OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Avioneta

Una avioneta és un avió de dimensions reduïdes, monomotor o bimotor, de poca potència emprat en l'aviació general o esportiva. Sovint s'empra com a límit superior l'estipulat per la normativa dels Estats Units amb un pes màxim a l'enlairament de 5.670 kg o menys. Habitualment són propulsades amb 1 o 2 motors d'explosió tot i que també pot estar equipat amb turbohèlices.
Aquests avions formen part primordialment de l'aviació general, dins l'aviació civil, ja sigui com avions esportius propietat de particulars o per a diverses aplicacions comercials. Destaquen en el transport lleuger (com a aerotaxis o en línies regulars a llocs remots), per recorreguts de descoberta per turistes, o bé per a fotografia aèria i observació.
Aquest tipus d'avió habitualment es poden enlairar i aterrar des de pistes curtes (capacitat STOL).

## Fabricants i models habituals

Entre els tipus d'avioneta més característics cal esmentar els models de les marques següents:
* Cessna: la majoria d'avions com els monomotors Cessna 172, Cessna 182 i el Cessna 208.
* Piper: Piper Cub, Piper PA-28 Cherokee, Piper Cherokee Six.
* Beechcraft, els models lleugers.
* Pilatus Aircraft: Pilatus PC-6, Pilatus PC-12
* Diamond Aircraft Industries: Diamond DA20, Diamond DA40, Diamond DA42
* Cirrus Aircraft: Cirrus SR20, Cirrus SR22
Entre els avions que es troben al límit màxim de pes per ser considerats avionetes però que encara pertanyen a aquesta categoria cal esmentar el de Havilland Canada DHC-6 Twin Otter i el Beechcraft B200 Super King Air.

## Vegeu també

* Aviació general
* Aviació ultralleugera

## Referències

* ↑ TERMCAT, CENTRE DE TERMINOLOGIA. Diccionari d'hoteleria i turisme. Barcelona: Edicions 62, 2001, p. 201. ISBN 84-297-4994-2 [Consulta: 9 desembre 2013].
* ↑ Crane, Dale: Dictionary of Aeronautical Terms, third edition, page 308. Aviation Supplies & Academics, 1997. ISBN 1-56027-287-2
* ↑ Viking Air. «Twin Otter Series 400», undated. [Consulta: 18 març 2009].
* ↑ Jackson, Paul; Munson, Kenneth; Peacock, Lindsay. Jane's All the World's Aircraft. Jane's Information Group. ISBN 0-7106-2684-3.
# Guitarró

El guitarró és un instrument de corda amb forma de guitarra però de caixa petita.
S'utilitza en la música tradicional de les zones de l'est d'Espanya: des de Múrcia fins a les Terres de l'Ebre i des de l'Aragó fins a les Illes Balears. La construcció i comercialització d'aquest instrument és escassa. Normalment es fa de forma artesanal i per encàrrec, cosa que encareix el producte o bé el construeixen els aprenents. És costum utilitzar-lo només d'acompanyament.
Actualment gràcies a l'interès dels intèrprets dels grups més representatius de la nostra terra, el guitarró mereix el reconeixement de ser considerat el seu estudi com a assignatura en el Conservatori Superior de Música de les Illes Balears.

## País Valencià

Tradicionalment, al País Valencià es distingeixen dos tipus de guitarrons. El guitarró mascle i el guitarró femella. La diferència fonamental entre els dos és la longitud del mànec. Mentre el mascle sol tenir una longitud que pot contenir uns 16 o 17 trasts, el guitarró femella només en té uns 9.

### Afinació

Començant per la primera corda, l'afinació del guitarrò valencià és:
* Mascle: fa - do - la♭ - mi♭ - si♭
* Femella: la - mi - do - sol - re

## Menorca

El guitarró menorquí, de dimensions menors a les d'una guitarra, i molt similar al guitarrillo castellà i, de vegades, anomenat o confós amb el tiple, forma part de les agrupacions de música tradicional de Menorca, però no se sap amb certesa quan es va introduir a l'illa, ni si va ser per inventiva pròpia o a força de copiar el guitarrillo o altres instruments similars. Lutiers com Francesc Capó, conegut com en Xec sa mosca, de qui es conserven uns quants guitarrons dels més antics que es coneixen. I altres noms com Ramon Castelló o Sebastià Moll. La mida és més gran que la del tiple menorquí i, per tant, té una sonoritat més greu, amb una caixa de ressonància amb forma de vuit i més ampla, i de fons pla. El mànec també té mides de llarg i ample majors que les del tiple.
Utilitzat sobretot a Ciutadella, sobretot per acompanyar jotes i fandangos, va estar a punt de perdre's perquè no sorgien nous constructors ni sonadors.

