OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Jueva

La casa Jueva està situada al carrer Castelló número 20 de la ciutat de València. Es tracta d'una edificació residencial d'estil art déco valencià construïda l'any 1930.

## Edifici

Fou construït per l'arquitecte valencià Joan Guardiola Martínez en 1930. És un exemple d'estil art déco valencià. En l'edifici l'arquitecte s'inspira lliurement en l'arquitectura d'altres països i èpoques, cosa que ja havia realitzat en altres edificis com en l'Ateneu Suec del Socors en 1927 o a la Casa Ferran Guardiola de Barcelona en 1929. En aquest cas en la façana conviuen elements arquitectònics d'estil oriental, àrab, egipci, hindú, hebreu, etc.
El nom popular de casa jueva es deu a l'estrella de David que es troba just en la llinda de l'entrada de l'edifici. Va ser construïda per encàrrec de José Salom, molt probablement al cognom d'origen jueu del seu propietari es deu la utilització per part de l'arquitecte d'aquest element tan característic de la cultura hebrea. En l'edifici es reunia de manera discreta i secreta la reduïda comunitat jueva de l'època que residia a València per a realitzar les seves tradicionals celebracions religioses.
L'edifici consta de planta baixa i sis altures. Destaca l'originalitat estílistica en tota la façana, amb una exòtica i rica ornamentació, tant a la porta d'entrada com en la primera altura i en la sumptuosa rematada de l'edifici d'inspiració oriental, àrab i hindú.
La planta baixa i la rematada de l'edifici s'han vist clarament alterats amb el pas del temps. En la rematada de l'edifici es van retirar les rematades d'estil hindú que el coronaven.

## Referències

* 1 2 3 "Casa Judía, un icono de Juan Guardiola en Valencia". Artículo en Architectural Digest AD, 23 de marzo de 2017.
* ↑ De Sueca a Bollywood: la arquitectura imposible de La Casa Judía. Artículo de Valencia Plaza, 3 de diciembre de 2013.
* ↑ "La Casa Judía de Valencia". Artículo de Sfarad.es, 28 de agosto de 2017.
# (1048) Feodosia

(1048) Feodosia és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert el 29 de novembre de 1924 per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya.
Feodosia va rebre al principi la designació de 1924 TP. Més endavant es va anomenar per la ciutat portuària crimea de Feodosia.
Feodosia orbita a una distància mitjana del Sol de 2,731 ua, podent allunyar-se'n fins a 3,226 ua i acostar-s'hi fins a 2,235 ua. La seva excentricitat és 0,1814 i la inclinació orbital 15,81°. Triga a completar una òrbita al voltant del Sol 1648 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1048.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1048) Feodosia» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 11 juny 2018].

## Enllaços externs

* «(1048) Feodosia» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 11 juny 2018].
# Viktor Axelsen

Viktor Axelsen (danès: Viktor Lundager Axelsen) (Odense, 4 de gener de 1994) és un jugador de bàdminton danès. Ha participat en 2 Olimpíades, guanyant la medalla de bronze en la prova individual dels Jocs Olímpics de Rio 2016 i la medalla d'or en la prova individual dels Jocs Olímpics de Tòquio 2020. A més, també ha guanyat 3 medalles (2 d'or) en els Campionats del Món i 19 medalles (13 d'or) en els Campionats d'Europa.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2016 | Rio de Janeiro | 3 | Individual masculí |
| 2020 | Tòquio | 1 | Individual masculí |
| Campionat del Món ||||
| 2013 | Guangzhou | 1/32 de final | Individual masculí |
| 2014 | Copenhaguen | 3 | Individual masculí |
| 2015 | Jakarta | 1/4 de final | Individual masculí |
| 2017 | Glasgow | 1 | Individual masculí |
| 2018 | Nanquín | 1/4 de final | Individual masculí |
| 2021 | Huelva | 1a ronda | Individual masculí |
| 2022 | Tòquio | 1 | Individual masculí |
| 2023 | Copenhaguen | 1/4 de final | Individual masculí |
| Campionat d'Europa ||||
| 2012 | Karlskrona | 3 | Individual masculí |
| 2013 | Ramenskoye | 2 | Equips mixt |
| 2014 | Kazan | 3 | Individual masculí |
| 2014 | Basilea | 1 | Equips masculí |
| 2015 | Lovaina | 1 | Equips mixt |
| 2016 | La Roche-sur-Yon | 1 | Individual masculí |
| 2016 | Kazan | 1 | Equips masculí |
| 2017 | Kolding | 3 | Individual masculí |
| 2017 | Lubin | 1 | Equips mixt |
| 2018 | Huelva | 1 | Individual masculí |
| 2018 | Kazan | 1 | Equips masculí |
| 2019 | Copenhaguen | 1 | Equips mixt |
| 2020 | Liévin | 1 | Equips masculí |
| 2021 | Kiev | 2 | Individual masculí |
| 2021 | Vantaa | 1 | Equips mixt |
| 2022 | Madrid | 1 | Individual masculí |
| 2023 | Aire-sur-la-Lys | 1 | Equips mixt |
| 2024 | Saarbrücken | 3 | Individual masculí |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Bàdminton. [Consulta: 1r maig 2024].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 13 juny 2023].
# Mare de Déu de la Mercè

