OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Losòrion

Losòrion (Λοσόριον) fou una fortalesa de la Làzica construïda per Justinià I. Es creu que es tracta de la moderna vila de Loussiatkhevi, a la part sud-occidental de Geòrgia.

## Referències

* ↑ Sinclair, T., D. Braund. «Places: 860822 (Losorion/Lysiris)». Pleiades. [Consulta: 28 abril 2017 1:02 pm].
* ↑ Diversos autors. War and Warfare in Late Antiquity (2 vols.): Current Perspectives, p. 878.
# Stanley Benham

Stanley Benham (Lake Placid, 21 de desembre de 1913 - Miami, 22 d'abril de 1970) fou un pilot de bob estatunidenc que va competir entre les dècades de 1940 i 1960. Era el pare del també pilot de bob Reginald Benham.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Oslo, on disputà les dues proves del programa de bob. En ambdues guanyà la medalla de plata. En el bobs a dos va formar equip amb Patrick Martin, mentre en el bobs a quatre el feu amb el mateix Martin, Howard Crossett i James Atkinson. En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or, quatre de plata i una de bronze al Campionat del món de bob, entre 1949 i 1961.

## Referències

* 1 2 «Stan Benham Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2012. [Consulta: 1r gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 1r gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 1r gener 2020].
# Vonetta Flowers

Vonetta Flowers (Birmingham, 29 d'octubre de 1973), nascuda Jeffery, és una atleta i pilot de bob estatunidenca, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1990 i 2000.
Flowers s'inicià en l'atletisme com a velocista i saltadora de llargada a la Universitat d'Alabama de Birmingham. Inicialment aspirava a formar part de l'equip estatunidenc en uns Jocs Olímpics d'Estiu, però després de diversos intents fallits canvià l'atletisme pel bobsleigh. El 2002 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Salt Lake City on, formant parella amb Jill Bakken, guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a dos del programa de bob. Aquesta era la primera medalla femenina en bob en uns Jocs Olímpics. La retirada de Jill Bakken l'obligà a canviar de parella i de cara als Jocs Olímpics de Torí de 2006 va competir amb Jean Prahm, on foren sisenes en la prova del bobs a dos.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món de bob.

## Referències

* 1 2 3 «Jill Bakken Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 11 febrer 2020].
* ↑ Vonetta Flowers a Alabama Sports Hall of Fame
# Nostra Senyora dels Afligits

L'ermita de la Nostra Senyora dels Afligits és un temple catòlic al cim de la Muntanyeta de l'Ermita, al municipi d'Alfara de la Baronia. És bé de rellevància local amb identificador número 46.12.024-002. Es troba en el cim de l'anomenada Muntanyeta de l’Ermita, turó de 232 msnm que domina el nucli poblacional. L'edifici és de planta rectangular. Està construït en maçoneria L'edifici va ser construït entre 1690 i 1699.
La façana és senzilla i s'hi troba la porta d'accés. Hi ha sengles finestres a banda i banda i, sobre la porta, una tercera. El frontó curvilini es remata amb una espadanya amb campana.
A l'exterior poden observar-se els contraforts i l'habitatge de l'ermità, coberta per una teulada a un sol vessant. La teulada del temple és a dues aigües.
L'interior està cobert per volta de canó i il·luminat per llunetes. La senzilla decoració és d'estil dòric. Hi ha quatre capelles laterals entre els contraforts.
Es conserva en l'ermita una talla de la titular datada cap a finals del segle xvii, d'un metre d'altura i que descansa sobre un pedestal en una fornícula. El 8 de setembre, amb motiu de la festa de la Nostra Senyora dels Afligits, patrona del municipi, es trasllada a la imatge fins al temple parroquial, on roman vuit dies.

## Notes

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/detalles_brl.asp?IdInmueble=3231
* 1 2 3 4 5 6 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/vcmalf.htm Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 http://www.alfaradelabaronia.es/es/content/lugares-y-sitios
# Muhàmmad Pahlawan

