OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ball de Malcasats de Torredembarra

El Ball de Malcasats de Torredembarra neix l'any 2020 amb la intenció de recuperar un ball parlat que ja va existir el segle XIXen aquesta població. Amb la pandèmia mundial, els inicis del ball i la seva posada en escena es posposen fins a la Festa Major de Santa Rosalia de 2021, quan l'entitat surt per primera vegada encara sense vestits i sense l'estructura definitiva.
L'1 de setembre de 2022 el Ball de Malcasats de Torredembarra actua per primera vegada amb els seus vestits i estrenant el ball. El vestuari fou obra de la cap de vestuari de La Cubana, Cristina López, mentre que la música que compon el ball la va crear Anna Flores.

## Referències

* ↑ Bargalló Valls, Josep. «Algunes remarques sobre els balls de Torredembarra», 01-01-1984.
* ↑ «Cristina López, responsable de vestuari de La Cubana, dissenyarà els vestits del Ball de Malcasats de Torredembarra» (en espanyol europeu). Diari de Tarragona, 16-12-2021. [Consulta: 5 octubre 2023].
# Cala dels Frares

La cala dels Frares és una cala natural del municipi de Lloret de Mar (Selva), situada als peus d'un penya-segat, darrera el castell d'en Plaja, entre sa Caleta i la cala d'en Trons. Té una longitud de 140 m i una amplada de 10 m. Orientada al sud-sud-est, és una cala rocallosa, amb petites zones de còdols. Davant la cala hi ha un conjunt de petits illots rocallosos, que confereixen al lloc un aspecte feréstec i salvatge. S'hi accedeix des de sa Caleta pel camí de ronda, després de passar un petit túnel i baixar unes escales. El camí segueix fins a la cala d'en Trons.

## Referències

* ↑ «Cala dels Frares». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Cala dels Frares». Visita Costa Brava.
* ↑ Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 48-49. ISBN 978-84-9791-895-4.
# Frigil plumbi

El frigil plumbi (Geospizopsis unicolor) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita vegetació baixa i arbusts als Andes, de Colòmbia i oest de Veneçuela, cap al sud, a través de l'Equador, Perú i centre i sud de Bolívia fins al sud de Xile, fins a la Terra del Foc, i oest i sud de l'Argentina, fins Santa Cruz.

## Referències

* ↑ «Frigil plumbi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Ole Stenen

Ole Stenen (Øyer, 29 d'agost de 1903 - Oslo, 23 d'abril de 1975) va ser un esquiador noruec, especialista en combinada nòrdica i esquí de fons, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Lake Placid, on guanyà la medalla de plata en la prova de la combinada nòrdica. En aquests mateixos Jocs fou vuitè en els 18 quilòmetres i abandonà en els 50 quilòmetres del programa d'esquí de fons.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del Món d'esquí nòrdic, l'or el 1931 en 50 quilòmetres d'esquí de fons i la plata en combinada nòrdica el 1929 respectivament. El 1928 va participar en els Jocs de Sankt Moritz, on va guanyar la medalla d'or en la competició de la patrulla militar, un esport de demostració precursor del biatló.
Per tots aquests èxits va ser recompensat el 1931, juntament amb el seu compatriota Hans Vinjarengen, amb la medalla Holmenkollen.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ole Stenen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 13 febrer 2017].
* ↑ Holmenkollmedaljen Arxivat 2008-12-18 a Wayback Machine. (noruec)
# Miguel Antonio de Iranzo y Peralta

Miguel Antonio de Iranzo y Peralta (Utiel, Plana d'Utiel, 16 de novembre de 1765 - ?) fou un aristòcrata i militar castellá, capità general de Catalunya durant la guerra del francès.
Era fill de Miguel Iranzo y Guillén i Josefa de Peralta i Contreras. Fou coronel de granaders i regidor per l'Estat noble a Utiel en 1804, de manera que en 1806 va ingressar a l'Orde de Montesa. Es va casar amb la biscaïna Dolores Barruchi Hore, camarista de la reina Maria Amàlia de Saxònia. En 1809 era coronel dels Granaders de Castella la Nova i va lluitar a Valls contra els francesos. Va ser Capità general de Catalunya entre 1810 i 1811.

