OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ca l'Hospitaler

Ca l'Hospitaler és un edifici del municipi d'Ullastret (Baix Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil, una casa de dues plantes emplaçada entre el carrer de la notaria i el carrer major, a l'extrem occidental d'aquest vials, al punt on conflueixen a l'esplanada on hi havia el padró o creu de terme del qual només resta "in situ" el basament. Per la seva situació la planta de l'edifici és lleugerament trapezial. A la façana del carrer de la notaria hi ha un portal adovellat i sobre d'ell una petita finestra amb llinda sobre mènsules que presenten unes senzilles motllures ornamentals. Al mur del carrer major hi destaca una finestra amb decoració en baix relleu a la llinda (una flor i fullatge), inscrita en un triangle i l'any 1580 incís. Altres obertures són modificades modernament. El mur de ponent té adossat nivell del pis. Hi ha tres finestres; la central, convertida en porta d'accés a la terrassa, té llinda, motllurada, la data 1587.
A l'interior, als baixos, hi ha voltes de canó i arcades. Una escala accedeix al pis (amb sostre d'embigat i a la porta hi ha, en baix relleu, una creu amb peanya, dos motius geomètrics hexagonals i l'any 1573.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Hospitaler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 març 2016].
# Brossaire

Un brossaire també conegut com a escombriaire, femater o agent de neteja dels carrers, és una persona ocupada per l'autoritat municipal o una empresa privada per recollir les escombraries, i fins i tot anar a portar-les al seu punt de reprocessament (un abocador, una incineradora o un Centre de Reciclatge).

## Condicions de treball

Els recol·lectors d'escombraries estan constantment exposats al trànsit per carretera i, per tant, a usuaris de la carretera. En alguns països (França per exemple), la legislació obliga als brossaires a portar una armilla d'alta visibilitat i un equipament amb bandes reflectors.
Per evitar el contacte amb els mateixos residus, l'ús de guants és comú, fins i tot amb caràcter obligatori d'acord amb cada país.
En matèria de residus, fins i tot els recol·lectors d'escombraries estan obligats a portar càrregues pesades, encara que amb l'aparició dels contenidors d'escombraries amb rodes s'ha simplificat considerablement el treball d'aquestes persones.
Segons el lloc, la recollida es pot fer al matí, a la tarda o durant la nit.
Fins a mitjans del passat segle XX els escombriaires, igual que persones d'altres oficis, passaven a felicitar el Nadal per les cases, lliurant una targeta de felicitació, a canvi de la qual demanaven una propina o petita gratificació que anomenaven "El Aguinaldo".

## Vegeu també

* Residu (deixalles)
* Gestió de residus
* Escombraire
* Drapaire

## Enllaços externs

* (francès)Ripper Arxivat 2009-05-23 a Wayback Machine. en Enviro2B.
* (francès)negoci fulles al Kelformation lloc.
# Casa Senyorial d'Eversmuiža

La Casa Senyorial d'Eversmuiža es troba a la regió històrica de Latgàlia, al municipi de Cibla de l'est de Letònia.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Option premium

Option premium (en català: Prima d'una opció o preu d'una opció) és la cotització i el preu que s'ha de pagar per comprar un contracte d'opció.
A diferència dels contractes de futurs, la prima d'una opció no és una garantia de dipòsit sinó que s'està realitzant un compra d'un dret a exercir l'opció, de manera que un cop comprada l'opció pagant la seva prima aquesta quantitat ja no és retornable. Per tant, no importa si finalment s'exerceix el dret que dona l'opció, doncs la compra del dret s'ha realitzat de manera efectiva i la decisió final que prengui l'especulador amb aquest dret que ha adquirit només li afecta a ell. La prima o preu d'una opció varia al llarg del temps segons unes variables específiques o les condicions generals del mercat. Si en el mercat hi ha molta volatilitat, les primes de les opcions augmenten lògicament, doncs augmenta la probabilitat que finalment l'opció es pugui exercir; en cas contrari, en un mercat lateral, una opció que està out-of-the-money és molt poc probable que torni a estar in-the-money. Quant a les variables intrínseques que afecten la prima d'una opció, són principalment la diferència entre l'spot price dels subjacent i l'strike price de l'opció, així com el temps que resta pel venciment.
# Precipitació fraccionada

