OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carlet ros

Els carlets rossos són carlets de barret de tons bru clars a molt clars i làmines blanques o cremoses. A diferència dels carlets d'ovella no presenten mai anell ni calça

## Espècies de carlets rossos

Les espècies de carlets rossos més corrents són:
* Cuphophyllus pratensis, carlet ros de prat
* Hygrophorus arbustivus, carlet bru
* Hygrophorus arbustivus var. quercetorum, carlet bru d’alzinar
* Hygrophorus leucophaeus, carlet blanc i bru
* Hygrophorus leucophaeo-ilicis, carlet blanc i bru d’alzinar
* Hygrophorus nemoreus, carlet roig
* Hygrophorus poetarum, carlet dels poetes
* Hygrophorus pseudodiscoideus var. cistophilus, carlet ros d’estepa
* Hygrophorus pudorinus), carlet ros d’avet

## Referències

* ↑ «Carlets rossos · micopedia.cat». [Consulta: 18 octubre 2023].
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Llimona, X. et al., 1991. Fongs i líquens. Història Natural dels Països Catalans, 10. Enciclopèdia Catalana, S. A., Barcelona, 528 pp. ISBN 8485194527
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# Radagais

Radagais o Rodogais (en llatí, Radagaisus; en grec, Ῥοδογάϊσος Rhodogáïsos, segons Zòsim) va ser un notable líder bàrbar de discutit origen. Jordanes el considera escita, però cal pensar que es refereix a una de les tribus germàniques que havien arribat al començament del segle v de les seves anteriors terres a Ucraïna (Escítia).
El 401 participà amb Alaric I el visigot a l'expedició a Itàlia, i el 406 va congregar nombrosos grups heterogenis sota el seu comandament (borgonyons o burgundis, sueus, vàndals, alans i hèruls), en total unes dues-centes mil persones (al doble segons algunes fonts), dirigint-se des de l'alt Danubi cap a Itàlia amb intenció d'atacar Roma. Va destruir diverses ciutats assetjant Florència que era una ciutat jove i prospera.
Contra ell fou enviat el general Estilicó amb un exèrcit romà que incloïa les tropes del Rin. Estilicó aconseguí atraure a dos caps bàrbars que dirigien grups de gots i huns, Huldí (Huldinus o Huldin) i Sarus i quan el general romà es va acostar els bàrbars prengueren posicions defensives a la rodalia de Fèsules, a les muntanyes Fescolani, però Estilicó els va poder rodejar i Radagais, mancat de provisions va haver d'oferir batalla per obrir-se pas. Fou derrotat i finalment va haver de capitular a canvi de què la seva vida i les de la seva gent fossin respectades. Estilicó va acceptar, però va violar l'acord i va fer executar a Radagais, i la seva gent fou venuda com esclaus excepte una part que ingressaren a l'exèrcit romà.
La retirada de les tropes de la frontera al Rin va propiciar la derrota dels francs a la Batalla de Mainz en 406 i la invasió de vàndals, sueus i alans a les Gàl·lies i posteriorment Hispània.

## Referències

* ↑ Heather, Peter. The Fall of the Roman Empire: A New History (en anglès). Pan Macmillan, 2010, p. 205. ISBN 0330529838.
* ↑ Heather, Peter. The Fall of the Roman Empire: A New History (en anglès). Pan Macmillan, 2010, p. 206. ISBN 0330529838.
# Jay Rodriguez

Jay Enrique Rodriguez (29 de juliol de 1989) és un futbolista professional anglès que juga de davanter pel Burnley FC de la Premier League.

## Referències

* 1 2 3 The PFA Footballers' Who's Who 2010–11. Edimburg: Mainstream Publishing, 2010, p. 359. ISBN 978-1-84596-601-0.
# Lleó III Dadiani