La Mare de Déu de la Mercè és una advocació de la Mare de Déu originària de Barcelona i lligada a la fundació de l'orde de la Mercè el 1218. La imatge actual es venera a la basílica de la Mare de Déu de la Mercè i és una talla de fusta d'estil gòtic del segle XIV, atribuïda a Pere Moragues. El nen Jesús que té a la falda és d'un o dos segles després. Des del 1687 és patrona de la ciutat de Barcelona, per un vot que va fer el Consell de Cent si alliberava la ciutat d'una plaga de llagostes. També ho és de l'arxidiòcesi de Barcelona (des del 1868) i de la província eclesiàstica de Barcelona (que inclou les diòcesis de Sant Feliu i Terrassa) des del 2006. Durant l'Exposició Universal de Barcelona (1888) fou coronada canònicament. Tradicionalment, la festa major de la ciutat de Barcelona se celebra en honor seu pels volts del 24 de setembre. Va ser el 1871 quan se celebra la primera festivitat de la Mercè amb aspiracions a festa major de la ciutat.

## Llegenda

Segons la tradició la Mare de Déu s'aparegué simultàniament, una nit d'agost de 1218, a sant Pere Nolasc, sant Ramon de Penyafort i al rei Jaume el Conqueridor per instar-los a la fundació d'un orde per a la redempció de captius cristians en mans de musulmans, i que va ser l'Orde de la Mercè, els membres de la qual s'anomenen popularment mercedaris. Hi ha constància de l'advocació el 1230 i el primer temple que li fou dedicat ja existia entre 1249 i 1267. Els Goigs més populars que se li canten comencen així: «Dels captius Mare i Patrona…».

## Difusió del culte

El culte es va difondre durant l'edat mitjana pel Mediterrani i, durant els segles xvi a xviii, arran de la tasca d'evangelització que van dur a terme els frares mercedaris en terres hispàniques i americanes, es van crear nombrosos convents de l'orde que van convertir la Mare de Déu de la Mercè (amb el nom de Virgen de las Mercedes o Mercedes) en una advocació popular.
El dia de la festivitat de la Mare de Déu de la Mercè és el 24 de setembre.
La Mare de Déu de la Mercè és venerada en altres ciutats i pobles del món on la presència catalana ha estat rellevant. Així passa a Viena, en què els exiliats catalans que van trobar refugi a la ciutat després de 1714, van construir-ne una amb l'ajuda de l'emperador Carles VI i l'emperadriu Elisabeth de Brunwick. L'església encara es pot visitar i en el seu interior hi ha la tomba de Josep Rifós, vicari general del bisbat de Barcelona durant el setge de 1714, així com Nicolau Serdanya, metge vinculat a l'hospital d'espanyols, una institució fundada per ajudar els refugiats provinents de la corona hispànica.