La precipitació fraccionada o precipitació selectiva en la química és un mètode de separació en la qual dos o més ions en dissolució, tots ells són capaços de precipitar amb un reactiu comú, se separen mitjançant aquest reactiu; un ió precipita mentre que l'altre o els altres, amb propietats similars, romanen en dissolució. Per tant, la precipitació es pot fer de manera successiva i esglaonadament.
La condició principal per a una bona precipitació fraccionada és que hi hagi una diferència significativa en les solubilitats de les substàncies que s'hagin de separar. La clau d'aquesta tècnica és l'addició lenta (per exemple amb una bureta d'una dissolució concentrada del reactiu, que fa precipitar, a la dissolució on ha de produir-se la precipitació.
A partir dels productes de solubilitat és possible predir quin dels ions precipita primer i, si aquesta precipitació és completa, quan comença a precipitar el segon. Dit d'una altra manera, és possible deduir si es poden separar quantitativament dos ions per precipitació fraccionada.
Es parla de precipitació fraccionada quan han precipitat el 99,9% dels ions d'una espècie química abans que comenci a precipitar la següent.

## Exemple

Una dissolució és 0,1 M en ió clor (cl-) i 0,01 m en ió brom (br-), en afegir ió plata (ag+) a la dissolució precipitarà primer l'ió que menys ag+ necessiti per iniciar el procés, així, mitjançant càlculs i el coneixement de les reaccions que tindran lloc, es pot deduir que primer precipitarà el brom i després el clor.

## Referències

* Equilibris de precipitació Arxivat 2012-01-05 a Wayback Machine. (castellà)
* Precipitació fraccionada (castellà)
* Química teoría y problemas
# Quartil

En estadística descriptiva, els quartils d'un conjunt ordenat de dades són els tres punts de tall que divideixen el conjunt de dades en quatre grups de la mateixa mida. Un quartil és un tipus de quantil.
Així es defineixen:
* El primer quartil (Q1) és la dada del conjunt que separa el 25% inferior de la resta del conjunt de dades.
* El segon quartil (Q2) és la mediana de les dades.
* El tercer quartil (Q3) és la dada del conjunt que separa el 75% inferior de la resta del conjunt de dades.
També, en aplicacions de l'estadística com l'epidemiologia, la sociologia i les finances, els quartils d'un conjunt ordenat de dades són els quatre subconjunts els límits dels quals són els tres punts esmentats. Per tant, un element individual podria ser descrit com "en el quartil superior".
# Radiació

En física, radiació és l'emissió d'energia a l'espai en forma d'ones (electromagnètiques o gravitatòries) o bé en forma de partícules altament energètiques (neutrins, protons, ions, etc.). Va ser descoberta principalment per Marie Curie.
[També es podria descriure com a transmissió de l'energia, en molts casos imperceptible sensorialment i es considera un contaminant físic. Tot i això, la radiació a l'interaccionar amb la matèria pot generar canvis en la mateixa, produint, per exemple, un augment de la temperatura o la seva ionització. Quan la matèria és el cos humà, aquestes alteracions poden ocasionar diferents efectes per a la salut, el tipus i gravetat del qual depèn entre altres paràmetres.]
La radiació, pròpiament dita, es refereix a la transportada per ones electromagnètiques, en conseqüència, radiació electromagnètica. No obstant això, s'utilitza aquesta expressió també per referir-se al moviment de partícules a gran velocitat enmig, amb apreciable transport d'energia, que rep el nom de radiació corpuscular.
Si el transport d'energia és prou elevat com per provocar ionització enmig circumdant, es parla de radiació ionitzant. Encara que no és del tot correcte, és habitual emprar la paraula radiació, per extrapolació, per referir-se a les radiacions ionitzants.
Proposicions: Tots els cossos absorbeixen i emeten radiacions electromagnètiques quan el sistema de càrregues està accelerat. Quan un objecte està en equilibri tèrmic amb el medi, absorbeix i emet radiació amb el mateix ritme.
Energia tèrmica radiada per unitat de temps: (Llei de Joseph Stefan)
P$_r$αT$^4$ on P$_r$ és la potència i T la temperatura. Per tant, la potència radiada és proporcional a la temperatura.
I per tant: I = P$_r$ = dQ / dt.

