OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jal·likattu

Jal·likattu (tàmil சல்லிகட்டு) és una festa popular de Tàmil Nadu (Unió Índia) similar als bous al carrer. També es coneix com a "Manju Virattu", que vol dir "córrer amb el bou". La festa forma part de la celebració religiosa de Pongal que s'organitza a les primeries de l'any. Els Jal·likattu més importants se celebren a Alanganallur, a la vora de Madurai, a Avaniapuram i a Tiruvapur, a la vora de Pudukottai. L'ambient és molt similar al dels correbous, la diferència és que els xiquets més valents intenten pujar al llom del bou i mantindre's damunt el més temps possible. Mentre altres distreuen al bou el xiquet aprofita i des del costat salta damunt del bou i s'aferra, si pot, a les banyes que és la millor posició. La major part de la gent però es limiten a provocar al bou i a córrer quan ataca, igual que als bous al carrer dels Països Catalans. Sembla que l'origen del Jal·likattu actual rau en una antiga tradició dràvida coneguda en tàmil com a Eruthazhuvuthal (ஏருதழுவுதல்) en la que els homes havien de demostrar públicament llur coratge.

## Referències

* ↑ Google books version of the book A Western Journalist on India: The Ferengi's Columns by François Gautier [Consulta: 9 juliol 2008].
* ↑ Grushkin, Daniel «NY Times: The ritual dates back as far as 2,000 years...». The New York Times, 22-03-2007 [Consulta: 9 juliol 2008].

## Enllaços externs

* Fearless Boys with Bulls in Avaniapuram, Madurai. The NewYork Times
# Francisco Javier Sáenz y Sáenz

Francisco Javier Sáenz y Sáenz (Logronyo, 1897 - Barcelona, 10 d'octubre de 1959) fou un dirigent esportiu espanyol de la dècada de 1950.
Fou president del RCD Espanyol entre 1948 i 1958, un dels presidents més anys al capdavant del club. Va substituir el tinent coronel José Salas Paniello.
Durant el mandat de Sáenz es va adquirir en propietat l'Estadi de Sarrià, que fins aleshores era propietat de la família De La Riva, essent el primer cop que el club tenia un estadi en propietat. A més es va construir la nova grada del Gol Sud. També es van celebrar els actes commemoratius del cinquantè aniversari del club (amb tres anys de retard, el 1953). Pel que fa al nombre de socis, arribà a la xifra de 16.900 socis, mai aconseguida fins aleshores.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fitxa de Sáenz». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ «Necrològica». La Vanguardia, 11-10-1959. [Consulta: 4 agost 2021].
* ↑ «D. José Salas cesa». Mundo Deportivo, 03-01-1948. [Consulta: 4 agost 2021].
* 1 2 3 «ENTREVISTA: CARLES RAMON (I PART)». sentimentperico.blogspot.com, 23-06-2008. [Consulta: 4 agost 2021].
# Guaram II

Guaram II — გუარამ II en georgià —fou un príncep-primat d'Ibèria de la dinastia dita « guaràmides », que va regnar del 684/685 al 693 segons la cronologia rectificada de Cyril Toumanoff.
Segons Cyril Toumanoff, Guaram II, fils d'Esteve I d'Ibèria (mort l'any 627), era el príncep hereditari (eristavi) de Javakètia-Calarzene on va succeir al seu pare. Va rebre el títol de príncep-primat d'Ibèria després de la mort del seu predecessor en el càrrec, Adarnases II d'Ibèria de la dinastia rival anomenada dels « cosròides », com a vassall del Califa.
Vers el 689, després d'una campanya victoriosa dels exèrcits romans d'Orient contra les tropes del Califa, es va reconèixer vassall de l'emperador Justinià II que li va conferir el títol de curopalata.
A la seva mort cap al 693, va tenir com a successor a Guaram III d'Ibèria, que sembla amb molta probabilitat el seu net. És a aquesta època que els àrabs van instaurar de nou la seva autoritat al Caucas i van instal·lar un virrei o governador (wali) a Dvin.
En una obra recent, Stephen H.Rapp formula una altra hipòtesi sobre l'origen d'aquest príncep amb la finalitat de posar en coherència la genealogia d'aquest amb la inscripció que figura a la placa exterior de l'església de la Santa Creu de Mtskhetha. Guaram II seria el fill del príncep-primat Esteve II d'Ibèria (637/642-650), i aquest al seu torn el fill del hypatos Adarnases I (627/637-642) del qual la successió hauria estat assegurada pel seu oncle el hypatos Demetri (637/642), el germà del « patrici » Esteve I d'Ibèria (590-627), que hauria estat breument príncep després del seu nebot.

