OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Societat d'Enginyeria de Dones

La Societat d'Enginyeria de Dones (Women's Engineering Society) és una societat acadèmica professional del Regne Unit i un organisme de xarxa per a dones enginyeres, científiques i tecnòlogues. Va ser el primer organisme professional creat per a dones que treballaven en tots els àmbits de l'enginyeria, anterior a la Societat de Dones Enginyeres d'uns 30 anys.
La societat es va constituir el 23 de juny de 1919, després de la Primera Guerra Mundial, durant la qual moltes dones havien ocupat funcions d'enginyeria per substituir els homes que participaven en l'esforç militar. Tot i que s'havia vist necessari incorporar dones a l'enginyeria per cobrir el buit deixat pels homes que s'incorporaven a les forces armades, el govern, els empresaris i els sindicats estaven en contra de la continuïtat de l'ocupació de les dones després de la guerra. La Llei de Restauració de Pràctiques Preguerres de 1919 va donar als soldats que tornaven de la Primera Guerra Mundial els seus llocs de treball d'abans de la guerra i va fer que moltes dones ja no poguessin treballar en els rols per als quals estaven emprades durant la guerra.
La Societat va celebrar el seu 95è any el 2014 amb el llançament del Dia Internacional de la Dona en l'Enginyeria (INWED) el 23 de juny de 2014. A dia d'avui, la Societat continua organitzant INWED i fixant el tema anual. La Societat va celebrar el seu centenari el 2019 amb el llançament del WES Centenary Trail, un projecte per destacar les històries històriques de les dones enginyeres.
WES està representat per grups. El treball dels grups se centra en:
* suport als socis i dones enginyeres en general,
* foment de les dones a estudiar enginyeria i a fer carreres d'enginyeria,
* promoció de la diversitat de gènere corporativa,
* parlant com la veu col·lectiva de les dones enginyeres.

## Referències

* ↑ Heald, Henrietta.. Magnificent Women and Their Revolutionary Machines. (en anglès). Unbound, 2020. ISBN 978-1-78352-660-4. OCLC 1134535786.
* ↑ Canel, Annie. «Am I a Lady or an Engineer? The Origins of the Women's Engineering Society in Britain, 1918-1940». A: Crossing Boundaries, Building Bridges (en anglès). Routledge, 2005. ISBN 9781135286811.
* ↑ Heald, Henrietta. Magnificent women and their revolutionary machines (en anglès), 2019. ISBN 978-1-78352-660-4. OCLC 1080083743.
* ↑ «Changing role of women in wartime» (en anglès). BBC Bitesize: Domestic impact of war: society and culture. [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ «International Women in Engineering Day» (en anglès). International Women in Engineering Day. Women's Engineering Society. [Consulta: 15 desembre 2022].
* ↑ «WES Centenary Trail Project | Women's Engineering Society» (en anglès). www.wes.org.uk. Arxivat de l'original el 2021-12-07. [Consulta: 15 desembre 2022].
* ↑ «WES Centenary Trail» (en anglès). Women's Engineering Society, 04-03-2020. Arxivat de l'original el 2021-12-07. [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «The Woman Engineer Journal» (en anglès).
# Sofia de Württemberg (reina dels Països Baixos)