## Referències

* ↑ «guitarró m.». Diccionari descriptiu de la llengua catalana. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ «"Hemos creado ´guitarrons´ con su propia personalidad"» (en castellà). Diario de Mallorca, 13-12-2008. [Consulta: 31 març 2019].
* 1 2 3 Lorente Sousa, Victoria «FUNCIÓN RÍTMICO-MELÓDICA DEL GUITARRÓ EN EL ACOMPAÑAMIENTO DEL CANT D'ESTIL». Sinfonía Virtual, 17, 10-2010 [Consulta: 23 gener 2019].
* ↑ «BOIB Núm 169 - 10 / novembre / 2005» p. 18. [Consulta: 31 març 2019].
* 1 2 «El guitarró i el tiple menorquins». Revista Caramella.
* ↑ Moll Seguí, M. Antònia. Folklore musical de Ciutadella. Ciutadella: Al·lés Cardona, DL 1994, p. 33.

## Enllaços externs

* Antonis Morales Nogués
Viccionari
# Esdeveniment impossible

En matemàtiques i més concretament en estadística i teoria de la probabilitat, un esdeveniment impossible és el que mai no es realitza. Per tant, és un esdeveniment x amb probabilitat zero, és a dir Pr(x) = 0.
Un esdeveniment impossible no representa un concepte tan estricte com la impossibilitat lògica. Tots els esdeveniments amb impossibilitat lògica són esdeveniments impossibles però al revés no és el cas.
És al mateix temps lògicament impossible i un esdeveniment impossible. En canvi
No és lògicament impossible si la taula fa 2 x 3 metres, però és un esdeveniment impossible perquè hi ha infinits punts a la taula i la probabilitat que el dau caigui de forma que la seva vora quedi exactament en aquest punt és zero.

## Referències i notes

* Tannenbaum, Peter and Robert Arnold (1992). Excursion in Modern Mathematics. Englewood Cliffs, New Jersey: Prentice Hall. ISBN 0132982331
* ↑ Tannenbaum & Arnold, p. 468
# Pernil dolç

El pernil dolç (o pernil cuit per calc del castellà), és un pernil, ço és un embotit cuit, derivat carni del porc. És característic el seu color rosat i un gust més suau que el d'altres pernils. Està format per una única peça o bloc, fet de carn picada de magre i greix animal, al qual s'injecta sal en gran quantitat mitjançant un procés conegut com a injecció.
Si bé es pot prendre sense cuinar, en talls o en entrepà, hi ha un bon nombre de receptes que el fan servir en rostits, o fregits.
N'hi ha una variant anomenada pernil cuit fumat (també anomenat simplement pernil fumat), el qual té un gust característic una mica més fort.

## Història

El pernil cuit prové del lloc amb el que s'anomena en altres llengües, des del qual es va popularitzar, la localitat de York. La forma que utilitzava Robert Burrow Atkinson en la seva carnisseria de Blossom Street per curar el pernil es va fer tan popular que, ràpidament, els visitants van exportar el nom i, en altres localitats britàniques, demanaven pernil curat a l'estil de York.

## Referències

* ↑ Recipes related to york ham (en anglès) [Consulta: 28 novembre 2008].
* ↑ History of 57 & 59 Blossom Street (en anglès) [Consulta: 28 novembre 2008]. Arxivat 2012-06-29 at Archive.is

## Vegeu també

* Pernil serrà
# Sigrun Krause

Sigrun Krause (Steinbach-Hallenberg, 28 de gener de 1954) és una esquiadora alemanya, ja retirada, especialista en esquí de fons, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant a dècada de 1970. És mare del també esquiador de fons Jens Filbrich.
El 1976 va prendre part als Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on va disputar tres proves del programa d'esquí de fons. Formant equip amb Monika Debertshäuser, Barbara Petzold i Veronika Schmidt guanyà la medalla de bronze en la prova del relleu 4x5 quilòmetres, mentre en els 10 quilòmetres fou dorzena i en els 5 quilòmetres setzena.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del món d'esquí nòrdic de 1974, així com tres campionats nacionals.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Sigrun Krause». [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ Alles, Marco. «Andre Lange wird Funktionär in Oberhof» (en german). Thüringer Allgemeine. [Consulta: 12 febrer 2018].
# El complot dels anells