## Referències

* ↑ Miguel Antonio Iranzo a gw.geneanet.org
* ↑ Caballeros de Montesa que efectuaron sus pruebas de ingreso durante el siglo XIX, p. 54
* ↑ Genealogia de la família Iranzo Arxivat 2010-02-28 a Wayback Machine.. Tot i que diu que fou Capità general de València, el seu nom no figura en la llista de capitans generals de València i l'unic Iranzo que fou capità general fou ell.
* ↑ MONOGRÁFICO DEDICADO AL SITIO NAPOLEÓNICO DE TARRAGONA (1811), p. 11, revista A Carn
* ↑ Oman, Charles. A History of the Peninsular War. vol.3. Mechanicsburg, Pennsylvania: Stackpole, 1996, p.. ISBN 1-85367-223-8.

## Bibliografia

* D. Miguel Antonio de Iranzo y Peralta. Mariscal de Campo. Caballero de la R. Orden de Montesa. Caballero Hijodalgo de la Villa de Utiel, per José Luis Martínez Martínez. A: Oleana: Cuadernos de Cultura Comarcal, ISSN 1139-4943, Nº. 28, 2014 (Ejemplar dedicado a: VI Congreso de Historia Comarcal: " La Meseta de Requena-Utiel entre la guerra de Independencia y la crisis finisecular: 1808-1898"), págs. 567-586
# Pontchâteau

Pontchâteau (en bretó Pontkastell-Keren, en gal·ló Pont-Chastèu) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 8.924 habitants. Limita amb els municipis de Drefféac, Saint-Gildas-des-Bois, Missillac, Sainte-Reine-de-Bretagne, Crossac, Besné, Prinquiau, Campbon i Sainte-Anne-sur-Brivet.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 2 703 | 2 572 | 2 678 | 3 100 | 3 300 | - | 3 516 | 3 558 | 3 667 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3 709 | 4 449 | 4 158 | 4 200 | 4 368 | 4 481 | 4 656 | 4 632 | 4 814 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4 892 | 5 004 | 4 883 | 4 675 | 4 613 | 4 606 | 4 518 | 5 188 | 5 200 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 5 334 | 5 835 | 6 394 | 7 220 | 7 549 | 7 773 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2002 | Dominique David | Divers droite |
| 2002- | Bernard Clouet | Divers droite |

## Agermanaments

* Nassau (Lahn) (Renània-Palatinat)
# Auchy-lez-Orchies

Auchy-lez-Orchies és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.368 habitants. Limita al nord-est amb Nomain, a l'est amb Orchies, al sud amb Coutiches, a l'oest amb Bersée i al nord-oest amb Cappelle-en-Pévèle.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 931 | 889 | 887 | 1.038 | 1.142 | 1.156 | 1.368 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | André Abraham | |
| 2008- | Jean-Claude Leroy | |
# Miguel Moya Ojanguren

Miguel Moya Ojanguren (Madrid, 1856-Sant Sebastià, 1920) va ser un periodista i polític espanyol, director d'El Liberal i president, posteriorment, de la Societat Editorial d'Espanya, que va ser diverses vegades diputat, a més de senador, a les Corts de la Restauració.