## Tipus de radiacions

* Radiació tèrmica, radiació corpuscular, radiació electromagnètica
* Radiació ionitzant: Radiació alfa, radiació beta, radiació gamma
* Radiació de Cerenkov
* Radiació solar
* Radiació de supervoltatge
* Radiació de sincrotó

## Altres significats

En Anatomia, s'utilitza el terme radiació per referir-nos a una estructura que divergeix des d'un centre comú:
* Radiació acústica
* Radiació del cos callós
* Radiació estríotalámica
* Radiació òptica
* Radiació piramidal
* Radiació talàmica
* Radiació tegmentaria
* Radiació de Casparov

## Vegeu també

* Conducció
* Convecció
* Difractòmetre

## Bibliografia

http://www.ub.edu/ossma/monografics-i-manuals/radiacions-no-ionitzants/#bibliografia
# Sal·luvis

Els sal·luvis, sàlies, salis o sàl·lies (llatí: Salluvii, Salyes, Salyi, Sallyes o Sallies; grec antic: Σάλυες segons Esteve de Bizanci) eren un poble gal. El seu nom apareix escrit de moltes maneres, entre elles la forma grega Ligyes (aquí només s'esmenten les quatre principals). El seu territori depenia de Massàlia i era anomenat Ligystice en temps d'Estrabó. El geògraf vol dir que els antics grecs no coneixien el nom de sal·luvis, sinó només el del poble al que pertanyien. Titus Livi diu que quan els foceus van fundar Massàlia, van ser atacats pels sal·luvis.

## Història

Estrabó parla dels sal·luvis quan fa una descripció dels Alps. Diu que el seu territori anava d'Antípolis a Massàlia, i més enllà encara, ocupant la part interior del país que és muntanyosa, i estenent-se fins a ocupar algunes parts de la costa on es van barrejar amb els grecs. Arribaven a l'oest fins i tot més enllà del Roine, pel nord fins al Druentia (Durance) darrere del qual habitaven els cavars (cavares) que vivien entre el Druentia i l'Isara (Isere). Per tant, els sàlies ocupaven la plana a l'est de Tarascó i Arle i també les zones muntanyoses. A l'est dels sal·luvis hi vivien els pobles celto-lígurs dels albici, suetri, nerusii, oxybii i deciates, i probablement els segobriges. Als sal·luvis els descriu com a celtolígies (celto-lígurs), i sembla que eren lígurs barrejats amb gals.
Claudi Ptolemeu esmenta com a ciutats del seu territori Tarascon, Glanum (Saint Remi), Arelatum (o Arelate, colònia romana), moderna Arle, Aquae Sextiae, moderna Ais de Provença (colònia romana Aquae Sextiae Salluviorum) i Ernaginum.
Els sal·luvis eren un poble guerrer que disposava d'infanteria i cavalleria i estava distribuït en deu tribus o divisions. Va ser el primer poble transalpí a qui van sotmetre els romans, segons diu Luci Anneu Flor. Els romans van estar lluitant molt de temps contra els ligurs i els sal·luvis, ja que la seva situació els tallava el pas cap a Hispània. Atacaven les legions tant per mar com per terra i no hi havia camins segurs. Després de vuitanta anys de lluita contra els romans, aquests van aconseguir que una via de 12 estadis d'amplada garantís el pas cap a Hispània.
A la Segona Guerra Púnica, diu Titus Livi, van ser convençuts pels ínsubres, cenomans i bois per unir-se als cartaginesos i tots junts van atacar Placentia sota direcció d'Hamílcar, mentre Massàlia recolzava els romans. L'any 154 aC els romans, sota el comandament del cònsol Quint Opimi, van assistir a Massàlia, amenaçada pels oxibis i deciats i quan van arribar, van poder derrotar els gals. Els sàlies o sal·luvis van ser derrotats de nou l'any 125 aC pel cònsol Marc Fulvi Flac, i altre cop el 123 aC pel cònsol Gai Sexti Calví, que va completar la seva submissió prenent l'oppidum d'Entremont i va fundar Aquae Sextiae en el seu territori. Sembla que Sexti Calví va vendre els sal·luvis supervivents com a esclaus. El seu cap, Teutomali, va poder fugir del territori i es va refugiar entre els al·lòbroges.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Salyes». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 febrer 2021].
# Rogue River

