OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tossal del Rei

El Tossal del Rei o popularment el Tossal dels Tres Reis és una muntanya de 1.350 metres, situada a la part meridional del Massís dels Ports, al trifini de Catalunya, País Valencià i Aragó. Els municipis que hi termenegen són la Sénia (Montsià), la Pobla de Benifassà, per la part del terme de Fredes (Baix Maestrat) i Vall-de-roures (Matarranya). És prop del punt més occidental de Catalunya, també al terme municipal de la Sénia.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC amb el nom de Tossal dels Tres Reis.

## Accés

El millor accés és des del poble de Fredes (població pertanyent a la Pobla de Benifassà). A la sortida del poble es troba una pista forestal que porta fins al Coll dels Tombadors (serral en el que convergeix un encreuament de tres camins). El camí principal continua fins a l'Ermita de Sant Miquel d'Espinalva, des de la qual s'arriba al cim del Tossal, on un monticle de pedres simbolitza el punt de trobada dels tres antics regnes de la Corona d'Aragó.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Parella, Miquel. Informació geotoponímica: tendències actuals i futures en un context internacional (pdf). Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya, 2007, p. 25. Arxivat 2018-12-10 a Wayback Machine.
* ↑ «Tossal del Rei». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sacasas i Lluís, 2007, p. 20.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].

## Bibliografia

* Sacasas i Lluís, J. Geografia de Catalunya. L'Abadia de Montserrat, 2007. ISBN 9788484159155.

## Vegeu també

* Refalgarí
# Col·legi Major Lluís Vives

El Col·legi Major Lluís Vives va ser un col·legi major universitari impulsat l'any 1934 al passeig de València al Mar, actual avinguda Blasco Ibáñez de València. Tenia capacitat per a 165 estudiants i 31 professors i pertany a la Universitat de València. Va tancar el 31 de juliol de 2012. És considerat com a bé de rellevància local.
Va ser impulsat pel rector de la Universitat de València Juan Peset l'any 1934 i inaugurat l'any 1954 per Francisco Franco seguint el model de la República de la Residencia de Estudiantes de la Institución Libre de Enseñanza en Madrid. Des de la seua inauguració va ser seu de cultura i activitats intel·lectuals.
Va ser projectada per Javier Goerlich, i es tracta d'un dels millors exemples conservats de l'arquitectura racionalista de principis del segle xx, d'indubtable valor artístic i patrimonial. És un bon exemple de l'estil barco per les formes corbes. L'any 2017 es plantejaven incògnites sobre el destí del seu futur.

## Referències

* ↑ «Exigen la reapertura del colegio mayor Luis Vives». Levante-EMV.
* ↑ «Ajuntament de València. COL·LEGI MAJOR LLUÍS VIVES» (en espanyol europeu). [Consulta: 20 abril 2017].
* ↑ «Alfons el Magnànim | L'edifici del Col·legi Major Lluís Vives es reivindica». [Consulta: 20 abril 2017].

## Bibliografia

David Sánchez Muñoz, ed.; Daniel Benito Goerlich; Jorge Correa Ballester; Andrea Luquin Calvo. La Residencia de Estudiantes y la Ciudad Universitaria de Valencia: el Colegio Mayor Luis Vives (en castellà). València: Edicions Alfons el Magnànim, 2017, p. 166. ISBN 978-84-7822-695-5 [Consulta: 20 abril 2017].
# Pedro Rubiano Sáenz

Pedro Rubiano Sáenz (Cartago, 13 de setembre de 1932 - Bogotà, 15 d'abril de 2024) va ser un cardenal de l'Església Catòlica que fou arquebisbe de Bogotà.