## Biografia

Va néixer a Madrid el 30 de maig de 1856, al carrer del Salitre. Al llarg de la seva trajectòria professional va ocupar diferents càrrecs de diverses publicacions de premsa. Va ser director d'El Comercio Español entre 1877-1887, director de La Ilustración Hispano-Portuguesa el 1886, redactor de La Democracia i La América, entre 1879 i 1882, i director d'El Liberal, des de 1890 fins 1906.
Va ocupar la presidència de la Societat Editorial d'Espanya el 1906, que agrupava El Liberal, El Imparcial i l'Heraldo de Madrid. La Societat Editorial d'Espanya, també coneguda com «el Trust», va ser un important instrument de defensa de la premsa i dels periòdics agrupats.
Al pla polític, després de ser diverses vegades diputat a circumscripcions de Cuba, Puerto Rico i el districte de Fraga —en aquest últim a les eleccions de 1901, 1903 i 1905—, «va heretar» el 1907 el districte d'Osca deixat pel cacic local Manuel Camo Nogués quan aquest va optar a una plaça al Senat Va revalidar aquest escó a les eleccions de 1910, 1914, 1916, 1918 i 1919.
Va ser el fundador i el primer president de l'Associació de la Premsa de Madrid, va càrrec que va ocupar des de 1895 fins a 1920. A la seva labor periodística s'uneix la de polític amb representació parlamentària al Congrés i Senat durant més de vint anys.
Va ser acadèmic de la Reial Acadèmia de Jurisprudència i Legislació i vicepresident de la Secció de Dret Polític d'aquesta institució. Casat amb Belén Gastón de Iriarte y Díaz de Arcaya, era sogre de Gregorio Marañón per matrimoni de la seva filla Dolores. Va morir el 19 d'agost de 1920 a Sant Sebastià.

## Referències

* 1 2 «Ha muerto el gran periodista D. Miguel Moya». ABC [Madrid], 5.496, 19-08-1920, pàg. 19.
* ↑ González Soriano, 2014, p. 24.
* ↑ González Soriano, 2014, p. 213-237.
* ↑ Andrés Gallego, 1983, p. 362.
* ↑ Andrés Gallego, 1983, p. 148.
* ↑ Márquez Padorno, 2012, p. 692.
* ↑ Varela Ortega, 2000, p. 677.
* ↑ Trisán Casals, 1983, p. 311-324.
* ↑ Varela Ortega, 2000, p. 678.

## Bibliografia

* Andrés Gallego, José. Historia general de España y América. Revolución y restauración (1868-1931). 16-I. Madrid: Ediciones Rialp, 1983. ISBN 84-321-2113-4.
* González Soriano, José Miguel «Miguel Moya y la revista La América (1879-1882)». Anales de Literatura Española. Universidad de Alicante, 26, 2014, pàg. 213-237. ISSN: 0212-5889.
* Márquez Padorno, Margarita «El liberalismo en la prensa: Miguel Moya». Historia Contemporánea, 43, 2012. ISSN: 2340-0277.
* Trisán Casals, Miriam «El cacicato liberal estable: elecciones en Huesca desde 1898 a 1914». Argensola, 96, 1983, pàg. 311-324. ISSN: 2445-0561.
* Varela Ortega, José. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923). Marcial Pons Historia, 2001. ISBN 84-259-1152-4.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats
* Fitxa del Senat
# Millam

Millam (en neerlandès Millam) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 751 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 546 | 604 | 525 | 525 | 593 | 648 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1959-1965 | André Luyssaert |
| 1965-1989 | Jacques Cooche |
| 1989-2001 | Bernard Luyssaert |
| 2001- | Jean-Marie Burie |

## Referències

fr.Millam
# Miquel Santaló i Parvorell

Miquel Santaló i Parvorell (Vilaür, Alt Empordà, 2 de desembre de 1887 – Guadalajara, Mèxic, 1 de gener de 1962) fou un geògraf, pedagog i polític català.