## Referències

* ↑ «Festes de la Mercè | cultura popular i festival de festivals». Universitat Oberta de Catalunya, 22-09-2016. [Consulta: 9 desembre 2019].
* ↑ «"EL PATRONATGE DE LA MARE DE DÉU DE LA MERCÈ A BARCELONA". Amadeu Carbó i Martorell. Col·lecció l'Ermità Digital», 01-09-2021.
* ↑ «La Mare de Déu de la Mercè, princesa de Barcelona". Calendari l'Ermità», 14-09-2023.
* ↑ «Goigs i devoció popular a la Mare de Déu de la Mercè de Barcelona». [Consulta: 2016].

## Vegeu també

* Basílica de la Mercè
* Orde de la Mercè
* La Mercè (Cusco)
# Or blanc

L'or blanc, electre o electron (del grec: ελεκτρον, 'ambre') és un aliatge d'or i algun altre metall blanc, com l'argent, pal·ladi, manganès o níquel, moltes vegades està recobert de rodi d’alta brillantor. Aquest aliatge es fa servir molt en la joieria, especialment com a alternativa més econòmica al platí amb el qual no s’ha de confondre.
L’or és de color groc i, en anglès, es fa servir el terme colored gold que és una denominació que engloba, també, altres colors que es poden obtenir en els aliatges amb or.
Els quirats (K) més comuns de l’or en joieria i altres usos (l’or pur té 24 quirats) són de 22 K (92 %), 18 K (75 %), 14 K (58 %) i 9 K (38 %). Per exemple, els aliatges on es mesclen 14 parts d’or a 10 parts d’aliatge formen un or de 14 quirats de puresa, 18 parts d’or afegides en 6 parts d’aliatge formen or de 18 quirats i així successivament. Hi ha centenars de possibles aliatges i mescles, però en general afegir argent acolorirà l’aliatge d’or de color blanc i si s’afegeix coure ho farà de vermell. Es pot afegir al voltant del 0,2 % de zinc per endurir l’aliatge.
Com que un aliatge amb níquel és fort i dur, es pot fer servir per anells i «pins». Els que es fan amb pal·ladi són tous i adequats per encastar-hi pedres precioses. El terme «blanc» en l’or blanc cobreix un alt espectre de colors que limita o se sobreposa al groc pàl·lid, marró tintat i fins i tot un rosa molt pàl·lid. Una fórmula comuna per l’or blanc és del 90 %, en pes d’or i 10 % en pes de níquel, s'hi pot afegir coure per a fer l’aliatge més mal·leable.
Aproximadament el 13,5 % de les persones són sensibles o al·lèrgiques a l’or blanc a causa del níquel que contenen alguns aliatges i els irrita la pell.

## Vegeu també

* Electre
# (1050) Meta

(1050) Meta és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert el 14 de setembre de 1925 per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya.
Meta es va designar inicialment com 1925 RC. Es desconeix la raó del nom.
Meta orbita a una distància mitjana de 2,626 ua del Sol, podent acostar-s'hi fins a 2,164 ua i allunyar-se'n fins a 3,088 ua. La seva excentricitat és 0,1758 i la inclinació orbital 12,52°. Empra 1554 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1050.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1050) Meta» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 11 juny 2018].

## Enllaços externs

* «(1050) Meta» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 11 juny 2018].
# Matthew Wearn

Matthew Wearn OA (Perth, 30 de setembre de 1995) és un regatista australià. Va guanyar l'or als Jocs Olímpics d'estiu de 2020 i als Jocs Olímpics d'estiu de 2024 a la classe làser masculina.

## Carrera esportiva

Wearn va guanyar medalles de plata als Campionats del Món de làser el 2018, 2019 i 2020. Es va classificar per representar Austràlia en la competició de vela dels Jocs de Tòquio 2020, celebrats el 2021, on va guanyar la medalla d'or de laser.
El Dia d'Austràlia de 2022 va rebre l'Orde d'Austràlia. L'any 2023, va ser guardonat com a atleta masculí de l'any als AIS Sport Performance Awards. L'agost de 2024, va tornar a guanyar l'or de la categoria laser a París 2024.