Sofia de Württemberg, reina dels Països Baixos (Stuttgart 1818 - La Haia 1878) va ser una princesa de Württemberg amb el tractament d'altesa reial que es casà en el si de la casa reial dels Països Baixos.
Nascuda a la ciutat de Stuttgart, capital de l'antic Regne de Württemberg, el dia 17 de juny de l'any 1818, filla del rei Guillem I de Württemberg i de la princesa Caterina de Rússia. Sofia era neta per via paterna del rei Frederic I de Württemberg i de la duquessa Augusta de Brunsvic-Wolfenbüttel, per via materna, en canvi, ho era del tsar Pau I de Rússia i de la princesa Sofia de Württemberg.
El dia 18 de juny de l'any 1839 es casà a Stuttgart amb el rei Guillem III dels Països Baixos, fill del rei Guillem II dels Països Baixos i de la gran duquessa Anna de Rússia. La parella tingué tres fills cap dels quals arribà a regnat als Països Baixos:
* SAR el príncep Guillem Nicolau dels Països Baixos, nat a La Haia el 1840 i mort a París el 1879.
* SAR el príncep Guillem Frederic dels Països Baixos, nat a La Haia el 1843 i mort a La Haia el 1850.
* SAR el príncep Guillem Alexandre dels Països Baixos, nat a La Haia el 1851 i mort a La Haia el 1884.
La relació entre Sofia i el seu marit es trobà molt lluny de poder ser qualificada d'idíl·lica. La princesa württemburguesa era una liberal intel·lectual confessa que odiava tot allò que estigués relacionat amb l'autoritarisme i molt especialment l'exèrcit.
Guillem III no entengué ni va voler comprendre la mentalitat de la seva esposa, i en un dels seus atacs d'ira li prohibí els exercicis o tertúlies culturals a la qual la reina era molt aficionada. D'aquest fet la reina Victòria I del Regne Unit, que mantenia correspondència habitual amb la reina holandesa, va classificar Guillem com un granger mal educat. Aquesta mala sintonia marital es veié reforçada per les aventures extramatrimonials del rei i el fet que el caràcter del monarca fos especialment llunàtic. Políticament parlant, Sofia donà ple suport al seu marit en el camí de la monarquia holandesa cap al parlamentarisme.

## Referències

* ↑ Koch, Jeroen; Meulen, Dik van der; Zanten, Jeroen van. The House of Orange in Revolution and War: A European History, 1772–1890 (en anglès). Reaktion Books, 2022-06-06. ISBN 978-1-78914-541-0.
* ↑ Soroka, Marina; Ruud, Charles A. Becoming a Romanov. Grand Duchess Elena of Russia and her World (1807–1873). Routledge, 2015. DOI 10.4324/9781315568829/becoming-romanov-grand-duchess-elena-russia-world-1807–1873-marina-soroka-charles-ruud. ISBN 9781315568829.
* ↑ Sydney Wayne Jackman, Hella S. Haasse (eds). A Stranger in The Hague: The Letters of Queen Sophie of the Netherlands to Lady Malet, 1842-1877 (en anglès). Duke University Press, 1989, p. 8. ISBN 978-0-8223-0811-9.
* ↑ Hammond, Sandra N. «A nineteenth‐century dancing master at the court of Württemberg: The dance notebooks of Michel St. Léon» (en anglès). Dance Chronicle, 15, 3, 1-1992, pàg. 291–315. DOI: 10.1080/01472529208569102. ISSN: 0147-2526.
# Fabio Aru

Fabio Aru (San Gavino Monreale, Sardenya, 3 de juliol de 1990) fou un ciclista italià, professional des del 2012 fins al 2021. En el seu palmarès destaca una etapa al Giro d'Itàlia de 2014, dues al de 2015 i dues més a la Volta a Espanya del 2014.
El 2015 va guanyar la Volta a Espanya, sense obtenir cap triomf d'etapa però aconseguint bons temps en les etapes de muntanya com la contrarellotge.
El 2017 aconseguí el Campionat nacional en ruta i una etapa al Tour de França.

## Palmarès

* 2011
** 1r al Giro de la Vall d'Aosta i vencedor d'una etapa
** 1r al Giro delle Valli Cuneesi i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Bassano-Monte Grappa
** 1r al Trofeu Salvatore Morucci
* 2012
** 1r al Giro de la Vall d'Aosta i vencedor d'una etapa
** 1r a la Toscana-Terra de ciclisme
* 2014
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2015
** 1r de la Volta a Espanya
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 2016
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné
* 2017
** Campionat d'Itàlia en ruta
** 1r al Giro del Piemont
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. 42è de la classificació general
* 2014. 3r de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2015. 2n de la classificació general. Vencedor de 2 etapes. 1r de la classificació dels joves
* 2018. Abandona (19a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2014. 5è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 2015. 1r de la classificació general
* 2017. 13è de la classificació general
* 2018. 23è de la classificació general
* 2019. No surt (13a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2016. 13è de la classificació general
* 2017. 5è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2019. 14è de la classificació general
* 2020. Abandona (9a etapa)