## Notes i referències

* ↑ Aquesta hipòtesi va parcialment en contra dels treballs ara ja considerats clàssics de Cyril Toumanoff.
* ↑ (anglès) Stephen H. Rapp Studies in Medieval Georgian Historiography.

## Bibliografia

* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 382-383 et 533
* (anglès) Stephen H. Rapp Studies in Medieval Georgian Historiography. Early Texts and Eurassian Contexts, Peeters Publishers, 2003 ISBN 9042913185.
* Christian Settipani, Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs. Les princes caucasiens et l'Empire du VI$^e$au IX$^e$ siècle, p. 422-427, Paris, de Boccard, 2006, 634 p. ISBN 978-2-7018-0226-8
# Ramon IV de Trípoli

Ramon IV de Trípoli o Ramon d'Antioquia (?-mort el 1199), fou comte de Tripoli del 1187 al 1189 i príncep regent d'Antioquia del 1193 al 1194. Era el fill gran de Bohemon III príncep d'Antioquia, i d'Orgullosa d'Harenc.

## Biografia

El comte Ramon III de Trípoli va morir el 1187, sense fills, i li va llegar el seu comtat. Al cap de dos anys, el seu pare, Bohemon III, va preferir que Ramon estigués a la seva cort d'Antioquia, i aquest va deixar el comtat de Trípoli al seu germà Bohemon I de Trípoli (que després fou Bohemon IV d'Antioquia).
El seu pare entrà en disputa amb el rei d'Armènia Menor a causa del castell de Bagras, que l'armeni havia conquerit als musulmans, però que anteriorment havia estat propietat del principat d'Antioquia i, per tant el reclamà. Lleó II d'Armenia no solament no li tornà Bahgras sinó que a més l'empresonà fent-li creure que el cridava per discutir la qüestió. Durant la captivitat del seu pare, Ramon fou regent del Principat d'Antioquia. Per alliberar-lo el rei armeni li demanà a canvi el govern d'Antioquia, i aquest accedí, però la ciutat, constituïda en comuna sota la direcció del patriarca Eimeric de Llemotges, es va negar a fer el que els demanaven. Els digueren que la comuna d'Antioquia, només reconeixia l'autoritat de Ramon fins al retorn de Bohemon. La solució a aquesta crisi va venir amb el matrimoni entre Ramon i una princesa armènia. Per casar-se demanaren permís al rei de Jerusalem Enric I, el qual consentí quan l'oncle d'Alícia alliberà al pare de Ramon, el príncep Bohemon III.
Ramon es va casar cap al 1195 amb Alícia d'Armènia, neta de Lleó II, filla de Rubèn III d'Armènia, amb qui va ser pare de:
* Ramon Rupen d'Antioquia (1199 † 1221)
Ramon va morir l'any 1199.

## Referències

* ↑ Runciman, 1989, p. 89.
* ↑ Hardwicke, 1969, p. 527.
* ↑ Grousset, 1949, p. 648.