## Biografia

Rubiano Sáenz estudià a Popayán abans de ser ordenat prevere el 8 de juliol de 1956. Realitzà ministeri pastoral entre 1956 i 1971, fundant les parròquies de San Pedro Claver i de Nuestra Señora de la Providencia. Serví com a tresorer i vicari pastoral de l'arxidiòcesi de Cali i com a vicerector de l'escola major Santiago de Cali.
L'any 1971 va ser nomenat bisbe de Cúcuca. Va ser consagrat només 15 anys després de la seva ordenació al presbiterat i just al límit canònic marcat, l'11 de juliol de 1972 a Cali, per l'arquebisbe Angelo Palmas, nunci apostòlic a Colòmbia. Va ser nomenat arquebisbe coadjutor de Cali l'any 1983 i enviat a la seu metropolitana i primada de Bogotà el 27 de desembre de 1994. Entre 1990 i 1996 presidí la Conferència Episcopal Colombiana.
El papa Joan Pau II proclamà Rubiano Sáenz cardenal prevere de la Trasfigurazione di Nostro Signore Gesù Cristo al consistori celebrat el 21 de febrer de 2001. El 2002 va ser elegit de nou President de la Conferència Episcopal Colombiana. Al 2005 participà en el conclave que elegí el papa Benet XVI. La dimissió del cardenal Rubiano Sáenz com a arquebisbe de Bogotà va ser acceptada pel Papa Benet el 8 de juliol de 2010. Va ser administrador apostòlic de l'arxidiòcesi fins a la instal·lació del seu successor, l'arquebisbe Rubén Salazar Gómez, el 13 d'agost de 2010.

## Opinions

El cardenal Rubiano Sáenz va demanar a totes les associacions provida mundials en un esforç massiu de pregària per tal que l'avortament no fos legalitzat al país. Advertí que el procediment condueix automàticament a l'excomunió.
El cardenal Rubiano Sáenz expressà la seva oposició al President conservador Álvaro Uribe a què es presentés a la reelecció el 2010.
El cardenal Rubiano Sáenz afirmà que la intervenció del president veneçolà Hugo Chávez no era necessària per assolir un acord sobre l'intercanvi de presoners amb les Forces Armades Revolucionàries de Colòmbia.

## Referències

* ↑ Álvarez, Nelson. «Murió monseñor Pedro Rubiano, cardenal emérito de Bogotá» (en espanyol europeu), 15-04-2024. [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ «Cardinal Pleads for Worldwide Prayers to Protect Colombia from Abortion». Arxivat de l'original el 2010-11-20. [Consulta: 11 setembre 2016].
* ↑ «El aborto se sanciona con excomunión, advierte Cardenal colombiano». Arxivat de l'original el 2010-11-20. [Consulta: 11 setembre 2016].
* ↑ «Colombian cardinal says president should not seek third straight term». Arxivat de l'original el 2010-11-20. [Consulta: 11 setembre 2016].
* ↑ «Colombian cardinal: Chavez is not necessary to achieve agreement with FARC». Arxivat de l'original el 2010-11-20. [Consulta: 11 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Biografia a catholic-pages.com
# Buffles du Borgou FC

El Buffles du Borgou FC és un club beninès de futbol de la ciutat de Parakou.

## Palmarès

* Lliga beninesa de futbol:
** 1980, 1992, 2014, 2017, 2019
* Copa beninesa de futbol:
** 1979, 1982, 2001
* Supercopa beninesa de futbol:
** 2014

## Referències

* ↑ Buffles de Borgou FC. SoccerWay
* ↑ ; Bovi Diogo, Julio«Benin - List of Champions». RSSSF. Arxivat de l'original el 7 novembre 2015. [Consulta: 2 abril 2015].
* ↑ «Benin - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# III Concurs de castells de Tarragona

El III Concurs de castells de Tarragona és el concurs de castells que se celebrà a la plaça de braus de Tarragona el 28 de setembre de 1952, com a culminació de les Festes de Santa Tecla d'aquell any. Hi varen participar un total de 5 colles, incloent dues colles de Valls, dues de Tarragona i una del Vendrell, en un moment en què el fet casteller sofria una forta davallada. Unes 12.000 persones presenciaren aquest concurs.
Les colles Muixerra de Valls i Nens del Vendrell van quedar igualades en el primer lloc, amb 2100 punts i les mateixes construccions, empat que inicialment va quedar pendent de resolució. En cas de penalitzar els intents, la Muixerra de Valls seria considerada guanyadora en haver realitzat 2 intents fallits del 3 de 8, pels 3 intents fallits dels Nens del Vendrell.
Com que l'organització no havia previst la possibilitat d'un empat i només disposava d'un trofeu pel campió, cap de les dues colles guanyadores no el va rebre sota la promesa que se'n farien dues reproduccions. Això no va acabar passant fins 72 anys després, l'any 2024, quan l'Ajuntament de Tarragona va fer una cerimònia per a lliurar les dues copes als Nens del Vendrell i a la Colla Joves Xiquets de Valls, aquesta com a colla hereva de la Muixerra.