## Referències

* ↑ «Aru chiude la carriera alla Vuelta: “Un’avventura bellissima”» (en italià). Gazzeta dello sport, 05-09-2021. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ Durán, Santi «Fabio Aru se reivindica y Urán sigue sufriendo». El Mundo Deportivo, 26-05-2014 [Consulta: 26 maig 2014].
* ↑ Durán, Santi «Aru repite victoria, Contador salva la crisis». El Mundo Deportivo, 30-05-2015 [Consulta: 1r juny 2015].
* ↑ Justribó, Joan «Fabio Aru se impone en Aralar». El Mundo Deportivo, 04-09-2014 [Consulta: 6 setembre 2014].
* ↑ Masana, Àlex «‘Déjà-vu' en el passeig d'Aru». lesportiudecatalunya.cat, 14-09-2015 [Consulta: 15 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Yingxiong Ernü

Yingxiong Ernü (xinès simplificat: 英雄儿女, pinyin: Yīngxióng Érnǚ, literalment 'Fills i filles heroics') és una pel·lícula bèl·lica xinesa ambientada en la guerra de Corea i que va ser produïda el 1964 per l'estudi de cinema de Changchun.
A principis de 1952, durant la guerra de Corea, l'escriptor xinès Ba Jin va rebre la comanda de Cao Yu i Ding Ling de participar en l'equip de creació de la Federació Nacional de Literatura i Art. El 1961 apareix una novel·la de Ba Liang, "Reunió", que narra una història de pares i fills immersos en el camp de batalla. Xia Yan, llavors viceministre del Ministeri de Cultura, va encarregar una adaptació cinematogràfica a l'estudi de cinema de Changchun.
La pel·lícula glorifica el sacrifici personal en nom de la revolució i proposa una nova definició de família basada en valors revolucionaris compartits. Es narra la història de Wang Cheng, un jove que s'escapa d'un hospital per a demanar al seu comandant de ser enviat al front, que li ho permet en descobrir que és el fill d'un vell amic. En morir en una acció de guerra, la companyia decideix fer una representació per a que tots aprenguen de la seua història de sacrifici. Una de les participants és Wang Fang, germana menuda de Cheng, i més tard es descobrirà que adoptada, ja que el seu pare biològic no és altre que el comandant, ja que hagué de cedir-la al seu amic en ser capturat ell i la seua dona per agents del Guomindang mentre treballaven per al Partit Comunista. Finalment, els dos amics i la jove es reuneixen i descobreixen la veritat.
La història del sacrifici del personatge Wang Cheng a la pel·lícula està basada en la història real de Yang Gensi, considerat com un heroi per la realització d'un atac suïcida contra les posicions enemigues amb un paquet explosiu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Zhang, Yingjin.. Encyclopedia of Chinese film. Londres: Routledge, 1998, p. 184-185. ISBN 9780203195550.
* 1 2 «巴金：这二十年». Arxivat de l'original el 2007-03-12. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ 电影《英雄儿女》的幕后珍闻
# Francis Nelson

Francis Nelson (Nova York, 24 de gener de 1910 - Montclair, 9 de març de 1973) va ser un jugador d'hoquei sobre gel estatunidenc que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. Estudià a la Universitat Yale.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Lake Placid, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre gel.

## Referències

* 1 2 «Francis Nelson Jr. Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 d’agost 2017. [Consulta: 5 abril 2019].
# Carretera estatal 127 Septentrional Sarda

La carretera estatal 127 Septentrional Sarda (SS 127) és una carretera estatal italiana. És la carretera més vella que connecta el nord de Sardenya.

## Trajectòria
### D'Olbia a Tempio Pausania

Comença a Olbia, de la carretera estatal 125 Oriental Sarda, i es dirigeix cap a l'oest a través de l'interior de l'illa. Des d'Olbia la carretera puja lentament cap a la serralada central, arribant a les viles de Telti, Calangianus i Tempio Pausania. Aquesta secció és particularment popular entre els motoristes, degut a les nombroses corbes i el paisatge espectacular que travessa. A Tempio Pausania la carretera creua la carretera estatal 392 del Llac Coghinas i la carretera estatal 133 de Palau.

