OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Petra de Còlquida

Petra fou una fortalesa romana d'Orient a la Còlquida. Es pensa que Petra correspon a la medieval Tsikhisdziri. Del segle VI al II aC hi va haver un establiment grec. Més tard fou un establiment militar romà. Al segle vi fou fortificat pels romans d'Orient i segurament fou llavors quan va rebre el nom de Petra, si bé tenia un nom propi que de moment no se sap. La tradició diu que fou Pere, un esclau persa, el que va construir Petra en temps de Justinià; Joan Tzibos es va aprofitar de l'extrema pobresa dels habitants per crear un monopoli romà i es va convertir en un intermediari per a tot el comerç d'exportació i importació. Cosroes I va aconseguir capturar Petra (541). El zel missioner dels sacerdots de Zoroastre aviat va causar descontentament entre els habitants cristians de la Còlquida, i el rei Gobazes, intuint que Cosroes pretenia persianitzar el districte, va apel·lar als romans d'Orient, amb el resultat que l'any 549 un tal Dagisthaeus (Dagisteu) va ser enviat amb 7.000 soldats i 1.000 auxiliars de la Tzanètia (Zani, Sanni). La guerra làzica va durar fins al 556 amb més o menys èxit. Petra va ser recapturada el 551 i Archaeopolis (Arqueòpolis) també va passar a mans dels romans contra els perses manats pel general Mermeroes. Gobazes va ser assassinat el 552, però el general persa Nachoragan va ser derrotat a Fasis l'any 553. Per la pau entre l'Imperi Romà i Pèrsia, la zona es va deixar en possessió romana (561), però durant els següents 150 anys els romans d'Orient van exercir poca autoritat al país fora de les fortaleses com Petra. El 697 es parla d'una revolta contra els romans dirigida pel patrici Sergi, que es va aliar amb els àrabs. Justinià II en el seu segon període de govern va enviar a Lleó (després emperador Lleó l'Isàuric), per induir els alans a atacar els abasgues (llatí abasges o abasgi). Els alans van envair la Làzica, i, probablement el 712, un exèrcit romà d'Orient i armeni van assetjar Archaeopolis. A l'arribada d'una força de sarraïns es van retirar, però un destacament els va tallar la retirada; finalment Lleó va poder fugir i arribar a la costa.

## Notes

* ↑ http://www.adjaramuseums.ge/en/?page=showmus&mid=2 Arxivat 2011-09-03 a Wayback Machine. Museu de Batum

## Bibliografia

* John Bagnell Bury, A history of the later Roman Empire from Arcadius to Irene (395 A.D. -800 A.D.)
# Krasni (Gazir)

Krasni - Красный (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les planes del Kuban-Priazov, a la vora del Txórnaia. És a 30 km al nord-est de Vísselki i a 108 km al nord-est de Krasnodar. Pertany al possiólok de Gazir.
# Krasni (Khopiórskaia)

Krasni - Красный (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les planes de Kuban-Priazov, a la vora d'un petit afluent a l'esquerra del Txelbas. És a 32 km al sud-est de Tikhoretsk i a 122 km al nord-est de Krasnodar. Pertany a la stanitsa de Khopiórskaia.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* El municipi al lloc del raion Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (rus)
# Casa Josep Claramunt

La casa Josep Claramunt o Bulbena és un edifici situat als carrers de Lledó, 17 i de la Baixada de Viladecols, 1 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

El 1868, l'advocat Josep Claramunt i Rius va adquirir la finca a Salvador Anglí i Serra, i el 1871, una porció de terreny a l'altra banda de la muralla romana a Dolors Sol i Padrís, propietària de la casa de la plaça dels Traginers, 4. Aquell mateix any, va encarregar el projecte d'un nou edifici al mestre d'obres Ramon Portusach i Barrató, i en el transcurs de l'enderrocament, s'hi van trobar diverses restes procedents d'un edifici de l'antiga Bàrcino, que foren dipositats al museu lapidari de Sant Joan.
Posteriorment, la propietat passà a mans de Concepció Casas i Claramunt, casada amb Josep Oliva i Martí, i després als seus fills Assumpció i Josep Oliva i Casas.