Lleó III Dadiani (Shaman Daula) va ser mthavari de Mingrèlia del 1661 al 1681. Era fill de Iesse Dadiani i net de Mamuka I Dadiani i va ser col·locat al tron pel rei Vakhtang V de Kartli el 1661. Lleó es va casar també amb Tinatina, filla d'Alexandre III d'Imerècia. Va morir el 1681 i el va succeir el seu fill Lleó IV Dadiani.
Casat amb Thamar el 1660 i divorciat forçós el 1663 i casat altra vegada amb ella el 1678 (Thamar fou la tercera dona de Bagrat IV d'Imerècia el 1663 i després si va tornar a casar el 1679; es va casar per cinquena vegada amb Jordi III Gurieli de Gúria. Va morir el 1683. Era filla de Constantí I Mukhrani-batoni, setè príncep de Mukhran).
Lleó III es va revoltar aviat contra el rei d'Imerècia Bagrat el Cec. Després d'un temps de lluita Lleó va ser fet presoner. Per posar fi a les lluites els senyors van declarar divorciat a Lleó i a la seva dona Thamar i van casar a aquesta amb el rei, i a Lleó amb la germana del rei (que era l'amant de Lleó). Això va restablir la pau per un temps però al cap de quatre anys la guerra va tornar a començar, ara per posseir a Thamar, dona de gran bellesa, a lo que es va afegir el mthavari de Gúria que també n'estava enamorat i la volia per ell. Bagrat va guanyar i finalment es va fer la pau. El 1672 Jordi Gurieli, de Gúria, es va revoltar per obtenir a Thamar i la va aconseguir amb ajuda turca, però finalment Bagrat i Jordi es van reconciliar i la filla de Thamar, Daredjan, es va casar amb Jordi. El 1678 Lleó III Dadiani es va revoltar i va cridar al tron d'Imerècia a Artxil (Shah Nazar Khan). Thamar fou amagada a la fortalesa de Skanda, però Artxil la va ocupar i va entregar Thamar al seu aliat Lleó. Llavors Jordi Gurieli es va aixecar per Bagrat i amb ajuda turca va atacar Artxil que va fugir a Ratxa, i Bagrat fou proclamat rei, entrant a Mingrèlia i derrotant Lleó i es va tornar a casar amb Thamar (1579). El 1681 següent moriren Lleó i Bagrat i a aquest últim el va succeir el seu fill Alexandre IV, deposat ràpidament per Jordi Gurieli que es va tornar a casar amb Thamar fins que va ser deposat pel rei Jordi de Kartli el 1683. Thamar va ser enviada a Mingrèlia, on va morir poc després.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.

## Enllaços externs

* Dinastia Dadiani Arxivat 2011-08-11 a Wayback Machine..
* Genealogia
# Jason Kenny

Jason Kenny OBE (Bolton, 22 de març de 1988) és un ciclista britànic especialista en pista. Sis cops campió olímpic, també s'ha proclamat Campió del món en Velocitat i en Keirin.
El 2013 va ser condecorat amb l'Orde de l'Imperi Britànic.
El 2016 es va casar amb la també ciclista Laura Trott.

## Palmarès

* 2005
** Campió del Regne Unit de velocitat per equips (amb Matthew Crampton i Joshua Hargreaves)
* 2006
** Campió del món júnior en Velocitat
** Campió del món júnior en Keirin
** Campió del món júnior en Velocitat per equips (amb Christian Lyte i David Daniell)
** Campió d'Europa júnior en Velocitat
** Campió d'Europa júnior en Velocitat per equips (amb David Daniell i Christian Lyte)
** Campió d'Europa júnior en Keirin
* 2008
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Pequín en Velocitat per equips (amb Chris Hoy i Jamie Staff)
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Pequín en Velocitat individual
* 2009
** Campió del Regne Unit de velocitat per equips
* 2010
** Campió d'Europa de Keirin
** Campió del Regne Unit de velocitat
** Campió del Regne Unit de velocitat per equips (amb Ross Edgar, Matthew Crampton i Chris Hoy)
* 2011
** Campió del món velocitat
** Campió del Regne Unit de velocitat per equips (amb Jason Queally i Chris Hoy)
* 2012
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Londres en Velocitat individual
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Londres en Velocitat per equips (amb Chris Hoy i Philip Hindes)
* 2013
** Campió del món de keirin
** Campió del Regne Unit de keirin
** Campió del Regne Unit de velocitat
** Campió del Regne Unit de velocitat per equips (amb Matthew Crampton i Kian Emadi)
* 2014
** Campió del Regne Unit en Velocitat per equips (amb Philip Hindes i Callum Skinner)
* 2015
** Campió del Regne Unit en Quilòmetrte
** Campió del Regne Unit en Velocitat per equips (amb Philip Hindes i Matthew Crampton)
* 2016
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en Velocitat individual
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en Keirin
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en Velocitat per equips (amb Callum Skinner i Philip Hindes)
** Campió del món velocitat