## Bibliografia

* Grousset, R. L'Empire du Levant : Histoire de la Question d'Orient (en francès). París: Payot, 1949. ISBN 2-228-12530-X.
* Hardwicke, Mary Nickerson. «The Crusader States, 1192–1243». A: The Later Crusades, 1189–1311, A History of the Crusades, vol. II (en anglès). University of Wisconsin Press, 1969.
* Runciman, S. A History of the Crusades, Volume III: The Kingdom of Acre and the Later Crusades (en anglès). Cambridge University Press, 1989. ISBN 0-521-06163-6.
# Jens Scheffler

Jens Scheffler (Zschopau, 11 de gener de 1960) és un ex-pilot d'enduro alemany, quatre vegades Campió d'Europa i membre de l'equip de la RDA guanyador del Trofeu als ISDE de 1987, celebrats a Polònia. D'ençà de 1990 és instructor a l'Escola d'Enduro de Dany Wirz, i des del 2003, un cop hagué obtingut el títol d'entrenador de la Federació Alemanya, regenta la seva pròpia escola a Zschopau.

## Resum biogràfic

Scheffler debutà en competicions d'enduro a 16 anys, acabant tercer al Campionat de la RDA d'enduro en la categoria de 175 cc. El 1978, un cop acabat el seu aprenentatge com a constructor, passà al departament d'esports de MZ. Aquell mateix any fou membre de l'equip de la RDA que acabà segon al Trofeu als ISDE, celebrats a Värnamo, Suècia. El 1979 acabà quart al Campionat de la RDA de 350 cc i al Campionat d'Europa de la mateixa cilindrada. El 1980 passà a la categoria de 500 cc, acabant subcampió d'Europa al primer intent i campió l'any següent, 1981. El 1982 repetí subcampionat, guanyant tres Campionats seguits entre 1983 i 1985 i tornant a quedar subcampió el 1986 (els anys 1987 i 1988 fou tercer).
El 1989 va guanyar el seu únic campionat de la RDA. L'any següent, 1990, canvià a Suzuki i fou campió d'Alemanya en la categoria de 400 cc 4T, essent-hi subcampió el 1991. Ja el 1992 es traslladà a Suïssa, on fou subcampió de 125 cc els anys 1995 i 1996.

## Palmarès
### Campionat d'Europa

* 4 Campionats d'Europa d'enduro:
** 1981 - 500 cc
** 1983 - 500 cc
** 1984 - 500 cc
** 1985 - 500 cc
* 3 Subcampionats d'Europa d'enduro:
** 1980 - 500 cc
** 1982 - 500 cc
** 1986 - 500 cc

### ISDE

* 1 Victòria amb l'equip de la RDA al Trofeu (1987 - Jelenia Góra, Polònia)

### Campionat d'Alemanya

* 1 Campionat de la RDA d'enduro +125cc Spezialtechnik: 1989
* 1 Campionat d'Alemanya d'enduro 400 cc 4T: 1990

## Referències

* Ottinger, Stefan. „Rund um Zschopau“ - Die Geschichte einer Motorradgeländefahrt (en alemany). Marienberg: Druck- und Verlagsgesellschaft Marienberg mbH, 2004. ISBN 3-931770-49-4.

## Enllaços externs

* Jens Scheffler - Lloc web oficial (alemany)
* Palmarès de Jens Scheffler (alemany)
* Imatge de Scheffler amb la MZ a mitjan anys 80
# Rambla de Cervera

La rambla de Cervera o riu Sec és un corrent d'aigua intermitent situat a les comarques del nord del País Valencià, d'uns 50 km de llargària.