## Vida personal

Wearn navega des que tenia cinc anys. Es va inspirar en les campiones olímpiques de Pequín Elise Rechichi i Tessa Parkinson que havien anat al seu club de vela local de Perth per mostrar als joves regatistes les medalles d'or que havien guanyat a la classe 470. Quan tenia 15 anys, Matthew va ser convidat a entrenar amb l'equip sub-15 d'Austràlia Occidental de futbol australià, però a causa dels compromisos de navegació, va haver de rebutjar aquesta oportunitat.
El 2023, es va casar amb la regatista belga Emma Plasschaert.

## Referències

* ↑ «Matt Wearn». Olympics.com.au. Australian Olympic Committee. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ «Matt Wearn becomes first back-to-back Olympic champion in men's dinghy» (en anglès). The Sydney Morning Herald, 07-08-2024. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ «Australia Day Honours List». The Governor-General of the Commonwealth of Australia, 26-01-2022. [Consulta: 25 gener 2022].
* ↑ Commission, Australian Sports Commission; jurisdiction=Commonwealth of Australia; corporateName=Australian Sports. «Swimming makes a big splash at AIS Performance Awards» (en anglès). Australian Sports Commission. [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ Rogers, Samantha. «Marvellous Matt! WA's Wearn claims back-to-back gold» (en anglès). The West Australian, 07-08-2024. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ «Matt Wearn». AustralianSailingTeam.com.au. [Consulta: 25 agost 2021].
* 1 2 Pengilly, Adam. «'It was taken away from me': The Olympic champion who spent a year battling long COVID» (en anglès). The Sydney Morning Herald, 05-07-2024. Arxivat de l'original el 2024-07-05. [Consulta: 7 agost 2024].

## Enllaços externs

* Matt Wearn a la Federació Internacional de Vela (anglès)
# La Caravel·la

La Caravel·la és un edifici dins del nucli antic de la població de l'Escala, al bell mig de la Platja, formant cantonada entre aquesta i el Carrer Santa Màxima. És una de les construccions que delimiten la Plaça de la Sardana. Aquest edifici va ser concebut com a salí, Salazones y Conservas E. Juhé Bruguera. A l'Escala hi ha documentats deu salins o indústries de salaó des del segle xviii.
Edifici de planta irregular, amb la coberta a dues aigües de teula, distribuïda en planta baixa i dos pisos. Les façanes presenten obertures rectangulars. A la planta baixa hi ha portals emmarcats d'accés a l'interior, mentre que als pisos, tant les finestres com els finestrals presenten guardapols. Al nivell del primer pis hi ha dos balcons correguts i una finestra a cada façana. En canvi, a la segona planta només hi ha finestres. L'element més destacat de l'edifici és una gran tribuna situada a la cantonada formada per les dues façanes, al nivell dels pisos superiors, on l'estructura passa de cantonada a xamfrà. De planta circular, la tribuna presenta sis grans finestrals rectangulars amb els angles arrodonits i els vitralls de diferents colors. Per la part superior, la tribuna serveix de terrassa al segon pis, amb barana de ferro senzilla. Tota la construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc. A la façana encarada a mar hi ha el nom de l'edifici, "Caravel·la", pintat amb lletres grans de color blau, entre la primera i la segona planta.

## Referències

* 1 2 3 «La Caravel·la». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Marian Jaworski

Marian Franciszek Jaworski (ucraïnès: Мар'ян Францішек Яворський; Lviv, 21 d'agost de 1925 – Cracòvia, 5 de setembre de 2020) fou un cardenal de l'Església Catòlica i arquebisbe emèrit de Lviv dels Llatins.