### De Tempio Pausania a Sàsser

Da Tempio Pausania el traçat es degrada cap als turons del nord de l'illa, supera la inflexió per Bortigiadas (després que es ramifica la Carretera estatal 672 Sàsser-Tempio en una autopista) i després de passar el riu Coghinas entra en la província de Sàsser a Perfugas. Continua cap a l'oest, en una trajectòria corba a través de Laerru (on surt el carretera estatal 134 de Castel Sardo), Martis (on es divideix la carretera estatal 132 Ozieri), Nulvi i Osilo. Després d'uns quilòmetres per fi arriba a Sàsser, unint-se a l'antiga ruta de la carretera estatal 131 Carlo Felice a l'oest de la ciutat.

## Carretera estatal 127 bis Septentrional Sarda

La carretera estatal 127 bis Septentrional Sarda (SS 127 bis) és una carretera estatal italiana. Pràcticament és la continuació de la carretera estatal 127 Septentrionale Sarda (de Sàser) vers la costa occidental de l'illa, l'Alguer i la Costera del Coral.

### Ruta: de Sàsser a l'Alguer

Té l'origen a la capital, des de l'oest de la ciutat, creuant d'antuvi la carretera estatal 131 Carlo Felice, i continuar vers l'Alguer travessant alguns països, entre ells Uri i passant a la vora de l'estany artificial de Cuga. Arribada a l'Alguer, la travessa en un tram urbà al llarg d'uns pocs quilòmetres des de l'est cap al nord, per continuar, després de tocar Fertília i Maristel·la, a la badia de Port del Comte.
Recentment, al traçat original encara existent i competència ce l'ANAS, se li han fet ajustaments des de l'habitatge d'Uri fins a l'encreuament amb la carretera que uneix Olmedo amb l'Alguer, reduint el temps necessari per connectar la capital provincial a la ciutat catalana en aproximadament mitja hora amb cotxe. Aquesta s'allarga per desplaçar-se cap a la carretera que connecta Sàsser amb Ittiri, que té el caràcter d'autovia de dos carrils. La connexió Sàsser-Alguer, però, és més transitada en la seva direcció principal i més fluida, la carretera estatal 291 de Nurra.
Amb la construcció del nou traçat de la carretera estatal 131 Carlo Felice de Sàsser a Porto Torres, ha canviat la pedra angular inicial de la carretera, ara col·locada en intersecció amb el nou traçat de la SS 131. Els primers 1,652 quilòmetres van ser conseqüentment decomissats i cedits al municipi de Sàsser.

## Referències

* ↑ «Polizia Municipale - Comune di Sassari - Stradario». Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 8 abril 2015].
# Naturland

Naturland (abans Naturlàndia, nou nom per intentar modernitzar el parc l'any 2021) és un parc temàtic multiactivitat altament deficitari situat a la muntanya de la Rabassa, a Sant Julià de Lòria, Andorra. Té el tobogan alpí més llarg del món, el Tobotronc.
És una iniciativa inaugurada el 2008 pel comú de la parròquia amb la intenció de dinamitzar el Camp de Neu de la Rabassa, l'única estació d'esquí de fons del Principat. Fins a l'any 2007 les instal·lacions només s'utilitzaven durant la temporada d'esquí o bé com a camp de tir al plat. Anys després, després d'intentar reflotar el negoci, actualment es planteja el seu tancament ordenat el març de 2025 per tal de fer front a la seva inviabilitat econòmica, el mal ambient entre el personal, la manca d'inversions i la mala relació de l'equip directiu amb els cònsols.
Naturland es divideix en dues cotes, la primera a una alçada de 1.600 metres i la segona a una de 2.060 metres. Disposa d'una granja escola i un amfiteatre per a 70 persones.
També s'han produït accidents considerables amb ferits molt greus que han portat al desprestigi de la destinació. El 2018 una dona de Sabadell va resultar ferida molt greu en sortir volant del Tobotronc.

## Referències

* ↑ LdN, Redacción. «Naturlandia se llamará Naturland a partir de este verano» (en castellà), 25-06-2021. [Consulta: 1r gener 2025].
* ↑ González, Víctor. «El deute de Naturland és de 7 milions després de retallar-lo un 40%», 15-09-2024. [Consulta: 1r gener 2025].
* ↑ Andorra, A. R. A. «Xabier Ajona alerta d'una situació "crítica" a Naturland i es planteja la dimissió si no es resol el futur del parc», 30-09-2024. [Consulta: 1r gener 2025].
* ↑ MARTÍ, Marià, "L'expansió del Parc Naturlàndia", 29/4/2014. Diari Ara (edició Andorra) p.13
* ↑ «Queixes a Naturlàndia». [Consulta: 22 abril 2016].
* ↑ «Una dona de Sabadell resulta ferida greu després de sortir projectada del Tobotronc de Naturlandia | iSabadell». [Consulta: 29 gener 2018].