## Descripció

La composició de la façana principal al carrer de Lledó s'organitza simètricament amb un eix vertical central. A la planta baixa hi ha tres portals d'arc escarser adovellat. A sobre hi ha un entresol i quatre pisos, amb balcons de llosana de pedra i barana de ferro forjat, i amb la particularitat que els centrals, a partir del primer pis, són més amples i estan recolzats sobre mènsules. Cada planta és separada per un encintat amb motllures a nivell de terra de cada pis. La façana que dona a la plaça dels Traginers, construïda sobre el traçat de la muralla romana, és més senzilla i estreta, i tan sols en destaca el portal d'arc escarser, que s'estreta a la part superior.

## Referències

* 1 2 «Casa Bulbena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 «Casa Bulbena». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ AHPB, notari Joaquim Serra, 15-04-1868.
* ↑ AHPB, notari Joaquim Serra, manual 1.361/20, f. 1413-1417v, 07-07-1871.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 2290 C.
* ↑ «Muralla romana». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Diario de Barcelona (edición mañana), 22-08-1871, p. 3892-3893.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 354.
* ↑ Gaceta municipal de Barcelona, 03-02-1921, p. 60.
# Malínovka (Amur)

Malínovka (en rus: Малиновка) és un poble de l'óblast de l'Amur, a Rússia, que el 2018 tenia 1.126 habitants, pertany al districte de Bureiski.

## Referències

* ↑ terrus.ru — база данных России
# Columna de Marc Aureli

La Columna de Marc Aureli és un monument de la ciutat de Roma que fou construït entre el 176 i el 192 per celebrar, possiblement després de la seva mort, les victòries de l'emperador romà Marc Aureli (161 - 180) contra els pobles germànics dels marcomans, els sàrmates i els quades que es trobaven al nord del curs mitjà del Danubi durant les Guerres Marcomanes.
La columna, de 29,617 metres d'altura, equivalent a 100 peus romans, està situada sobre una base de 10,1 metres fins a totalitzar 39,717 metres d'altura. Està formada per 27 o 28 enormes blocs superposats de marbre de Carrara, d'un diàmetre aproximat de 3,70 metres. Aquests blocs estan foradats i pel seu interior hi ha una escala de cargol de 203 esglaons, il·luminada per petites obertures, que condueix a la terrassa que es troba a la part superior del capitell, d'estil dòric.
Al voltant dels blocs s'enrotlla un fris disposat en espiral, decorat amb baixos relleus, que té una llargada total de 110 metres. En ell es mostren escenes de les batalles i els enemics derrotats pels romans durant les guerres Marcomanes.
Aquesta columna es va inspirar en la columna de Trajà, però, a diferència d'aquesta, les escenes representades no estan en ordre cronològic. Està situada a la Piazza Colonna, al davant del Palau Chigi, de Roma. Posteriorment aquesta columna ha servit d'inspiració per a posteriors estàtues del Renaixement.

## Bibliografia

* Beckmann, Martin. The Column of Marcus Aurelius. University of North Carolina Press, 2011. ISBN 978-0-8078-3461-9.
* Beckmann, Martin «The 'Columnae Coc(h)lides' of Trajan and Marcus Aurelius». Phoenix. Classical Association of Canada, 56, 3/4, 2002, pàg. 348–357. DOI: 10.2307/1192605. JSTOR: 1192605.
* Caprino, C.; A. M. Colini, G. Gatti, M. Pallottino, P. Romanelli. La Colonna di Marco Aurelio, 1955.
* Coarelli, F. La Colonna di Marco Aurelio - The Column of Marcus Aurelius, 2008.
* Ferris, Iain. Hate and War: The Column of Marcus Aurelius, 2009.
* Jones, Mark Wilson. Principles of Roman Architecture. Yale University Press, 2000. ISBN 0-300-08138-3.
* Rendina, Claudio. Enciclopedia di Roma. Roma: Newton & Compton, 2000.
* Scheid, J.; V. Huet. Autour de la colonne Aurélienne, 2000.
# Khaemwaset

