OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Gener (Albinyana)

Cal Gener és una casa del municipi d'Albinyana inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cal Gener és una casa de grans dimensions situada a la part alta del poble. Consta de tres plantes. Els baixos són compostos per una porta d'entrada dovellada amb arc de mig punt i tallada, en part, per un potent contrafort. La planta noble presenta un rellotge de sol (de construcció posterior), dues finestres amb base i dos balcons en barana de ferro forjat i amb la següent inscripció a la llinda: "1778". A l'última planta s'hi veuen les golfes, les quals presenten unes petites finestres d'arc de mig punt dovellat fet de maó i amb una línia d'impostes molt marcada. Tota la façana és decorada amb esgrafiats. Els baixos i les golfes presenten motius geomètrics. La planta noble té una sèrie de columnes que la divideixen en tres parts, on es poden veure un dels propietaris de la casa, la seva muller amb la seva filla (vestits de l'època) i un personatge mitològic. També són decorades cadascuna de les llindes de les quatre obertures amb un element diferent (el sol, la lluna, una estrella i els vents).

## Història

Al cartulari de Sant Cugat del Vallès es troba un document (1207) en el qual Guillem Sunyer ven a Sant Cugat unes terres de Tomoví i entre els signants del document es troba un Gener d'Albinyana. Així doncs, el cognom Gener existia ja en el segle xiii. Malgrat això, la casa data de temps posteriors (s. XV-XVI), cosa que es pot veure en algunes de les dependències de la planta baixa. La casa fou reconstruïda en el 1778. La part lateral dreta és de construcció posterior (s. XIX). Antigament era rodejada per dues eres: en una d'elles hi havia "la pallissa dels pobres" (propietat també dels Gener) on es refugiaven i pernoctaven els pobres de la rodalia. La casa serví com a hospital en la Guerra Civil Espanyola. Els Gener eren uns grans propietaris de Les Peces que construïren la seva casa senyorial a la part alta del poble. Posteriorment es repartiren les propietats entre els diferents fills, i els Gener van vendre la a casa a susdit francès. D'aquesta manera es trencà la relació entre la casa i el cognom Gener.

## Referències

* 1 2 «Cal Gener». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Cal Gener». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Brian Redman

Brian Redman va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 9 de març del 1937 a Colne, Lancashire, Anglaterra.

## A la F1

Brian Redman va debutar a la primera cursa de la temporada 1968 (la dinovena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant l'1 de gener del 1968 el GP de Sud-àfrica al circuit de Kyalami.
Va participar en quinze curses puntuables pel campionat de la F1,, disputades en sis temporades no consecutives (1968 i 1970-1974), aconseguint una tercera posició com a millor classificació en una cursa i assolí un total de vuit punts pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Posició | Punts |
| 1968 | Cooper Car Company | Cooper | Maserati | SUD Ret | | | | | | | | | | | | | | | 19è | 4 |
| 1968 | Cooper Car Company | Cooper | BRM | | ESP 3 | MON | HOL Ret | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA | CAN | USA | MEX | | | | 19è | 4 |
| 1970 | Rob Walker Racing Team | Lotus | Cosworth | SUD NVS | ESP | MON | BEL | HOL | FRA | | | | | | | | | | - | 0 |
| 1970 | Frank Williams Racing Cars | de Tomaso | Cosworth | | | | | | | GBR NVS | ALE NVQ | AUT | ITA | CAN | USA | MEX | | | - | 0 |
| 1971 | Team Surtees | Surtees | Cosworth | SUD 7 | ESP | MON | HOL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA | CAN | USA | | | | | - | 0 |
| 1972 | Yardley Team McLaren | McLaren | Cosworth | ARG | SUD | ESP | MON 5 | BEL | FRA 9 | GBR | ALE 5 | AUT | ITA | CAN | | | | | 14è | 4 |
| 1972 | Marlboro BRM | BRM | BRM | | | | | | | | | | | | USA Ret | | | | 14è | 4 |
| 1973 | Shadow Racing Team | Shadow | Cosworth | ARG | BRA | SUD | ESP | BEL | MON | SUE | FRA | GBR | HOL | ALE | AUT | ITA | CAN | USA DSQ | - | 0 |
| 1974 | UOP Shadow Racing Team | Shadow | Cosworth | ARG | BRA | SUD | ESP 7 | BEL 18 | MON Ret | SUE | HOL | FRA | GBR | GER | AUT | ITA | CAN | USA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 15 | 0 | 1 | 0 | 0 | 8 |
# Haniwa

