OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estadi Nou Mestalla

El Nou Mestalla és un estadi de futbol en construcció a la ciutat de València. Serà el futur estadi del València CF, que substituirà l'antic Mestalla.
Les obres començaren l'agost de 2007 i en un principi estava previst que acabaren l'estiu de 2009. A causa de problemes de liquiditat les obres es van aturar durant més d'una dècada. Finalment, l'abril de 2022 es va anunciar que a finals d'any es reprendrien les obres i l'estadi estaria acabat pel 2024, sempre que les administracions donin els permisos pertinents.
Està situat a l'Avinguda de les Corts Valencianes, al barri de Benicalap de la ciutat de València. La principal característica és que les façanes i la coberta es basen en un mapa de la ciutat, representant el riu Túria i els districtes de la ciutat. El nom oficial serà Nou Mestalla.

## Dades de l'estadi

* Capacitat per a 70.044 espectadors
* 24 escales principals
* 22 ascensors
* 8 escales mecàniques
* 132 llotges privades
* Tribuna per a 1.500 espectadors
* Llotja d'honor per a 150 persones
* Restaurant de 3.000 m² amb vistes al camp.

## Construcció

L'UTE FCC i el Grupo Bertolín començaren les obres del futur Mestalla l'1 d'agost de 2007. Unes obres que, en principi, la previsió era que s'allargaren fins setembre de 2009. Un cop enllestit, començarien les obres de demolició de l'actual Mestalla.
Durant la construcció, el dia 26 de maig de 2008, mentre es duien a terme feines de muntatge de l'estructura metàl·lica, van morir 4 treballadors per desplom de l'estructura de subjecció del mur d'una de les 10 torres principals, i van caure així 12 metres al buit tres obrers que estaven instal·lant l'estructura, i un quart, que es trobava al pis baix de la torre.
Després d'alentir les obres, el 25 de febrer de 2009 les obres es van aturar per falta de liquiditat. 12 de desembre de 2011 el club va anunciar un acord amb Bankia per reprendre les obres, que haurien d'acabar en un termini de dos anys, però aquest acord mai es va implementar.

## Referències

* ↑ (castellà)
* ↑ E.D. «Tebas indica que el Nou Mestalla estará listo en 2024» (en castellà), 09-04-2022. [Consulta: 29 abril 2022].
* ↑ Mapa de la localització de barris a la Ciutat de València
* ↑ 4 morts en un accident a la construcció del nou estadi de Mestalla
* ↑ «El València C.F acorda amb Bankia acabar el nou Mestalla en dos anys». El Punt Avui, 12-12-2011. [Consulta: 14 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Vídeo virtual del Nou Mestalla
* Futuro Mestalla. Actualitat sobre el nou estadi.
# Ferroflex

Ferroflex és una empresa catalana dedicada al disseny, fabricació, instal·lació i manteniment de portes ràpides i accessos automàtics per a entorns industrials. Actualment té la seva seu a Polinyà, Barcelona. En l'actualitat els seus productes són exportats a països de tot el món.

## Història

Ferroflex va ser fundada l’any 1998 a la ciutat barcelonina de Sabadell. Des de llavors, ha passat per diferents ubicacions. L'any 2015 va ser adquirida per Manusa, empresa multinacional dedicada al disseny, fabricació, instal·lació i manteniment de portes automàtiques i accessos intel·ligents, i en 2018 es va traslladar definitivament a la seu actual, des d'on presta servei tant en l’àmbit nacional com internacional.
La companyia està especialitzada en l'automatització d'accessos per al sector industrial. Compta amb diferents tipologies d'accessos industrials com a portes ràpides, seccionals, tallafoc, abrics i rampes per a molls de càrrega, taules elevadores hidràuliques, portes de cortines de làmines o portes batents.