«Rogue River» té aquests significats:
* Rogue River (ciutat), a l'estat d'Oregon (EUA)
* Rogue River (Michigan), riu a l'estat nord-americà de Michigan, que travessa els comtats de Kent i Newaygo
* Rogue River (riu d'Oregon), riu al sud-oest d'Oregon als Estats Units
* Rogue River o tututnis, grup d'amerindis dels Estats Units situats originàriament al sud d'Oregon als Estats Units
# Supergegant roig

Els supergegants roigs, són els estels més grossos que per ara s'han trobat a l'univers. Com el seu nom indica, la seva superfície té un color roig lleugerament fosc.
La seva color ens indica que no són els estels que tenen una temperatura superficial menor. A diferència dels gegants blaus, que són els que tenen les temperatures superficials més elevades (varien entre 28.000 i 50.000 K), la d'aquests astres normalment oscil·la entre 3.000 i 4.000 K. Així mateix, pel que fa a la seva grandària, són els més grossos i alhora els més lleugers, atès que la seva massa és petita en relació al gran volum que ocupen, és a dir que la seva densitat és menor que la dels gegants blaus, els quals són més petits, però molt més calents en la seva superfície.
Aquesta baixa temperatura efectiva (comparada amb la dels gegants blaus) es deu a la baixa densitat, perquè la quantitat de massa, en relació al volum que ocupen, és molt baixa; el diàmetre d'aquests astres és en conseqüència molt major, de centenars de vegades el del Sol o, fins i tot en uns pocs, encara més.
No obstant aquesta dada, les seves temperatures internes, en la zona nuclear, arriben a almenys els 600 milions de kèlvins, que és molt més que les poques desenes de milions de kèlvins que hi ha en el cor d'un estel gegant blau. Això es deu al fet que mentre aquestes fusionen hidrogen, els supergegants roigs fusionen carboni o elements encara més pesants. S'hi esdevenen les fases finals de la combustió estel·lar (vegeu nucleosíntesi estel·lar).
La llei de la conservació de l'energia fa que, en un sistema tancat, sempre es conservi i es distribueixi uniformement dintre el sistema estudiat (indiferentment de quina mena d'energia sigui). Dintre aquest sistema, la superfície i la intensitat d'energia seran inversament proporcionals. Per tant, si la grandària de l'estel és menor, la intensitat d'energia calòrica procedent de la fusió d'àtoms d'hidrogen (H), serà major. I si la grandària és major, la seva intensitat serà menor.
Actualment es coneixen una colla d'estels d'aquesta casta, entre els quals els més brillants són Betelgeuse i Antares, que pertanyen respectivament a les constel·lacions d'Orió i d'Escorpió.
També existeixen supergegants roigs a tal distància de la Terra que la seva magnitud aparent és molt menor que la seva magnitud real. Aquest és el cas de Mi Cephey i W Cephey, en la constel·lació de Cefeu.
Segons astrònoms nord-americans i britànics, Betelgeuse, està en la seva etapa final de vida com a estel roig i d'acord amb la seva grandària podria convertir-se relativament aviat en una supernova.
Els supergegants roigs procedeixen dels gegants blaus i, segons la massa de l'estel progenitor, poden convertir-se directament en una supernova o fer-ho altra vegada, després de passar per una forta pèrdua de massa, com un gegant blau o, fins i tot, com un estel de Wolf-Rayet, i originen un estel de neutrons o un forat negre.
# Torre del Serrat de la Plaça

La torre del Serrat de la Plaça és un edifici de la Jonquera (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una torre de planta circular ubicada sobre un turó a ponent del poble, al costat de l'autopista des d'on domina tot el pas fronterer. En ser la Jonquera una població fronterera amb França és habitual trobar-hi construccions de caràcter defensiu i castells fortificats (el de Requesens, Rocabertí, etc.). Va ser construïda, probablement durant a guerra dels trenta anys.
La Torre dels Carlins va ser aixecada amb grans blocs de pedra i en els seus murs s'hi han practicat nombroses obertures: espitlleres, finestres rectangulars (en els tres pisos), finestres d'arc rebaixat (al pis central), etc.