Els Haniwa (Haniwa (埴輪) (埴輪, Haniwa),) són figures de terracota que van ser elaborades per al seu ús en rituals i soterrades com a objectes funeraris durant el període Kofun de la història del Japó, període durant el qual es va desenvolupar una classe aristòcrata de governants militars, els quals van quedar representats en els haniwa.
La figura haniwa estava destinada a protegir i acompanyar els difunts després de la mort. En u primer moment tenien formes geomètriques sencilles com els cercles, de fet els haniwa, signifiquen literalment «cercles de fang» en japonès. Són considerades una de les mostres artístiques més representatives del període Kofun, entre els segles iii i VI d. C. És en aquest moment quan comencen a construir-se grans túmuls funeraris (en els que soterraven a les elits i als membres de les famílies dirigents) que sovint adoptaven una forma de forat de pany sobre les tombes. Les figures haniwa es col·locaven a la superfície.
Els haniwa més importants van ser trobats en Honshū, especialment a la regió Kinai, i la part nord de Kyūshū.
Com que els haniwa mostren la vestimenta, arquitectura i eines d'aquest període, aquestes escultures constitueixen un arxiu històric de gran importància.
Les grans sepultures dels emperadors Ōjin (346-395) i Nintoku (395-427), on van aparèixer diverses joies, armes, sarcòfags de pedra o terracota, ceràmica i unes figures antropomòrfiques de terracota anomenades haniwa, formades per un pedestal cilíndric i un mig bust. Aquestes estatuetes eren d'uns 60 centímetres, sense expressió, tan sols unes esquerdes en els ulls i la boca, encara que constitueixen una mostra de gran rellevància de l'art d'aquesta època. Segons la seva vestimenta i utensilis es distingeixen diversos oficis en aquestes figures, com a grangers, soldats, sacerdotesses, cortesanes, músics i ballarins. A la fi d'aquest període també van aparèixer figuretes d'animals, especialment cérvols, gossos, cavalls, senglars, gats, pollastres, ovelles i peixos.
* Haniwa d'un cacic, Ibaraki, circa 500 AD.
* Haniwa de soldat (Funazuka Kofun).
* Haniwa de soldat (Funazuka Kofun).
* Haniwa d'un cavall, complet amb cadira de muntar i estreps, segle vi.
* Haniwa d'una maqueta funerària.
* Haniwa d'un vaixell.

## Referències

* ↑ «Haniwa (埴輪), figuras de arcilla» (en castellà), 20-01-2012. [Consulta: 1r març 2017].
* 1 2 3 «Cabeza de caballo, haniwa» (en castellà). Museu de Cultures del Món. Ajuntament de Barcelona.. [Consulta: 1r març 2017].
* 1 2 «Funerary objects meant to be seen» (en anglès). khana Academy. [Consulta: 1r març 2017].
* ↑ Kidoma. «Haniwa». [Consulta: 22 gener 2011].

## Enllaços externs

* Haniwa (Hollow Clay Sculpture) of a Warrior
* The Museum of Fine Arts, Houston Arxivat 2017-05-04 a Wayback Machine.
* Museum of the Sakitama Ancient Burial Mounds
* Asian Education Arxivat 2017-03-02 a Wayback Machine.
# Cal Milà (Tona)

Cal Milà és una obra amb elements noucentistes i modernistes de Tona (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa adossada amb planta rectangular amb coberta a doble vessant. La façana és molt estreta i la planta baixa està totalment reformada i convertida en comerç.
Al primer pis hi ha un balcó decorat amb esgrafiats simètrics amb motius florals que envolten la porta del balcó. La barana d'aquest és de ferro forjat i línies ondulades. Tot l'esgrafiat queda decorat emmarcat amb un arc de maons vistos. Al damunt hi ha un altre balcó amb ferro forjat.
La façana queda coronada per una cornisa ornamentada amb teules i trossos de ceràmica. Damunt hi ha la data de 1923.

## Història

Mínima representació del modernisme, estil força representat a Tona, si bé amb una localització desigual.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Milà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
* ↑ «Façana modernista al carrer Major, 13». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Alfred Tysoe

Alfred Ernest Tysoe (Padiham, Lancashire, 21 de març de 1874 – Blackpool, 26 d'octubre de 1901) fou un atleta britànic que va córrer al tombant del segle XX i que era especialista en les curses de mitjana distància.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, en què guanyà dues medalles d'or. La primera d'elles fou en els 800 metres, quan superà els estatunidencs John Cregan i David Hall amb un temps de 2' 01,2".
Pocs dies després formà part de l'equip mixt britànic-australià que guanyà l'or en la cursa dels 5000 metres per equip. Els altres components de l'equip eren John Rimmer, Sidney Robinson, Charles Bennett i Stanley Rowley.
A principis de 1901 queia greument malalt de pleuritis i moria l'octubre del mateix any a Blackpool.