## Referències

* ↑ «L'empresa de portes compra Ferroflex». La Vanguardia, 29-07-2015.
* ↑ «Manusa compra Ferroflex para impulsar su crecimiento» (en castellà). Expansión, 29-07-2015.
* ↑ «Primera pedra de les futures instal·lacions de Manusa a Polinyà». Aeball, 29-07-2015.
* ↑ «Ferroflex lanza una nueva puerta para líneas de producción automatizadas» (en castellà). Auto-Revista, 14-06-2021.
* ↑ «Las puertas cortafuego de Ferroflex, una garantía de seguridad en la industria química» (en castellà). Interempresas, 30-09-2021.

## Enllaços externs

* Ferroflex - Lloc web oficial
# Benet Roca i Farreras

Benet Roca i Farreras, també conegut com a Benito Roca, fou un futbolista català de la dècada de 1920.

## Trajectòria

Jugava de defensa o mig ala defensiu. Fou conegut amb el sobrenom del Positiu, per la seva capacitat de jugar en diferents posicions, sempre positivament. Va formar part del l'Avenç de l'Sport entre els anys 1918 i 1924, aconseguint dos campionats de Catalunya de segona categoria els anys 1920 i 1921.
Juntament amb els també catalans Miquel Garrobé i Francisco Reyes, esdevingué un dels primers jugadors professionals del València CF l'any 1924. Foren uns anys en els quals el València fitxà gran quantitat de jugadors catalans com Jesús Pedret, Casto Moliné, Raimon Miquel, Joan Costa o Domènec Torredeflot. En total jugà durant quatre temporades al club valencià a bon nivell, guanyant tres campionats regionals. L'any 1928 va rebre la baixa i retornà a Catalunya per jugar a la UE Sant Andreu. També jugà l'any 1923 amb la selecció de Catalunya campiona de la Copa Príncep d'Astúries.

## Notes

* ↑ Segons es pot comprovar al registre de defuncions de l'ajuntament de Barcelona (accessible via familysearch.org) Benet Roca Farreras va néixer el 13 d'octubre de 1902 i fou inscrit al registre de defuncions el 12 de setembre de 1978 (pot haver mort uns dies abans).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Benito Roca Farrera». Gran Enciclopèdia Catalana, 31-10-2014. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 3 4 «Fitxa a somosche.com». somosche.com. Arxivat de l'original el 2017-01-16. [Consulta: 9 gener 2017].
# Botèiras

Les Botèiras, (en occità: Botèiras; en francès: Boutières) és un Parçan o comarca d'Occitània situada al Llenguadoc. També es considerada una regió natural de França. La seva vil·la principal és Lo Chailar.
Segons la proposta de divisió administrativa d'Occitània del diari Jornalet , basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, les Botèiras estarien ubicades a la regió del Llenguadoc, subregió del Vivarès.
Oficialment, les comunes de les Botèiras estan adscrites administrativament i situades al centre del departament francès de l'Ardecha, a la regió administrativa d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «País» (en occità). Jornalet. [Consulta: 15 gener 2025].
# Pont del Clop

El pont del Clop és un pont que es troba a 613 m d'altitud, a la carretera de Solsona a Montpol, dins el terme municipal de Lladurs i que permet travessar la Ribera Salada. En aquest punt, la Ribera Salada surt de la gorja del Clop, cosa que fa que es presenti entollada i, en conseqüència, és un punt que als estius és molt freqüentat per banyistes. A la banda dreta del riu hi ha les runes d'un antic hostal.
A data d'avui, està prohibit l'estacionament de vehicles invaint la via pública o espais verds.
# Foul Play

Foul Play és una pel·lícula humorística estatunidenca dirigida el 1978 per Colin Higgins.

## Argument

En sortir d'una festa, una tímida bibliotecària de San Francisco, Gloria Mundy recull un noi en autoestop. Es tracta d'un policia camuflat que té en el seu poder un microfilm relacionat amb un complot per assassinar el Papa. Quan es citen per anar al cinema, ell mor assassinat mentre que ella és víctima d'una persecució. Els que la segueixen esbrinen on treballa i intenten assassinar-la. Llavors és quan coneix Tony Carlson, un policia que s'encarregarà de protegir-la, de qui s'enamorarà i l'ajudarà a desbaratar un atemptat contra el Papa.