## Biografia

Va néixer el 1887 a la població de Vilaür, situat a la comarca de l'Alt Empordà. Format dins el nucli del republicanisme gironí del primer quart del segle xx a Girona, juntament amb Carles i Darius Rahola –que acabarien convergint dins Esquerra Republicana de Catalunya–, fou elegit diputat de la Mancomunitat de Catalunya el 1923 i alcalde de Girona l'any 1931 amb l'adveniment de la Segona República Espanyola.
A les eleccions generals del 28 de juny de 1931 fou escollit diputat al Congrés dels Diputats. No abandonà mai aquest escó per la circumscripció de Girona i el revalidà successivament a totes les eleccions legislatives de la República, esdevenint Ministre de Comunicacions entre setembre i octubre de l'any 1933. Ocupà el càrrec d'alcalde de Girona fins al 1933, quan hi renuncià per la multiplicitat de càrrecs que acumulava, atès que l'havia de compaginar amb el de ministre de comunicacions al govern espanyol (1932-1933) i el de Conseller Primer del govern de la Generalitat de Catalunya, sota l'etapa final de la presidència de Francesc Macià i el primer govern de Lluís Companys (1933-1934). El 1934, amb la resta del govern català, fou detingut i empresonat pels fets del sis d'octubre de 1934. Tanmateix, al judici (Consell de Guerra) de 1935 fou defensat pel advocat Eusebi Isern i absolt.
Al camp acadèmic destacà en tant que geògraf i membre fundador de la Societat Catalana de Geografia, filial de l'Institut d'Estudis Catalans.
El 1939 partí a l'exili amb 62 diputats de les Corts per la frontera amb França a Catalunya. Després de romandre fins al 1942 a Cotlliure, París, Bordeus, Seta i Marsella, aconseguí d'embarcar-se en un dels vaixells que el govern de Mèxic posà a disposició dels exiliats espanyols situats a la part francesa no ocupada pels alemanys. S'instal·là a Mèxic el mateix any, on morí el 1962.

## Obres

* Per l'estudi de Catalunya: concepte de la comarca geogràfica i dels seus factors: assaig monogràfic: El Gironès (1923)
* La península ibérica: Geografía de España y sus colonias (1929)
* El Gironès i Banyoles (1931)

## Bibliografia

* CLARA, Josep, "Trajectòria d'un empordanès (1887-1962)", a Revista de Girona, 127 (1988), pp. 21-27.
* Biografia de Miquel Santaló i Parvorell Arxivat 2015-02-08 a Wayback Machine., Ajuntament de Girona.

## Enllaços externs

* Palomas i Moncholí, Joan. «Miquel Santaló i Parvorell». Memòria Esquerra. [Consulta: 7 gener 2021].
* Fitxa al Congrés dels Diputats

## Referències

* ↑ «Miquel Santaló, geograf, pedagog i polític». [Consulta: 17 febrer 2018].
# Monument a Roger de Llúria

El Monument a Roger de Llúria és una escultura pública de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un monument commemoratiu a Roger de Llúria conformat per una gran pilastra de pedra de tronc piramidal amb escenes de batalles remarcades als quatre costats de la pilastra i la figura de l'almirall que està realitzada amb bronze.
Tot el monument té un llenguatge historicista.
Situat a la confluència de la Rambla Nova amb el Passeig de les Palmeres, definint el principi i final de dits carrers.

## Història

La primera pedra del monument es va col·locar el 19 d'agost de 1889.

## Referències

* 1 2 3 4 «Monument a Roger de Llúria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Mário Pires

Mário Pires (nascut el 1949?) és un polític de Guinea Bissau que va ser primer ministre de 2002 a 2003. És membre del Partit de Renovació Social (PRS).
Pires va assumir el càrrec de primer ministre el 17 de novembre de 2002, quan va ser nomenat pel President Kumba Ialá després que aquest va dissoldre l' Assemblea Nacional Popular i va convocar eleccions parlamentàries anticipades. Aquesta elecció, que estava prevista inicialment per a celebrar en 90 dies, es va posposar posteriorment a de febrer de 2003 a abril, després a juliol i després al 12 d'octubre de 2003. Després que la comissió electoral va anunciar al setembre que no havia pogut acabar el registre de votants a temps per complir amb la data prevista d'octubre, l'exèrcit va prendre el poder en un cop d'Estat el 14 de setembre de 2003, i va destituir Ialá i Pires dels seus càrrecs. Abans del cop, Pires havia advertit que es produiria una nova guerra civil si l'oposició guanyava les eleccions.
Posteriorment Pires fou nomenat cap de la Companyia d'Aigua i Electricitat de Guinea Bissau (EAGB).