## Vegeu també

* Estació de Grandvalira
* Estació de Vallnord

## Enllaços externs

* Web oficial
# Palaus de Venècia

Palaus de Venècia és la denominació donada als edificis històrics de Venècia, que comprèn a les antigues escoles associatives, residències privades com, per exemple, el palau Fortuny, i als edificis institucionals venecians, com per exemple el palau Ducal, i a gairebé totes les construccions històriques vinculades a la família que les va manar edificar, o bé a la seqüència dels seus propietaris consecutius, com el Palau Cavalli-Franchetti. Alguns edificis mantenen la denominació de "Ca", que indicava en venecià la pertinença a una casa important. Per exemple Ca' Rezzonico, Ca' Pesaro o Ca' Corner della Regina. Gran part dels edificis de menors dimensions es denominen "palauets", encara que mantenen semblants línies constructives, si bé són menys visibles i el seu accés és més complicat al no trobar-se les seves façanes orientades als canals principals.

## Característiques

Gairebé tots els edificis primitius de Venècia presenten elements arquitectònics tipificables. És a dir, responen a un esquema constructiu identificable. La façana principal es caracteritza per un grup central de finestres amb un esquema dividit en tres parts, sempre orientada cap a un curs d'aigua. Consten d'una planta baixa amb entresòl i amb portal, que es pot desenvolupar cap als flancs i, per sobre de la qual s'estenen dues plantes nobles, on estan les estades. Les plantes nobles poden tenir políforas de dues, tres, quatre o més buits, que se situen en els grans salons de recepció i que es poden acompanyar de balcons amb balustres. Molts edificis compten amb patis amb pou.

## Emplaçament dels palaus

Mapes de Venècia amb la distribució per districtes dels principals palaus de la ciutat.
* Palaus de Cannaregio
* Palaus de Castello
* Palaus de Dorsoduro
* Palaus de la Giudecca
* Palaus de San Marco
* Palaus de San Polo
* Palaus de Santa Croce

## Referències

* ↑ Brunetti, Mario. «Pesaro» (en italià). Istituto dell’Enciclopedia Italiana, 1935. [Consulta: 5 novembre 2018].
* ↑ Dai Cavalli ai Franchetti. Un edificio «squisitamente elegante», en: Idee Progetti Restauri 1999-2009 Palazzo Loredan e Palazzo Cavalli Franchetti. L'Istituto Veneto nelle sue sedi (en italià). IVSLA, 2009, p. 73-106. ISBN 9788895996189. «. La costruzione dell’edifi cio, invece, può essere collocata – per ragioni linguistiche, dimensioni e caratteri– nel medio Quattrocento e appartenere quindi a quella fitta schiera di architetture tardo gotiche che annovera le case dei Foscari, dei Giustiniani, degli Zaguri, dei Soranzo di San Polo, dei Contarini, dei Morosini, dei Bembo e molte altre ancora»
* ↑ «Ca' Corner della Regina» (en italià). [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ Palazzi di Venezia. 1ª. Venezia: Arsenale Editrice, 1998, p. 5-9. ISBN 88-7743-185-7.
* ↑ I Palazzi di Venezia. Roma: Newton & Compton, 2007, p. 130. ISBN 978-88-541-0820-2.
# Pilota gaèlica

Una pilota de futbol o gaèlica (Irlandès: Iiathróid peile) és una esfera de cuir (o recentment de derivats plàstics) utilitzada en els esports del futbol gaèlic. És important destacar que les versions de l'esport masculina i femenina es consideren encara avui dos esports separats: tenen dimensions diferents, anomenades per la seva grandària en polzades (5' pels homes i 4' per les dones).

## Història

Les primeres regles no definien amb precisió el futbol, i la pilota utilitzada era la mateixa que la que s'utilitzava en el futbol associatiu (soccer). La venda de pilotes específiques data del 1886, a Dublin.