## Millors marques

* 880 iardes. 1' 55.6", el 1897
* 1000 iardes. 2' 21.8", el 1899
* Milla. 4' 24.2", el 1898
* 2 milles. 9' 49.0", el 1898
* 3 milles. 15' 18.0", el 1898
* 10 milles. 55' 59.6", el 1897

## Referències

* 1 2 3 «Alfred Tysoe» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2011-08-10. [Consulta: 29 agost 2012].
# Batalla de Klokòtnitsa

La batalla de Klokòtnitsa (en búlgar: Битка при Клокотница, Bitkata pri Klokòtnitsa) va ocórrer el 9 de març de 1230 prop del poble de Klokòtnitsa (avui província de Khàskovo, Bulgària). Com a resultat, el Segon Imperi Búlgar va sorgir un cop més com l'estat més poderós de l'Europa Oriental i el poder del Despotat de l'Epir va desaparèixer. La batalla és sovint considerada pels historiadors com la més afortunada i més fructífera en la història militar búlgara.

## Orígens del conflicte

Al voltant de 1221-1222 l'emperador búlgar Ivan Assèn II va fer una aliança amb Teodor Comnè Ducas de l'Epir. Assegurat pel tractat, Teodor va aconseguir conquerir Tessalònica de l'Imperi Llatí, així com terres búlgares a Macedònia incloent-hi Ocrida. Després de la mort de l'emperador llatí Robert de Courtenay en 1228, Ivan Assèn II va considerar com a opció més probable per a regent a Balduí II. Teodor pensava que Bulgària era l'únic obstacle cap al seu camí a Constantinoble i a principis de març de 1230 va envair el país, amb la qual cosa trencava el tractat de pau sense una declaració de guerra.

## Batalla

Teodor Comnè va convocar un gran exèrcit que incloïa mercenaris occidentals. Ell estava tan confiat de la seva victòria que va prendre tota la cort reial per a si mateix incloent la seva dona i fills. El seu exèrcit es movia lentament i va saquejar els pobles en el seu camí. Quan el tsar búlgar es va assabentar que l'estat havia estat envaït, va reunir un petit exèrcit d'uns pocs milers d'homes i ràpidament van marxar cap al sud. En quatre dies, els búlgars van cobrir una distància tres vegades més que l'exèrcit de Teodor en una setmana.
El 9 de març, els dos exèrcits es van trobar prop del poble de Klokòtnitsa. Es creu que Ivan Assèn II va ordenar que el trencat tractat d'ajuda mútua fos enganxat en la seva llança per ser utilitzat com una bandera. Era un bon tàctic i va aconseguir envoltar l'enemic que es va veure sorprès quan va veure els búlgars tan aviat. La batalla va continuar fins al capvespre. Els epirotes van ser derrotats per complet; només una petita força, sota les ordres del germà del dèspota Manuel va aconseguir escapar del camp de batalla. La resta van morir en el combat o va ser capturada, entre ells la cort reial de l'Epir i el mateix Teodor.

## Conseqüències

Ivan Assèn II immediatament va posar en llibertat els soldats capturats sense cap mena de condicions i els nobles van ser portats a Tàrnovo. La seva fama per ser un governant just i misericordiós anava davant de la seva marxa per les terres de Teodor Comnè que van ser recuperades per Bulgària sense resistència.
La desfeta a Klokòtnitsa enterrà les aspiracions epirotes de reconquerir Constantinoble, en benefici de l'Imperi de Nicea.

## Referències

* ↑ Harris, 2014, p. 190.

## Bibliografia

* Harris, J. Byzantium and the Crusades (en anglès). 2a edició. Bloomsbury, 2014. ISBN 978-1-7809-3736-6.
# Almonte

«Almonte» té aquests significats:
* Almonte (Huelva), municipi a la província de Huelva, a la comunitat autònoma d'Andalusia
* Almonte (Ontario), vila situada a Lanark County (Ontario, Canadà)
* Juan Nepomuceno Almonte (1803 – 1869), polític i diplomàtic mexicà que participà a la Revolució de Texas, la Intervenció Nord-americana a Mèxic i la Guerra de Reforma
* Riu Almonte, curs d'aigua afluent del Tajo que discorre per la província espanyola de Càceres, a Extremadura
# Castell de Tornos

El castell de Tornos està situat al municipi de Tornos, a l'Aragó, concretament a la comarca del Jiloca en una muntanya a 1109 metres sobre el nivell del mar i domina el Campo de Bello, la llacuna de Gallocanta i la frontera amb Castella. De gran importància en la defensa de les terres aragoneses, car s'hi troba fronterera. És la primera línia dintre del sistema defensiu dels llogarets de Daroca, juntament amb altres fortaleses com el Castell de Peracense, el de Santed. Albarrasí o la mateixa ciutat de Daroca.