## Colles participants, castells assolits i puntuació

| 1r. | Muixerra de Valls | 4d8, 2d7, 3d7ps, 3d8 (2i) | 2.100 |
| 1r. | Nens del Vendrell | 2d7, 4d8, 3d7ps, 3d8 (3i) | 2.100 |
| 3r. | Colla Vella dels Xiquets de Valls | 3d7ps, 2d7 (c), 3d8 (3i), pd6 (i) | 1.300 |
| 4t. | Colla Nova dels Xiquets de Tarragona | 3d7ps (i), 3d7ps (c), 3d7, 2d6, 2d7 (2i) | 1.140 |
| 5è. | Colla Vella dels Xiquets de Tarragona | 4d7a (c), 2d6, 3d7, pd5 | 1.050 |

## Referències

* 1 2 3 La Vanguardia, 30 de setembre de 1952, La Vanguardia en Tarragona: FINAL DE FIESTAS
* ↑ lamalla.cat, Història dels concursos de castells
* ↑ Colla Vella dels Xiquets de Valls, Concurs 1952
* ↑ Jaria i Manzano, Jordi. «Tarragona 1952». A: Història dels concursos de castells. Tarragona: Edicions El Mèdol, setembre de 1996, pp. 33-35 (L'Agulla). ISBN 84-88882-64-5 [Consulta: 22 desembre 2012].
* ↑ Pàgina oficial del Concurs de Castells, Resultats de 1952
* ↑ «Lliurada la copa, 72 anys després, del III Concurs de Castells de 1952 a Nens del Vendrell i Colla Joves Xiquets de Valls». Concurs de Castells. Ajuntament de Tarragona, 04-10-2024. [Consulta: 4 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Concurs de castells. Resultats de 1952
# Pistó

Un pistó és un element en principi cilíndric, que podria ser de qualsevol material, però sol ser de metall, que consta de dues peces, un èmbol que es mou en un moviment alternatiu rectilini i una camisa o guia a la qual es mou. Aquesta segona peça en realitat és una cavitat que pot estar integrada en una peça diferent. Forma part del sistema pistó-biela-manovella que serveix per a transformar moviments rectilinis en rotatius i al revés.
En un motor d'explosió d'automòbil, el pistó s'anomena tradicionalment cilindre, i és una peça cilíndrica d'acer, que es mou perquè a l'extrem de la camisa hom tira periòdicament combustible (gasolina), comburent (aire) i una guspira provocada per una bugia, que provoquen una explosió controlada que empeny l'èmbol del pistó lluny, és a dir, que el mou. Aquest moviment serà transmès al cigonyal. Els pistons estan situats alternats al cigonyal, de manera que els que són empentats cap a fora empenyen els altres cap en dins, i després aquests que han quedat més al fons seran els que empenyin els anteriors un altre cop en dins. Això ocorre en motors que es diuen alternatius o, més formalment, de moviment alternatiu. Al cap de cada pistó, a més de les entrades d'aire i combustible, la sortida d'aire barrejat producte de la combustió, i la bugia, posseeix unes ranures on s'acoblen els segments de compressió i el de lubricació. El lubricant serveix per a disminuir la força de fregament de l'èmbol dins de la camisa. A l'extrem oposat, el pistó té un orifici on s'allotja el buló que enllaça el pistó amb la biela.
Alguns tipus de vàlvules com les lineals de moviment alternatiu tenen pistons o èmbols com a element mòbil que s'encarrega de modificar els paràmetres comuns, com ara el volum o la pressió d'un fluid.
# Marielle Goitschel

Christine Goitschel (Sainte-Maxime, França, 28 de setembre de 1945) és una esquiadora alpina francesa, ja retirada, que destacà a la dècada del 1960.

## Biografia

Va néixer el 28 de setembre de 1945 a la població de Sainte-Maxime, situada al departament de Var. És germana de la també esquiadora Christine Goitschel i tieta de l'esquiador de velocitat Philippe Goitschel.