El complot dels anells és una pel·lícula de suspens dirigida pel català Francesc Bellmunt, basada en la novel·la homónima d'Assumpció Maresma (1988), i estrenada el 1988. Aquesta producció de Laurent Films va comptar amb un guió del director, així com de l'escriptor de novel·la negra Ferran Torrent. Els intèrprets principals varen ser Stephen Brennan, Ariadna Gil, Mònica Huguet i Josep M. Pou. Es va estrenar per primera vegada en obert per la televisió pública catalana el 6 de setembre de 1993.

## Argument

Mike O'Brian, un reporter televisiu estatunidenc de la cadena SBC, arriba a Barcelona - atapeïda de gent- quan la ciutat enllesteix els preparatius per a la celebració dels Jocs Olímpics, com tants altres periodistes l'estiu de 1992. La seva missió era únicament informar sobre l'ambient esportiu, però O'Brian pren contacte amb la realitat de Catalunya el porta a aprofundir en els aspectes polítics i s'interessarà molt més per desvelar les intrigues polítiques que no tenen suposadament res a veure amb l'esport. Entra en acció una dona, Muriel Basora, que l'incita a cercar pistes sobre un complot que comença amb un segrest fallit i una nit d'amor. Un grup armat, els independentistes del Front d'Alliberament Patriòtic (FAP), es vol apoderar del govern de la Generalitat abans de la celebració de la competició esportiva de masses. Una altra dona, Bàrbara Martí, de CTVC-4, està disposada a col·laborar amb ell per descobrir tot l'entramat revolucionari. La càmera del periodista ens introduirà al món apassionant que envolta l'esdeveniment olímpic, un món ple d'amenaces i de perill en el qual O'Brian es juga veritablement la vida.

## Repartiment

* Stephen Brennan (Mike O'Brian)
* Ariadna Gil (Muriel Basora)
* Mònica Huguet (Bàrbara Martí)
* Josep Maria Pou (Inspector en cap Boix)
* Antoni Moreno (Joan Giralt)
* Marc Martínez (Ferran)
* Francesc Navarro (Navarro)
* Ricard Masip (Mil cares)
* Joan Aranda (Basora)
* Paco Cano (President de la cambra)
* Joan Tarradas (President Soler)
* Isabel Rocatti (Marta Grau)

## Referències

* ↑ «El complot dels anells». Ésadir.cat. [Consulta: 26 juliol 2022].
* ↑ «El complot dels anells». Pèrgam.
* ↑ «El complot dels anells, un clàssic del cinema català».

## Enllaços externs

* Fitxa a Catalan Films & TV
* El complot dels anells - Youtube
# Astarte

Astarte(en grec, Ἀστάρτη Astártē; en fenici, 𐤏𐤔𐤕𐤓𐤕 [ˁštrt] Aixtart) era una deïtat fenícia d'origen mesopotàmic. Els sumeris l'anomenaven Inanna, mentre que els accadis la coneixien amb el nom d'Ixtar. Totes elles estan identificades amb el planeta Venus. Era la divinitat de l'amor sensual i fecunditat i també del pansiment, carestia i mort. Amb el temps, es va tornar en dea de la guerra i rebia cultes sanguinaris dels seus devots. Se solia representar nua o tot just coberta amb vels, amb una flor en una mà i una serp en l'altra, i dempeus sobre un lleó. Era verge. A Ugarit era la patrona de la caça. Va ser venerada a tot el Llevant i el seu culte va arribar fins a la península Ibèrica. El seu nom sol trobar-se en l'Antic Testament, en la forma plural Aixtarot.

## Altres divinitats identificades amb Astarte

S'identifiquen amb Astarte:
* Aixera
* Athar: divinitat de la fecunditat i la pluja a l'Aràbia del sud.
* Ixtar: divinitat de Mesopotàmia.
* Astoret: divinitat de la fertilitat i de l'amor sexual, deïtat principal dels cananeus.
* Astar: divinitat d'Abissínia (actual Etiòpia).
* Dèrceto o Siriadea: divinitat assíria de la fecunditat i la fertilitat.

