era al voltant d'1,8 mil milions de tones de mena. Al començament, l'explotació era en superfície, i fins al 1960 es van excavar nivells subterranis amb mètodes tradicionals. El 2008 es va estimar que la mina de Kiruna comptava amb unes reserves estimades en 602 milions en tones amb un 48.5% ferro i amb unes reserves probables de 82 milions de tones amb un 46.7% ferro. Les mesures posteriors permeten inferir uns 328 milions de tones addicionals a la reserva confirmada. Fins al 1999 el nivell més profund que la mina va assolir era de 775 metres, però posteriorment es va assolint una profunditat de 1.045 metres, un nivell que permet assegurar la producció de mena de ferro actual fins al 2018. El 28 d'octubre de 2008, l'empresa propietària Luossavaara-Kiirunavaara AB va decidir arribar a major profunditat, assolint la cota de 1.365 metres.

## Vegeu també

* Kiirunavaara

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Kiruna Iron Ore Mine, Sweden». mining-technology.com, 2010. [Consulta: 29 agost 2010].
* ↑ «Mining». LKAB, 2010. [Consulta: 29 agost 2010].
* ↑ W. A. Hustrulid; William A. Hustrulid; Richard L. Bullock Underground Mining Methods: Engineering Fundamentals and International Case Studies. SME, 2001, p. 361–. ISBN 978-0-87335-193-5.
* ↑ «Kiirunavaara Mine, Kiruna Town Mining District, Kiruna, Norrbotten County, Sweden». Mindat. [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ «Kiruna Town Mining District, Kiruna, Norrbotten County, Sweden». Mindat. [Consulta: 9 novembre 2022].
* 1 2 «Kiruna Iron Ore Mine». miningweekly.com, 2010. [Consulta: 29 agost 2010].
# El lloro, el moro, el mico i el senyor de Puerto Rico

El lloro, el moro, el mico i el senyor de Puerto Rico era un magazín nocturn de Catalunya Ràdio conduït per Jordi Vendrell, Ramon Barnils i Quim Monzó, integrants de La Mercantil Radiofònica. Va ser el primer programa de La Mercantil, i també va ser el primer programa que es va emetre de manera regular a Catalunya Ràdio (a partir del setembre de 1983). El programa va estar en antena de dilluns a divendres de mitjanit a les 3 de la matinada fins a l'any 1985, quan van passar a fer El mínim esforç, un programa que es va emetre durant la franja de tarda.
Jordi Vendrell descrivia el programa com «un programa musical-espectacle que va en busca de la sorpresa auditiva. […] es tracta d'un programa musical amb tonteries que tenen a veure amb la realitat i amb l'actualitat, però tractades irònicament.» Quim Monzó s'encarregava dels guions; mentre que Ramon Barnils era el responsable de les notícies —les «Anotícies»— i Xavier Salvà realitzava el muntatge musical i de so. El programa tenia més de cinquanta seccions fixes, que els conductors del programa realitzaven segons l'actualitat. Tanmateix, pel que destacà fou per les entrevistes, una antologia de les quals es publicà l'any 1987 per l'Editorial Empúries.
El nom del programa prové d'un popular poema català de Sabater i Aribau amb el mateix títol, que l'any 2005 va ser versionat pel grup Dijous Paella de Francesc Ribera "Titot" al seu disc debut Dijous Paella.

## Referències

* ↑ Garrido, Àlex «El lloro, el moro, el mico i el senyor de Puerto Rico». Nació Digital, 05-09-2011 [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ Cortacans, Oriol «Ramon Barnils. La consciència incorruptible». El Temps, 20-03-2010, pàg. 20-23.
* ↑ «Reportatge sobre El lloro, el moro, el mico i el senyor de Puerto Rico». Sentits. La Cultura a Catalunya Informació, 22-01-2002 [Consulta: 13 març 2015].
* 1 2 Mascort, Cuca. «Una oferta de ràdio divertida cada nit a Catalunya Ràdio». Avui, 28-03-1984. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ Monzó, Quim «En Barnils i la ràdio». Paper de vidre, 35, 23-01-2006, pàg. 7-8 [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ Altarriba, Laia. Vint i Ramon Barnils. Barcelona: Dau, 2013, p. 197. ISBN 978-84-941031-3-1 [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ «PRISMA. El lloro, el moro el mico i…». El Mundo, 30-11-2001 [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ Filella, Xavier. «Uns senyors de Puerto Rico». Avui, 14-02-2002. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ «Lletra de «Un senyor de Puerto Rico»». Viasona. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ «Text complet del poema «Un lloro, un moro i un mico, i un senyor de Puerto Rico»». LletrA. [Consulta: 13 març 2015].

## Bibliografia

* Barnils, Ramon; Monzó, Quim; Vendrell, Jordi. El lloro, el moro, el mico i el senyor de Puerto Rico. Empúries, 2001. ISBN 978-8475968506.

## Enllaços externs

* «Sintonia del programa (1983)». CCMA.
* «Digitalització de la cinta de «El lloro, el moro, el mico i el senyor de Puerto Rico» (24 agost 1983)». Archive.org.
* «Recull d'àudios de «El lloro, el moro, el mico i el senyor de Puerto Rico»». CCMA.
# Dalu Cavus

Dalu Cavus és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -6.4 ° latitud N i 261.5 ° longitud E, que fa 65 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI el sis de novembre de 2017 i fa referència al terme «nit» en javanès.

## Referències

* ↑ "Dalu Cavus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Robson, Dr. Stuart; Wibisono, Singgih Tuttle Publishing. Javanese English Dictionary, 2013.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Hadriacus Cavi

Hadriacus Cavi és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -27.02 ° latitud N i 78.6 ° longitud E, que fa 59.09 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI el 12 d'octubre de 2014 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Hadriacus Cavi". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Blunck, Jürgen. Exposition Press. Mars and its Satellites, A Detailed Commentary on the Nomenclature. $^a$, 1982.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Alba Ribas i Benaiges

Alba Ribas i Benaiges (5 de gener de 1988) és un actriu catalana amb estudis d'interpretació a l'Escola Eolia i a l'Escola Youlaki i de dansa clàssica a l'Escola Área amb Mariana Giustina.
Ha treballat en pel·lícules com Diari d'una nimfòmana dirigida per Christian Molina, Animals dirigida per Marçal Forés, XP3D dirigida per Sergi Vizcaíno, Barcelona, nit d'estiu dirigida per Dani de la Orden, El cadàver d'Anna Fritz dirigida per Hèctor Hernández Vicens i al curtmetratge Mi nombre es Álex dirigit per Gerardo Vieytes.
Va formar part del videoclip català "El Bosc", del grup català Ix! i de "Mudas y Escamas", de Sr. Chinarro.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Personatge | Direcció |
| 2008 | Diari d'una nimfòmana | Val | Christian Molina |
| 2011 | XP3D | Diana | Sergi Vizcaíno |
| 2013 | Barcelona, nit d'estiu | Katherine | Dani de la Orden |
| 2013 | El cadàver d'Anna Fritz | Anna Fritz | Hèctor Hernández Vicens |
| 2016 | 100 metros | | |

## Televisió

| Any | Sèrie | Personatge | cadena |
| 2011-2012 | El barco | Sol | Antena 3 |
| 2016- | Cites | Sara | TV3 |
| 2018-2019 | Derecho a Soñar | La1 |

## Referències

* ↑ «Biografia de Alba Ribas».