## Carrera esportiva

En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1964 realitzats a Innsbruck (Àustria) realitzà, juntament amb la seva germana, un èxit sense precedents. Així, en la prova d'eslàlom gegant aconseguí la medalla d'or just per davant de la seva germana, i en la prova d'eslàlom aconseguí el segon lloc just per darrere de Christine. En aquests Jocs també participà en la prova de descens, on finalitzà desena. En aquell moment fou considerada, juntament amb la seva germana, com la millora esquiadora del moment.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1968 realitzats a Grenoble (França) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova d'eslàlom, finalitzant setena en la prova d'eslàlom gegant i vuitena en la prova de descens.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar set medalles d'or en el Campionat del Món d'esquí alpí, així com quatre plates. En la Copa del Món d'esquí alpí aconseguí la victòria en set proves, cinc en eslàlom i dos en descens, així com la victòria general en descens el 1967 i en eslàlom aquell mateix any i el 1968.

### Victòries a la Copa del Món

| Temporada | disciplina |
| 1967 | Descens |
| 1967 | Eslàlom |
| 1968 | Eslàlom |
| Data | Seu | Disciplina |
| 18 de gener de 1966 | Schruns | Descens |
| 19 de gener de 1967 | Schruns | Eslàlom |
| 3 de març de 1967 | Sestriere | Descens |
| 12 de març de 1967 | Franconia | Eslàlom |
| 6 de gener de 1968 | Oberstaufen | Eslàlom |
| 13 de febrer de 1968 | Grenoble | Eslàlom |
| 28 de març de 1968 | Rossland | Eslàlom |

## Referències

* ↑ Lagrue, Pierre. «Marielle Goitschel» (en francès). Encyclopædia Universalis. [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ (anglès) www.time.com Arxivat 2010-10-28 a Wayback Machine.
* ↑ En aquells moments les medalles aconseguides en aquests Jocs són vàlides per al Campionat del Món d'esquí alpí.

## Enllaços externs

* (anglès) www.fis-ski.com - Marielle Goitschel Arxivat 2011-05-26 a Wayback Machine.
# Cyril Musil

Cyril Musil (Studnice, 26 de novembre de 1907 - Collingwood i Canadà, 17 d'abril de 1977) fou un esquiador de fons txec que va competir sota bandera txecoslovaca durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Garmisch-Partenkirchen, on va disputar tres proves del programa d'esquí de fons. Destaca la cinquena posició en la cursa dels 4x10 quilòmetres, mentre en la dels 50 quilòmetres fou novè i en la dels 18 quilòmetres catorzè. En el seu palmarès destaca una medalla de plata al Campionat del Món d'esquí nòrdic de 1933 i sis campionats de Txecoslovàquia i sis de Polònia.
Durant la Segona Guerra Mundial va participar activament en la resistència contra el règim nazi. En acabar la guerra es va negar a col·laborar amb la Státní bezpečnost, per la qual cosa fou condemnat a 20 anys de presó. El 1949 aconseguí escapar de la presó i va fugir al Canadà, on passà els darrers anys de la seva vida.

## Referències

* ↑ «Cyril Musil Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de març 2009. [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ Resultats al Campionat del món d'esquí nòrdic (alemany)
* ↑ Cyril Musil byl jedním z nejstatečnějších lidí v celé historii Vysočiny, tvrdí Hynek Jurman a rozhlas.cz (txec)
# Josef Erleback

Josef Erleback fou un esquiador de fons txecoslovac que va competir durant la dècada de 1920.
El seu principal èxit esportiu fou la medalla de bronze en la cursa dels 18 quilòmetres al Campionat del Món d'esquí nòrdic de 1925.

## Referències

* ↑ Josef Erleback a Federació Internacional d'esquí
# Bjarte Engen Vik

Bjarte Engen Vik (Tromsø, 3 de març de 1971) és un esquiador noruec, ja retirat, especialista en combinada nòrdica, que destacà durant la dècada del 1990.

## Biografia

Va néixer el 3 de març de 1971 a la ciutat de Tromsø, població situada al comtat de Troms.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 realitzats a Lillehammer (Noruega), on aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova per equips de la combinada nòrdica i la medalla de bronze en la prova individual d'aquesta disciplina. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó) aconseguí guanyar la medalla d'or en les dues proves disputades, la prova individual i la prova per equips.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar la Copa del Món de combinada en dues ocasions en les temporades 1997/98 i 1998/99, amb un total de 24 victòries parcials. En el Campionat del Món d'esquí nòrdic aconseguí guanyar vuit medalles, entre ells cinc ors i tres plates. La seva reedició del títol mundial dels 15 km. individuals el 2001 es convertí en una gesta gairebé històrica, un fet que tan sols havia realitzat Oddbjørn Hagen els anys 1934 i 1935.
El 1997 va rebre la medalla Holmenkollen.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Bjarte Engen Vik». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «VIK Bjarte Engen - Athlete Information». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Skiforeningen - Holmenkollen historikk», 24-02-2007. Arxivat de l'original el 2007-02-24. [Consulta: 6 març 2022].
# Felix Gottwald

Felix Gottwald (Zell am See, Àustria 1976) és un esquiador nòrdic austríac, especialista en combinada nòrdica, que ha destacat en la dècada del 2000.