## Història

Formaria part de les obres de fortificació de què gaudiria la vila, igualment passa a l'altra banda del poble amb una torre similar. Al gravat de Beaulieu de 1640 hi hauria una acurada fortificació de la vila. Per tant, això en seria una continuïtat, encara que renovada. Fou construïda segurament durant la guerra dels segadors (1640- 1659) i la torre tingué un paper destacat durant el conflicte bèl·lic. Posteriorment devia emprar-se en altres guerres o senzillament per controlar el pas fronterer, fins al segle xix. En aquells moments va viure la darrera època d'esplendor, essent escenari destacat d'alguns enfrontaments de la guerra Carlina, la qual també li atorgà el seu nom contemporani i actual. Ja al segle XX fou abandonada i cremada.

## Referències

* 1 2 3 «Torre del Serrat de la Plaça». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Casa Camprubí

«Casa Camprubí» té aquests significats:
* Casa Camprubí (Cornellà de Llobregat)
* Casa Camprubí (Roses)
# Déu meu, però què t’hem fet… ara?

Déu meu, però què t’hem fet… ara? (originalment en francès, Qu'est-ce qu'on a (encore) fait au Bon Dieu?) és una pel·lícula de comèdia belgofrancesa del 2019 dirigida per Philippe de Chauveron. És la segona entrega de la sèrie de pel·lícules Déu meu, però què t'hem fet? i una seqüela de la pel·lícula homònima del 2014. Segueix la família Verneuil, una parella catòlica francesa de classe alta interpretada per Christian Clavier i Chantal Lauby, i les seves quatre filles, tres que es van casar amb homes de diferents confessions i una que es va casar fora de la seva raça. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula va ser la producció francesa més taquillera a França el 2019 i la tercera pel·lícula més taquillera del 2019 a França. Una tercera entrega, Qu'est-ce qu'on a tous fait au Bon Dieu ?, es va estrenar el 2022.

## Sinopsi

En Claude i la Marie Verneuil, que ja van passar un mal tràngol quan es van assabentar que les seves quatre filles contreien matrimoni amb homes d'origen estranger, passen, novament, una crisi. Els quatre gendres, Rachid, David, Chao i Charles, per diferents motius, han decidit marxar de França.

## Estrena

Déu meu, però què t’hem fet… ara? es va estrenar a França i Bèlgica el 30 de gener de 2019. La pel·lícula va recaptar més de 45 milions d'euros amb 7 milions d'espectadors a França, cosa que la va fer batre un rècord de quatre anys per a una pel·lícula en francès. La pel·lícula va ser estrenada a diversos països, com Alemanya, Suïssa i el Canadà.
L'1 de desembre de 2019, la pel·lícula ocupava el tercer lloc de la llista del 2019 amb 6,7 milions d'entrades, amb una recaptació de 47,7 milions de dòlars, cosa que la va convertir en la tercera pel·lícula més taquillera de França el 2019 i la producció francesa més taquillera el 2019. Melanie Goodfellow va assenyalar que "malgrat aquest resultat estel·lar, la taquilla va ser un 45% més baixa que la de l'original de 2014, que va atreure 12,4 milions d'espectadors (91 milions de dòlars)".

## Referències

* 1 2 3 Keslassy, Elsa. «'Serial (Bad) Weddings 3' in the Works With Romain Rojtman, UGC, Orange Studio (Exclusive)». Variety, 22-05-2019. [Consulta: 3 març 2020].
* ↑ «Déu meu, però què t'hem fet... ara?». ésAdir. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ Déu meu, però què t'hem fet... ara? a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Serial Bad Weddings 2 (2018)» (en anglès). Unifrance. [Consulta: 24 juliol 2022].
* 1 2 Goodfellow, Melanie. «French 2019 box office report: admissions recover, indie market share declines». Screen Daily, 17-12-2019. [Consulta: 3 març 2020].