Khaemwaset en jeroglífic :
Khaemwaset fou un dels fills del faraó de la dinastia XX, Ramsès III. També apareix esmentat com a Ramsès Khaemwaset. Imitant Ramsès II, el seu famós predecessor, en molts aspectes de la seva vida i del seu govern, Ramsès III posa els mateixos noms als seus fills que els fills principals del gran faraó de la dinastia XIX. Igual que el seu homònim, Khaemwaset fou un destacat sacerdot de Ptah a Memfis, tot i que sembla que mai va assolir el títol de gran sacerdot que tenia el fill de Ramsès II.
Khaemwaset apareix esmentat en les inscripcions del temple del seu pare a Medinet Habu. Entre els càrrecs que tenia es troba el de "Portador de la palma a la dreta del rei" i el de "Senyor de la vida de les dues terres".
Fou enterrat a la Vall de les Reines a la tomba assenyalada com a QV44. La tomba, ben conservada, va ser descoberta el 1903 per l'egiptòleg Ernesto Schiaparelli i va ser excavada per ell i els seus col·laboradors italians durant els anys 1903 i 1904. Al Museu Egipci del Caire hi ha un vas canopi seu; el sarcòfag i possiblement la seva mòmia són al Museu Egipci de Torí. Sembla que va sobreviure a son pare i que va morir durant el regnat del seu germà Ramsès IV, ja que els textos del sarcòfag mencionen aquest faraó.

## Referències

* 1 2 Aidan Dodson & Dyan Hilton, The Complete Royal Families of Ancient Egypt, Thames & Hudson (2004) ISBN 0-500-05128-3, pàg.192
* ↑ Sons of Rameses III. (anglès)
* ↑ Es refereix a l'Alt i el Baix Egipte.
* 1 2 Alberto Siliotti, Guide to the Valley of the Kings. Barnes and Noble (1997). ISBN 88-8095-496-2
* ↑ Dodson & Hilton, op.cit., pàg.193

## Vegeu també

* Llista de mòmies reials egípcies.

## Bibliografia

* Friedrich Abitz, Ramses III. in den Gräbern seiner Söhne (= Orbis Biblicus et Orientalis Vol. 72). Universitätsverlag, Freiburg 1986, ISBN 3-525-53701-8 (alemany)
* Collin Campbell, Two Theban Princes, Kha-em-Uast and Amen-khepshef, sons of Rameses III. Menna, a Land-Steward, and their tombs. Londres, 1910. (anglès)
# Aga de Kish

Aga o Aka va ser el 23è i darrer rei de la primera dinastia de Kish a Sumer, esmentat a la llista de reis sumeris. La llista li assigna un mític regnat de 625 anys. Va governar després del 2700 aC. Va succeir el seu pare Mebaragesi.
En parla l'Epopeia de Guilgameix on es diu que va assetjar amb el seu pare la ciutat d'Uruk. En un altre text sumeri se l'anomena Akka. Totes les referències el fan fill de Mebaragesi.

## Referències

* ↑ George, Andrew. The epic of Gilgamesh: the Babylonian epic poem and other texts in Akkadian and Sumerian. Londres: Allen Lane Penguin Press, 1999. ISBN 978-0-7139-9196-3.
* ↑ «ETCSLtranslation : t.2.1.3; The history of the Tummal». [Consulta: 22 abril 2008].

## Enllaços externs

* ETCSL - Text and translation of Gilgamesh and Aga
* Lloc alternatiu Arxivat 2008-05-05 a Wayback Machine.
# Amy Shuard

Amy Shuard (Londres, 1924 - 1975) va ser una formidable soprano dramàtica anglesa en rols de Verdi, Wagner, Strauss i Puccini com Turandot - on va ser entrenada per la seva mestra, la llegendària Eva Turner -, Lady Macbeth, Brünnhilde, Kundry, Elektra, Aïda, Jenůfa, Santuzza i Elisabeth a Don Carlo.
Molt celebrada entre les audiències britàniques al teatre Sadlers Wells, va sobresortir al Covent Garden i a Viena, San Francisco, La Scala, Bayreuth i el Teatro Colón de Buenos Aires amb Macbeth (1964) i on va alternar amb Birgit Nilsson en la tetralogia de L'anell del nibelung de Wagner el 1967.
La temporada 1965-1966 va actuar al Liceu de Barcelona a Un ballo in maschera al costat de Richard Tucker.
Va morir en la plenitud de carrera i el seu llegat discogràfic és escarit.