## Referències

* ↑ "New Prime Minister named", IRIN, November 18, 2002.
* ↑ "Army ousts president who kept delaying elections", IRIN, September 14, 2003.
* ↑ "Guiné-Bissau: Francisco Fadul exige demissão do governo e dissolução de Parlamento", LUSA (noticias.neo.pt), July 19, 2007 (portuguès)
# Nicolás Jiménez Molina

Nicolás Jiménez Molina (Íllora, Granada, 27 de maig de 1896 - Madrid, 29 de gener de 1987) va ser un paleta andalús, dirigent socialista tant del PSOE com de la UGT durant la II República Espanyola i alcalde d'Íllora.
Va treballar com a agricultor i mestre d'obra. Militant del PSOE i de la UGT des de 1918, el 1919 fou empresonat per participar en la primera vaga organitzada a la província de Granada. El 1921 va abandonar el PSOE quan aquest va abandonar la III Internacional, però es va reintegrar uns anys més tard, de manera que el febrer de 1931 fou elegit president de l'Agrupació Socialista d'Íllora i a les eleccions municipals espanyoles de 1931 en fou escollit alcalde. Fou bandejat de l'alcaldia després d'haver format part del Comitè de Granada durant la revolució de 1934. A les eleccions generals espanyoles de 1933, on els socialistes granadins acudiren en solitari, formà part de la llista del PSOE, però fou escollit. Més sort va tenir a les eleccions generals espanyoles de 1936, ja que va ser escollit en l'elecció parcial de 3 de maig per la circumscripció de Granada.
Va combatre a la guerra civil espanyola com a Comissari General de l'Exèrcit d'Extremadura (1937-1939). En acabar el conflicte va exiliar-se a Mèxic on desenvoluparia la resta de la seva vida fins al 1972, any en què va tornar a Espanya. El 1946 a Juan Negrín i a més de 30 correligionaris els va ser retirat el carnet. En aquest grup es trobava Nicolás. El 24 d'octubre de 2009 va ser rehabilitat com a membre del Partit Socialista Obrer Espanyol.

## Referències

* ↑ Nicolás Jiménez Molina a todoslosnombres.org
* ↑ Índex històric del Congrés dels Diputats.
* ↑ Biografia a la Fundación Pablo Iglesias
* ↑ Negrín y 35 viejos militantes socialistas, El País, 8 de juliol de 2008
# Nicolás Pérez Serrano

Nicolás Pérez Serrano (Ceuta, 21 de maig de 1890 - Madrid, 17 de febrer de 1961) fou un jurista espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

El 1896 se'n va anar a viure a Granada, on va estudiar. El 1912 es va llicenciar en dret i filosofia i lletres a la Universitat de Granada, s'hi va doctorar en dret el 1914. El 1912 obté plaça d'auxiliar al Congrés dels Diputats, el 1917 es col·legia com a advocat a Madrid i treballà al despatx de Leopoldo Matos y Massieu. El 1921 va esdevenir professor de la Universitat Central de Madrid, on el 1932 obté la càtedra de dret polític comparat.
Després de la Proclamació de la Segona República Espanyola el 1931, com a lletrat del Congrés, participa en la redacció de la Constitució de 1931 i el Reglament del Congrés de 1934. De 1932 a 1936 fou director de la Revista de Derecho Público. Durant la guerra civil espanyola va romandre a Madrid, i va gestionar el testament de Maria Cristina d'Habsburg-Lorena, raó per la qual de 1939 a 1945 va patir un procés de depuració. Va exercir com a preceptor de dret polític del futur rei Joan Carles I d'Espanya.
De 1940 a 1961 va dedicar-se a l'advocacia, gestionant els testaments, entre d'altres, de Ramón María del Valle-Inclán i de Francesc Cambó. El 1945 va ingressar en la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques i el 1948 en la Reial Acadèmia de Jurisprudència i Legislació. El 1960 va rebre la Gran Creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica.

