OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Cañas i Mañé

La Casa Cañas i Mañé és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. La casa va ser projectada per l'arquitecte Antoni Pons i Domínguez.
Edifici entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos amb terrat. Els elements més remarcables de la façana són el coronament amb esgrafiats i la gran tribuna del primer pis. La planta baixa ha estat completament modificada. L'obra s'inscriu en el llenguatge del modernisme, i és una de les cases que configuren la imatge de la Rambla.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Cañas i Mañé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Casa Cañas i Mañé, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa Celedonio Badia Tort

La Casa Celedonio Badia Tort és un edifici del centre de Terrassa, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge plurifamiliar, entre mitgeres, que ocupa una parcel·la triangular situada a la cantonada entre el carrer de Galileu i la carretera de Martorell. Consta de planta baixa i dos pisos, amb terrat. Les façanes, unides per un parament arrodonit, mostren una composició simètrica, amb obertures allindanades que formen balconades cantoneres al primer i al segon pis, i profusió d'elements ornamentals (motllures, cornises, balustrades, pilastres adossades, etc.). La part posterior de l'edifici és molt estreta i presenta terrasses amb barana de balustres al primer i al segon pis.

## Història

La Casa Badia va ser construïda l'any 1921 per l'arquitecte Manuel Joaquim Raspall i Mayol.

## Referències

* 1 2 «Casa Celedonio Badia Tort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Casa Mas Ros (Caldes de Malavella)

La Casa Mas Ros és un edifici de planta baixa i pis, situat al nucli urbà de Caldes de Malavella (Selva). Fa xamfrà amb la Rambla recolons i el carrer Balneari Soler. Form part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A la façana principal (Rambla Recolons), al costat lateral dret hi ha la porta d'entrada en arc escarser i decoració modernista a manera de guardapols. A la porta, de fusta, hi ha decoracions florals incises, d'estil modernista. Al costat esquerre, tres finestres en arc rebaixat, porticons i gelosies de fusta i ampit de rajola vidriada, i decoració modernista a manera de guardapols. Una línia d'imposta amb les motllures en escòcia separa la planta baixa del pis.
Al pis, dos balcons, separats per una columna amb capitell, fets de pedra artificial, que sosté una motllura. Les obertures són en arc de llinda, amb porticons i gelosies de fusta. Les baranes són de ferro forjat, de semi-bulb. Els balcons estan reculats en el mur de la façana. Just sobre la porta d'entrada, un terrat al nivell del pis. Corona la façana un pinyó escalonat amb elements modernistes.
A la cantonada, a l'altura del pis, una tribuna de cinc costats amb marlets i decoracions florals d'estil modernista. A la façana que dona al carrer Balneari Soler, planta baixa amb portal (garatge) en arc de llinda flanquejat per dues finestres en arc rebaixat i decoracions d'estil modernista, a manera de guardapols. Al pis quatre finestres, dues de les quals, a l'esquerre, estan geminades, en arc pla i guardapols. El pany de paret és de maó arrebossat, pintat de color ocre amb decoracions de color gris.

## Història

A mitjan segle xix a la comarca de La Selva sorgiren els primers nuclis d'estiuejants a l'entorn de localitats amb aigües termals. En principi s'hostatjaven en fondes o cases particulars però amb la millora dels mitjans de transport les localitats es consoliden com a zones d'estiueig i llavors és quan es comencen a construir les cases d'estiueig. A la "Guia ilustrada oficial. Caldas de Malavella" de l'any 1927 consta que aquest edifici pertanyia a Antoni Mas. Era un dels edificis que es llogaven als estiuejants que anaven al poble atrets per les aigües medicinals. L'edifici se situa a la rambla Recolons, un dels passejos que es construeixen al poble en aquest moment i que pren el nom de qui el va promoure, en Bartolomé Recolons. Un dels xamfrans dona al carrer que pren el nom del Balneari Soler, desaparegut el 1975.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Casa Mas Ros». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Casa Pere Romaní

La Casa Pere Romaní és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental) situat al carrer del Nord, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta baixa i pis, amb parets arrebossades imitant carreus de pedra. La façana és simètrica, amb tres obertures per planta, balconada de ferro al primer pis i exuberant decoració floral de tipus modernista als timpans de les llindes i als muntants. Presenta una marcada línia d'imposta entre les dues plantes, resseguint les mènsules de la balconada. Remata l'edifici una cornisa de pedra que al centre forma un frontó ondulat amb decoració floral. El llenguatge modernista és emprat també a les cases veïnes, cosa que dona un conjunt unitari força interessant.