## Recorregut

La rambla naix de la confluència de diversos barrancs que baixen de la serra de Vallivana i d'en Seller, al terme municipal de Morella (els Ports).
Segueix el curs pels plans de Catí (Alt Maestrat) on rep el nom de rambla d'Antolí. Es dirigeix en direcció nord-est on la vall s'estreny a l'altura de la Venta de l'Aire, a la vora de la carretera N-232, per les muntanyes de la serra de l'Espadella. Superat aquest estret, el llit de la rambla pren una gran amplària, encara que poc profunda, amb una llera sinuosa i pedregosa on els materials més gruixuts se situen en la part superficial i per sota estan les arenes, llims i argiles.
Ja en terme de Cervera del Maestrat (Baix Maestrat), d'on pren el nom, la rambla torna a encaixonar-se entre els contraforts septentrionals de la serra de la Valldàngel. A Càlig ja encara els darrers quilòmetres per la plana abans de desembocar a la Mediterrània a Benicarló.

## Referències

* 1 2 «Rambla de Cervera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ La comarca dels Ports. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1996. p. 18. ISBN 84-7826-581-3.
* ↑ Segura, Francisca. «Rambles i barrancs: els rius de pedres», 15-04-2013. [Consulta: 4 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Benicarló - Recursos Paisatgístics (castellà)
# Grigol de Kakhètia

Grigol de Kakhètia (en georgià: გრიგოლი) fou un príncep de Kakhètia de 787 a 827.

## Biografia

Grigol o Gregori era un simple eristavi de Kakhètia. Va aprofitar a profit la debilitació de la influència que exercien els cosròides sobre Ibèria en el temps del príncep Juansxer de Kakhètia que havia de fer front a les invasions dels khàzars i a la consolidació del poder de Lleó II d'Abkhàzia, país que ara era independent, per usurpar l'autoritat sobre la Kakhètia i Gardahan l'any 787.
No obstant no es va atrevir a agafar el títol de príncep o rei i es va proclamar « Korikoz » o « Corbisbe ».
Després de la mort de Juansxer, va haver de fer front al príncep bagràtida Aixot I d'Ibèria. Malgrat la seva aliança amb l'emir musulmà de Tiflis, Grigol fou vençut i no va poder conservar més que el territori del congost del riu Ksan en l'actual Xida Kartli.
Grigol va morir el 827 després d'un regnat que la Crònica georgiana límita a 37 anys, i els gardabanians van elegir per reemplaçar-lo a Vatxe de Kakhètia o Vatxe Kvabulidze.

## Notes i referència

* ↑ Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie, p. 259, note 2.
* ↑ Del grec Χωρεπίσκοπος (khôrepiskopos).
* ↑ Marie-Félicité Brosset, op. cit., p. 261.

## Bibliografia

* Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle: Tables généalogiques et chronologiques, 1990, p. 546.
* Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie, tome II : « Histoire du Héreth du Coukheth et du Cakheth », p. 139-40.
# Ordunik

L'Ordunik era la comarca occidental del districte de Bassèn a la província d'Airarat. La capital era Ordoru a uns 15 km al nord-est de Karin.
A aquesta comarca hi havia la muntaña d'Aitspkutn, on neix l'Araxes. Una família de nakharark, els Vorduní, governaven la zona. Tradicionalment aquesta família va ser considerada d'origen hàikida, és a dir del rei Haik, l'ancestre mític dels armenis, si bé això de fet en realitat suposaria que la dinastia tenia un origen urartià. La família va ser exterminada per Vatxè Mamikonian per ordre del rei Khosrov III d'Armènia al segle iv, segons diu Faust de Bizanci.

## Referències

* ↑ Grousset, René. Histoire de l'Arménie des origines à 1071. París: Payot, 1973, p. 129.
* ↑ Faust de Bizanci. Història d'Armènia, vol, III, llibre IV

## Bibliografia

* Cyril Toumanoff, "Introduction to Christian caucasian history vol II: States and Dynasties of the Formative Period". A: Traditio, Vol. 17 (1961) Publicat per Fordham University .
# Kathleen Kenyon

