OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brunémont

Brunémont és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 531 habitants. Limita al nord-est amb Bugnicourt, al sud-est amb Aubigny-au-Bac, al sud amb Oisy-le-Verger, a l'oest amb Arleux.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 328 | 372 | 390 | 355 | 376 | 408 | 531 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gilles Poulain | PS |
# Cafè Nou

Cafè Nou és una obra racionalista de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i pis. La façana està composta per dos cossos. El primer de proporcions verticals corresponent a l'escala d'accés on se situa la porta d'entrada sota una marquesina. L'altre cos ve determinat pels finestrals de planta baixa i el balcó longitudinal del primer pis, amb una mateixa modulació pel que fa a les obertures.
A la façana s'utilitza l'aplacat de pedra pel sòcol, l'estucat i l'obra vista. A la part superior del volum d'accés hi ha un relleu escultòric de Salvador Martorell.
El Cafè Nou pertany a la Unió de Cooperadors.

## Referències

* 1 2 3 «Cafè Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Cal Ferrer (Caldes de Malavella)

Cal Ferrer és una casa ubicada al nucli urbà de Caldes de Malavella (Selva), adossada a l'antiga muralla, a la Plaça de l'Ajuntament. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La part de darrere, situada a la nova plaça de l'U d'Octubre de 2017, funciona com a oficina de turisme municipal.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i pis, amb teulada a doble vessant orientada a les façanes principal i posterior, i amb ràfec simple.
Té una façana asimètrica. La porta de l'entrada és d'arc de mig punt, format per dovelles. Al costat de la porta, desplaçada al costat dret de l'edifici, dues finestres petites rectangulars.
Al pis superior, més obertures, on destaca el finestral gòtic, trevolat, amb una fina columna amb el seu respectiu capitell i línia d'imposta decorada. Sobre la porta d'entrada, una finestra amb una llinda amb la línia d'imposta decorada en baix relleu (rossetes) i flanquejant el finestral gòtic, a l'altre costat, una finestra molt similar que la primerament descrita. Precisament on hi ha la finestra trevolada, correspon al que hauria estat la sala principal, ara temporalment dedicada a sala d'exposicions durant la festa major. En aquesta sala, sota la pintura de la paret, s'aprecia pintura del que haurien estat les decoracions pintades de l'edifici originari.
La façana lateral, de paredat rústic vist, té una porta amb arc de llinda, i just a sobre un arc de descàrrega que reparteix el pes que no podria suportar la finestra que hi ha just al damunt. Aquesta finestra és geminada amb arcs apuntats, d'estil gòtic, amb una fina columna amb el respectiu capitell.
A la part posterior de l'edifici hi ha algunes espitlleres. Adossat a l'edifici principal, un alre edifici de planta rectangular. La coberta és a doble vessant vers la façana principal. Aquest edifici hauria tingut un valor agrícola.. Just davant aquest edifici, un pati.

## Història

Aquesta casa fou construïda adossada a la muralla que tancava el poble. Les cavallerisses de la planta baixa fan pensar que pogué ser una fonda. La construcció de diversos edificis amb funció agrícola demostra el canvi d'ús, com també el nom indica que hi vivia el ferrer del poble. Al segle xv durant la segona Guerra Remença la casa fou cremada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Cal Ferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Cal Gassó (Roda de Berà)

Cal Gassó és una obra barroca de Roda de Berà (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La casa Gassó és un edifici en angle: la simetria de la façana ha estat força estudiada.
Té planta baixa i dos pisos. A la planta baixa s'hi accedeix mitjançant una porta amb arc escarser.
Al pis noble té balcons i, a l'últim, unes finestres amples, simples i geminades amb arcs rebaixats. A la porta hi ha la inscripció "AÑ 1604". A la finestra hi posa 1691.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Gassó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 març 2019].

