OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Margaret Hartley

Margaret Hartley (Burnley, 1906 - Wirral, 15 de novembre de 1964) va ser una gimnasta artística anglesa que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de bronze en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Margaret Hartley Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 31 maig 2018].
# Harry Hill

Harold Heaton Hill, més conegut com a Harry Hill (Padiham, 8 de maig de 1916 - Bury, 31 de gener de 2009), va ser un ciclista anglès que va córrer durant els anys 30 del segle xx.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, en què guanyà una medalla de bronze en la prova del persecució per equips, formant equip amb Ernest Mills, Ernest Johnson i Charles King.
El 1937 fou la primera persona a pedalar 25 milles en una hora en una pista a l'aire lliure, a Milà. Havia de disputar els campionats mundials de pista de 1939, però van ser cancel·lats a causa de la Segona Guerra Mundial. Durant la guerra va construir submarins a Barrow i posteriorment va regentar un garatge a Radcliffe, Gran Manchester. Als 60 anys va recórrer Amèrica del Nord en bicicleta.

## Referències

* ↑ «Goodbye to a true cycling superstar». Radcliffe. Bury Times, 05-02-2009.
* ↑ «Olympedia – Harry Hill». [Consulta: 4 novembre 2024].
* 1 2 Chadband, Ian «Cycling's grand old man makes it to the palace». [London], 23-03-2005 [Consulta: 30 maig 2017].
# Andy Lonergan

Andrew Michael Lonergan (Preston, Anglaterra, 19 d'octubre de 1983) és un futbolista professional anglès que juga com a porter per l'Everton FC anglès.

## Palmarès
### Liverpool FC

* 1 Campionat del Món de Clubs: 2019.
* 1 Supercopa d'Europa: 2019.

## Referències

* ↑ «Club list of registered players: As at 19th maig 2018: Leeds United» (PDF) p. 21. English Football League. [Consulta: 17 juny 2018].
* 1 2 The PFA Footballers' Who's Who 2009–10. Mainstream Publishing, 2009. ISBN 978-1-84596-474-0.
* ↑ independent.ie apps «Opportunity beckons to pledge allegiance – Soccer, Sport». The Irish Independent, 09-06-2009 [Consulta: 2 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Dades estadístiques sobre Andy Lonergan a soccerbase.com
* Andy Lonergan Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Dale Stephens

Dale Christopher Stephens (12 de juny de 1989) és un futbolista professional anglès que juga de centrecampista pel Brighton & Hove Albion FC de la Premier League.

## Referències

* ↑ «Updated squads for 2017/18 Premier League confirmed». Premier League, 02-02-2018. [Consulta: 10 febrer 2018].
* ↑ The PFA Footballers' Who's Who 2010–11. Edinburgh: Mainstream Publishing, 2010, p. 392. ISBN 978-1-84596-601-0.
* ↑ «Dale Stephens: Overview». Premier League. [Consulta: 14 desembre 2017]. «Dale Stephens». Brighton & Hove Albion F.C.. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 14 gener 2018].
# Edgarbaileyita

L' edgarbaileyita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom en honor d'Edgar Herbert Bailey (1914-1983), geòleg del Servei Geològic dels Estats Units i especialista en productes bàsics de mercuri.

## Característiques

L'edgarbaileyita és un silicat de fórmula química Hg+ 6Si₂O₇. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'edgarbaileyita pertany a «09.BC: Estructures de sorosilicats (dímers), grups Si₂O₇, sense anions no tetraèdrics; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: gittinsita, keiviïta-(Y), keiviïta-(Yb), thortveitita, itrialita-(Y), keldyshita, khibinskita, parakeldyshita, rankinita, barisilita, kristiansenita i percleveïta-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Clear Creek, al pic Picacho, al districte de New Idria del comtat de San Benito, a Califòrnia, Estats Units. En aquesta mateix estat també ha estat trobada als comtats de San Mateo i Sonoma. També ha estat descrita en altres estats dels Estats Units, com Arkansas, Nevada i Texas, però no fora d'aquest país.

## Referències

* ↑ «Edgarbaileyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 octubre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 29 octubre 2017].
# Ca l'Escloper

«Ca l'Escloper» té aquests significats:
* Ca l'Escloper o Cal Moles, casa a Sant Agustí de Lluçanès (Osona)
* Ca l'Escloper (Sant Sadurní d'Osormort), mas a Sant Sadurní d'Osormort (Osona)
* Ca l'Escloper (Viladrau), mas a Viladrau (Osona)
# Skioldungen

Skioldungen (Saqqisikuik) és una illa de l'est de Groenlàndia, part de Sermersooq, a la costa del Rei Frederic VI.