## Biografia

Nascut fill de Wincenty i Stanisława Łastowiecka in Lwów, Polònia (avui Lviv, Ucraïna). Estudià al Seminari major de Lwów, sent ordenat prevere a Cracòvia el 25 de juny de 1950. Serví com a prevere durant dos anys (1950-1952) abans de tornar als estudis, obtenint tres doctorats al 1965 (un en teologia per la Universitat Jagielloniana, i en filosofia per la Universitat catòlica de Lublin i per la Acadèmia teològica de Varsòvia.
Al 1970 va ser nomenat secretari del Consell Científic de Bisbes Polonesos entre 1970 i 1984. Va ser Degà de la Pontifícia Facultat Teològica de Cracòvia entre 1976 i 1981, i rector entre 1981 i 1987.
Nomenat administrador apostòlic de Lviv pels territoris fora de Polònia al maig de 1984, va ser consagrat bisbe el 23 de juny de mans del cardenal Franciszek Macharski, rebent la seu titular de Lambesi. Va ser promogut a arquebisbe el 16 de gener de 1991 de la mateixa seu.
Entre 1992 i 2008 va presidir la Conferència Episcopal Ucraïnesa.
Va ser creat cardenal in pectore pel Papa Joan Pau II al consistori del 21 de febrer de 1998, sent un dels quatre nomenaments secrets que va fer durant el seu pontificat. El cardenalat de Jawoeski va ser fet públic al consistori del 21 de febrer de 2001. Va ser un dels cardenals electors que participaren en el conclave de 2005 que escollí el Papa Benet XVI. Al 2006 va assolir l'edat de 80 anys, perdent el dret a participar en futurs conclaves.
El 21 d'octubre de 2008 el Papa acceptà la seva renúncia com a arquebisbe.

## Publicacions

* The Philosophy of Person: Solidarity and Cultural Creativity, Council for Research in Values and Philosophy, Series IVA, Vol. 1 (2005).

## Honors

    Orde de Iaroslav el Savi de V Classe (2004)
    Orde de Iaroslav el Savi de IV Classe (2006)
    Comendador amb Placa de l'Orde de Polònia Restituta (17 de setembre de 2007)

## Referències

* ↑ «Statistics on the Consistory (21 February 2001)». Vatican Press Office. [Consulta: 23 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Biografia a catholic-pages.com
# Malínovka (Krivoixeïnski)

Malínovka (en rus: Малиновка) és un poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 2010 tenia 366 habitants. Fundada l'any 1920. El 1926, el poble de Malinovsky constava de 16 llars, la població principal eren russos. El centre del consell del poble de Malinovsky del districte de Krivosheinsky del districte de Tomsk a la regió de Sibèria.

## Referències

* ↑ «Дані перепису населення Росії 2002 року». Arxivat de l'original el 3 лютого 2019. [Consulta: 10 лютого 2021].
* ↑ «Список населенных мест Сибирского края. Том 2. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1928». Arxivat de l'original el 2020-02-04. [Consulta: 27 maig 2019].
# (1051) Mèrope

(1051) Merope és un asteroide pertanyent al cinturó exterior d'asteroides descobert per Karl Wilhelm Reinmuth el 16 de setembre de 1925 des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. Merope es va designar inicialment com 1925 SA. Més tard va ser anomenat per Mérope, una deessa menor de la mitologia grega.
Està situat a una distància mitjana del Sol de 3,218 ua, podent allunyar-se'n fins a 3,532 ua i acostar-s'hi fins a 2,905 ua. La seva excentricitat és 0,0975 i la inclinació orbital 23,48°. Emplea a completar una òrbita al voltant del Sol 2109 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1051.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1051) Merope» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 12 juny 2018].

## Enllaços externs

* «(1051) Merope» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 12 juny 2018].
# Miquel Payà i Rico

Miquel Payà i Rico (Beneixama, 20 de desembre de 1811 — Toledo, 24 de desembre de 1891) va ser un cardenal valencià. Després de ser bisbe de Conca i arquebisbe de Santiago de Compostel·la, fou arquebisbe de Toledo i, per tant, primat d'Espanya.