## Enllaços externs

* «Cal Gassó». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cal Quitèria

Cal Quitèria és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Els terrenys en què es reedificà la masia eren propietat d'un terratinent i formaven part de la vinya de la Riera. Actualment hi té la seu el Centre Grau-Garriga d'Art Tèxtil Contemporani.

## Els Pahissa

Josep Pahissa Claret és un pagès de Sant Cugat del Vallès que fa fortuna amb la vinya i el vi a la segona meitat del segle xix, al 1878 obté un terreny al nou eixample de la vila amb la idea de promoure la construcció de casa. La casa es construeix el 1879, però es reforma al 1884 transformant la façana sud, convertint-la en la façana principal. Segueix l'estil classicista de la pagesia pròspera del moment, incloent un rellotge de sol i terrissa decorativa. El nom de Cal Quitèria es deu al costum del seu fill d'encomanar-se a aquesta santa. Des de 1879 fins a l'any 2002 hi viuran cinc generacions, pràcticament tots dedicats a l'agricultura.

## Descripció

És una masia situada dins del poble amb un gran pati al davant. És de planta rectangular i té planta baixa, pis i golfes que s'obren a la façana principal per una galeria de cinc arcs de mig punt i balustrada. Les obertures mantenen una estructura simètrica en la seva disposició, i són rectangulars. Per sobre de la teulada s'aixeca un torratxa, la façana és arrebossada i als angulars arrebossats imitant pedra.
La planta baixa acollia el menjador, la cuina i un ampli celler a la part més ombrívola. A la planta pis s'hi distribuïen les sales i alcoves. La planta de les golfes, airejada, servia per guardar-hi les collites i criar aus. Disposava de quadra i estables i un gran hort davant. Hi destaquen les pintures de l'artista Oleguer Junyent, que hi estiuejava, a l'antic menjador.

## Referències

* 1 2 «Cal Quitèria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
* 1 2 Cal Quitèria. Casa pagesa. Ajuntament de Sant Cugat.
# Camphin-en-Pévèle

Camphin-en-Pévèle és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.620 habitants. Limita al nord amb Baisieux, a l'est amb Tournai, al sud amb Wannehain, al sud-oest amb Cysoing i Bourghelles, i a l'oest amb Gruson.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.038 | 1.076 | 1.123 | 1.212 | 1.341 | 1.520 align=center| 1.620 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1981-2001 | André Hoyaux | |
| 2001- | Michel Dufermont | |
# Can Callol

Can Callol és una casa del municipi de l'Escala inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població de l'Escala, amb la façana principal orientada al carrer del Port i la posterior pel carrer Alfolí.
Edifici de planta rectangular, amb la coberta plana a manera de terrat, distribuïda en planta baixa i dos pisos, amb un altell a l'extrem nord del terrat. La façana principal presenta tres portals rectangulars emmarcats en pedra a la planta baixa. El central presenta la data de construcció, 1901, a la part superior. Al primer pis, tres finestrals també de pedra tenen sortida a un balcó corregut, que a la part central enllaça amb una gran tribuna, amb balcó superior al nivell de la segona planta. Tant la tribuna com el balcó estan sostinguts amb mènsules decorades. La tribuna presenta una barana profusament decorada, damunt la qual hi ha quatre columnes amb capitells d'ordre compost, que sustenten el balcó superior. Aquest està format per un basament d'obra, decorat amb plafons de rajola vidrada, damunt del qual hi ha la barana. Hi té sortida un finestral rectangular, emmarcat amb pedra, i als costats, dues finestres balconeres més, amb barana de ferro. El parament es troba arrebossat, amb imitació de carreuada a la planta baixa. A la façana posterior, destaca el portal d'arc rebaixat adovellat de la planta baixa, un balcó corregut amb barana de ferro treballada al primer pis i tres finestres de llinda plana i emmarcades amb carreus, amb l'ampit motllurat, situades al pis superior. La resta de la façana presenta el mateix parament arrebossat, amb imitació de carreus, que a la façana principal.