## Obres

* Tratado de derecho público (1976)

## Referències

* ↑ Pérez Serrano, gran jurista ceutí, elfarodigital.es
* ↑ Biografia Arxivat 2016-01-13 a Wayback Machine. al web del Centro de Estudios Políticos y Constitucionales

## Enllaços externs

* Nicolás Pérez-Serrano (1890/1961). Semblanza y datos biográficos a dialnet
# Opsterland

Opsterland (Opsterlân en frisó) és un municipi de la província de Frísia, al nord dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 29.934 habitants repartits per una superfície de 227,68 km² (dels quals 2,61 km² corresponen a aigua).

## Administració

El consistori actual, després de les eleccions municipals de 2007, és dirigit per F. Ravestein. El consistori consta de 21 membres, compost per:
* Partit del Treball, (PvdA) 7 escons
* Opsterland Belang, 6 escons
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 3 escons
* ChristenUnie, 2
* Partit Nacional Frisó, (FNP) 1 escó
* Opsterlanders, 1 escó
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 1 escó

## Agermanaments

* Ra'anana

## Enllaços externs

* www.opsterland.nl
# Oudezeele

Oudezeele (en neerlandès Oudezele) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 612 habitants. Limita al nord-oest amb Wormhout, al nord amb Herzeele, a l'est amb Winnezeele, al sud-oest amb Hardifort, al sud amb Cassel i al sud-est amb Steenvoorde.

## Demografia

Evolució de la població INSE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 906 | 917 | 1 053 | 1 031 | 1 007 | 1 002 | 999 | 1 037 | 1 015 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 976 | 985 | 982 | 994 | 991 | 982 | 945 | 886 | 817 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 794 | 770 | 729 | 761 | 716 | 669 | 674 | 687 | 613 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 586 | 510 | 478 | 492 | 492 | 522 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Régine Beaucamp | |
| 2008- | Alain Bonnet | |
# Germanització dels polonesos durant les particions

Després de la partició de Polònia a finals del segle xviii, el Regne de Prússia i, més tard, l'Imperi Alemany van imposar una sèrie de polítiques i mesures de germanització als polonesos que vivien als territoris guanyats a l'est de les seves fronteres amb la intenció de limitar-hi la presència i la cultura ètnica polonesa.
Aquest procés va continuar a través de diverses etapes fins a la fi de la Primera Guerra Mundial, conflicte durant el qual l'Imperi Alemany planejava annexionar-se 35.000 quilòmetres quadrats del Regne de Polònia i fer-hi una neteja ètnica que afectava entre 2 i 3 milions de la seva població polonesa i jueva amb la idea de fer lloc a colons alemanys.
Acabada la Gran Guerra, la majoria dels territoris habitats per polonesos va passar a formar part de la Segona República Polonesa, fet que va dificultar que es duguessin a terme nous intents de germanització de la seva població per part de la República de Weimar. En canvi, quan l'Alemanya nazi va ocupar Polònia al començament de la Segona Guerra Mundial, va iniciar un seguit de polítiques genocides contra els polonesos ètnics que es van allargar fins a la derrota del nazisme el 1945 i que es poden entendre com la continuació dels processos de germanització anteriors.

## Referències

* ↑ Andrzej Chwalba, Historia Polski 1795–1918 Wydawnictwo Literackie, 2000, Cracòvia, pàgines 175–184, 307–312.
* ↑ Truth or conjecture?: German civilian war losses in the East, pàgina 366 Stanisław Schimitzek Zachodnia Agencia Prasowa, 1966
* ↑ To the Threshold of Power, 1922/33: Origins and Dynamics of the Fascist and Nationalist Socialist Dictatorships, pàgines 151–152
* ↑ Shatterzone of Empires: Coexistence and Violence in the German, Habsburg, Russian, and Ottoman Borderlands by Omer Bartov and Eric D. Weitz pàgina 55 Indiana University Press 2013
* ↑ Immanuel Geiss "Tzw. polski pas graniczny 1914-1918". Warszawa 1964
* ↑ The Red Prince: The Secret Lives of a Habsburg Archduke By Timothy Snyder "On the annexations and ethnic cleansing, see Geiss, Der Polnische Grenzstreifen"
* ↑ Absolute Destruction: Military Culture And The Practices Of War In Imperial Germany, Isabel V. Hull, pàgina 233