### Resultats a la Copa del Món

* 2006-2007
** 1r a Moscou, en Velocitat per equips
* 2008-2009
** 1r a Manchester, en Velocitat
** 1r a Copenhaguen i Manchester, en Velocitat per equips
* 2010-2011
** 1r a Melbourne, en Velocitat per equips
* 2014-2015
** 1r a Guadalajara, en Velocitat per equips
* 2015-2016
** 1r a Hong Kong, en Velocitat per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Nain (Israel)

Nain o Naim fou una població de Galilea esmentada a la Bíblia. El seu nom derivaria de l'hebreu naim que vol dir ‘agradable’. Estava prop de Natzaret i a uns 40 km de Cafarnaum. Se suposa que es tracta del modern llogaret de Nein (àrab: نين, Nayn; hebreu: ניין‎), al districte de Natzaret, al Consell regional de Bustan al-Marj, amb uns 1.600 habitants (2005), tots àrabs. Les ruïnes de l'antiga població són més grans que el lloc mateix.
Al Nou Testament s'esmenta perquè allà Jesús de Natzaret hauria ressuscitat el jove fill únic d'una dona vídua (Lluc 7, 11-17). A la població moderna hi ha una església regentada per franciscans, que commemora el miracle; es va construir sobre un temple de l'edat mitjana, ja construït sobre un de més antic, probablement bizantí.

## Bibliografia

* Carta (1999). The River Jordan: An Illustrated Guide from Bible Days to the Present, Kregel Publications. ISBN 0825423767, 9780825423765.
* Robinson, E.; Smith, E. Biblical Researches in Palestine, Mount Sinai and Arabia Petraea: A Journal of Travels in the year 1838. 3. Boston: Crocker & Brewster, 1841.
* Robinson, E.; Smith, E. (1856). Biblical researches in Palestine and the adjacent regions: a journal of travels in the years 1838 & 1852 by Edward Robinson, Eli Smith and others, Volum 2, J. Murray.

## Enllaços externs

* Welcome To Na'in
* Survey of Western Palestine, Map 9: IAA, Wikimedia commons
# Lleó IV Dadiani

Lleó IV Dadiani va ser mtavari de Mingrèlia del 1681 al 1691. Era fill natural de Lleó III Dadiani i el va succeir per haver premort mort el fill gran Mamuka (que va morir un any abans que el pare). Va ser forçat a abdicar el 1691 i va marxar a Constantinoble on va morir el 1694. Era casat amb Tinatina, segona filla del rei Bagrat IV d'Imerècia. Un possible cunyat seu Katzo o Katzia I Chikovani, (casat amb Thamar, suposada filla de Lleó III) va ser nomenat príncep de Letxkhumi (Lechkhumi-batoni), Príncep de Sainadaridzo, Salipartiano, etc. per Lleó III (c. 1675) i el seu fill Iesse Chikovani el va succeir com a príncep de Lechkhumi el 1681. Un altre fill Jordi IV Txikovani, va prendre el poder a Mingrèlia el 1691.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.

## Enllaços externs

* Dinastia Dadiani Arxivat 2011-08-11 a Wayback Machine..
* Genealogia
# Ebara-ji

Ebara-ji (家原寺) és un temple budista a Nishi-ku, Sakai, Osaka, Japó. Està afiliat a Kōyasan Shingon-shū. La icona central és el Bodhisattva, Monju (Manjusri).

## Història

Segons la llegenda del temple, el temple va ser fundat l'any 704. Va ser el lloc de naixement del monjo budista Gyōki.
Un incendi important va afectar el temple l'any 1567.

## Pelegrinatges

* Tretze llocs budistes d'Osaka #3
* 18 antigues pagodes #1
* Saigoku Yakushi 49 llocs sagrats #15

## Referències

* ↑ «家原寺». [Consulta: 9 març 2022].
* ↑ Jonathan Morris Augustine, Hagiografia budista al Japó inicial: imatges de la compassió a la tradició Gyoki, Londres, 2004, p. 109.
# Mare de Déu de l'Erola