## Història

Aquest edifici va ser concebut com a salí. A l'Escala hi ha documentats deu salins o indústries de salaó des del segle xviii.
A la façana principal, sobre la llinda de la porta d'arc a nivell, presenta incisa la data 1901, referent a la inauguració de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Callol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Can Caralt Antic

Can Caralt Antic és un edifici del municipi de Mataró (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici data possiblement de finals del segle xvi o inicis del segle xvii i devia ocupar un espai important dins el conjunt de la ciutat vella de Mataró.

## Descripció

És un edifici civil, una casa que ocupa una cantonada. Consta de planta baixa i dos pisos i està coberta per una teulada dividida en dos amb diferents alçades. Interiorment té tres cossos perpendiculars a la façana. Les finestres presenten llindes, ampits i brancals realitzats amb carreus de pedra, igual que l'angle de l'edifici i la part inferior d'aquest. Destaca el portal dovellat d'arc de mig punt, situat lateralment a la façana, i una font pública a l'altra banda, damunt la qual hi ha l'escut de la ciutat, esculpit.

## Referències

* 1 2 «Can Caralt Antic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].

## Enllaços externs

* «Can Caralt Antic». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Can Castany (Mataró)

Can Castany és una obra barroca de Mataró (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casal de planta baixa, dos pisos i golfes. Presenta carreus de pedra a les obertures de portes i finestres. La verticalitat de les obertures i les diferents mides dels balcons, marquen el ritme de la façana.
S'observa el portal d'accés amb porta amb decoració de talla de fusta a la planta baixa, dues xafarderes en forma de guitarra situades a les finestres del primer pis i dos proteccions ornamentals de fusta per sobre dels balcons.
A l'interior la distribució és barroca. Presenta un pati central enjardinat amb habitacions al voltant. Les parets i sostres embigats de les sales principals estan decorats amb pintures murals al tremp. Destaca l'anomenada sala de cortines, decorada profusament amb motius florals.
Casal del segle xviii situat prop de la Peixateria i que és un dels més significatius del carrer.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Castany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Can Castany». entari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Can Compte (Granollers)

Can Compte és una casa de Granollers (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici cantoner de grans dimensions que consta de planta baixa i dues plantes pis i golfa amb coberta de teula àrab. L'edifici original data del segle xvi. A la dècada de 1970 va patir una important reforma. Del segle xvi conserva tres finestres de traça renaixentista a la primera planta i la coronella de la segona. També hi ha algun finestral gòtic.
A la part central de la planta baixa hi ha tres portes d'arc de mig punt. A banda i banda d'aquestes hi ha dues finestres. Al primer pis trobem un balcó a l'esquerra i tres finestres renaixentistes. Al segon pis les obertures són més petites, tant el balcó com les finestres. Per acabar, a les golfes hi trobem un seguit de finestres apaïsades.

## Referències

* 1 2 «Can Compte». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Can Fité (la Riera, 108)

Can Fité és una casa noucentista de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici en cantonada de planta baixa i dues plantes pis amb pati posterior. Balcons corbats de ferro a les obertures del primer pis i finestres amb rajola vidriada a la segona planta. En la composició de les obertures es combina la utilització de l'arc pla, l'arc escarser i l'arc carpanell.
L'edifici acaba amb una cornisa amb dentellons i un acroteri corbat a la part superior on figura la data de la construcció. La façana presenta un tractament estucat picat a carreu en planta baixa i lliscat a les plantes superiors.