## Repartiment

* Goldie Hawn: Gloria Mundy
* Chevy Chase: Tony Carlson
* Burgess Meredith: Mr Hennessey
* Rachel Roberts: Delia Darrow / Gerda Casswell
* Eugene Roche: Arquebisbe Thorncrest / el seu germà
* Dudley Moore: Stanley Tibbets
* Marilyn Sokol: Stella
* Brian Dennehy: Fergie
* Marc Lawrence: Rupert Stiltskin
* Chuck McCann: Gerent del teatre
* Billy Barty: J.J. MacKuen
* Don Calfa: Scarface
* Bruce Solomon: Bob Scott
* Cooper Huckabee: Sandy
* Pat Ast: Mrs Venus

## Nominacions

* 1979. Oscar a la millor cançó original per Charles Fox (música) i Norman Gimbel (lletra) per la cançó "Ready to Take a Chance Again"
* 1979. Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* 1979. Globus d'Or al millor actor musical o còmic: Chevy Chase
* 1979. Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Goldie Hawn
* 1979. Globus d'Or al millor actor secundari: Dudley Moore
* 1979. Globus d'Or al millor guió: Colin Higgins
* 1979. Globus d'Or a la millor cançó original per Charles Fox (música) i Norman Gimbel (lletra) per la cançó "Ready to Take a Chance Again"

## Al voltant de la pel·lícula

* El nom del personatge Gloria Mundy interpretat per Goldie Hawn fa referència a l'expressió Sic transit gloria mundi pronunciada en la cerimònia d'entronització d'un papa.

## Referències

* ↑ «Foul Play». The New York Times.
# Jayna Hefford

Jayna Hefford (Trenton, 14 de maig de 1977) és una jugadora professional d'hoquei sobre gel canadenca, ja retirada, guanyadora de cinc medalles olímpiques.

## Carrera esportiva

Membre de l'equip Brampton Thunder, va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó), on aconseguí guanyar la medalla de plata. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla d'or, metall que repetiria en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia), en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà), i en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2014 realitzats a Sotxi (Rússia).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat nou medalles en el Campionat del Món d'hoquei sobre gel femení, destacant sis medalles d'or.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jayna Hefford». [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ «Canadian Olympic Committee - Athletes - Jayna Hefford - Profile», 05-03-2010. Arxivat de l'original el 2010-03-05. [Consulta: 3 novembre 2023].
# Plaça del Treball

La plaça del Treball és la plaça neuràlgica del barri de Gràcia de Sabadell. És un espai verd urbà, delimitat pels carrers de Sant Ferran, Permanyer, Manso i Verdaguer. Abans d'urbanitzar-la, havia acollit el camp de futbol del club Gimnàstic Mercantil. Al número 1 de la plaça es troba el centre cívic del barri.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor. «Plaça del Treball». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: cinc febrer 2015].

## Enllaços externs

* Centre Cívic de Gràcia Arxivat 2013-04-16 a Wayback Machine.
# Plaça de l'Àngel

La plaça de l'Àngel de Sabadell es troba al centre de la ciutat. Concretament en el punt on s'entrecreuen el passeig de Manresa i la via de Massagué, com també el carrer de la Salut i el carrer de les Valls. Es va formar a les acaballes del segle xix en fusionar-se en una de sola les placetes del Raval i de Manresa. En urbanitzar-se, l'any 1894, s'anomenà de l'Àngel, en record del portal construït el 1569 a la sortida del camí de Caldes que s'obria a la nova plaça. L'any 1934 s'hi va canviar el nom per plaça d'Ignasi Iglésias, però el 1939 el consistori franquista la va anomenar del Ángel i el 1985 el nom es va catalanitzar.
L'any 2013 la plaça es va remodelar: s'hi van suprimir les places d'aparcament de cotxes i s'hi va crear una zona de jocs infantils. Les obres formen part de la remodelació del centre de la ciutat, que afecten el passeig de Manresa, el passeig de la Plaça Major i el Racó del Campanar.