## Divinitat complementària

La divinitat masculina complementària és Baal, que simbolitza la part masculina.

## Referències

* ↑ Raurell, Frederic; Roure, Damià; Tragan, Pius-Ramon. Tradició i traducció de la paraula: miscellània Guiu Camps. L'Abadia de Montserrat, 1993. ISBN 978-84-7826-426-1.
* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 369. ISBN 9788441224223.
* ↑ Merlin Stone. "When God Was A Woman". (Harvest/HBJ 1976)
* ↑ K. van der Toorn, Bob Becking, Pieter Willem van der Horst, Dictionary of Deities and Demons in the Bible, p. 109-10.
* ↑ A., Schütte-Maischatz, «Syria Dea» (en anglès). Brill's New Pauly.
* ↑ Budin, Stephanie L. «A Reconsideration of the Aphrodite-Ashtart Syncretism». Numen, 51, 2, 2004.

## Bibliografia

* Donald Harden, The Phoenicians (2a edició, revisada, Londres, Penguin 1980). ISBN 0-14-021375-9
* Georges Daressy, Statues de Divinités, (CGC 38001-39384), vol. II (Cairo, Imprimerie de l'Institut français d'archéologie orientale, 1905).
* Gerd Scherm, Brigitte Tast, Astarte und Venus. Eine foto-lyrische Annäherung (Schellerten 1996), ISBN 3-88842-603-0.
# Cala Jonca

La cala Jonca és una petita cala urbana del municipi de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà), situada a l'exterior del port de Sant Feliu de Guíxols, prop de l'escullera, encaixada entre penya-segats. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 16 m i una amplada mitjana de 5 m, formada per alternança de roques i sorra gruixuda. S'hi accedeix des de l'esplanada darrera del Club Nàutic, per unes escales de ferro que baixen fins a la platja. En aquesta punt s'inicia també el camí de ronda a la platja de Sant Pol. Ha obtingut el distintiu de Qualitat EMAS i el de Qualitat ISO 14001.

## Referències

* ↑ Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 130-131. ISBN 978-84-9791-895-4.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Cala Jonca». Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols.
* ↑ «Cala Jonca». Visita Costa Brava.
# Esquí de fons als Jocs Olímpics d'hivern de 1984

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1984 celebrats a la ciutat de Sarajevo (Iugoslàvia) es disputaren vuit proves d'esquí de fons, quatre en categoria masculina i quatre més en categoria femenina. En aquesta edició debutà la prova femenina dels 20 quilòmetres.
Les proves es realitzaren entre els dies 9 i 19 de febrer de 1984 a les instal·lacions esportives d'Igman, Veliko Polje. Hi participaren un total de 179 esquiadors, entre ells 114 homes i 65 dones, de 34 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 15 km Detalls | Gunde Svan | Aki Karvonen | Harri Kirvesniemi |
| 30 km Detalls | Nikolay Zimyatov | Alexander Zavyalov | Gunde Svan |
| 50 km Detalls | Thomas Wassberg | Gunde Svan | Aki Karvonen |
| 4x10 km relleus Detalls | SuèciaThomas Wassberg Benny Kohlberg Jan Ottosson Gunde Svan | Unió SovièticaAlexander Batyuk Alexander Zavyalov Vladimir Nikitin Nikolay Zimyatov | FinlàndiaKari Ristanen Juha Mieto Harri Kirvesniemi Aki Karvonen |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 5 km Detalls | Marja-Liisa Hämäläinen | Berit Aunli | Květa Jeriová |
| 10 km Detalls | Marja-Liisa Hämäläinen | Raïssa Smetànina | Britt Pettersen |
| 20 km Detalls | Marja-Liisa Hämäläinen | Raïssa Smetànina | Anne Jahren |
| 4x5 km relleus Detalls | NoruegaInger Helene Nybråten Anne Jahren Britt Pettersen Berit Aunli | TxecoslovàquiaDagmar Švubová Blanka Paulů Gabriela Svobodová Květa Jeriová | FinlàndiaPirkko Määttä Eija Hyytiäinen Marjo Matikainen Marja-Liisa Hämäläinen |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Finlàndia | 3 | 1 | 4 | 8 |
| 2 | Suècia | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 3 | Unió Soviètica | 1 | 4 | 0 | 5 |
| 4 | Noruega | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 5 | Txecoslovàquia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Total | Total | 8 | 8 | 8 | 24 |
# Esquí de fons als Jocs Olímpics d'hivern de 1994