## Referències

* ↑ «Casa Pere Romaní». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Casa Pere Segués

La Casa Pere Segués és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental), protegit com a bé cultural d'interès local. És situat a la cantonada dels carrers de Vinyals i del Doctor Cabanes.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres que fa cantonada, de planta semisoterrani, planta baixa i pis. La coberta és de teula àrab a quatre vessants. Les façanes són de composició simètrica i estan delimitades pel sòcol de pedra, una línia d'imposta i cornisa de terra cuita. El portal principal d'accés, que dona al carrer del Doctor Cabanes, és en arc de mig punt i amb dovelles de pedra, seguint la tipologia del mas. Al damunt apareix un ritme d'obertures d'arc de mig punt disposades com a galeria. La resta d'obertures són rectangulars i decorades amb motlluratge de terra cuita, així com la llotja de la façana posterior, que té tot el seu perfilat també en terra cuita. Tota la façana està estucada de color clar.
El tractament general de l'edifici està resolt seguint els corrents del Noucentisme català, i utilitza la terra cuita com a element ornamental.

## Referències

* 1 2 «Casa Pere Segués». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Casa Pous Cunill

La Casa Pous Cunill, o Casa Mercè Pous Cunill, és un edifici del carrer de la Creu Gran, al centre de Terrassa, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una antiga casa senyorial, entre mitgeres, de planta baixa amb entresòl i dos pisos. La façana que dona al carrer és simètrica, amb una tribuna central afegida al primer pis posteriorment, i balcons a la resta. El remat superior és en forma de cornisa, amb un frontó semicircular de gran exuberància de detalls ornamentals amb motius florals.
La planta baixa té dos portals iguals, centrats. En un d'ells hi ha l'escala amb originals picaportes i més a l'interior un fanal de ferro forjat. A través de l'altre portal s'entrava a les antigues quadres, que estan realitzades en maó col·locat a plec de llibre.
L'obra és de maó i estucada. La utilització del llenguatge modernista s'observa en els elements decoratius i en els treballs de forja.

## Història

Aquesta casa fou bastida pel mestre d'obres Josep Masdéu el 1915 com a residència particular del propietari de Can Bonvilar, una masia situat a l'est de la ciutat, vora el nou camp de golf del Reial Club de Golf El Prat.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Pous Cunill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 abril 2013].
* ↑ Verdaguer i Caballé, Joaquim. «Els hisendats rurals, «l'aristocràcia d'espardenya»: Del camp a la vila», 14-03-2015. [Consulta: 17 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Casa Ramon Samaranch

La Casa Ramon Samaranch és un edifici de Terrassa inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, situat al carrer de Volta, al barri de Ca n'Aurell.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de dos petits habitatges unifamiliars bessons de les dimensions d'un casal situats entre mitgeres, de planta rectangular, cadascun dels quals consta de planta baixa i dos pisos, amb les obertures lleugerament arrodonides. A la planta baixa hi ha dues obertures, la porta d'accés a l'esquerra i una finestra. Al primer pis hi ha un balcó amb barana de ferro sinuosa, i al segon pis, tres finestres balconeres. El coronament de l'edifici és amb una doble cornisa arrodonida.

## Història

La Casa Ramon Samaranch va ser bastida l'any 1916 per l'arquitecte Lluís Muncunill. Segons la fitxa de l'Inventari d'Edificis i Elements Arquitectònics de l'Ajuntament de Terrassa no hi ha documentada cap ampliació per part de l'autor, cosa que fa pensar que tots dos edificis foren construïts alhora.