## Referències

* ↑ Carreras i Costajussà, Miquel. Elements d'història de Sabadell. Sabadell: Ajuntament de Sabadell, 1932, p. 213.
* ↑ Bosch i Cardellach, Antoni. Anales de la Villa de Sabadell - I. Sabadell: Fundació Bosch i Cardellach, 1992, p. 175.
* ↑ Nomenclàtor. «Plaça de l'Àngel». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 22 gener 2015].
* ↑ «El nou Centre de Sabadell serà un gran espai peatonal des de la plaça de l'Àngel fins a la Rambla». Ràdio Sabadell. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 26 gener 2015].
* ↑ «Així serà la nova plaça de l'Àngel de Sabadell». iSabadell.cat. [Consulta: 26 gener 2015].
# Comadia redtenbacheri

Comadia redtenbacheri és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels còssids (Cossidae). És una arna l'eruga de la qual apareix en les ampolles d'alguns tipus de mescal ("mezcal de gusano"). A Mèxic se l'anomena chilocuil, chinicuil o techol.
Les larves del chinicuil són unes erugues de color vermellós de fins 5 cm de llargada, amb la pell sense pilositat. Es tracta d'una plaga que ataca l'Agave tequilana en especial les espècies Agave angustifolia i A. salmiana rosegant les tiges per arribar al seu interior suculent. S'aprofiten les erugues en la gastronomia d'Oaxaca i la de l'estat d'Hidalgo.

## Gastronomia

Les larves són una de les espècies que s'utilitzen per posar al mescal. En castellà també, es coneixen com a chilocuil, chinicuil o tecol i s'han utilitzat tradicionalment com a menjar a la cuina mexicana. Les erugues també es coneixen com gusanos rojos, donant nom a una marca popular de mescal. Són un dels dos tipus de "cucs" col·locats en ampolles de mescal, donant un color i un sabor únics a la beguda. Les altres, menys apreciades, són les larves del corc del musell de l'atzavara, Scyphophorus acupunctatus.

## Referències

* ↑ «Comadia redtenbacheri Hammerschmidt, 1848 | COL». catalogueoflife.org. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ Sebastia, Brigitte. Eating Traditional Food: Politics, identity and practices (en anglès). Routledge, 2016-11-18. ISBN 978-1-317-28593-9.
* ↑ Molina-Vega, Aracely; Hernández-Domínguez, Edna María; Villa-García, Matilde; Álvarez-Cervantes, Jorge «Comadia redtenbacheri (Lepidoptera: Cossidae) and Aegiale hesperiaris (Lepidoptera: Hesperiidae), two important edible insects of Agave salmiana (Asparagales: Asparagaceae): a review» (en anglès). International Journal of Tropical Insect Science, 41, 3, 01-09-2021, pàg. 1977–1988. DOI: 10.1007/s42690-020-00396-1. ISSN: 1742-7592.
* ↑ «Scyphophorus acupunctatus (agave weevil)» (en anglès). cabi.org. [Consulta: 26 març 2022].

## Bibliografia

* Anónimo. Cocina prehispánica. Recetario, Edición especial de Arqueología mexicana, México, D.F., 2002.
* Blásquez I. 1870. Insectos del maguey. La Naturaleza, 1: 282-290.
* Brown RM. 1975. A revision of the North American Comadia (Cossidae). Journal of Research on the Lepidoptera, 14: 189-212.
* Dampf A. 1927. Contribución al conocimiento de la morfología de los primeros estados de *Hypopta agavis Blázquez [sic] (Chilodora Dyar) (Lepidóptera, fam., Cossidae), plaga de los magueyes de la mesa central de Méx. Estudios sobre las plagas de las plantas y de los animales de México, No. 1. Oficina para la Defensa Agrícola. México
* Schoorl JWJr. 1990. A phylogenetic study on Cossidae (Lepidoptera: Ditrysia) based on external adult morphology. Zoologische Verhandelingen, Leiden, 263: 1–295.
* Cocina prehispánica. Recetario, Edición especial de Arqueología mexicana, México, D.F., 2002.
# Jennifer Botterill