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 celebrats a la ciutat de Lillehammer (Noruega) es disputaren deu proves d'esquí de fons, cinc en categoria masculina i cinc més en categoria femenina.
Les proves es realitzaren entre els dies 13 i 27 de febrer de 1994 a les instal·lacions esportives del Birkebeineren Skistadion. Hi participaren un total de 197 esquiadors, entre ells 117 homes i 80 dones, de 35 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 10 km clàssics Detalls | Bjørn Dæhlie | Vladímir Smirnov | Marco Albarello |
| persecució 10/15 km Detalls | Bjørn Dæhlie | Vladímir Smirnov | Silvio Fauner |
| 30 km clàssics Detalls | Thomas Alsgaard | Bjørn Dæhlie | Mika Myllylä |
| 50 km lliures Detalls | Vladímir Smirnov | Mika Myllylä | Sture Sivertsen |
| 4x10 km relleus Detalls | ItàliaMaurilio De Zolt Marco Albarello Giorgio Vanzetta Silvio Fauner | NoruegaSture Sivertsen Vegard Ulvang Thomas Alsgaard Bjørn Dæhlie | FinlàndiaMika Myllylä Harri Kirvesniemi Jari Räsänen Jari Isometsä |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 5 km clàssics Detalls | Liubov Iegórova | Manuela Di Centa | Marja-Liisa Kirvesniemi |
| persecució 5/10 km Detalls | Liubov Iegórova | Manuela Di Centa | Stefania Belmondo |
| 15 km clàssics Detalls | Manuela Di Centa | Liubov Iegórova | Nina Gavrilyuk |
| 30 km lliures Detalls | Manuela Di Centa | Marit Wold | Marja-Liisa Kirvesniemi |
| 4x5 km relleus Detalls | RússiaIelena Välbe Larissa Lazútina Nina Gavrilyuk Liubov Iegórova | NoruegaTrude Dybendahl Inger Helene Nybråten Elin Nilsen Anita Moen | ItàliaBice Vanzetta Manuela Di Centa Gabriella Paruzzi Stefania Belmondo |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Noruega | 3 | 4 | 1 | 8 |
| 2 | Itàlia | 3 | 2 | 4 | 9 |
| 3 | Rússia | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 4 | Kazakhstan | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 5 | Finlàndia | 0 | 1 | 4 | 5 |
| Total | Total | 10 | 10 | 10 | 30 |
# Ramon Vidal

Ramon Vidal (La Torre d'en Domènech, Castelló de la Plana 1948 - Andorra la Vella 30 de desembre del 2022) fou un locutor de Ràdio Nacional d'Andorra, Sud Ràdio i Ràdio Valira.
Va arribar a Andorra als 14 anys per treballar com a grum al Banc Agrícol. Després ho va fer al restaurant i discoteca familiar, fins que va haver d'anar a fer servei militar al Sàhara. Va ser durant aquest període que es va iniciar com a locutor de ràdio, posant en funcionament una emissora a demanda dels seus superiors, anomenada Ràdio Tigre. En tornar a Andorra reprendria la seva tasca com a locutor pels aiguats del novembre del 1982 que es van produir al Principat d'Andorra. El cònsol major de la parròquia d'Andorra la Vella, Joan Samarra, fou qui li va demanar d'incorporar-se a Sud Ràdio, que va reobrir les instal·lacions per informar a la població de l'estat de situació i donar-los consignes d'actuació.
L'any 1995, a demanda de Gualbert Osorio, director general de Ràdio Valira, posa en marxa un programa nocturn de tertúlies "Punt de Lluna". Hi té com a convidats el copríncep episcopal Joan Martí Alanís, el recentment nomenat cap de govern, Josep Pintat i el síndic general, Francesc Cerqueda. Aquesta col·laboració va durar tres anys i posteriorment va passar a formar part de l'equip de Ràdio Valira.
En aquests anys, el Comú d'Andorra la Vella li proposa de crear un espai de teatre per als infants i funda la Companyia "Els Emprius". D'aquest espai teatral surten figures del món de l'escena com Marc Cartes, Maria Lanau o Josep Anton Rechi.
Anys després va traslladar-se Ràdio Nacional d'Andorra on esdevé el responsable del programa matinal. Des d'aquell moment i fins a la seva jubilació el 2012 va formar part de la plantilla de Ràdio i Televisió d'Andorra.

## Referències

* 1 2 RTVA, Andorra Difusió. «A cau d'orella: Ramon Vidal | Andorra Difusió». [Consulta: 14 novembre 2024].
* 1 2 3 «Mor el locutor de ràdio i televisió Ramon Vidal». Diari d'Andorra, 31-12-2022. [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «Mor, Ramon Vidal, una persona molt vinculada als mitjans de comunicació andorrans». Fòrum.ad. [Consulta: 15 novembre 2024].
# H-alfa

En física i astronomia, H-alfa, també escrita Hα, és una línia espectral vermella creada per l'hidrogen amb una longitud d'ona de 6562,8 Å.
Segons el Model atòmic de Bohr, els electrons existeixen en nivell d'energia quàntica al voltant del nucli de l'àtom. Aquests nivells d'energia es descriuen pel nombre quàntic principal n = 1, 2, 3, .... Els electrons podrien tan sols existir en aquests estats, i només podrien transitat entre aquests estats.
El conjunt de transicions des de n ≥ 3 a n = 2 s'anomena Sèries de Balmer i els seus membres s'anomenen seqüencialment utilitzant lletres de l'alfabet grec.
* n = 3 a n = 2 s'anomena Balmer-alfa o H-alfa,
* n = 4 a n = 2 s'anomena H-beta,
* n = 5 a n = 2 s'anomena H-gamma, etc.
Per a les sèries de Lyman la nomenclatura és la següent:
* n = 2 a n = 1 s'anomena Lyman-alfa,
* n = 3 a n = 1 s'anomena Lyman-beta, etc.
H-alfa té una longitud d'ona de 6562,81 Å, és visible en la part vermella de l'espectre electromagnètic, i és la manera més fàcil per als astrònoms d'estudiar el contingut d'hidrogen ionitzat contingut en un núvol de gas. Com que pràcticament li cal tant energia per a excitar l'àtom d'hidrogen des de n = 1 a n = 3 com la necessària per a ionitzar l'àtom d'hidrogen, la probabilitat que un àtom s'exciti a n = 3 sense ser extret de l'àtom és molt petita. En canvi, després de ser ionitzat, l'electró i el protó es recombinen per formar un nou àtom d'hidrogen. Al nou àtom, l'electró pot començar en qualsevol nivell d'energia i, per tant, precipitar-se a l'estat inferior (n = 1), emetent otons a cada transició. Aproximadament la meitat del temps, aquest precipitació inclourà la transició n = 3 a n = 2 i l'àtom emetrà llum H-alfa. Per tant, la línia H-alfa succeeix quan l'hidrogen s'ionitza.
Les línies H-alfa se saturen (autoabsorció) relativament fàcilment perquè l'hidrogen és el component primari de les nebuloses, per això mentre pot indicar la forma i l'extensió de la nebulosa, no es pot usat per a determinar la massa del núvol. En canvi, les molècules com el diòxid de carboni, monòxid de carboni, formaldehid, amoníac o acetonitril s'usen normalment per a determinar la massa d'un núvol.

## Filtre

Un filtre d'hidrogen-alfa és un filtre òptic dissenyat per a transmetre un estreta amplitud de banda de la llum, generalment centrada sobre la longitud d'ona H-alfa. Aquests filtres es caracteritzen pel fet que mesuren la banda de longitud d'ona que es transmet. Aquests filtres es fabriquen amb múltiples capes (~50) en deposició de buit. Aquestes capes se seleccionen per a produir un efecte d'interferència que filtra qualsevol longitud d'ona excepte la requerida.

## Referències

* ↑ «Filters». Astro-Tom.com. [Consulta: 9 desembre 2006].
* ↑ D. B. Murphy, K. R. Spring, M. J. Parry-Hill, I. D. Johnson, M. W. Davidson. «Interference Filters». Olympus. Arxivat de l'original el 2017-10-02. [Consulta: 9 desembre 2006].