## Discografia de referència

* Verdi: Macbeth / Molinari-pradelli
* Verdi: Un Ballo in Maschera / Downes
* Wagner: Parsifal / Goodall

## Referències

* ↑ Hartley, Cathy. «Shuard, Amy (1924-75)». A: A Historical Dictionary of British Women. Routledge, 15 d'abril de 2013, p. 393. ISBN 978-1-135-35533-3. [Consulta: 7 maig 2017].

## Enllaços externs

* Biografia (anglès)
# Mina Candelaria

La mina Candelaria és una gran mina de coure i or a cel obert i subterrània situada al nord de Xile, a la regió d'Atacama. Candelaria compta amb reserves provades i probables de 676 milions de tones de mineral amb lleis de 0,53% de coure, 0,13 g/t d'or i 1,79 g/t de plata; contenint 3,58 milions de tones de coure, 3,0 milions d'unces d'or i 39 milions d'unces de plata. El projecte de la mina incorpora una planta de dessalinització per osmosi inversa al port de Caldera, posada en marxa el 2013, amb capacitat per a produir 500 litres per segon d'aigua industrial dessalinitzada, canalitzant-la 115 km des de l'Oceà Pacífic fins a la mina.
El projecte va ser operat des del seu descobriment per Phelps Dodge, que va ser adquirida per Freeport-McMoRan el 2007. Lundin Mining va comprar la participació del 80% de Freeport en 2014.

## Referències

* 1 2 «Prospectus». Lundin Mining Corporation, 24-03-2022. [Consulta: 3 agost 2022].
* ↑ «Seawater Reverse Osmosis Services». Digiscend.com, 2014. [Consulta: 19 agost 2014].
* ↑ «Candelaria Mining Complex Site Visit». Lundin Mining Corporation, 12-09-2018. [Consulta: 3 agost 2022].
* ↑ «Lundin buys stake in Chilean mine for $1.8B US - CBC». CBC, 07-10-2014. [Consulta: 22 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Minera Candelaria
# Aurelio Matilla Jimeno

Aurelio Matilla Jiménez va ser un militar i topògraf espanyol.

## Biografia

Nascut a Guadalajara, va ser militar de carrera. Va cursar estudis a l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo, diplomant-se posteriorment en Estat Major. Entre 1927 i 1936 va formar part de la Comissió geogràfica del Marroc. El juliol del 1936 era cap de la Secció topogràfica de la IV Divisió Orgànica.
Després de l'esclat de la Guerra civil es va mantenir fidel a la República. Entre 1936 i 1937 va ser cap d'Estat Major de la IV Divisió Orgànica, a Barcelona. Durant algun temps també va ser membre de la Conselleria de Defensa de la Generalitat de Catalunya. Posteriorment seria cap d'Estat Major del XIX Cos d'Exèrcit i del Grup d'Exèrcits de la Regió Oriental (GERO). També va ser 2n cap d'Estat Major del Exèrcit de Llevant, a les ordres del general Juan Hernández Saravia.
Al començament de març de 1939, pròxim la fi de la guerra, va ser ascendit al rang de coronel per decret governamental.
Cap al final de la contesa va marxar a l'exili a França. Posteriorment es traslladaria a Sud-amèrica, instal·lant-se a la República Dominicana, on va exercir com a docent universitari i com a subdirector de l'Institut Geogràfic i Geològic. El 1947 va perdre el seu treball en la Universitat de Santo Domingo per pressions del règim de Trujillo, es va veure obligat a sortir del país. Es va instal·lar al costat de la seva família a Puerto Rico, on va trobar treball com a docent a la Universitat de Puerto Rico-Mayagüez —on arribaria a ser rector. En la dècada de 1970 va tornar a Espanya i es va instal·lar a Madrid, ciutat en la qual moriria.