Jennifer Botterill (Ottawa, 1 de maig de 1979) és una jugadora d'hoquei sobre gel canadenca, guanyadora de quatre medalles olímpiques. El seu nom de naixement és Jennifer McCannell.
Jugadora dels Toronto Aeros (2003-2005) i dels Mississauga Chiefs (2006-2009), va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó), on aconseguí guanyar la medalla de plata. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla d'or, metall que repetiria en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) i en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat vuit medalles en el Campionat del Món d'hoquei sobre gel femení, destacant cinc medalles d'or. És filla de la patinadora de velocitat Doreen McCannell i neboda de la també patinadora Donna McCannell.

## Referències

* 1 2 Grasso, John; Mallon, Bill; Heijmans, Jeroen. Historical Dictionary of the Olympic Movement (en anglès). Rowman & Littlefield, 2015-05-14, p. 86. ISBN 978-1-4422-4860-1.
* ↑ «Olympedia – Jennifer Botterill». [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Jennifer Botterill» (en anglès americà). [Consulta: 13 març 2022].
# Casa i magatzem Emili Matalonga

La casa i magatzem Emili Matalonga, o simplement casa Emili Matalonga, és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental), situat al carrer de Sant Pau, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de petites dimensions, entre mitgeres, de planta baixa i pis. Està construït en obra vista, excepte el sòcol, que és de pedra, i el perfil de les finestres en maó motllurat. La façana és plana i hi destaca només la línia d'imposta que remarca el forjat del primer pis i la cornisa superior, rematada amb merlets escalonats. Les aplicacions de ceràmica vidriada de color verd (botons rodons i quadrats), que juguen amb l'obra vista, constitueixen els únics elements decoratius superposats. Les impostes s'enriqueixen amb motllures llises i dents de serra.
L'edifici presenta tres obertures per planta. A la planta baixa formen un arc rebaixat en dues arquivoltes. Al pis les finestres són verticals, amb arcs de descàrrega i timpans ceràmics.

## Història

Emili Matalonga i Aymerich va reformar dues cases per construir el seu habitatge particular i magatzem alhora. L'habitatge ocupa la façana, en planta baixa i pis. A la part del darrere es va situar el magatzem només en planta baixa, una funció que va mantenir fins als anys quaranta. Respon al model modernista racionalista de Domènech i Montaner seguit per Muncunill els primers anys del segle xx. Uns anys més tard el propietari va fer construir al solar del costat un nou magatzem, obra del mateix arquitecte.

## Referències

* 1 2 «Casa i magatzem Emili Matalonga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Celler del Sindicat Agrícola de Terrassa

El Celler del Sindicat Agrícola de Terrassa és un edifici de Terrassa (Vallès Occidental) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És situat al barri de Can Palet.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'edificis situat a la cantonada entre els carrers de Colom i d'Estanislau Figueres. El celler consta de naus ordenades en sentit paral·lel i perpendicular. Són de planta rectangular amb coberta a dos vessants, de teula. El conjunt, que mostra moltes modificacions, especialment en la planta baixa, és d'una gran simplicitat decorativa. Cal destacar-ne les finestres d'arc apuntat i les cornises de dentellons.

## Història

L'obra fou realitzada per l'arquitecte Francesc Folguera i Grassi entre els anys 1919 i 1920.
El Sindicat Agrícola de Terrassa es va fundar el 1920, per part d'una colla de vinicultors terrassencs que volien bastir un celler cooperatiu on elaborar-hi conjuntament el seu vi en una època de forta demanda a la ciutat. L'edifici podia emmagatzemar 8.000 hectolitres de vi. El celler va anar eixamplant l'activitat cap a altres sectors agrícoles: s'hi va crear un molí d'oli, un de pinsos i un de farines, un servei de subministrament d'adobs i pinsos, etc., i tres anys després de la seva fundació ja es va ampliar amb dotze cups nous.
El 1936 l'entitat va ingressar a la Unió de Rabassaires com a Sindicat Agrícola Cooperatiu de Rabassaires. Un cop acabada la guerra civil va adoptar el nom de Sindicato Agro Pecuario de la Hermandad de Labradores de Tarrasa, simplificat més endavant en Hermandad Sindical de Labradores y Ganaderos. Amb l'aparició dels supermercats i, més endavant, dels centres comercials, l'activitat vitivinícola de la cooperativa va entrar en crisi i va desaparèixer definitivament el 1978. El 1995, amb una activitat agrícola residual i una nova denominació (Serveis Terrassencs Sant Isidre, SCCL), l'entitat continuava tenint la seu en una part de l'edifici, mentre que les instal·lacions del celler pròpiament dit ara allotgen un supermercat.