Dame Kathleen Mary Kenyon, DBE (Londres, 5 de gener de 1906 – Wrexham, Gal·les, 24 d'agost de 1978) va ser una arqueòloga anglesa especialista en les cultures neolítiques del Creixent Fèrtil. Assolí fama mundial arran de les seves troballes a Jericó, reputada la ciutat més antiga del món.
Era la filla gran de Sir Edward Kenyon, màxima autoritat en les cultures de l'Antic Testament i que durant molts anys va ser director del Museu Britànic. Es graduà al Somerville College de la Universitat d'Oxford.
Inicià l'activitat professional l'any 1929 com a tècnica fotògrafa en les excavacions de Gertrude Caton-Thompson a la desapareguda ciutat de Gran Zimbabwe. L'any següent s'integrà en l'equip de Sir Mortimer Wheeler que investigava les ruïnes de Verulamium (l'actual St Albans), i fins al 1935 fou directora de les campanyes estivals d'excavació de l'amfiteatre romà d'aquesta ciutat. Desenvolupà el "mètode Wheeler-Kenyon" d'arqueologia, avui dia universalment acceptat, que es basa en la divisió cartesiana de l'espai d'excavació per a la ubicació i catalogació de les troballes.
Entre 1931 i 1934 va treballar a Samària, a Palestina, on aconseguí establir la seqüència estratigràfica des de l'edat del ferro fins a l'època romana, resultats que van esdevenir cabdals per a tots els treballs posteriors a l'Orient Mitjà. De 1935 a 1939 va dirigir les excavacions de les termes romanes de la ciutat de Leicester.
Durant la Segona Guerra Mundial fou oficial de la Creu Roja i alhora secretària-directora de l'Institut d'Arqueologia de la Universitat de Londres. Acabat el conflicte, treballà en diversos llocs de la Gran Bretanya i de Líbia. L'any 1951 retornà a Palestina, on treballà fins al 1958 i hi aconseguí treure a la llum les ruïnes de Jericó, en la qual establí els set nivells successius d'ocupació. A continuació i fins al 1967 excavà a la ciutadella de David de la ciutat de Jerusalem.
Del 1956 fins a la seva jubilació el 1973 ocupà la càtedra d'arqueologia de la Universitat d'Oxford. Des del 1960 fins a la seva mort, fou president -la primera dona a ésser-ho- de la Reial Societat Arqueològica, també ubicada a Oxford.
L'any 2003 la British School of Archeology at Jerusalem, que havia absorbit el Council for British Research in the Levant, fou rebatejada Kenyon Institute en honor seu.
# Torratxí

Torratxí és una possessió del terme municipal de Llucmajor, Mallorca.
Torratxí és un mot mossàrab. La seva etimologia es troba en l'arrel preromànica tur-/tor- ("turó", "puig", "muntanya"), modificada, per etimologia popular, segons el mot "torre" (en concret, com si fos un diminutiu o un derivat adjectival de "torratxa"). Aquest topònim aniria reforçat pel sufix preromànic -atx i la terminació adjectival -í (si bé aquest morfema també podria ser un sufix per a formar diminutius).
Torratxí està situada al migjorn de la vila de Llucmajor entre les possessions de Son Guardiola, Son Guerauet Vell, Cas Elet i Son Calders. És documentada com alqueria el 1251. Al segle xiii fou de Francesc Dolcet i el 1324 de Francesc Tomàs. El 1471 apareixen documentats els "aljubs Moriscs" amb uns abeuradors. A la fi del segle xv es documenten diversos propietaris. Tenia cases, amb celler i molí de sang. Era dedicada a figuerals, vinya i a conreu de cereals i de lli. També es dedicava a la ramaderia.