## Família

Va néixer en el si d'una família de militars i diplomàtics d'ascendència republicana. El seu pare, Aurelio Matilla García del Barrio, va ser un advocat militar i destacat membre d'Unió Republicana (UR). El seu germà Alfredo va ser un advocat i diplomàtic del govern republicà.

## Referències

* 1 2 Abellán, 1978, p. 263.
* 1 2 Nadal i Urteaga, 2013, p. 73n.
* ↑ Nadal i Urteaga, 2013, p. 264.
* ↑ Engel, 1999, p. 192, 173.
* ↑ Engel, 1999, p. 178.
* ↑ Romero, 1976, p. 171.
* ↑ Alpert, 2013, p. 342.
* ↑ Lloréns i Aznar Soler, 2006, p. 134.
* ↑ Nadal i Urteaga, 2013, p. 266-267.
* ↑ Soldevilla Oria, 1998, p. 144.
* 1 2 Nadal i Urteaga, 2013, p. 267.
* 1 2 Nadal i Urteaga, 2013, p. 266.

## Bibliografia

* Abellán, José Luis. El exilio español de 1939. III. Taurus, 1978.
* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Lloréns, Vicente. Memorias de una emigración: Santo Domingo, 1939-1945. Renacimiento, 2006. ISBN 8484722783.
* Nadal, Francesc. Mapas y cartógrafos en la Guerra Civil española (1936-1939). Centro Nacional de Información Geográfica, 2013.
* Romero, Luis. El Final de la guerra. Barcelona: Ed. Ariel, 1976.
* Soldevilla Oria, Consuelo. La cantabria del exilio: una emigración olvidada, 1936-1975. Universidad de Cantabria, 1988.
# Zhang Bao (Shu Han)

    En aquest nom xinès, el cognom és Zhang.
Zhang Bao va ser el fill major de Zhang Fei, un general que va servir al senyor de la guerra Liu Bei durant els períodes de la tardana Dinastia Han Oriental i els Tres Regnes de la història xinesa. N'hi ha poca informació sobre el personatge històric, els Registres dels Tres Regnes de Chen Shou es limiten a dir que va morir molt prompte. Zhang Bao, això no obstant, apareix com un personatge prou important en la novel·la històrica el Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong.

## En la ficció

La primera aparició de Zhang Bao dins de la novel·la és per informar a Liu Bei de l'assassinat del seu pare. Va ser durant aquesta època que va conèixer Guan Xing, el segon fill de Guan Yu, amb qui va disputar la posició de líder de la rereguarda. A prop d'arribar a les mans, els dos joves van ser detinguts per Liu Bei i es van veure obligats a jurar germanor entre si. Els dos van ser representats junts amb regularitat a partir d'aquest moment.
Zhang Bao va participar en diverses campanyes militars, incloent la desastrosa invasió de Liu Bei de Wu Oriental i Expedicions del Nord de Zhuge Liang contra Cao Wei. En la tercera campanya, Zhang Bao va caure per un barranc mentre perseguia els generals Guo Huai i Sun Li, i va morir de les lesions resultants. Quan Zhuge Liang sentí de la mort de Zhang Bao, ell es va disgustar molt, fins i tot desmaiant-se i escopint sang, cosa que serviria com a preludi de la seva pròpia mort final causada per l'excés de treball i la mala salut.
Zhang Bao va tenir un sol fill conegut, Zhang Zun que va morir juntament amb Huang Chong i Li Qiu mentre defenien a Mian Zhu de l'exèrcit de Wei.