## Biografia

Va néixer el 13 de gener de 1976 a la ciutat de Zell am See, població situada a l'estat de Salzburg.

## Carrera esportiva

Als 18 anys va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 realitzats a Lillehammer (Noruega), on aconseguí finalitzar en la novena posició en la prova per equips de la combinada nòrdica i trenta-setè en la prova individual. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó) finalitzà quart en la prova per equips i vint-i-unè en la prova individual. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) es convertí en un dels esportistes més guardonats en guanyar tres medalles de bronze en les tres proves disputades: prova per equips, prova individual i prova d'esprint. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) aconseguí guanyar novament tres medalles olímpiques, si bé en aquesta ocasió dues foren d'or en les proves per equips i d'esprint, i la medalla de plata en la prova individual. En finalitzar aquests Jocs es retirà de la competició si bé retornà per disputar els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà), on aconseguí guanyar novament la medalla d'or en la prova per equips. En aquests Jocs, i a l'edat de 34 anys, finalitzà catorzè en la prova individual sobre el trampolí de 90 metres i dissetè en la prova individual sobre el trampolí de 120 metres.
Al llarg de la seva carrera esportiva ha guanyat vuit medalles en el Campionat del Món d'esquí nòrdic, destacant una única medalla d'or l'any 2003 en la prova de relleus 4x5 quilòmetres.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Felix Gottwald». [Consulta: 11 desembre 2021].

## Enllaços externs

* (alemany) Pàgina personal Arxivat 2010-04-09 a Wayback Machine.
* (anglès) www.fis-ski.com - Felix Gottwald Arxivat 2012-10-26 a Wayback Machine.
# Evelyn Pinching

Evelyn Pinching (Norwich, 18 de març de 1915 - Westminster, 24 de desembre de 1988) va ser una esquiadora alpina anglesa, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Garmisch-Partenkirchen, on fou novena en la prova combinada d'esquí alpí. Pocs dies més tard guanyà dues medalles d'or i una de plata al Campionat del Món d'esquí alpí de 1936, disputat a Innsbruck.
El trofeu de la British Ski Association per a les joves promeses porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Evelyn Pinching a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «PINCHING Evelyn - Athlete Information». [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ «Ski Club Inspire Awards». [Consulta: 31 desembre 2020].
# Édouard Balladur

Édouard Balladur (Esmirna, Turquia 1929) és un polític francès, Primer Ministre de França del 1993 al 1995.
Es graduà en dret a l'École Nationale d'Administration, i fou membre del consell d'administració de l'ORTF (1967-1968), conseller tècnic del gabinet de Georges Pompidou el 1966-1968 i membre del Consell d'Estat (1984-1993).
Fou l'executor de la política de reprivatitzacions com a ministre d'economia del govern de Jacques Chirac (1986-1988), en vèncer la coalició de centredreta RPR-UDF a les eleccions legislatives del març del 1993, fou nomenat primer ministre, retornà a la cohabitació amb François Mitterrand, i afavorí la liberalització de l'economia. Després de ser derrotat el 1995 pel seu soci de coalició Jacques Chirac en les eleccions presidencials, dimití el càrrec de primer ministre.

## Referències

* ↑ Cook, Bernard A. Europe Since 1945: An Encyclopedia (en anglès). Routledge, 2014-01-27. ISBN 978-1-135-17932-8.
* ↑ Maclean, Mairi «Privatisation in France 1993–94: New departures, or a case of plus ça change ?» (en anglès). West European Politics, 18, 2, 4-1995, pàg. 273–290. DOI: 10.1080/01402389508425072. ISSN: 0140-2382.
* ↑ «Karachi affair: Six men sentenced to prison over arms deal» (en anglès). BBC, 15-06-2020.
# Juli Jakab

Juli Jakab (Budapest, 1988) és una actriu i guionista hongaresa, coneguda per ser la protagonista de Napszállta (2018).