## Història

El castell es va construir sobre un assentament antic, possiblement d'origen celtibèric. El 1200 fou entregat per la reina vídua Sançaal seu fill Pere el Catòlic. El monarca nomenava els alcaides. Se sap que Jaume el Just va nomenar Ximénez de Iranzo i Sánches de Sotes en aquest càrrec el 1295. El 1301 fou nomenat Jimeno Sánchez de Alfambra amb una renda anual de mil sous jaquecos anuals, posteriorment es va nomenar García Sánchez de Foces a qui se li va atorgar l'alcaidia mentre visqués com a premi pels seus serveis amb la mateixa quantitat de sous que sortirien de les rendes de Daroca. Pere el Cerimoniós va nomenar alcaides a Gonzalo Rodríguez de Moros, a Jaime de Oblitis i a Domingo Marcuello.
El 1346 Pere el Cerimoniós va disposar que Gil Mateo, procurador de la comunitat de Daroca, s'encarregués de fer les obres necessàries per a disposar el castell en cas de setge, així com la construcció d'una cisterna.
El 1347 Tornos fou clau en un moment delicat per a la corona. L'alcaide, el cavaller de Daroca Domingo Marcuello, es va negar a entregar el castell als rebels unionistes que s'havien fet forts al castell de Berrueco i presionaven al rei Pere per tal que els entregués un seguit de castells. A més, Marcuello fou un dels cavallers que van acompanyar a Lope de Luna a la batalla d'Épila de 1348 contra aquests unionistes revoltats.
Una branca dels Luna es va instal·lar a Tornos des del segle xiv. Amb la unió dinàstica castellanoaragonesa al segle xv i l'entrada de noves armes de foc, el castell va caure progressivament en desús i fou abandonat.
El 1998 es va fer una posada al dia dels estudis bibliogràfics sobre el castell, així com un plànol i un alçat, tot a càrrec del Centro de Estudios del Jiloca.

## Construcció

Poques són les restes que es conserven avui dia. De l'època celtibèrica només en resta una part del basament de la muralla. D'època medieval queden les restes de tres torres i un mur, així com un passadís de roca que comunicava les dues terrasses que formen el capdamunt de la muntanya i segurament també les restes de la cisterna que va manar construir Pere III el 1347.
# Imperi colonial noruec

Amb el nom d'Imperi colonial noruec es fa referència a les possessions noruegues durant l'edat mitjana. Encara que també durant el segle xx, Noruega va adquirir nous territoris sobretot a l'Àrtida i l'Antàrtida.

## Imperi Noruec a l'Edat Mitjana

L'Imperi Noruec es va consolidar a conseqüència de la potència de la flota naval del país i, per tant, va ésser un imperi sobretot insular. Va perdre els seus territoris en litigis amb els escocesos i, també, per cessions a Dinamarca, amb qui va ser unida el 1380 per l'anomenada Unió de Kalmar.

### Possessions americanes

* Groenlàndia (1261-1380)
* Vinland ?

### Possessions europees

* Regne de Man i de les Illes (Regne vassall de Noruega fins al 1266)
* Hèbrides
* Illes Fèroe (entre 800 o 900-1380)
* Islàndia (vers 1000-1380)
* Òrcades (segle ix-1469)
* Shetland (segle ix-1472)

## Territoris noruecs del segle XX
### Possessions europees

* Illa Jan Mayen (des de 1929)
* Svalbard (des de 1920)

### Possessions antàrtiques

* Illa Bouvet (des de 1927)
* Illa Pere I (des de 1929)
* Terra de la Reina Maud
# Harry Whittle

Harry Whittle (Bolton, 2 de maig de 1922 - Bolton, 11 de maig de 1990) va ser un atleta anglès, especialista en curses de tanques i salt de llargada, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. Fou setè en la prova del salt de llargada, mentre en els 400 metres tanques quedà eliminat en semifinals. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, fou cinquè en els 400 metres tanques.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 400 metres tanques del Campionat d'Europa d'atletisme de 1950, rere Armando Filiput i Yuriy Lituyev. Va ser campió britànic de l'AAA de les 440 iardes tanques en set ocasions, entre 1947 i 1953; i en tres del salt de llargada, entre 1947 i 1949.