## Història

Fou batejada per Wilhelm August Graah amb el nom del títol honorífic dels successors (Scyldings) del llegendari rei danès Skiold de la mitologia nòrdica. Graah va explorar el litoral durant l'expedició que cercava l'Assentament Oriental a la costa est de 1828 a 1830.
A Skioldungen hi ha restes d'assentaments paleoesquimals de fa uns 4.000 anys. També s'han trobat tombes de la cultura de Thule. Els inuit del sud-est de Groenlàndia que feien vida nòmada al llarg del litoral visitaven sovint aquesta illa fins que es varen extingir a finals del segle xix. Al 1938 es va repoblar l'illa amb 150 Tunumiit d'Ammassalik, però la pesca i la caça no foren suficients per mantenir la població en condicions satisfactòries i aquesta va abandonar l'illa entre 1964 i 1965.

## Geografia

Skioldungen és una illa allargada de 49 quilòmetres de longitud i un màxim de 14 d'amplada. Al nord-est limita amb el fiord de Skioldungen septentrional (Qimutuluittiip Kangertiva), a l'altra banda del qual s'alça la terra de Thor i al sud-oest s'estén el fiord de Skioldungen meridional (Iittuarmiit). Al nord el Morkesund (Pulaqqaviip Ikaasaa) connecta els dos fiords i al sud-est es troba el mar d'Irminger.
El punt més alt és l'Azimuthbjerg, un pic ultraprominent de 1738 msnm.

## Referències

* ↑ Graah, W. A.. Undersøgelses-Reise til Østkysten af Grønland, efter kongelig Befaling udført i Aarene 1828-31 (en danès), 1832.
* ↑ «Jensen, Jens Fog. Paleo-Eskimo sites in Skjoldungen District, South East Greenland». eHRAF Archaeology. [Consulta: 18 abril 2016].
* ↑ Koch, Anders; Felbo, Mette «Thulekulturens grave». Forskning i Grønland, 1/2, 1994, pàg. 35–45.
* ↑ «Site 32. Archaeological remains -- Ancient Site: Qoornoq (63.35, -41.68333)». Distribution Map of Archaeological, Historic, Cultural and Ancient Sites in Greenland. [Consulta: 18 abril 2016].
* ↑ Jens Christian Madsen: Udsteder og bopladser i Grønland 1901–2000. Atuagkat, 2009, ISBN 978-87-90133-76-4, p. 215
* ↑ GoogleEarth
* ↑ «Skjoldungen». Mapcarta. [Consulta: 8 abril 2016].
* ↑ «Azimuthbjerg». Mapcarta. [Consulta: 16 abril 2016].
# Unió personal

Una unió personal és una situació política on una persona és al mateix temps el sobirà de dues o més terres (comtats, ducats, regnes…), per la casualitat de casaments, heretatges i altres peripècies de les cases reials. Al cas d'una unió personal, les lleis, usos i costums i institucions de cada component es queden intactes. Són típiques de les monarquies absolutes, per la qual cosa avui dia són molt rares. L'última unió personal important contemporània és la del Rei del Regne Unit i la Commonwealth, tot i ser gaire més que cerimonial. De vegades les unions es queden confederals i són temporals, de vegades són una fase abans d'una fusió completa quan sovint l'estat més poderós aboleix les institucions de l'altre.
La diferència amb una confederació rau al fet que les unions personals no són pas el resultat d'un pacte o d'un tractat entre dos o més estats decidit pels governs respectius. Ans al contrari les unions personals són el resultat de la situació matrimonial del monarca. Els seus consellers solien cercar un espòs o una esposa per raons geoestratègiques. Per a evitar unions matrimonials malavingudes a terres a prop de les fronteres, l'emperador del Sacre Imperi Romanogermànic i altres sobirans preferien anomenar bisbes com prínceps com era el cas al Principat de Lieja o a Trèveris.
En l'administració de les diòcesis de l'església catòlica, l'equivalent de la unió personal es diu in persona episcopi.