## Referències

* 1 2 «Casa Ramon Samaranch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Casa Robert (Altafulla)

La Casa Robert, o Can Robert de la Placeta, és un edifici del municipi d'Altafulla (Tarragonès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un exemple típic de les cases de dins el recinte de la vila closa.
Té, com quasi totes, una planta baixa, el pis noble i, a sobre, una galeria correguda de línia molt senzilla, però de gran bellesa.
L'edifici només té una porta d'accés, de proporcions airoses i estructura rectilínia. A la clau del portal es pot llegir la data de la seva construcció: "1792".
Trenca la façana del pis baix una finestra situada al costat de la porta principal.
El pis superior té una balconada a la qual surten dues portes i al costat -sempre donant al carrer- una fornícula, de clara influència barroca, amb la imatge d'un sant protector.
L'últim pis destaca per la galeria correguda amb tres obertures al carrer i una al costat de la casa que dona al carrer del Cup.
Tampoc no manca la teulada amb un voladís generós.

## Història

La casa ha sofert moltes transformacions a l'interior. La part d'habitatge està llogada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Casa Robert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* «Casa Robert». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Sala (Caldes de Malavella)

La Casa Sala és un edifici del municipi de Caldes de Malavella (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici aïllat, voltat de jardí, situat a la Rambla d'en Rufí, just al final del nucli urbà de Caldes de Malavella. L'edifici es troba protegit per un tancat. Una porta en aquest tancat permet accedir a l'edifici. Abans, però, trobem un passeig d'arbres plataners que ens hi condueix.

## Descripció

L'edifici s'asseu sobre una plataforma anivelladora del terreny, amb balustrada de pedra artificial; sota la qual hi hagué la zona de serveis. Destaca el portal que hi ha en aquesta plataforma, just a la zona de la façana principal, amb un arc curvilini de sabor modernista. Té planta rectangular. A cada façana hi ha tres cossos verticals, el central més baix que els laterals que són torratges. Una mena de cimbori central corona l'edifici.
A la façana principal, la que dona a l'avinguda d'arbres plataners, hi ha una llotja poligonal en el cos central, damunt la qual hi ha una terrassa amb balaustrada que s'hi accedeix des del segon pis. A les torres també hi ha terrassa amb balaustrada. Igualment el cimbori. Els cossos centrals, més baixos, estan coberts amb una teulada a una vessant orientada a cada una de les la façanes.Horitzontalment l'edifici es divideix en tres plantes, amb totes les obertures en arc de llinda tancades per porticons. Cada una de les plantes es manifesta a l'exterior amb unes motllures que recorren horitzonatalment l'edifici. Un fris d'arcs cecs precedeix la balaustrada del cimbori.

## Història

Originàriament aquest edifici fou concebut com a torre d'estiueig. L'estiueig de la segona meitat del segle xix i principis del segle XX tenia un caràcter elitista, ja que es limitava als sectors benestants de la societat. Anava lligat a pràctiques curatives i també començava a ser una activitat de lleure. La millora en els mitjans de transport va contribuir a consolidar els nuclis d'estiueig cosa que tingué un fort impacte en l'urbanisme i l'economia dels pobles amb aigües termals. A Caldes de Malavella es construeixen gran nombre de cases, torres i xalets sobretot a l'entorn de la Rambla Recolons i de la que s'anomenà Colònia de la Granja. En aquest moment també es van adequar diverses zones de passeig, places i parcs.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Casa Yxart (Tarragona)

La Casa Yxart és una obra de Tarragona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El projecte ideat per Nadal, Bonet i Puigdefàbregas consistia en tres blocs d'habitatges de planta quadrada i de diferents alçades. Aquesta morfologia donaria un caràcter específic a la silueta de Tarragona.
Al final varen alçar-se només dos blocs amb un mateix accés pel passeig de Sant Antoni. La planta també era diferent; el bloc més alt se situava a l'oest i tenia dos habitatges per planta un pati interior al costat nord. L'altre bloc, per la seva banda, es conforma a partir de quatre habitatges i s'orienta al sud; el seu pati interior es troba al centre.
Aquest edifici és un exemple de com l'arquitectura crea espai públic i noves circulacions urbanes. S'ha pogut mantenir l'harmonia gràcies a la regularitat tipològica de les edificacions que s'ha construït als voltants.