## Referències

* ↑ Galmés, A «La toponímia mozárabe balear» (en castellà). Revista de Filología Románica, 21, 2004, pàg. 45 [Consulta: 19 juliol 2010].
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 17. Palma: Promomallorca, p. 261. ISBN 84-8661702-2.
# Hmong (llengua)

Hmong (romanitzat com Hmoob), Mongo Moob) és el nom comú per un contínuum de dialectes de la branca occidental de la família lingüística Hmong-Mien parlats pels Hmong de Sichuan, Yunnan, Guizhou, Guangxi, nord del Vietnam, Tailàndia, i Laos. El nombre total de parlants s'estima en més de 4 milions incloent uns 200.000 Hmongs estatunidencs. Alguns dialectes són mútuament intel·ligibles i altres són tan diferents que es consideren llengües separades. És una llengua tonal que fa servir set tons diferents. És una llengua aïllant, i generalment s'escriu en un alfabet romanitzat anomenat Alfabet Pollard (RPA).

## Exemple

Puab taab tom haus dlej. Ells beuen aigua.

## Referències

* ↑ Ratliff, Martha. Meaningful Tone: A Study of Tonal Morphology in Compounds, Form Classes, and Expressive Phrases in White Hmong. Dekalb, Illinois: Center for Southeast Asian Studies, Northern Illinois University, 1992.
* ↑ «[hmongstudies.org/LemoineHSJ6.pdf PDF]».
# Tribunal de l'Associació Europea de Lliure Comerç

El Tribunal de Justícia dels Estats de l'Associació Europea de Lliure Comerç (més comunament conegut com el Tribunal d'EFTA) és un òrgan judicial supranacional responsable dels tres països membres l'Associació Europea de Lliure Comerç (AELC), que també són membres de l'Espai Econòmic Europeu (EEE): Islàndia, Liechtenstein i Noruega.
Com a membres de l'EEE, els tres països tenen accés al mercat interior de la Unió Europea. Per tant, estan subjectes a una sèrie de lleis europees. L'aplicació d'aquestes lleis normalment es porta a terme pel Tribunal de Justícia Europeu (TJE), tanmateix, hi va haver dificultats jurídiques per donar poders a institucions de la Unió sobre els no membres, pel que el Tribunal de l'AELC es va establir per realitzar aquesta funció en lloc de l'ECJ.
Des de setembre de 1995, el Tribunal ha consistit en tres magistrats i sis jutges ad-hoc. Són nomenats pels tres membres i nomenats pels seus governs col·lectivament a través de comú acord.

## Referències

* ↑ Marianne Wüthrich: «EFTA-Gerichtshof» hat mit der EFTA nichts zu tun Arxivat 2019-09-04 a Wayback Machine. Zeit-Fragen, 10. November 2015
* 1 2 Agreement on the European Economic Area. OJ L 1, 3.1.1994, p. 3.
* ↑ Der EuGH sieht sich als die maßgebliche Einrichtung zur Wahrung des Gemeinschaftsrechtes. Siehe dazu die EuGH-Rechtsgutachten 1/91 und 1/92. Diese Ansicht wird auch durch Art. 111 EWR-Abkommen gestützt.
* ↑ Baudenbacher, Tresselt & Örlygsson 2005, p. 2

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# El noi lleó

El noi lleó (en xinès simplificat: 雄狮少年; xinès tradicional: 雄獅少年; pinyin: Xióngshī Shàonián) és una pel·lícula xinesa de comèdia dramàtica animada per ordinador del 2021, sota la direcció de Sun Haipeng. S'ha doblat al català.

## Sinopsi

La dansa del lleó és una tradició molt important en les celebracions de l'Any Nou xinès perquè aquest felí representa la força i el coratge. El jove Gyun decideix convertir-se’n en ballarí per atraure una noia que ha conegut. Un vell shifu (mestre) que de jove havia estat un ballarí excel·lent, pot ensenyar-li a ell i als seus amics Kat i Doggie aquesta majestuosa tècnica, si superen els dubtes, el ridícul i el classisme.

## Polèmica

Un tràiler d'El noi lleó va causar controvèrsia a Weibo per ser ofensiu a causa dels ulls exageradament inclinats percebuts dels caràcters xinesos. El productor Zhang Miao va defensar el disseny dels personatges com a confiança estètica en contraposició a un disseny occidental tradicional de personatges asiàtics en animació.