## Referències

* 1 2 «Celler del Sindicat Agrícola de Terrassa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa

## Enllaços externs

* «El Sindicat Agrícola i Sant Galderic». Records de Terrassa: Recull de vivències i records de la ciutat de Terrassa. [Consulta: 15 setembre 2015].
# Chantal Gorostegui

Chantal Gorostegui (Prats de Molló i la Presta, Vallespir, 20 de gener de 1965) és una corredora ciclista nord-catalana, campiona de França de ciclisme en ruta el 1994.

## Palmarès

* 1987
** Fletxa Gascona
* 1988
** Fletxa Gascona
** 3a etapa del Tour de Tarn i Garona
* 1989
** Fletxa Gascona
** 1a etapa i 2a etapa de la Fletxa Gascona
* 1991
** 2a etapa de la Fletxa Gascona
* 1994
** Campiona de França en ruta
** Ruta del Muscadet
** Challenge Alavesa
** 1a etapa de Anneville-sur-Scie
* 1995
** 3a etapa del Tour de l'Alta Viena
* 1996
** 2a etapa et 3a etapa du Tour de la Droma
* 1997
** 1a etapa de la Fletxa Gascona
** 2a etapa del Tour de l'Alta Viena
** 2a de la Fletxa Gascona
** 2a du Tour de l'Alta Viena
* 2000
** 1a etapa del Tour de Charente Maritima

## Notes i referències

* ↑ Chantal Gorostegui a sitiodeciclismo.net
* ↑ Chantal Gorostegui al museociclismo.it
# Cirilo Tornos Laffite

Cirilo Tornos Laffite (Sant Sebastià, 7 d'agost de 1886 - Madrid, 18 de setembre de 1963) fou un jurista espanyol, membre de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

Es llicencià i doctorà en dret a la Universitat de Madrid amb premi extraordinari. Ingressà per oposició al Cos d'Advocats de l'Estat i va prestar serveis a les Delegacions del Ministeri d'Hisenda a Valladolid i Madrid. Fins a 1915 va estar destinat a la Secció de Plets de la Direcció General del Contenciós.
En 1911 fou escollit acadèmic i professor de la Reial Acadèmia de Jurisprudència i Legislació. En 1925 fou nomenat vocal de la Comissió General de Codificació, però fou destituït després de la proclamació de la Segona República Espanyola. En 1932 fou nomenat president de la Confederació Catòlica de Pares de Família. Durant la guerra civil espanyola va donar suport al bàndol nacional i el va representar en diversos plets internacionals a Londres, París i Marsella. El 1938 va recuperar el càrrec de vocal de la Comissió General de Codificació, de la que en fou nomenat president el 1940. Fou autor de les ponències per a la reforma del Codi Civil, del Codi de Comerç i de la Llei d'Enjudiciament Civil. De 1942 a 1948 fou president de la Secció d'Homes d'Acció Catòlica, raó per la qual va rebre l'Orde de Sant Gregori el Gran. En 1954 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Obres

* La doctrina social católica y la encíclica "Mater et Magistra" (1961)

## Referències

* ↑ Ha muerto el ilustre jurisconsulto Cirilo Tornos Laffite, La Vanguardia, 19 de setembre de 1963
* ↑ Fotografia al diari ABC
* ↑ Medalla 14 Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine. de la RACMYP