Mare de Déu de l'Erola és una obra del municipi de Tordera (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una capella de camí situada a 500 m de l'església de Sant Llop d'Hortsavinyà, venint de Sant Pere de Riu i de Vallmanya.
És una capella de petites dimensions amb un senzill oratori per pregar, on hi ha la imatge de la Mare de Déu de l'Erola.
Per l'estil neoclàssic probablement fou aixecada a finals del segle xviii i principis del segle xix.
S'hi celebra un aplec el diumenge de la segona Pasqua.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mare de Déu de l'Erola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
* ↑ «Capella de la Mare de Déu de l'Erola (Tordera - Maresme)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 16 febrer 2016].
# Quint Lucreci

Quint Lucreci (en llatí: Quintus Lucretius) va ser un cavaller romà que va viure al segle i aC. Formava part de la gens Lucrècia.
Va acusar Livi Drus de praevaricatio l'any 54 aC. Ciceró el menciona com a íntim amic de Gai Cassi Longí i afiliat al partit aristocràtic.
En esclatar la guerra civil romana l'any 49 aC estava estacionat a la ciutat de Sulmo amb cinc cohorts, però bé el seu col·lega en el comandament, Gai Ati, o bé les seves mateixes tropes, van obrir les portes a Marc Antoni i Lucreci va haver de fugir.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 828.
# Catedral de la icona de la Mare de Déu de Blaquerna

La Catedral de la icona de la Mare de Déu de Blaquerna (en georgià:ზუგდიდის ვლაქერნის ყოვლადწმიდა ღმრთისმშობლის ხატის სახელობის საკათედრო ტაძარი) és la catedral de l'Església ortodoxa Georgiana a Zúgdidi, que pertany a la diòcesi Zúgdidi i Tsaish, a Geòrgia.

## Història

Ekvtime Takaishvili assenyala que «l'església del nou Zúgdidi va ser construïda en pedra, d'estil georgià, sota el govern de Levan V Dadiani; la construcció va començar el 1825 i va acabar-ne el 1830».
L'emperador Alexandre I de Rússia va destinar diners per a la realització de la icona de la Mare de Déu de Blaquerna, que, segons la tradició, va salvar Constantinoble de la invasió d'enemics més d'una vegada. Al segle xvii Jordi IV Gurieli va marxar contra Alexandre IV, rei d'Imerècia. Entre els tresors portats a Gúria, també s'esmenta la icona de Blaquerna. Al 1805, la princesa Ninó (vídua de Grigol Dadiani), juntament amb una delegació dels prínceps mingrelians, va presentar la icona a l'emperador Alexandre I de Rússia, que la va decorar ricament i la va tornar al poble mingrelià.
La icona de Blaquerna va arribar a Mingrèlia des de Constantinoble i en va representar un dels principals valors dels prínceps Dadiani.
Els següents tresors cristians es guarden en aquesta església: part del cinturó de la Santíssima Verge Maria, les relíquies de sant Jordi i sant Joan, el pinzell de santa Marina i la part de l'esponja de la qual Jesucrist va beure vinagre, que va arribar a Geòrgia des de Constantinoble després que els turcs la capturessin el 1453. El 15 de juliol és la festa del temple.

## Notes

* ↑ L'adaptació ortodoxa del topònim grec Βλαχέρναι és «Blaquernes», en plural i sense ena abans de la cu, però en les fonts en català referides a la icona es troba la forma «Blaquerna».

## Referències

* ↑ «Зугдиди» (en rus). mgeofit-travel.com. [Consulta: 12 agost 2019].

## Bibliografia

* Ekvtime Takaishvili, Investigacions i observacions arqueológicas, Llibre II, Tiflis 1915.
* იმე თაყაიშვილი, არქეოლოგიური მოგზაურობანი და, წ. II,. 1915 (en georgià).
# Christopher Latham

Christopher Latham (Bolton, Gran Manchester, 6 de febrer de 1994) és un ciclista anglès professional des del 2015. Combina la carretera amb la pista

## Palmarès en ruta

* 2015
** 1r a la Beaumont Trophy
* 2016
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour

## Palmarès en pista

* 2014
** Campió del Regne Unit en Persecució per equips
* 2015
** Campió d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Oliver Wood, Germain Burton i Matthew Gibson)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Tel Hai