## Història

El disseny de plantes de l'arquitecte Lluís Nadal han esdevingut de gran interès tant per la composició com per la complexa i innovadora relació entre els espais servits i servidors així com per la riquesa dels espais interiors configurats a partir de l'economia de mitjans.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Yxart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Casa al carrer Major, 17 (Bàscara)

La Casa al carrer Major, 17 és una obra de Bàscara (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població de Bàscara, al tram inicial del traçat del carrer Major.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa, dos pisos i golfes. Totes les obertures de l'edifici són rectangulars excepte les tres finestres obertes d'arc de mig punt de les golfes, bastides amb maons. La façana principal presenta el portal d'accés a l'interior situat a la banda sud del parament. Presenta els brancals bastits amb carreus de pedra ben escairats i la llinda monolítica plana reformada, gravada amb la inscripció “Z7 7D 2(·) 1684”. Al costat, una finestra actualment empetitida bastida amb carreus, llinda plana i ampit motllurat, i una petita porta rectangular de maons, probablement oberta posteriorment. Als pisos hi ha la mateixa tipologia de finestres, tot i que les de la primera planta presenten refeccions en maó, i les del segon pis són de mida més petita.
El parament de la planta baixa deixa vista l'obra, bastida amb còdols de pedra disposats en filades força regulars. La resta de la façana està arrebossada.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Major, 17». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Casa l'Ametlla

Casa l'Ametlla és un monument del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins l'antic nucli emmurallat de la població, a poca distància de la basílica de Santa Maria, l'edifici ocupa la cantonada entre els carrers Capellans i Caserna.
Conjunt edificat en forma de L, ubicat al voltant d'un jardí i d'una eixida de planta rectangular, que consta de planta soterrani, planta baixa, primera planta i altell.
El cos principal està format per quatre crugies perpendiculars a la façana principal. El soterrani té les cobertes de voltes grasses, probablement corresponents a anteriors edificacions que ja existien abans de la construcció de l'edifici. La planta baixa està coberta amb voltes d'aresta bastides amb maons (vestíbul) i sustentades per petits pilastres adossats als murs. La caixa d'escala es troba coberta amb una cúpula semiesfèrica sobre petxines, coronada per una llanterna octogonal que il·lumina l'interior de l'escala a través d'unes petites finestres rectangulars. La cúpula està decorada amb quatre figures escultòriques situades a les petxines, que probablement representen els quatre elements naturals. En aquesta planta també es documenten les quadres pel bestiar.
A la primera planta destaca la gran sala i algunes sales amb obertures motllurades. La façana principal presenta un revestiment estucat força malmès, que imita un parament de carreus de pedra, amb les juntes en baix relleu. La porta d'accés a l'edifici, adovellada, és rectangular i amb la llinda plana. Al seu costat hi ha un gran portal d'arc de mig punt adovellat, actualment tapiat, i dues finestres rectangulars amb dovelles de pedra picada. A la primera planta, les obertures són balcons d'obertura rectangular, formats per voladissos d'una sola llosa de pissarra, suportats per passamans metàl·lics de les mateixes característiques que la reixa de la barana. A la planta altell, les obertures corresponen a petites finestres quadrades.

## Història

Les primeres dades relacionades amb aquesta casa mencionen la seva compra per part de Felip Pastell (1718) al "Real Patrimonio", juntament amb altres finques de Castelló d'Empúries i Siurana. L'edifici fou concebut com a casa d'estiueig.
Després de Felip Pastell va passar a mans de la família Fluvià d'Olot i posteriorment a la família Mas de Xexas, també d'Olot.
Aquesta casa pairal va ser la primera del poble que va tenir una vaqueria. Tancaven les vaques en una de les quadres de la casa i allà mateix es venia la llet que donaven. El normal per l'època era que les pastures fossin lliures, no que residissin en una casa dins del poble tancades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa l'Ametlla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Nunatta Qitornai

Nunatta Qitornai (en danés Vort lands efterkommere, Descendents de la Nostra Terra) és un partit independentista de Groenlàndia. Es va crear al 2017 liderat per l'ex-ministre Vittus Qujaukitsoq, que provenia del partit Siumut.