## Biografia

Nascut l'any 1988 a Budapest, és diplomàtic a l'escola. Entre 2007 i 2012 va estudiar a la Universitat d'Art Dramàtic i Cinematogràfic de Budapest. Elseu primer paper com a actriu, a més de la seva feina com a guionista, és a Nekem Budapest. El 2018 es va completar el paper del protagonista a la pel·lícula Napszállta de László Nemes. El 2020 fou guardonada (juntament amb Márk Bodzsár i István Tasnádi amb el Premi al millor guió al LIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya per Drakulics elvtárs.

## Filmografia

* Nekem Budapest (2013)
* For Some Inexplicable Reason (2014)
* Senki szigete (2014)
* El fill de Saül (2015)
* Napszállta (2018)
* Drakulics elvtárs (2020)

## Notes

* ↑ http://szfe.hu, SZFE -. «Színház- és Filmművészeti Egyetem | Jakab Júlia Sára» (en hongarès). szfe.hu. [Consulta: 25 octubre 2018].
* ↑ Origo «Biztosan zavarban leszek a mellemtől» (en hongarès). http://www.origo.hu/ [Consulta: 25 octubre 2018].
* ↑ «Tramonto e il cinema dell’immersione di László Nemes». Ciak Magazine, 31-01-2019.
* ↑ «La sangrienta ‘Possessor uncut’ de Brandon Cronenberg conquista el Festival de Sitges», 17-10-2020. [Consulta: 18 octubre 2020].
# Protoestrator

El protoestrator (grec medieval: πρωτοστράτωρ) fou una dignitat àulica romana d'Orient que tenia els seus orígens en el mestre dels estables imperial. La seva proximitat a l'emperador li donava molta visibilitat en les cerimònies imperials i serví de trampolí per a persones competents, com ara Manuel l'Armeni o els futurs emperadors Miquel II i Basili I, en la seva progressió cap a cotes encara més altes. A partir del segle xi, guanyà importància, tot deixant de ser un càrrec amb competències reals i convertint-se una dignitat concedida a alts membres de la cort. A partir del segle xiii, es permeté que diverses persones ocupessin el càrrec alhora i es considerava la vuitena dignitat més alta de la cort. Al llarg de la història, la majoria dels protoestrators foren alts comandants militars. La forma femenina del títol, que es concedia a les mullers dels protoestrators, era protoestratoressa (πρωτοστρατόρισσα).

## Història i evolució

El nom de la dignitat significa ‘primer estrator’ i reflecteix els seus orígens com a cap de l'ordre imperial (taxis) dels estrators (στράτορες, ‘mossos de quadra’), que formaven una schola stratorum, com s'ha documentat en el cas del personal del prefecte del pretori d'Àfrica al segle vi. Durant el regnat de Justinià II (r. 685-695 i 705-711) hi hagué un domèstic dels estrators, mentre que el 712 hi hagué un protoestrator d'Opsícion que es deia «Ruf». El primer personatge d'una certa importància a ocupar el càrrec fou l'espatari Constantí, fill del patrici Bardanes, esmentat cap al final d'una llista de víctimes de la persecució iconoclasta sota Constantí V (r. 741-775) el 765. L'espatari Constantí també és el primer titular conegut del càrrec de «protoestrator imperial» (βασιλικός πρωτοστράτωρ, vassilikós protostràtor).

## Referències

* 1 2 Bury, 1911, p. 117.
* 1 2 3 Guilland, 1967, p. 478.
* ↑ ODB, p. 1.748 i 1.749, «Protostrator» (A. Kajdan).

## Bibliografia

* Bury, J. B. The Imperial Administrative System of the Ninth Century — With a Revised Text of the Kletorologion of Philotheos (en anglès). Oxford University Press, 1911.
* Guilland, R. «Le Protostrator». A: Recherches sur les institutions byzantines (en francès). Volum I. Akademie-Verlag, 1967, p. 478-497.
* Kajdan, A. The Oxford Dictionary of Byzantium (en anglès). Oxford University Press, 1991. ISBN 0-19-504652-8.
* Marcos Hierro, E. La Dama de Bizanci. Un enigma en la nissaga de Jaume I. Edicions Universitat Barcelona, 2013. ISBN 978-84-475-3642-9.