## Millors marques

* 400 metres tanques. 52.4" (1953)
* salt de llargada. 7,25 metres

## Referències

* ↑ Harry Whittle a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «NUTS - AAA and National Championships Medallists - 440y/400m Hurdles». [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ «NUTS - AAA and National Championships Medallists - Long Jump». [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ Sheridan, Michael, 1944-. Who's who of British international athletes (men and women) 1945-1960. Congresbury: M. Sheridan, 2010, p. 117-118. ISBN 978-0-9536597-5-3.
# Pista de Königssee

La pista de Königssee (Kunsteisbahn am Königssee en alemany), denominada oficialment Deutsche Post Eisarena Königssee des del 2016, és un traçat per a la pràctica de bobsleigh, luge i skeleton que es troba a la localitat de Schönau am Königssee (Baviera, Alemanya), al costat del llac Königssee. Acabada el 1968, fou la primera pista permanent del món per a la pràctica d'aquests esports refrigerada artificialment.
El juliol de 2021 va quedar seriosament malmesa a causa de les inundacions que van afectar el sud-est d'Alemanya.

## Estadístiques

Estadístiques físiques :
| Esport | Longitud | Revolts | Gradient |
| Luge - masculí individual | 1,362 km | 16 | 10.35% |
| Skeleton | 1,270 km | 12 | 9.20% |
| Bobsleigh | 1,270 km | 13 | 9.30% |
| Luge - femení individual | 1,242 km | 12 | 9.20% |
| Luge - masculí parelles | 1,242 km | 12 | 9.20% |
El circuit té un desnivell vertical de 117 metres des de l'inici del bobsleigh; l'elevació a la base és de 630 m sobre el nivell del mar.

## Campionats celebrats

* FIBT Campionats del Món: 1979, 1986, 1990 (skeleton masculí), 2004 (bobsleigh i skeleton), 2011, 2017
* FIL Campionats Europeus de Luge: 1967 (pista natural), 1972, 1973, 1977, 1988, 1994, 2017
* FIL Campionats del Món de Luge: 1969, 1970, 1974, 1979, 1999, 2016, 2021

## Referències

* ↑ @FILuge. «Königssee Luge track destroyed by storm» (en anglès). [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ «Weltcup auf der Kunsteisbahn Königssee» (en alemany), 16-10-2020. [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ «IBSF | Tracks» (en anglès britànic). [Consulta: 11 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Pista de Königssee - Lloc web oficial
# Clima equatorial

El clima equatorial, clima tropical humit o clima de les selves tropicals, és un dels tipus de clima. Es caracteritza per les escasses amplituds tèrmiques anuals (menys de 5 °C) i les altes temperatures. La mitjana de tot l'any és d'uns 25 °C i l'amplitud tèrmica anual inferior a 2 °C. Una altra característica és l'alta pluviositat, i sempre pluges superior a 2.000 ml anuals. Les regions amb aquest clima se solen designar amb l'abreviatura Af segons la classificació climàtica de Köppen.
Es localitza a les zones amb latitud pansals molt altes i zones properes a l'equador terrestre. Els exemples més representatius són la zona nord de la Selva Amazònica i l'Àfrica central, amb frondosos boscos gairebé impenetrables. En aquest clima es desenvolupen dos dels rius més cabalosos del món, el riu Amazones i el riu Congo.

## Localització

El clima equatorial es localitza en la majoria de països que voregen l'equador: Àfrica, sud-est d'Àsia i Amèrica del Sud (nord del Brasil, sud de Veneçuela, sud-est i valls baixes interiors de Colòmbia, aquest i nord-oest de l'Equador, nord-est del Perú i les Guyanes).
A l'Àfrica a la seva zona central, des del golf de Guinea, sent la seva frontera la Banya de l'Àfrica, aquesta última zona és una excepció, els països ubicats allà (Somàlia, Djibouti, Kenya i Etiòpia), el monsó impedeix el desenvolupament de les pluges, creant un clima desèrtic molt àrid, degenerant per complet el clima equatorial que per la seva latitud s'hauria de produir en teoria allà, on les escasses pluges i les temperatures molt més grans fa que resulti molt diferenciat al clima equatorial.

## Referències

* ↑ «Clima equatorial». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vicenç M. Rosselló, Josep M. Panareda, Alexandre J. Pérez Cueva. «Climes càlids i humits». A: Manual de geografia física. 2a ed.. Valencia: Universitat de València, 1998, p.63. ISBN 9788437034669 [Consulta: 28 febrer 2014].
* ↑ Beaumont, Émilie; Vandewielle, Agnès. La tierra. 1. ed.. París: Editions Fleurus, 1998, p. 26. ISBN 2-215-061-44-8.

## Vegeu també

* Clima tropical