## Exemples

* Andorra i França: Unió parcial amb França des de 1607 (El president francès és un dels caps del principat).
* Bèlgica i l'Estat Lliure del Congo: unió personal del rei Leopold II de 1877 a 1908.
* Les Disset Províncies: unió personal dels ducs de Borgonya i de Carles V
* Islàndia i Dinamarca: de 1918 a 1944.
* Luxemburg i els Països Baixos: de 1815 a 1890
* Àustria i Hongria: de 1867 a 1918
* Portugal i Espanya: de 1580 a 1640
* Catalunya i Aragó: de 1135 a 1716 Decrets de Nova Planta
* La Corona d'Aragó i la Corona de Castella: pel matrimoni dels Reis Catòlics

## Referències

* ↑ «Definition of personal union in World History.». [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ Harbrink Numan, Herman; Schreurs, Eric. «Personele unie» (en neerlandès). DFB | De Financiële Begrippenlijst. [Consulta: 18 abril 2018].
# Copa del Magrib de futbol

La Copa del Magrib de futbol fou una competició futbolística nord-africana que enfrontà els campions de les lligues d'Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia (Líbia només a la primera edició). Fou organitzada per la Unió Magrebina de Futbol (UMF, Union Maghrébine de Football).
La Copa del Magrib de clubs campions fou una competició continuadora de les antigues competicions que existiren durant l'època colonial als territoris francesos del nord d'Àfrica (Algèria, Marroc, Tunísia), el Campionat d'Àfrica del Nord de futbol, també anomenat Copa Steeg en honor al governador general d'Algèria, Théodore Steeg, en el càrrec durant les seves primeres edicions. Aquest campionat més tard s'anomenà Challenge Louis Rivet. La Copa del Magrib de Clubs de Campions es va celebrar en una ciutat amfitriona que acollia tots els partits de la competició, amb l'excepció de la final de 1970–71, que es va jugar a dos partits.
Resum dels principals campionats d'Àfrica del Nord durant la història:
| Anys | Competició | Països participants |
| 1912-1920 | Campionat d'Àfrica del Nord (UFASS) | Algèria, Marroc i Tunísia |
| 1921-1956 | Campionat d'Àfrica del Nord (ULNA) | Algèria, Marroc i Tunísia |
| 1930-1956 | Copa d'Àfrica del Nord (ULNA) | Algèria, Marroc i Tunísia |
| 1970-1975 | Copa del Magrib de futbol | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 1970-1976 | Recopa del Magrib de futbol | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2008-2010 | Copa de Campions de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2008-2010 | Recopa de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2010 | Supercopa de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2015 | Copa de Clubs de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia, Líbia i Egipte |

## Historial

Font:
| Temporada | Seu | Campió | Resultat | Finalista |
| 1969-70 | Alger | CR Belouizdad | 2-2 (4-3 p) | CS Sfaxien |
| 1970-71 | anada/tornada | CR Belouizdad | lligueta | Espérance ST |
| 1971-72 | Casablanca | CR Belouizdad | 2-1 | CS Sfaxien |
| 1972-73 | Tunis | Etoile du Sahel | 2-0 | CR Belouizdad |
| 1973-74 | Alger | Club Africain | 2-0 | JS Kabylie |
| 1974-75 | Casablanca | Club Africain | 2-0 (prò.) | Raja Beni-Mellal |
| 1975-76 | Tunis | Club Africain | 0-0 (4-2 p) | MC Alger |

## Referències

* ↑ «Maghreb Champions Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2019].
# Campo de Borja

Campo de Borja és una zona vinícola amb Denominació d'Origen (DO) a la comarca del Camp de Borja, de la Província de Saragossa i que té la ciutat de Borja (Aragó) com a centre. Aquesta DO es compon de 16 municipis, té una extensió de 6.270 hectàrees i compta amb 15 bodegues inscrites. El 1980 és la data d'obtenció de la qualificació de denominació d'origen. Aquesta DO es caracteritza per unes vinyes plantades entre 350 i 700 metres sobre el nivell del mar, els sòls són calcaris i rics en nutrients. El clima és continental i compta amb una pluviometria d'entre 350 i 450 mm anuals. Les varietats de vinya usades són el cabernet sauvignon, merlot, syrah, chardonnay, ull de llebre, garnatxa, moscatell, macabeu i samsó.

## Cellers

* Borsao
* Bodegas Aragonesas
* Bodegas Caytusa
* Bodegas Mareca
* Bodegas Bordejé

## Referències

* ↑ Aragón, Heraldo de. «La uva (mucha menos) ya está en las bodegas de Aragón» (en castellà), 27-10-2024. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Campo de Borja integrará nuevas etiquetas para destacar sus Garnachas históricas» (en castellà), 18-12-2024. [Consulta: 5 gener 2025].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Kurt Wüthrich

Kurt Wüthrich (Aarberg, Suïssa 1938) és un químic i professor universitari suís guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 2002.