## Enllaços externs

* Déu meu, però què t’hem fet… ara? a GoitaQuèFanAra.cat
# Riesa

Riesa és una ciutat localitzada a la vora del riu Elba, a uns 40 km de Dresden, Alemanya. Riesa fou seu del Campionat europeu de natació en piscina curta de 2002. A la ciutat hi ha una escultura de 25 m dalt d'un tronc de roure, anomenada "Elbquelle", de Jörg Immendorff.

## Divisió

Riesa es divideix en 11 barris:
| Böhlen Canitz Gostewitz Jahnishausen Leutewitz | Mautitz Nickritz Oelsitz Pochra Weida Gröba |

## Història

El nom Riesa deriva de l'eslau Riezowe. Aquest nom, romanitzat com a "Rezoa", apareix per primer cop l'octubre de 1119 en un document del Papa Calixt II.
La primera línia elèctrica de 110 kV del món es va instal·lar per primer cop entre Riesa i Lauchhammer en 1912. Entre 1952 i 1994, Riesa va ser la seu d'un districte.
Durant la dècada de 1980, Riesa va ser la seu de la 9a Divisió de Tancs del Grup de Forces Soviètiques a Alemanya Oriental.

## Agermanaments

Riesa és agermanada amb:
* Mannheim, Alemanya
* Sandy (Utah)
* Rotherham, Gran Bretanya
* Lonato del Garda, Itàlia
* Suzhou, Xina
* Villerupt, França
* Głogów, Polònia

## Demografia

Població històrica de Riesa :
| Any | 1575 | 1834 | 1849 | 1875 | 1880 | 1900 | 1933 | 1939 |
| Població | 350 | 1,631 | 2,679 | 5,707 | 6,259 | 13,491 | 26,248 | 29,963 |
| Any | 1946 | 1950 | 1960 | 1981 | 1995 | 2000 | 2005 | 2010 |
| Població | 34,406 | 36,150 | 36,769 | 51,857 | 42,429 | 39,367 | 36,221 | 34,013 |
| Any | 2012 | 2013 |
| Població | 32,733 | 32,099 |

## Referències

* ↑ Amtliche Gemeindeteile Riesas im Regionalregister Sachsen
* ↑ «Twin cities». Riesa und die Welt e.V.. Arxivat de l'original el 2015-01-03. [Consulta: 3 gener 2015].
* ↑ «Partner und Freundesstädte» (en alemany). Stadt Mannheim. [Consulta: 26 juliol 2013].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-11-08. [Consulta: 2 gener 2017].
* ↑ http://www.riesa.de/deu/verwaltung/statistik/media_statistik/2-2013.pdf Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* «Riesa». A: Encyclopædia Britannica (en anglès). 11a ed, 1911.
* Official Web site
* (alemany) Oficina de Turisme de Riesa Arxivat 2012-04-09 a Wayback Machine.
# Bingham Canyon

La mina de Bingham Canyon, també coneguda com a mina de coure de Kennecott, és una mina a cel obert al sud-oest de Salt Lake City a l'estat de Utah dels Estats Units. Pertany a la companyia minera britànica Rio Tinto i va entrar en producció de coure el 1906. El seu pou d'1,2 km de fondària i de 4 km d'amplada es considera el pou artificial més gran de la Terra.

## Producció

Es considera una de les mines més productives del món. Cap a 2004 es calcula que s'havien extret quinze mil tones de coure, 715 tones d'or i 5.900 tones de plata a més de 386 mil tones de molibdè. El valor d'aquesta mina és superior al conjunt de l'obtingut en les febres d'or del Klondike i de Califòrnia. L'alça en el preu del molibdè de 2005 va fer que, aquell any, el valor del molibdè obtingut a Bingham Canyon superés el valor del coure. El valor dels metalls produïts el 2006 a Bingham Canyon va ser de 1.800 milions de dòlars.

## Referències

* ↑ Kennecott's Bingham Canyon Mine Visitors Center Website Consultat el 3 de maig de 2007

## Bibliografia

* Kennecott Utah Copper Mine brochure (distribuïda als visitants), setembre 2004.

## Enllaços externs

* Bingham Canyon a Infomine Arxivat 2007-03-22 a Wayback Machine.
* To Move A Mountain: La història de la mineria a Bingham Canyon