## Referències

* 1 2 3 «Can Fité». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Can Gallart Vell

Can Gallart Vell és una casa de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de dues plantes, amb vessant a laterals, coberta de teula àrab i cornisa catalana. Les obertures són rectangulars amb llinda, brancals i ampit de pedra monolítica. L'entrada principal, situada al centre, té la llinda rectangular de pedra, com la majoria d'obertures. A la finestra de la dreta es troba la incripció de l'any 1635. A la part esquerra, hi ha una ampliació en forma d'antics coberts que actualment hi ha un bar. La porta d'entada és amb arc rebaixat i brancals de pedra, hi ha la inscripció de 1856.
La casa manté l'estructura externa però l'interior ha estat totalment reformat degut a l'ús que se’n fa, com a restaurant. Hi ha un rellotge de sol de nova construcció a la façana, i alguns elements que es conserven com l'espitllera del lateral dret de la casa. A la façana també hi ha un banc adosat en pedra, entre les dues portes d'accés a l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Can Gallart Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 juny 2018].
# Can Mandri (Sant Andreu de Llavaneres)

Can Mandri és un edifici de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta rectangular que consta de planta baixa i dos pisos. La coberta és a quatre aigües. Les obertures són de pedra picada, amb llindes a les portes. La façana acaba amb una doble cornisa. Hi ha una petita finestra del segle xvii amb una inscripció.

## Història

Al lloc actual hi havia una antiga casa rural de l'any 1380 amb una teulada a dos vessants. D'aquesta primera casa se'n conserva la cuina, avui convertida en estança museu. L'any 1687 s'hi van afegir nous cossos (entre ells, una nova cuina). El 1829 s'aixecà el cos central de la part més antiga, més alt que la resta. L'última reforma fou l'any 1950, i deixà la casa en la configuració actual.
Lluís Carcassès, propietari i pagès de Can Mandri, va fundar un benefici l'any 1679, ressenyant al Regestum Institiutionum de la cúria dels anys 1673-1681. En les visites pastorals del 1739 i del 1774, Marià Vieta, prevere, servà la meitat del dret del patronat, a la qual cosa consentí Joan Mandri i Carcassès, patró del dit benefici. L'últim Mandri va morir a final del segle xviii, el qual va deixar la propietat a la seva filla única, casada amb Antonio Dionisio Ferret.
En fou propietari el baró d'Ovilvar (Arcadi De Balaguer i Costa), que l'obtingué per herència i actualment és propietat dels seus descendents.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Mandri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Can Mercader (Argentona)

Can Mercader és una torre modernista d'Argentona (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una torre situada al carrer del Baró de Viver, tradicional camí que comunica el centre de la vila amb el veïnat d'en Lledó. L'edifici, casa d'estiueig com la resta de les torres de la zona, malgrat la profusió d'elements decoratius arabescos, la seva estructura respon a la tradicional forma de les cases residencials, amb incorporacions o annexos propis de l'època. La casa feta de tres cossos, inclosa la torre, devia haver sofert una remodelació a la façana, que sense canviar la disposició dels seus elements la revestí d'elements de la més refinada inspiració arabesca (tipus Alhambra). La façana combina l'arrebossat de tons vermellosos, fent sanefes, i l'obra vista a finestres i portes.
Recentment restaurada, el seu ús sembla com a club privat o d'una agència de publicitat.

## Referències

* 1 2 «Can Mercader». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Can Moisac

Can Moisac és un edifici del municipi d'Hostalric (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una casa amb una paret mitgera, situada al nucli urbà d'Hostalric, al carrer major número 140, molt a prop del Portal de Barcelona.

## Descripció

L'edifici, de planta baixa i pis, està cobert per una teulada a doble vessant desaiguada a les façanes principal (amb un ràfec format per una filera de teules a manera de canal, que recullen l'aigua de la teulada, i que desaigua al carrer a través d'una canal) i a la façana lateral, a través d'una teula invertida que recull l'aigua que desaigua pel vessant posterior.
A la façana principal trobem, a la planta baixa, el portal d'entrada amb llinda monolítica i brancals de carreus de pedra. Al pis, una finestra en arc de llinda, formada per maons en sardinell, igual que als brancals. La part inferior de la finestra també es troba emmarcada per maons. Una barana protegeix la finestra. A la façana lateral esquerra, una finestra amb llinda i brancals fets de maons en sardinell. La façana posterior es troba adossada a la muralla, per on hi passa el camí de ronda (ara recuperat com a recurs turísitc), i no té cap obertura en aquesta, a diferència d'altres habitatges adossats a la muralla. Els murs són de maçoneria.