## Referències

* ↑ «Scéal liathróid peile i dTír Chonaill» (en irish). Gaelic Athletic Association, 13-05-2017. Arxivat de l'original el 24 December 2017. [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ «Unladylike: Measuring up the history of Ladies' Gaelic Football, 50 years on from the LGFA» (en anglés). Cliona Foley, Irish Examiner, 08-09-2024.
* ↑ «Noves Normes del futbol gaèlic» (en anglés). Mikey Stafford, RTÉ Online Sport, 18-10-2024.
* ↑ Campbell, Noel. «Gaelic Athletic Association Football Rules Book 1888» (en anglès). National Museum of Ireland. Arxivat de l'original el 29 August 2017. [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ Chetwynd, Josh. The Secret History of Balls: The Stories Behind the Things We Love to Catch, Whack, Throw, Kick, Bounce and Bat. Penguin, 3 May 2011. ISBN 9781101514870.
Plantilla:Gaelic football
# Roet

Roet ([ru'et], oficialment en francès, Rohet, antigament Rouet) és un petit poble de la comuna de Llo, a l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona nord-oest del terme de Llo, més a prop de Sallagosa que del mateix Llo. És a quasi un quilòmetre a l'oest-nord-oest del cap de la comuna, unida amb ella a través d'una carretera local que mor en aquesta carretera.

## Etimologia

Hi ha la possibilitat que el vilatge de Roet tingui el seu origen en el de Ro, proper i situat en el veí terme de Sallagosa, atès que Roet és un diminutiu de Ro. Joan Coromines, a l'Onomasticon Cataloniae opina en contra d'aquesta hipòtesi i relaciona el topònim amb el llatí rosētum (roserar).

## Referències

* ↑ Nomenclàtor toponímic de la Catalunya del Nord. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2007. ISBN 978-84-7283-920-5.
* ↑ Roet en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Coromines, 1995, p. 251.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «80 - Llo». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Coromines, Joan. «Roet». A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. vol. II. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1995, p. 251 (Onomasticon Cataloniae). ISBN 84-7256-825-3.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Llo». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Toni Giménez i Fajardo

Toni Giménez i Fajardo (Barcelona, 5 d'octubre de 1959) és un cantant professional, a més de músic i compositor. Actiu des del 1977, és considerat un dels animadors infantils més veterans de Catalunya, un gran expert en repertori infantil i cançó tradicional i folk d'arreu. alhora que cantant folk per a públic adult. És l'autor de la famosa cançó El monstre de Banyoles.
Doctor en Pedagogia, diplomat en Magisteri i titulat en Direcció Lleure Infantil i Juvenil, també és professor de guitarra i banjo.
Ha realitzat 4.000 actuacions, té publicats 3.300 vídeos al YouTube, disposa d'un repertori de 1.200 cançons i ha impartit 400 cursets. Ha publicat 136 discos i 66 llibres i cançoners. A banda, ha col·laborat en 21 gravacions d'altres cantants. El seu treball, que té un component didàctic ineludible, és àmpliament difós en espais educatius. Ha publicat desenes d'articles (es troben al seu web) sobre pedagogia i filosofia, així com de música, folklore i literatura infantil.
Va ser amic del cèlebre Xesco Boix, amb qui va compartir escenari en la proposta col·lectiva Cinc Dits d’Una Mà i a qui va escriure el tema «Amic Xesco».

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Dissabte es presenta 'Amic Xesco. Homenatge a Xesco Boix', espectacle infantil de Toni Giménez a l'Espai històric del Castell de Móra d'Ebre, dels Espais de la Batalla de l'Ebre». Generalitat de Catalunya, 10-04-2010. [Consulta: 24 abril 2023].
* ↑ Roura, Jordi. «30 anys, 30 èxits». Cavall Fort. Arxivat de l'original el 28 setembre 2007. [Consulta: 24 abril 2023].
* ↑ «index». [Consulta: 14 gener 2025].
# Comissió Von der Leyen

«Comissió Von der Leyen» té aquests significats:
* Comissió Von der Leyen I, col·legi de comissaris del període 2019-2024.
* Comissió Von der Leyen II, col·legi de comissaris del període 2024-2029.