## Història

Al febrer de 2016, Vittus va ser traslladat del càrrec d'Afers Exteriors del govern groenlandès del Primer Ministre Kim Kielsen, passant a la cartera d'Indústria, Treball i Comerç en el seu segon gabinet. El 24 d'abril de 2017 seria rellevat, provocant que Vittus desafiés a Kielsen per a la presidència de Siumut a la conferència de juliol, sent derrotat amb un resultat de 19 i 48 vots respectivament.
Al setembre de 2017, Vittus Qujaukitsoq presentaria el seu nou partit, que comptaria amb la presència de l'ex-Primera Ministra Aleqa Hammond i d'altres membres escindits de Siumut, advocant per una independència ràpida de Groenlàndia, la descentralització de l'administració i l'establiment de 17 municipis en funció de la distribució de la població.
A les eleccions de 2018 aconseguirien un escó, participant als diversos gabinets que es formarien fins a la següent legislatura. Tanmateix, a les eleccions de 2021 perdrien la representació al Parlament.

## Resultats electorals
### Parlament de Groenlàndia

| Any | Vots | % | Escons | ± | Govern |
| 2018 | 1,002 | 3.4 (#7) | 1 / 31 | Nou | Coalició |
| 2021 | 639 | 2.4 (#6) | 0 / 31 | 1 | Extraparlamentari |

### Folketing

| Any | Vots | % | Escons | ± |
| 2019 | 1622 | 8.11 (#4) | 0 / 2 | Nou |
| 2022 | did not contest | did not contest | 0 / 2 | = |

### Eleccions locals

| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 2021 | 243 | 0.9 | 0 / 81 | Nou |

## Referències

* ↑ Hansen, Nukappiaaluk. «Kim Kielsen vinder suverænt formandsopgør» (en danès), 27-07-2017. [Consulta: 14 gener 2025].
* ↑ Redaktionen. «Nunatta Qitornai: Vi arbejder på at etablere 17 kommuner» (en danès), 29-03-2018. [Consulta: 14 gener 2025].
# Centre Grau-Garriga d'Art Tèxtil Contemporani

El Centre Grau-Garriga d'Art Tèxtil Contemporani és un centre d'art tèxtil contemporani situat a Sant Cugat del Vallès, a l'antic mas remodelat de Cal Quitèria. Es tracta del primer centre d'art tèxtil contemporani de tot l'estat espanyol. És el resultat del projecte originari de Josep Grau-Garriga i de la voluntat de la ciutat de Sant Cugat de promoure i difondre l'art tèxtil contemporani. El projecte de museïtzació i el comissariat de l'exposició va ser realitzada per la historiadora i crítica d'l'art, Pilar Parcerisas. L'equipament es planteja amb l'objectiu de ser un centre d'art actiu dedicat a la promoció de l'obra de Josep Grau-Garriga, així com, la difusió i coneixement de l'Escola Catalana del Tapís i de l'art tèxtil en tots els seus corrents internacionals. L'exposició inaugural fou Cent anys de tapís a Sant Cugat.

## Història

Durant el segle XX la població de Sant Cugat ha estat relacionada amb el tapís, l'artista Josep Grau-Garriga va ser un dels principals impulsors de la seva revaluació com a recurs expressiu de primer ordre de l'art contemporani a nivell internacional. La seva obra forma part de les col·leccions dels museus més prestigiosos de món: MoMA (Nova York), Museu d'Art Rufino Tamayo (Mèxic D.F.), Musée Moderne de la Ville de Paris i al MACBA, entre d'altres. Juntament amb d'altres noms que van inscriure's en l'Escola Catalana del Tapís, van ser la generació que van treure el tapís del mur per transformar-lo en quelcom més escultòric.

## Referències

* 1 2 3 «ARTE INFORMADO - Centre Grau-Garriga d'Art Tèxtil Contemporani - Cal Quitèria». [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ TV3. «Obre el Centre Grau-Garriga d'Art Tèxtil Contemporani». [Consulta: 15 abril 2020].