## Biografia

Va néixer el 4 d'octubre de 1938 a la ciutat suïssa de Aarberg, situada al cantó de Berna. Va estudiar química, física i matemàtiques a la Universitat de Berna, i l'any 1964 realitzà el doctorat en química a la Universitat de Basilea
Entre 1965 i 1967 amplià els seus estudis a la Universitat de Berkeley als Estats Units, i posteriorment als Laboratoris Bell de Nova Jersey fins al 1969. Aquell any retornà a Suïssa i acceptà el càrrec de professor de biofísica l'Escola Politècnica Federal de Zuric.

## Recerca científica

Durant els seus estudis la seva recerca versà sobre la ressonància paramagnètica electrònica així com la catàlisi sobre compostos de coure. Durant la seva estada a Berkeley va començar a treballar amb l'espectroscòpia de la ressonància magnètica nuclear (RMN) per a estudiar la hidratacció dels complexos metal·lics, estudiant posteriorment durant la seva estada als Laboratoris Bell l'estructura i la dinàmica de les proteïnes.
Quan retornà a Suïssa inicià les seves col·laboracions amb Richard R. Ernst per desenvolupar els primers dos experiments de RMN dimensionals, i va establir efecte Overhauser nuclear com a manera convenient d'amidar distàncies dintre de les proteïnes.
L'any 2002 fou guardonat amb la meitat del Premi Nobel de Química, mentre que l'altra meitat del premi fou pel químic nord-americà John Fenn i el japonès Koichi Tanaka. Els tres químics foren guardonats pel desenvolupament de mètodes d'identificació i d'anàlisi estructural de macromolècules biològiques, si bé Wüthrich fou especialment guardonat pel desenvolupament de l'espectroscòpia de ressonància magnètica nuclear per a determinar l'estructura tridimensional de macromolècules biològiques en una solució, i els altres dos pel desenvolupament de mètodes suaus de desorció iònica per a les anàlisis espectromètriques totals de macromolècules biològiques.

## Enllaços externs

* «Kurt Wüthrich» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Calendari femení de l'UCI 2025

El calendari femení de la UCI 2025 reuneix les competicions femenines de ciclisme de carretera organitzades sota el reglament de la Unió Ciclista Internacional durant la temporada 2025.
L'UCI World Tour femenina 2025 es presenta per separat. Els critèriums no puntuen.

## Referències

* ↑ «Los calendarios UCI 2025» (en castellà). ciclo21, 21-01-2025. [Consulta: 22 gener 2024].

## Vegeu també

* UCI Women's WorldTour 2025
# Olivier Allamand

Olivier Allamand (La Tronche, 31 de juliol de 1969) és un esquiador francès, ja retirat, especialista en bamps.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Albertville, on guanyà la medalla de plata en la prova de bamps del programa d'esquí acrobàtic. Dos anys més tard, als Jocs de Lillehammer, fou sisè en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen cinc victòries individuals a la Copa del Món de bamps. Una lesió als creuats l'obligà a retirar-se després dels Jocs de 1994.

## Referències

* 1 2 «Olivier Allamand Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2009. [Consulta: 5 febrer 2020].
# Shahpuhr de Rayy

Shahpuhr de Rayy va ser un general i marzban persa d'Armènia de l'any 483 al 484. Pertanyia a la casa de Mihran.
L'amny 483 el rei sassànida Peroz I, davant de la revolta que hi va haver a Armènia va enviar el general Zarmihr Karen a sotmetre-la, però no va tenir gaire èxit. Llavors el rei va enviar a aquest general a lluitar contra Vakhtang I Cap de Llop rei d'Ibèria. Shahpuhr va succeir al general Zarmihr Karen com a cap de l'exèrcit persa a Armènia i va rebre oficialment el títol de marzban, que els generals Mihran i Zarmihr, els anteriors caps, no havien tingut. Va intentar una política de conciliació i va fer concessions. Va tractar a les princeses de la casa dels Kamsarakan, que el seu antecessor havia fet presoneres, amb gran consideració, per mirar d'aconseguir la fidelitat dels seus marits, però no ho va aconseguir.
Assabentat que el cap rebel Vahan II Mamikonian estava a Erez va voler sorprendre'l però va ser Vahan qui, advertit per la gent del lloc, va sorprendre el camp de Shahpuhr. El persa, l'endemà va fer assaltar la vila d'Olin o Xetia on Vahan havia passat la nit. Vahan va fugir abans de l'atac amb el seu germà Muixel, i els seus amics els germans Nerseh i Hrahat Kamsarakan de Shirak. El príncep de Siunia Gdehon va morir en els combats durant la persecució i Siunia va passar al príncep Vram.
El 484 el marzban es va assabentar que el rei de Pèrsia havia mort en la guerra contra els huns Heftalites i l'exèrcit persa havia estat destruït, i a més els heftalites havien ocupat les províncies de Merw (Margiàna) i Herat (Aria) i havien imposat a Pèrsia un tribut anyal. El marzban d'Armènia i el general Zarmihr d'Ibèria van córrer a Ctesifont per influir en l'elecció del nou rei. Va resultat elegit Balash, que va quedar sota el control del general Zarmihr Karen.