## Vegeu també

* Personatges dels Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. San Guo Zhi. Yue Lu Shu She, 2002. ISBN 7-80665-198-5.
* Luo Guanzhong. San Guo Yan Yi. Yue Lu Shu She, 1986. ISBN 7-80520-013-0.
* Lo Kuan-chung; tr. C.H. Brewitt-Taylor. Romance of the Three Kingdoms. Tuttle Publishing, 2002. ISBN 0-8048-3467-9.
# Apsiles

Els apsiles o absilis (llatí: Apsilae, Absilae, grec antic: (Ἀψίλαι, Ἀψίλιοι) eren un poble de la Còlquida a la costa de l'Euxí, que apareixen sotmesos successivament al rei del Pont, i més tard a Roma i a la Làzica. L'historiador Procopi diu que eren cristians. Les ciutats de Petra, Sebastòpolis i Tibeleos eren al seu territori, segons diu Flavi Arrià.
Cap a l'any 380 depenien del príncep dels lazes i en evacuar els romans el país van quedar integrats en el regne de Làzica. Al segle iv o v es van fer cristians. Amb Làzica van passar a l'Imperi Romà d'Orient l'any 680 i van quedar sota domini del Califat el 697. El 717 l'emperador romà d'Orient va reconèixer el senyor local (eristavi), revoltat contra els àrabs, com a príncep independent d'Apsilètia, i uns anys després l'eristavi es va sotmetre a Abkhàzia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Apsilae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 28 maig 2021].
* ↑ Braund, David. Georgia in antiquity: a history of Colchis and Transcaucasian Iberia, 550 BC - AD 562. Oxford: Oxford Clarendon Press, 2003, p. 93. ISBN 9780198144731.
# Alchiba

Alchiba (Alfa del Corb / α Corvi) és un estel de magnitud aparent +4,00 i només la cinquena més brillant de la constel·lació del Corb, malgrat tenir la denominació de Bayer alfa. El seu nom prové de la paraula àrab الخباء Al Ḣibā‘ i significa «la tenda» —entenent-se com a habitatge. A la Xina era conegut com a Yew Hea (右轄), «l'eix dret».
Alchiba és un estel groc de tipus espectral F0 proper al Sistema Solar, a 48,2 anys llum de distància, amb una temperatura efectiva de ~ 7000 K. No tan diferent del Sol, la seva massa és només un 20 % major que la del mateix, i la seva lluminositat és 4 vegades major que la lluminositat solar. El seu radi és un 67 % més gran que el del Sol i gira sobre si mateix amb una velocitat de rotació projectada de 23,5 km/s, que donat lloc a un període de rotació igual o inferior a 3,6 dies. Antigament catalogat com a gegant, avui se'l considera un estel de la seqüència principal o, de fet, gairebé un estel subnana, car la seva lluentor és inferior a altres estels de la seva classe. Aquesta classe d'estels són massa calents per a la seva temperatura, resultat del seu baix contingut en metalls. Encara que Alchiba no és un subnana clàssic, el seu contingut en ferro és només el 25 % del solar. La seva edat s'estima en 400 milions d'anys.
Se sospita que Alchiba pot ser un binari espectroscòpic, encara que de moment la seva duplicitat no ha estat confirmada.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 pc--The Southern Sample» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 02-06-2006, pàg. 161–170. DOI: 10.1086/504637.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* 1 2 3 «Abundances in the Local Region II: F, G, and K Dwarfs and Subgiants». Astronomical Journal, 1, 21-12-2016. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/21.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «Abundances in the Local Region II: F, G, and K Dwarfs and Subgiants». Astronomical Journal, 1, 21-12-2016. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/21.
* ↑ Alpha Corvi (SIMBAD)
* ↑ Allen. Courier Dover Publications. (en anglès). ISBN 0-486-21079-0.
* ↑ Reiners, A.; Schmitt, J. H. M. M. «Rotation and differential rotation in field F- and G-type stars». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 647-661.
* ↑ Alchiba (Stars, Jim Kaler)
* ↑ «The Geneva-Copenhagen survey of the solar neighbourhood. III. Improved distances, ages, and kinematics». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Serviceautor=Holmberg, J.; Nordström, B.; Andersen, J.. pp. 941-947 (Taula consultada en CDS).