Tel Hai (en hebreu: תל חי ) és un antic assentament fortificat jueu a Israel, situat a l'Alta Galilea, a prop de la frontera libanesa, entre les ciutats de Qiryat Xemonà i Metula. Tel Hay va ser un dels primers assentaments israelians situats en la zona septentrional de Palestina en època moderna, construït l'any 1905, i poblat intermitentment fins a 1918, quan va ser ocupat com a lloc fronterer i de control de la vall d'Hula.
Després de la Primera Guerra Mundial i la caiguda de l'Imperi Otomà, el Regne Unit i França van delimitar en els Acords de Sykes-Picot les zones otomanes ocupades per ambdues potències, assignant la zona meridional del llevant mediterrani al Regne Unit (Palestina i Transjordània) juntament amb l'Iraq, i la zona septentrional (Síria i Líban) a França. Tanmateix, la delimitació de la frontera no va ser acceptada pels francesos pel que fa a la zona de l'Alta Galilea (que incloïa Tel Hay, Metula, Kefar Guiladi i Hamrà), per la qual cosa van animar a les guerrilles i escamots àrabs per ocupar totes les àrees que poguessin abans de l'aplicació definitiva del tractat, per així integrar-les en el mandat francès.
Al març de 1920, els comandos àrabs es van topar amb una forta resistència per part dels defensors jueus, liderats per Joseph Trumpeldor, el qual va defensar Tel Hai, caient finalment al costat dels seus últims 7 homes en la seva defensa. Tanmateix, el seu sacrifici va aconseguir retardar l'avanç àrab, acabant així amb les aspiracions franceses sobre l'Alta Galilea.
Ocupat de nou el 1921, Tel Hai va acabar integrat dins del quibuts Kefar Guiladi el 1926; en l'actualitat l'antic assentament està declarat monument nacional israelià. Destaca l'estàtua d'un lleó de pedra al costat de les tombes dels herois. A la rodalia es troba l'actual ciutat de Qiryat Xemonà, que amb el seu nom (la ciutat dels 8) ret homenatge als defensors de Tel Hai.

## Enllaços externs

* www.english.telhai.ac.il Arxivat 2016-07-21 a Wayback Machine. (anglès) i (hebreu)
* www.hatser-telhai.org.il (hebreu)
# Caribert I

Caribert o Khadibert (llatí: Charibertus)(vers 517-567) va regnar com a rei merovingi de París, des del 561 fins a la seva mort.
Va ser el tercer fill del rei dels francs Clotari I i la seva esposa Ingunda. Els seus germans grans eren Gunthar i Khilderic, que moriren abans que el seu pare. El 556 ell i el seu germà Guntram van liderar els exèrcits francs contra Khramn, encara un altre germà que s'havia revoltat. Khramn s'estava amagant a Occitània, però una violenta tempesta primer i unes cartes falses que Khramn va fer enviar els seus germans anunciant la falsa notícia de la mort del seu pare van impedir l'enfrontament entre els dos exèrcits.
L'any real de la mort de Clotari va ser 561, i aleshores el regne es va dividir entre tots els seus fills mascles supervivents d'acord amb els costums francs. En la divisió Caribert va rebre els territoris que corresponien al regne que el seu oncle Khildebert I havia governat, que acabaria rebent el nom de Nèustria. El seu regne també incloïa Aquitània i Novempopulània. Les principals ciutats del seu feu eren Rouen, Tours, Poitiers, Llemotges, Bordeus, Tolosa, Caors i Albi. La resta dels seus germans rebé Borgonya (Guntram), Austràsia (Sigebert) i Soissons (Khilperic).
A la seva coronació, el bisbe de Tours i futur Sant Gregori va aconseguir extreure de Caribert un jurament segons el qual "no imposaria a la seva gent noves lleis i costums, sinó que retindria aquelles sota les que havien viscut en temps del seu pare". A la pràctica, aquesta promesa va limitar el poder de Caribert i la seva capacitat d'obtenir fons augmentant impostos o introduir noves polítiques.
El regnat de Caribert també es va veure condicionat per la falta d'un hereu. L'únic fill mascle que tingué amb la seva esposa Ingoberge morí en la infància, i les filles no podien heretar d'acord amb els costums dels francs sàlics. Davant d'aquest fet repudià la seva esposa i tingué nombroses concubines. Aquesta conducta causà el rebuig de l'Església Catòlica, que va procedir a excomunicar-lo (el primer rei franc que ho era).
A la seva mort prematura l'any 567, el regne es va dividir entre els seus germans.