## Referències

* ↑ Grousset, René. Histoire de l'Arménie des origines à 1071. París: Payot, 1973, p. 216-227.
# Casirotes

Els casirotes (grec antic: Κασειρῶται, llatí: Caseirotae) foren una de les deu tribus en què Claudi Ptolemeu divideix els habitants de la satrapia d'Aria. Vivien a la frontera amb la satrapia de la Drangiana.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Caseirotae». A: Dictionary of Greek and Roman Geography, 1854 [Consulta: 22 octubre 2023].
# Donna Weinbrecht

Donna Weinbrecht (Hoboken, 23 d'abril de 1965) és una esquiadora estatunidenca, ja retirada, especialista en bamps, que va competir durant la dècada de 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Albertville, on guanyà la medalla d'or en la prova de bamps del programa d'esquí acrobàtic. Disputà aquesta mateixa prova als Jocs de 1994 i 1998, on fou setena i quarta respectivament.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del Món d'esquí acrobàtic, una d'or i dues de plata, entre 1989 i 1997, i cinc edicions de la de la Copa del Món de bamps, el 1990, 1991, 1992, 1994 i 1996.

## Referències

* 1 2 «Donna Weinbrecht Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 5 febrer 2020].
# Angelo Mercuriali

Angelo Mercuriali (Ferrara (Emília-Romanya), 17 d'octubre, 1909 – Milà (Llombardia), 17 de desembre de 1999), va ser un tenor italià.

## Biografia

Tenor líric d'un timbre preciós, cant suau, definit també afectuosament com la "veu d'un àngel", va estudiar cant amb el mestre Aldo Malagodi. Va debutar el 23 de desembre de 1932 al Teatre Verdi de Ferrara en el paper de Lord Arturo a Lucia di Lammermoor de Gaetano Donizetti. Després d'un llarg període d'aprenentatge en papers secundaris, va ser contractat al "Teatro della Moda" de Torí el 18 de maig de 1939 per a l'òpera Cyrano de Bergerac de Franco Alfano. El mateix any va debutar al "Teatro alla Scala" de Milà amb l'òpera Conchita de Riccardo Zandonai al costat de la mezzosoprano Gianna Pederzini. Això va suposar l'inici d'un llarg període de col·laboració amb el teatre milanès que va durar trenta anys per al tenor de Ferrara.
Durant la seva llarga carrera, Mercuriali va interpretar 254 papers en 197 òperes, cantant al costat de grans intèrprets com Beniamino Gigli, Maria Callas, Renata Tebaldi, Magda Olivero, Franco Corelli, Giuseppe Di Stefano, Mario Del Monaco, Ettore Bastianini, etc. El 1936 es va casar amb la soprano lírica Lina Paletti. La seva darrera aparició a l'escenari va tenir lloc una nit emotiva el 17 d'octubre de 1999 (el seu noranta aniversari) al "Politeama Verdi" de Carrara, on va interpretar el paper de l'emperador Altoum a Turandot de Giacomo Puccini. Són nombrosos els enregistraments on s'escolta la veu del tenor ferrarenc. Era un actor secundari de luxe.

## Bibliografia

* Evaristo Pagani, Col·leccions biogràfiques de cantants d'òpera italians, autoedició, Albino, 2009
# Estasandre

Estasandre (en llatí Stasander, en grec antic Στάσανδρος) va ser un militar i sàtrapa nascut a Xipre i al servei d'Alexandre el Gran.
Encara que devia arribar a certa distinció no és esmentat en vida del rei. Apareix dos anys després de la seva mort, a la divisió de les províncies que es va fer a Triparadisos l'any 321 aC quan va obtenir les importants satrapies d'Aria i Drangiana on va succeir a Estasànor. En la guerra entre Èumenes de Càrdia i Antígon el Borni, va donar suport al primer al que es va unir amb totes les forces de què disposava, i va prendre part a la decisiva batalla de Gabiene. Després de la victòria d'Antígon va perdre la seva satrapia, que el vencedor va donar a Euitos, segons diu Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XIX, 14, 27, 48
* ↑ Smith, William (ed.). «Stasander». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 27 gener 2022].