## Rebuda

La pel·lícula va ser àmpliament elogiada malgrat la seva modesta recaptació de taquilla.

## Referències

* ↑ «Xióngshī Shàonián» (en simplified chinese). Douban. [Consulta: 7 febrer 2022].
* ↑ Zhang Rui. «I Am What I Am captures realistic approach for Chinese animators». China.org.cn, 19-12-2021.
* ↑ «El noi lleó». ésAdir. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «Els cinemes estrenen quatre pel·lícules en català per acabar el gener». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 febrer 2023].
* ↑ Dudok de Wit, Alex. «Controversial Indie Feature I Am What I Am Is Most Popular Chinese Film Of New Year Period». Cartoon Brew, 13-01-2022.
* ↑ Dudok de Wit, Alex. «'Slanted Eyes' In Chinese Indie Film I Am What I Am Spark Backlash». Cartoon Brew, 31-12-2021.
* ↑ «《雄狮少年》回应主角眯眯眼争议：展现审美自信». Sina Corporation, 17-12-2021.
* ↑ «China's 'lion dance' animation comedy lauded despite tepid earnings». China Daily.
* ↑ «China's "lion dance" animation comedy leads audience satisfaction survey». Xinhua. Xinhua News Agency.

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Tàxon germà

Grup germà és un terme de la sistemàtica en la cladística. En la sistemàtica filogenètica dos tàxons que formen junts un tàxon monofilètic sencer es diuen grup germà l'un respecte a l'altre.
Per exemple, en aquesta classificació els Panina (ximpanzés) i els Hominini (humans) són dos grups germans i junts formen el tàxon dels Homininae.
El terme grup germà denota els relacionats més estretament d'un grup dins un arbre filogenètic. L'expressió “grup germà” queda més fàcilment il·lustrada per un cladograma:
* A
* B
* C
El grup germà de A és B. De la mateixa manera el grup germà de B és A. Aquests dos grups en conjunt amb tots els seus descendents del seu darrer antecessor comú, constitueixen un clade; el seu grup germà és C. La totalitat d'aquest cladograma s'arrelarà en un arbre més gran, oferint encara posteriors grups germans. Per als estàndards cladístics, A, B, i C poden aquí representar espècimens, espècies o tàxons. En els casos que representin espècies de vegades es fa servir l'expressió espècie germana (sister species).
El terme "grup germà" sempre es fa servir en relació a l'anàlisi filogenètica. Un exemple molt citat és el dels ocells el grup germà dels quals és el del cocodrils. Per tant, el terme de grup germà s'ha de veure com un terme relatiu.
Hi pot haver tres grups germans o més, a condició que entre ells hi hagi un mateix grau de parentiu.

## Referències

* ↑ Eernisse, D.J. «Introduction to Phylogeny: What is a Sister Taxon?». Biology 404 - Evolution. Department of Biological Science, California State University, Fullerton. [Consulta: 4 gener 2012].
* ↑ Padian, Kevin; Lindberg, David R., Polly, Paul David «Cladistics and the Fossil Record: The Uses of History». Annual Review of Earth and Planetary Sciences, 22, 1, 01-05-1994, pàg. 63–89. DOI: 10.1146/annurev.ea.22.050194.000431.
* ↑ Kemp, T.S. «Haemothermia or Archosauria? The interrelationships of mammals, birds and crocodiles». Zoological Journal of the Linnean Society, 92, 1, 1 gener 1988 2008, pàg. 67–104. DOI: 10.1111/j.1096-3642.1988.tb01527.x.
* ↑ Podani, J. «Taxonomy in Evolutionary Perspective - An essay on the relationships between taxonomy and evolutionary theory». Synbiologia Hungarica, 5, 2010, pàg. 1–42.