## Vegeu també

* Dinastia merovíngia
* Cronologia de la història de França

## Notes i referències

* ↑ «Brillant a l'exèrcit» en franc antic, de hari (tropa, banda armada) i bert (brillant)
* ↑ Gregori de Tours IV.22, pàg. 217.
# Nicolas Vilant

Nicolas Vilant (Tayport, 12 de juny de 1737 - Saint Andrews, 25 de maig de 1807) fou un matemàtic escocès del segle xviii a la universitat de Saint Andrews conegut pels seus llibres de text. Vilant va ser Regius Professor de matemàtiques a la universitat de Saint Andrews des del 1765 fins al 1807. Sovint malalt, va ser incapaç de donar classes la major part del seu període de docència i ho va delegar en una sèrie d'assistents, entre ells John West. Habituat a la tradició britànica (newtoniana) de l'anàlisi, va ignorar la majoria dels desenvolupaments continentals en aquesta branca (com la majoria dels seus contemporanis britànics). Això no obstant, va publicar un llibre de text que va ser força utilitzat, i en el que s'esmentava el mot "anàlisi" en el títol per primera vegada a les illes britàniques: The Elements of Mathematical Analysis, Abridged for the Use of Students. A més, es conserven força manuscrits seus als arxius de la universitat de Saint Andrews.

## Referències

* ↑ Craik, 1998, p. 34.
* ↑ Craik, 2012, p. 175.
* ↑ Mann i Craik, 2011, p. 91.

## Bibliografia

* Craik, Alex D.D. «Geometry, Analysis, and the Baptism of Slaves: John West in Scotland and Jamaica» (en anglès). Historia Mathematica, Vol. 25, Num. 1, 1998, pàgina 29-74. DOI: 10.1006/hmat.1997.2174. ISSN: 0315-0860.
* Craik, Alex D.D. «A forgotten British analyst: Nicolas Vilant (1737–1807)» (en anglès). Historia Mathematica, Vol. 39, Num. 2, 2012, pàgina 174-205. DOI: 10.1016/j.hm.2011.10.002. ISSN: 0315-0860.
* Mann, A.J.S.; Craik, A.D.D.. «Scotland. Land of opportunity but few rewards». A: Raymond Flood, Adrian Rice, Robin Wilson (eds.). Mathematics in Victorian Britain (en anglès). Oxford University Press, 2011, pàgina 77-102. ISBN 978-0-19-960139-4.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Nicolas Vilant» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Joc de plegar el cordill

El joc de plegar un cordill (també anomenat "bressolet de la Mare de Déu" en algunes contrades, o simplement el joc del cordill, o el cordill) és un joc de mans basat en un cordill, o similar, tancat i nuat formant baga. El cordill cal disposar-lo entre les dues mans del jugador que comença formant una figura. Un segon jugador "plega" la figura i, estirant i desfent la figura inicial, en forma una altra amb el cordill estirat entre les seves mans. De forma reiterada cada jugador van presentant les figures a l'altre fins que, per manca d'habilitat o de coneixements, la figura es desfà o un jugador no sap continuar.

## Forma de jugar

El primer que cal és disposar d'un cordill, cordonet o similar adequat d'una llargària d'un metre, aproximadament. Els cordills massa prims o massa rugosos no van bé. Amb un nus senzill s'uneixen els caps del cordill formant una baga.
El jugador que comença introdueix les mans en la baga i, tot sol, forma una figura amb el cordill. Aquesta figura inicial acostuma a recordar un bressol invertit, però hi ha diferents variants. Presentada la figura a un segon participant, amb les mans separades i exercint una tensió moderada sobre el cordill, el nou jugador l'ha d'anar plegant amb els dits (el jugador inicial va col·laborant, afluixant la tensió del cordill quan calgui). Si se segueix una acció correcta i possible, el moviment resulta amb una nova figura del cordill entre les mans del segon participant. Cada figura té una denominació popular. En una de les variants més conegudes la figura final (perquè no es pot plegar) és la de les "potes de gall".

## Referències

* ↑ "Els jocs infantils: un passat que hem viscut", article de Francesc Palet i Setó, 2000, p. 71, versió revisada i ampliada de l'article "Juguem...? Passat, present i futur dels jocs infantils", que aparegué a l'Arxiu del Centre Excursionista de Terrassa, Núm. 100-101, gener-juny del 1999, p. 15-22.
* ↑ "El cordill. Jocs tradicionals de la Conca de Barberà"

## Enllaços externs

* Vídeo del "joc del cordill del tortell" Arxivat 2011-09-16 a Wayback Machine.