## Biografia

Va transcórrer la infantesa a Onil, d'on era originària la seua família. Va estudiar a la Universitat de València i al Seminari Conciliar, fent estudis de filosofia, teologia i dret canònic, especialitat de la que seria professor a la Universitat. Va ser ordenat sacerdot l'any 1836, i el 1841 va ser nomenat rector de la parròquia del seu poble, Beneixama. Durant aquest període es va dedicar a construir l'església, només amb recursos econòmics dels fidels locals.
El 1844 va tornar a València, on va ser professor de la Universitat i del Seminari. El 1848 va ser nomenat capellà major de la Confraria de Nostra Senyora del Miracle i va començar a ocupar-se de la direcció del diari El Eco de la Religión, on va publicar articles en contra de la propugnada llibertat religiosa pels sectors liberals.
Va obtenir per oposició la canongia lectoral de la Catedral de València, on va prestar serveis fins a ser nomenat bisbe de Conca el 5 de març de 1858. Fou consagrat bisbe a la catedral de València el 12 de setembre del mateix any.
Va participar en el Concili Vaticà I amb una disertació de defensa de la infal·libilitat pontifícia, prerrogativa que finalment hi seria aprovada.
Va ser nomenat arquebisbe de Sant Jaume de Galícia el 16 de gener de 1874. Sota la seua guia es va restaurar la catedral, possibilitant la troballa de les restes de l'apòstol, i va fundar el manicomi de Conjó. El beat Pius IX el va nomenar cardenal del títol de Ss. Quirico e Giulitta el 12 de març de 1877 i com a tal intervigué en el conclave de 1878 que va elegir el seu successor, el papa Lleó XIII.
Va ser nomenat senador per la circumscripció de Biscaia l'any 1871.
Va culminar la seua carrera com a arquebisbe de Toledo, Primat d'Espanya, i patriarca titular de les Índies Occidentals, responsabilitat que va ocupar des de l'any 1886 fins a la seua mort. En aquesta condició, aquell mateix any li pertocà de batejar el rei Alfons XIII.

## Bibliografia

* (castellà) Vicente Gascón Pelegrí. Prohombres valencianos en los últimos cien años, 1878-1978. València. Caixa d'Estalvis de València, 1978. ISBN 84-500-2630-X

## Enllaços externs

* Perfil a Catholic Hierarchy (anglès)
# La tarea

La tarea és una pel·lícula mexicana dirigida per Jaime Humberto Hermosillo i estrenada en 1991. La pel·lícula fou seleccionada per representar Mèxic a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 1991, però finalment no fou nominada.

## Sinopsi

Virginia (María Rojo) pren una classe de filmació i convida a Marcelo (José Alonso) per filmar la seva trobada després de quatre anys sense veure's, tot això amb la intenció de complir amb la seva tasca escolar.

## Repartiment

* José Alonso - Marcelo / Pepe
* María Rojo - Virginia / Maria

## Producció

La pel·lícula va ser produïda per Clasa Films Mundiales. Es va rodar en una sola presa, durant molt de temps l'espectador només veu les cames dels personatges i escolta els diàlegs perquè la càmera estava situada sota la taula. La popularitat de María Rojo va augmentar amb aquesta pel·lícula i la va recolzar en el seu camí per convertir-se en una de les actrius amb més èxit i popularitat a Mèxic. En la seva aparició demostra que té un erotisme especial, encara que no és una bellesa clàssica. El 1992 es va rodar una seqüela d'aquesta pel·lícula amb La tarea prohibida, que no va tenir el mateix èxit.

## Premis i reconeixements

* Nominació al Ariel de Plata al Millor actor amb José Alonso.
* Guanyadora de l'Esment especial al 17è Festival Internacional de Cinema de Moscou per Jaime Humberto Hermosillo.
* Premi Caribdis de Plata al Taormina Film Fest de 1991 per Jaime Humberto Hermosillo.

## Referències

* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ Divertida y singular comedia, El País, 28 de gener de 1992
* ↑ Carl J. Mora: Mexican Cinema: Reflections of a Society, 1896-2004. McFarland & Co Inc, Jefferson N.C. 2005, S. 192.
* ↑ Carl J. Mora: Mexican Cinema: Reflections of a Society, 1896-2004. McFarland & Co Inc, Jefferson N.C. 2005, S. 193.
* ↑ «Còpia arxivada». MIFF. Arxivat de l'original el 3 d’abril 2014. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ Ha muerto... Jaime Humberto Hermosillo a cineymax.es

## Enllaços externs

* La tarea Arxivat 2023-03-27 a Wayback Machine. a noodlemagazine.com