## Història

Durant la Guerra del Francès (1808-1814) Hostalric va tenir un important paper donant suport a l'entrada de queviures a la Girona assetjada i destorbant el pas a les tropes enemigues gràcies a la seva situació estratègica en una zona de pas. Per això als francesos els convenia prendre la vila. El primer atac va arribar el 7 de novembre del 1809 i només trobaren resistència a la Torre dels Frares i a l'església on un grup de gent s'hi havia fet fort. Alguns habitants es van poder refugiar al castell, d'altres van haver de fugir, ja que els francesos van cremar el poble. Això explica que la majoria dels habitatges siguin posteriors. Malgrat això el registre cadastral d'aquesta casa la data del 1768 així que pot ser que sobrevisqués a la crema.
Els carrers Ravalet, Raval, Major i la Plaça dels Bous són part del recorregut del Camí Ral. També es conserva una variant que segueix paral·lel a les muralles pel costat exterior i que fou utilitzat sobretot al segle xix. El Carrer Major s'estén des de la Plaça dels Bous fins al Portal de Barcelona. Durant l'època de la República el carrer s'anomenà Prat de la Riba. El setembre del 1939 tornà al seu nom original. Al llarg del carrer s'hi troben diverses cases pairals, construïdes sobretot a finals del segle xix i principis del xx.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Can Moisac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 novembre 2014].
# Can Palau (Mataró)

Can Palau és una de les cases de més nom de la ciutat de Mataró. Situat al carrer de Bonaire, on es troben tradicionalment les cases de les principals famílies de la ciutat fins a mitjans de segle xix. De fet, a Mataró, els Palau tenien un altre casal a la Riera i se'ls atribueix la propietat de Can Palauet del carrer d'en Palau i la masia amb torre de defensa de la riba dreta de la riera d'Argentona, també anomenada Can Palauet.
El casal fou edificat al segle xvii amb una magnífica porta dovellada datada el 1616, on es veu sobre la pedra l'escut de la família.
Segons el Catàleg de Patrimoni Arquitectònic de la ciutat, l'interior és totalment reformat per obres posteriors, i és la façana i els volums el que estan protegits.

## Referències

* 1 2 3 «Can Palau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Can Palet de la Quadra de Vallparadís

Can Palet de la Quadra de Vallparadís, o Can Palet de la Quadra, és una masia del municipi de Terrassa (Vallès Occidental), protegida com a bé cultural d'interès local. Va donar nom al barri de Can Palet, al sud-est de la ciutat.

## Descripció

Es tracta d'una antiga masia molt transformada, amb construccions auxiliars als voltants. Presenta una àmplia zona enjardinada. Tot el conjunt està tancat amb un filat. És situada damunt un petit turó i restà aïllada de la zona industrial i del barri que prengué el nom de la masia.
El cos principal presenta planta baixa i pis, amb la façana principal orientada a migdia, amb portal adovellat i rellotge de sol. Les parets són arrebossades. La coberta és a doble vessant, sota la qual es desenvolupen unes àmplies golfes.
Entre les construccions auxiliars destaca una torre d'aigües de factura moderna.

## Història

Originària del segle xiii, està situada més a l'est del barri, fora dels seus límits administratius, dins el polígon industrial de Can Palet. L'apel·latiu «de la Quadra» fa referència a la quadra de Vallparadís, que era on s'aixecava la masia i els seus terrenys.
Actualment allotja un restaurant.

## Referències

* 1 2 3 «Can Palet de la Quadra de Vallparadís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2014].
* ↑ Gastronomia local, S.L.. El llibre dels Restaurants del Vallès (paper), 2012, p. 4-5.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa