OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bucèfal

Bucèfal (en grec antic, Βουκέφαλος, de βούς, "bou" i κεφαλή, "cap", o sigui "cap de bou") fou el nom del cavall d'Alexandre el Gran, que aquest estimava molt. El va domar quan Alexandre era molt jove i el va acompanyar sempre. El cavall va morir de vellesa o d'una ferida rebuda a la batalla de l'Hidaspes el 326 aC. En memòria seva Alexandre va fundar una ciutat que es va dir Bucèfala.
Segons la tradició àrab Bucèfal és de la nissaga de les egües de Diomedes. Segons Plutarc (Vida d'Alexandre, VI), un mercader tessali l'ofereix a Filip II de Macedònia, però el cavall és tan esquiu que Filip es nega a comprar-lo. Quan ordena que se'n tornin el cavall, Alexandre, fill de Filip, mostra el seu desgrat, i son pare tanca la compra, amb la condició que Alexandre domi la bèstia i, si no ho aconsegueix, que ell mateix pagui la compra –-per la considerable suma de 13 talents, o 78 000 dracmes. Alexandre va observar que el cavall tenia por de la seva ombra i va aconseguir domar-lo fent-lo girar de cara al sol. Després d'això, Bucèfal estigué disposat a ser muntat per Alexandre. Plutarc dona a aquesta anècdota un sentit profètic. En efecte, veient l'èxit del seu fill, Filip hauria dit:
    "Fill meu, cerca't un regne a la teva mida. Macedònia no és prou gran per a tu."
Des de llavors, Alexandre i Bucèfal fan equip. En esdevenir rei, és damunt Bucèfal que Alexandre dirigeix la cavalleria macedònia, en totes les batalles que el menaren de Grècia a l'Índia.
També d'acord amb Plutarc, Bucèfal va morir de les seves ferides rebudes en la batalla de l'Hidaspes el 326 aC. També cita un autor antic que afirma, tanmateix, que Bucèfal va morir de vellesa a l'edat de 30 anys. Alexandre el va convertir llavors en déu, i va fundar damunt la seva tomba la ciutat de Bucefàlia (que es creu que correspon a l'actual Jhelum, al Pakistan). Veiem en algunes monedes dels successors d'Alexandre el déu Bucèfal com un cavall amb banyes (les banyes eren símbol de divinitat a l'antic Pròxim Orient).

## Referències

* ↑ «Bucèfal». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ Wasson, Donald L. «Bucephalus» (en anglès). worldhistory.org, 06-10-2011. [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ Smith, J. Warren. Ambrose, Augustine, and the Pursuit of Greatness (en anglès). Cambridge University Press, 2020-12-10, p. 96. ISBN 978-1-108-84660-8.
* ↑ Doleac, Miles. Alexander the Great (en anglès). Cavendish Square Publishing, LLC, 2016-12-15, p. 19. ISBN 978-1-5026-2453-6.
* ↑ Sherman, Josepha. Storytelling: An Encyclopedia of Mythology and Folklore (en anglès). Routledge, 2015-03-26, p. 78. ISBN 978-1-317-45938-5.
* ↑ Chandra, Anjana Motihar. India Condensed: 5,000 Years of History & Culture (en anglès). Marshall Cavendish International Asia Pte Ltd, 2008-07-15, p. 28. ISBN 978-981-261-975-4.
* ↑ Serna, Joaquín Hernández «DE LAS LENGUAS CLÁSICAS A LOS ROMANCES: EL MACEDONIO ALEJANDRO «MAGNO», CLÉRIGO Y CABALLERO» (en castellà). Anales de Filología Francesa, 9, 2000, pàg. 99–130. ISSN: 1989-4678.
* ↑ Abbott, Jacob. Alexander the Great: Makers of History (en anglès). Good Press, 2019-11-19.

## Vegeu també

* Llista de cavalls famosos
# Tres dies d'Axel

Els Tres dies d'Axel (Driedaagse van Axel) és una competició ciclista per etapes de categoria júnior que es disputa anualment a Zelanda als Països Baixos. De 1993 a 2007 va formar part de la Copa del Món UCI júnior.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1982 | Jack van der Horst | E. Roovers | R. Rijkenberg |
| 1983 | Peter van de Klundert | W. Roovers | M. Duyenstein |
| 1984 | Herbert Dijkstra | Tom Cordes | Arjan Jagt |
| 1985 | Andre van Reek | William Derns | Niek de Taeye |
| 1986 | Erik Hans Pauwe | Yvan Louter | John Kruithof |
| 1987 | Raymond Thebes | Richard Jansen | Mark Krabbenburg |
| 1988 | Servais Knaven | Andrea Peron | Gianluca Tarocco |
| 1989 | Davide Rebellin | Andrea Peron | Richard Groenendaal |
| 1990 | Léon van Bon | Sebastien Rondeau | Niels van der Steen |
| 1991 | Henk Vogels | Nicolas Jalabert | Koos Moerenhout |
| 1992 | Robert Koppers | Charles Overgaag | Maurice van Rijn |
| 1993 | Johan Bruinsma | Robert Koppers | Andreas Klier |
| 1994 | Andreas Klier | Allessandro Rota | Jörg Jaksche |
| 1995 | Andrei Korolev | Jacob Nielsen | Wopke Veenstra |
| 1996 | Vincent van der Kooij | Camiel van de Bergh | Bjorn Vonk |
| 1997 | Bram de Waard | Martin Bolt | Roel Egelmeers |
| 1998 | Eric Baumann | Jurgen Van Goolen | Tom Boonen |
| 1999 | Filip Verscuren | Martijn Stougie | Tom Southam |
| 2000 | Marcel Sieberg | Błażej Janiaczyk | Kenny van Hummel |
| 2001 | Christian Meschenmoser | Martijn Maaskant | Błażej Janiaczyk |
| 2002 | Matti Breschel | Michał Gołaś | Oliver Steiler-Cote |
| 2003 | Kai Reus | Michiel van Aelbroek | Jasper Melis |
| 2004 | Pawel Mikulicz | Stijn Joseph | Michel Kreder |
| 2005 | Thomas Riber-Sellebjerg | Kasper Thustrup | Jacopo Guarnieri |
| 2006 | Morten Birck Reckweg | Sven Vandousselaere | Ronan van Zandbeek |
| 2007 | Adam Blythe | Philipp Ries | Jetse Bol |
| 2008 | Jasper Bovenhuis | Erick Rowsell | Rune van der Meijden |
| 2009 | Jasper Bovenhuis | Nikias Arndt | Jasper Stuyven |
| 2010 | Danny van Poppel | Mario Vogt | Dylan van Baarle |
| 2011 | Alexander Kamp | Danny van Poppel | Stefan Küng |
| 2012 | Mads Würtz Schmidt | Piotr Havik | Leon Rohde |
| 2013 | Brent Luyckx | Simon Larsen | Mathias Rask Jeppesen |
| 2014 | Peter Lenderink | Jan Tschernoster | Bram Welten |
| 2015 | Max Kanter | Mario Spengler | Matthew Bostock |
| 2016 | Stefan Bissegger | Jarno Mobach | Harry Sweeny |
| 2017 | Alex Molenaar | Johan Tiedemann Langballe | Ward Vanhoof |
| 2018 | Alexandre Balmer | Valentin Retailleau | Mason Hollyman |
| 2019 | Quinn Simmons | Hidde Van Veenendaal | Hannes Wilksch |
| 2020 | No disputada | No disputada | No disputada |
| 2021 | Artem Shmidt | Joshua Tarling | Alec Segaert |
| 2022 | Henrik Pedersen | Niels Michotte | Artem Shmidt |
| 2023 | Léo Bisiaux | Guus van den Eijnden | Mees Vlot |
| 2024 | Marius Innhaug Dahl | Carter Guichard | Ksawery Adaszak |

## Enllaços externs

* Web oficial (neerlandès)
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès de la prova
# Partit del Progrés Nacional

El Partit del Progrés Nacional (lituà Tautos pažangos Partija) o TPP és un partit polític lituà. Va ser establert el 1916. El nom del partit li fou donat pel destacat activista i escriptor lituà Juozas Tumas-Vaižgantas, que considerava el progrés com l'aspecte principal de la política en el futur. El partit va publicar els seus principals objectius el 1917, mentre Lituània seguia sent part de l'Imperi Rus. Es va anunciar que el partit considerava Lituània com un república democràtica amb dret a l'autodeterminació. A finals del 1917 Alfonsas Petrulis, membre del partit, va ser triat al Consell de Lituània. No obstant això, no va aconseguir obtenir cap escó a l'Assemblea Constituent de Lituània el 1920. A continuació, es va fusionar amb la Unió Agrària Lituana per formar la Unió Nacional Lituana, un partit que romangué en el poder des del 1926 fins al 1940.
Després que Lituània recuperés la seva independència el 1990, el partit va ser restablert el 1994.
# IX Cos d'Exèrcit (Bàndol republicà)

El IX Cos d'Exèrcit va ser una formació militar pertanyent a l'Exèrcit Popular de la República que va lluitar durant la Guerra Civil Espanyola. Situat al front d'Andalusia, va tenir un paper poc rellevant durant la contesa.

## Historial

La unitat va ser creada el 3 de juny de 1937, després de la dissolució de l'Exèrcit del Sud. La nova formació cobria el front que anava des del sector del riu Guadalmellato fins a Martos, comptant amb la seva caserna general a Úbeda. En el moment de la seva creació el IX Cos d'Exèrcit agrupava les divisions 20a, 21a, 22a i 24a, quedant sota la coordinació del general Carlos Bernal García. Posteriorment va quedar integrat en l'Exèrcit d'Andalusia.
Durant la resta de la contesa el IX Cos d'Exèrcit no va intervenir en operacions de relleu.
Al març de 1939, després del cop de Casado, el comandament va passar al major de milícies Valentín Gutiérrez de Miguel.

## Comandaments
### Comandants

* tinent coronel d'infanteria Carlos García Vallejo;
* coronel d'enginyers Francisco Menoyo Baños;
* major de milícies Valentín Gutiérrez de Miguel;

### Comissari

* Máximo Muñoz López;
* Cayetano Redondo Aceña, del PSOE;

### Caps d'Estat Major

* tinent coronel d'Estat Major José Billón Esterlich;
* comandant d'Estat Major Eugenio Galdeano Rodríguez;
* comandant d'Estat Major Francisco Cabrerizo Romero;
* tinent coronel Alfredo San Juan Colomer;

## Ordre de batalla

| Data | Exèrcit adscrit | Divisions integrades | sector |
| 3 de juny de 1937 | — | 20a, 21a, 22a i 24a | Guadalmellato-Martos |
| Desembre de 1937 | Exèrcit d'Andalusia | 20a, 21a i 22a | Guadalmellato-Martos |
| 30 d'abril de 1938 | Exèrcit d'Andalusia | 20a, 21a i 54a | Guadalmellato-Martos |
| Noviembre de 1938 | Exèrcit d'Andalusia | 20a, 21a | Guadalmellato-Martos |

## Referències

* 1 2 Martínez Bande, 1981, p. 60.
* 1 2 Álvarez Rey i Lemus López, 1998, p. 444.
* 1 2 Martínez Bande, 1981, p. 129.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 167.
* 1 2 Cabanellas, 1978, p. 247.
* ↑ Alpert, 1989, p. 379.
* ↑ Gabriel, 2011, p. 370.
* ↑ Engel, 1999, p. 186.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. El ejército republicano en la guerra civil. Siglo XXI Editores, 1989.
* Álvarez Rey, Leandro; Lemus López, Encarnación. Historia de Andalucía Contemporánea. Universidad de Huelva, 1998.
* Cabanellas, Guillermo. La Guerra civil y la victoria. Tebas, 1978.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Gabriel, Pere. Historia de la UGT IV. Un sindicalismo en guerra (1936-1939). Siglo XXI de España Editores, 2011.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
# I Cos d'Exèrcit (Bàndol republicà)

El I Cos d'Exèrcit va ser una formació militar pertanyent a l'Exèrcit Popular de la República que va lluitar durant la Guerra Civil Espanyola. Situat en el Front de Madrid, va participar en l'ofensiva de Segòvia i en el cop de Casado.

## Historial

El I Cos d'Exèrcit va ser creat el 22 de març de 1937, en el si de l'Exèrcit del Centre, agrupant les divisions 1a, 2a, 3a i 10a. Tenia el seu lloc de comandament en La Pedriza de Manzanares. Algunes forces pertanyents al I Cos d'Exèrcit van prendre part en l'ofensiva de Segòvia, al juny de 1937. No va tornar a intervenir en altres operacions rellevants.
Al març de 1939, quan es va produir el cop de Casado, forces del I Cos es van posicionar en contra de la facció «casadista» i van arribar a prendre diverses posicions claus en la capital. El comandant de la unitat, el coronel Luis Barceló, va dirigir la resistència contra les forces «casadistes». En poc temps la major part de Madrid va caure en mans de Barceló.
Després del final dels combats José Gallego Pérez va ser nomenat comandant del I Cos d'Exèrcit.

## Comandaments
### Comandants

* coronel Domingo Moriones Larraga;
* tinent coronel Luis Barceló Jover;
* tinent coronel José Gallego Pérez;

### Comissaris

* Ramón Díaz Hervás, del PSOE;
* Victorio Casado Fernández, del PSOE;

### Caps d'Estat Major

* comandant d'Estat Major Ángel Lamas Arroyo;
* tinent coronel d'Estat Major Julio Suárez-Llanos Adriansens;

## Ordre de batalla

| Data | Exèrcit adscrit | Divisions integrades | Front de batalla |
| Març de 1937 | Exèrcit del Centre | 1a, 2a, 3a i 10a | Sierra de Madrid |
| Desembre de 1937 | Exèrcit del Centre | 1a, 2a, 3a i 69a | Sierra de Madrid |
| Març-abril de 1938 | Exèrcit del Centre | 1a, 2a i 69a | Sierra de Madrid |

## Referències

* ↑ Engel, 1999, p. 181.
* ↑ Cabanellas, 1975, p. 1083.
* ↑ Beevor, 2005, p. 410.
* ↑ Montoliú, 2000, p. 338.
* ↑ Montoliú, 2000, p. 337.
* ↑ Thomas, 1976, p. 973.
* ↑ Cabanellas, 1978, p. 247.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 54.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 179, 187.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 76.

## Bibliografia

* Beevor, Antony. La Guerra civil española. Editorial Crítica, 2005.
* Cabanellas, Guillermo. La guerra de los mil días: nacimiento, vida y muerte de la II República Española. II. Buenos Aires: Heliasta, 1975.
* Cabanellas, Guillermo. La Guerra Civil y la victoria. Tebas, 1978.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* Montoliú, Pedro. Madrid en la guerra civil: La historia. Madrid: Sílex, 2000. ISBN 84-7737-072-9.
* Thomas, Hugh. Historia de la Guerra Civil Española. Barcelona: Círculo de Lectores, 1976. ISBN 84-226-0874-X.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.

## Vegeu també

* Cossos d'Exèrcit republicans en la Guerra Civil Espanyola
* Exèrcit Popular de la República
# Immigració algeriana a Espanya

La immigració algeriana a Espanya, que representa al voltant d'un 5% dels immigrants extracomunitaris en aquest país, va començar a finals del segle xx. Es concentra principalment a Andalusia, Catalunya, el País Valencià i la Comunitat de Madrid. Segons l'Institut Nacional d'Estadística, a principis del 2010 hi havia 58.129 algerians a Espanya

## Història

Fins a l'any 1989, la poca immigració algeriana a Espanya era fonamentalment estacional i depenent de les temporades agrícoles, ja que les seues destinacions habituals eren sobretot França i el Regne Unit. Tanmateix, la situació a Algèria durant la dècada dels noranta fa que els immigrants algerians s'instal·len en Espanya de manera progressiva, més per raons polítiques i ideològiques que per raons econòmiques. Aquesta va ser una immigració de formació i nivell socioeconòmic i mitjans, fins i tot alts en alguns casos.
Les causes de la immigració del segle xxi són fonamentalment econòmiques i sovint els nouvinguts ja compten amb familiars assentats a Espanya, encara que tenen més problemes per a obtenir el permís de residència. És en aquest període quan el perfil dels algerians es diversifica relativament amb l'arribada de persones de diferents classes socials i formació, la gran majoria en edat de treballar. Entre els anys 2006 i 2007 va haver un descens del flux migratori gràcies a les perspectives de millora econòmica a Algèria, però un any després aquest va reprendre el seu ritme habitual.

## Característiques

Dels 58.129 algerians a Espanya, gairebé el 70% són homes segons l'INE i entre un 75% i un 83% es troben en edat de treballar (18-64 anys). L'edat mitjana dels immigrants algerians és de 31 anys
Segons dades de l'any 2007, quan havia 18.925 treballadors algerians donats d'alta en la Seguretat Social; el 5,1% d'aquests eren autònoms i el 23,2% treballaven al sector agrari. El percentatge d'empleats de la llar entre els algerians baixa de manera progressiva, d'un 4,3% en gener del 2006, a un 2,3% un any després i a un 1,8% a finals del 2007.
Tanmateix, només l'11,1% de les dones algerianes a Espanya estaven afiliades a la Seguretat Social l'any 2007.

## Notes i referències

* ↑ «Población y Edad Media por país de nacionalidad, unidad de medida y sexo.» (en castellà).
* 1 2 3 4 5 6 7 Universitat de Navarra, LA PRESENCIA DE LA INMIGRACIÓN ARGELINA EN ESPAÑA. PARTICULARIDADES EN NAVARRA. Arxivat 2012-02-15 a Wayback Machine. PDF (castellà)
* ↑ Asociación de Inmigrantes Argelinos de Andalucía [Consulta: 21 d'octubre del 2010] (castellà)
* ↑ Instituto Nacional de Estadística, www.ine.es Arxivat 2019-07-10 a Wayback Machine. Dades provisionals de l'1 de gener del 2010. (castellà)
* ↑ Diario Información, Progresar al otro lado de la orilla. La llegada de inmigrantes argelinos a Alicante ha aumentado, pese a la crisis, en un 21% en los últimos tres años, 19 d'octubre del 2010. (castellà)
* ↑ El percentatge varia depenent de les fonts consultades; 75% segons l'INE i 82,69% segons la Universitat de Navarra.
* 1 2 3 Miguel Pajares, Inmigración y mercado de trabajo. Informe 2008 (castellà)
# Isidoro Martín Martínez

Isidoro Martín Martínez (Albacete, 24 de setembre de 1909 – Madrid, 3 d'agost de 1990) fou un catedràtic de dret espanyol, rector de la Universitat Complutense de Madrid.
Estudià als Maristes de Múrcia i es llicencià en dret a la Universitat de Múrcia en 1930 i es doctorà a la Universitat de Bolonya en 1935. En 1932 fou un dels redactors de la revista dretana El Debate i formà part de l'Asociación Católica Nacional de Propagandistas. Es llicencià en dret canònic a la Universitat de Salamanca en 1950 i en 1941 fou nomenat secretari de la Secció d'Universitats i Alta Cultura del Consell Nacional d'Educació.
Treballà com a professor a la Universitat de Múrcia en 1931 i en 1939. En 1940 va obtenir la càtedra de dret romà a la Universitat de Santiago de Compostel·la, que en 1942 canvià per la de la Universitat de Múrcia. En 1950 fou nomenat alhora catedràtic de dret canònic de la Universitat de Salamanca i director del Col·legi Major San Pablo de la Universitat Complutense de Madrid. En 1952 es decantà per aquest darrer. En 1959 esdevé catedràtic de dret canònic i secretari general de la Universitat Complutense de Madrid i en 1962 Comissari General de Protecció Escolar i Assistència Social. Ocupà el càrrec de rector a la Universitat Complutense de Madrid des d'agost de 1967 fins a abril de 1968.

## Obres

* La protección de las personas con discapacidad en el derecho de la seguridad social y en el derecho tributario amb Belén Alonso-Olea García, i Manuel Lucas Durán, Thomson Reuters-Aranzadi, 2006. ISBN 84-9767-558-4
* Sobre la Iglesia y el Estado Fundación Universitaria Española, 1989. ISBN 84-7392-320-0
* La revisión del concordato de 1953 en la perspectiva del episcopado Español Madrid : Fundación Universitaria Española, 1974. ISBN 84-400-8128-6

## Referències

* ↑ Isidoro Martín Martínez, necrològica a l'ABC
* ↑ MARTÍN MARTÍNEZ, Isidoro (1909-1990) Arxivat 2018-02-12 a Wayback Machine. a portal.uc3m.es
* ↑ Isidoro Martín Martinez al we de la Complutense
# James Ellroy

Lee Earle "James" Ellroy, conegut popularment com a James Ellroy (Los Angeles, Califòrnia, 4 de març de 1948) és un assagista i escriptor de ficció de novel·la negra estatunidenc. Ellroy ha sabut utilitzar un estil de prosa telegràfic en la major part de la seva obra recent, on freqüentment omet connectar les paraules i tan sols fa servir frases staccato, i en particular a les novel·les La dàlia negra (1987), El gran desert (1988), L.A. Confidential (1990), Jazz blanc (1992) i American Tabloid (1995).

## Referències

* ↑ Miller, Laura «Beyond the Grassy Knoll». New York Times, 20-05-2001.
# 1114

L'any 1114 (MCXIV) fou un any comú començat en dijous del calendari julià.

## Esdeveniments

* S'inicia la croada catalano-pisana a Mallorca, que finalitzà el 1115. A la crònica pisana d'aquesta croada s'utilitza el corònim Catalunya.
* Ramon Berenguer III comença la conquesta de les Illes Balears.
* 1114-congost de Martorell-Batalla de Martorell, batalla lluitada al congost de Martorell, entre Ramon Berenguer III i els comtats d'Urgell i Cerdanya contra els almoràvits.

## Naixements

* Ramon Berenguer IV, a Barcelona, comte de Barcelona, Girona, Osona, Ribagorça i Cerdanya, i príncep d'Aragó.

## Necrològiques

* Eivissa: Abu-l-Mundir, valí d'Eivissa mort en un dels combats lliurats durant el setge de la ciutat.

## Referències

* ↑ Kennedy, Hugh. Muslim Spain and Portugal: A Political History of al-Andalus (en anglès). Routledge, 2014-06-11. ISBN 978-1-317-87040-1.
* ↑ Gilbert Meynier (2010). L'Algérie cœur du Maghreb classique. De l'ouverture islamo-arabe au repli (658-1518). Paris: La Découverte; p. 86.
* ↑ Paretas, Montserrat Pagès i. Art romànic i feudalisme al Baix Llobregat. L'Abadia de Montserrat, 1992. ISBN 978-84-7826-300-4.
# Simón Feldman

Simón Feldman (Buenos Aires, 12 de gener de 1922 - 16 d'octubre de 2015) va ser un director de cinema, guionista, crític i pintor argentí que va néixer a Buenos Aires, l'Argentina. Va realitzar els seus estudis i treballs, a les diferents àrees, tant a l'Argentina com a Europa, especialment a França. Va estudiar cinema a l'IDHEC (Institut des hautes études cinématographiques) de París el 1953. De retorn a Buenos Aires va ser cofundador del “Seminario de cine de Buenos Aires”, es va dedicar a la docència i va escriure diversos llibres sobre cinema i pintura entre els quals es compten, La generación del 60 i Cine, técnica y lenguaje. La seva filmografia comprèn llargmetratges, mediometrajes i curtmetratges, alguns d'ells del gènere documental.
Els seus primers films van ser Un teatro independiente (1954) i El negoción (1959) (no estrenat comercialment). El 1960 va dirigir el llargmetratge Los de la mesa 10 amb María Aurelia Bisutti i Emilio Alfaro, que tuvo elogios de la crítica.
El 28 de març de 2000 li va ser lliurat el Premi Cóndor de Plata a la trajectòria per part de l'Asociación de Cronistas Cinematográficos de la Argentina.

## Filmografia
### Director

* Memorias y olvidos (1987)
* Happy End (curtmetratgee) (1982)
* Caraballo mató un gallo (curtmetratge) (1976)
* Los cuatro secretos (1975)
* Tango argentino (1969)
* Génesis del Chaco (curtmetratge) (1965)
* Mundo nuevo (curtmetratge) (1965)
* Grabado argentino (curtmetratge) (1961)
* Gambartes, pintor del litoral curtmetratge) (1960)
* Los de la mesa 10 (1960)
* El negoción (1959)
* Un teatro independiente (curtmetratge) (1954)

### Guionista

* Memorias y olvidos (1987)
* Los cuatro secretos (1976)
* Mundo nuevo (curtmetratge) (1965)
* Los de la mesa 10 (1960)
* El negoción (1959)

### Animació

* Castelao (Biografía de un ilustre gallego) (1980)
* Los cuatro secretos (1976)

### Productor

* Mundo nuevo (curtmetratge) (1965)

### Director de fotografia

* El negoción (1959)

### Editor

* El negoción (1959)
Obres:
* El director de cine: técnicas y herramientas
* Guion argumental; Guion documental
* La fascinación del movimiento
* La realización cinematográfica
* El cine: cara y ceca
* La generación del 60
* La composición de la imagen en movimiento

## Referències

* ↑ «Murió el guionista, director y teórico Simón Feldman». Otros Cines. [Consulta: 19 gener 2023].
* ↑ Simón Feldman: un maestro del cine argentino, La Nación, 19 d'octubre de 2015
* «Copia archivada». Arxivat de l'original el 2009-12-21. [Consulta: 15 març 2010].
* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001.

## Enllaços externs

* El Fondo Simón Feldman es conserva al Departamento de Archivos de la Biblioteca Nacional Mariano Moreno.
* Informació sobre Simón Feldman a cinenacional.com
* Fragment del documental Tango argentino dirigit per Simón Feldman