Abu Djafar Muhàmmad Pahlawan ibn Ildegiz Nusrat al-Din Màlik al-Alam al-Àdil Azam fou atabeg de l'Azerbaidjan i Arran, successor del seu pare Ildegiz, que va controlar als sultans seljúcides teòrics sobirans. També va dominar de fet el Djibal incloent Hamadan, Isfahan i Rayy. El seu germà Kizil Arslan Uthman exercia el poder a l'Arran com a subordinat i va romandre en aquestes funcions (i uns anys després li va cedir Tabriz de la que Pahlawan es va apoderar). Els ahmadílides dominaven part de l'Azerbaidjan amb capital a Maragha.
A la mort d'Ildegiz el 1175 Muhàmmad Pahlawan el va succeir (Pahlawan era fill també de l'esposa de Toghrul II). El sultà Toghrul III, que era el seu germanastre, va intentar eliminar el seu control però va morir abans d'aconseguir-ho probablement enverinat pel mateix Muhàmmad Pahlawan, el qual va proclamar sultà a Toghrul III ibn Arslan xah i va conserver el poder de la mateixa manera que el pare.
Va fer front amb èxit als intents de ser deposat per part de Muhàmmad ibn Toghrul, germà d'Arslanxah i va fer una campanya contra Jordi III de Geòrgia en el fracassat setge d'Aní de 1161.
Després es va enfrontar amb la revolta de l'atabeg salghúrida de Fars Dakhla (Dakla o Tekla) vers el 1176 i el 1176/1177 estava a punt de fer una expedició contra Jordi III de Geòrgia en suport del senyor rebel Liparit, que finalment no va ser necessària. No se sap quan Aní fou restituïda als xaddàdides després d'estar un temps en mans dels georgians, però fou en el seu regnat.
Es va enfrontar a l'aiúbida Saladí per Akhlat (1185/1186). Estava a punt d'intervenir a Kirman quan va morir el febrer o març del 1186.
A la seva mort va repartir els seus dominis, el fill Nusrat al-Din Abu Bakr va rebre Arran i Azerbaidjan sota regència i autoritat de Kizil Arslan Uthman que seguint la pràctica de la senioritat de família passava a ser atabeg (no tenia fills); Uzbeg va rebre Hamadan, i dos fillastres de Pahlawan (fills de la seva muller Inandj Khatun coneguda per Katiba o Qatiba, que era filla d'Inandj Sunkur de Rayy) de noms Kutlug Inandj i Amir-i- Amiran Umar van rebre petits feus al Jibal.
El seu govern va venir marcat per la concessió de feus (ikta) o altes posicions als seus esclaus personals, anomenats segons Ibn al-Athir els pahlawaniyya (pahlawanites) que esperava ajudarien als seus fills a la seva mort però realment foren un factor d'inestabilitat.

## Bibliografia

C. E. Boshworth, Cambridge History of Iran, volum V
# Gaguik-Abàs II de Kars

Gaguik-Abàs II de Kars (en armeni Գագիկ-Աբաս Բ Կարսի ; mort l'any 1080) fou un membre de la família armènia dels Bagràtides, regne de Kars de 1029 a 1064.

## Biografia

Gaguik-Abas era fill d'Abas I, rei de Kars.
Va succeir el seu pare l'any 1029, en una època on el regne de Vaspurakan, al sud d'Armènia, patia la pressió dels seljúcides i fou annexat per l'Imperi Romà d'Orient. El 1045, el regne d'Armènia al voltant de la ciutat d'Aní, fou al seu torn annexat per l'Imperi Romà d'Orient. El regne de Kars esdevingué llavors un petit enclavament al si de l'Imperi Romà d'Orient.
Gaguik-Abàs mantingué bones relacions diplomàtiques amb Alp Arslan, el sultà seljúcida, cosa que li va permetre evitar l'amenaça dels turcs. Aquests guanyaren terreny, i van prendre la ciutat d'Aní el 1064. Comprovant que no podia assegurar ja la seguretat de Kars, Gaguik-Abàs va decidir el mateix any de cedir el seu regne a l'emperador romà d'Orient Constantí X Ducas, a canvi de diverses ciutats a Capadòcia, entre les quals Tzamandos (armeni Tzamendav) amb les viles d'Amasia i Comana.
Però els romans d'Orient tampoc van poder resistir l'avanç dels turcs i van patir una completa derrota a Mantziciert el 1071. Els armenis, exasperats pels romans d'Orient que s'estaven més ocupats en controvèrsies religioses que en la defensa del país, buscaren fer tornar als seus antics reis. El complot destinat a alliberar l'exrei Gaguik II va fracassar, i l'emperador Nicèfor III Botaniates va ordenar el 1080 l'execució dels diferents reis armenis, entre els quals Gaguik-Abàs II.

## Posteritat

D'una dona desconeguda (que podria portar el nom de Guranduxt i ser germana de Rupen I, senyor de Bartzeberd), Gaguik-Abàs va tenir una filla, Maria, de la qual no se sap res més..

## Referències

* ↑ Christian Settipani, Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs.

## Bibliografia

* René Grousset, L'Empire du Levant : Histoire de la Question d'Orient, Paris, Payot, coll. « Bibliothèque historique », 1949 (réimpr. 1979), 648 p. (ISBN 2-228-12530-X), p. 155-8, 162, 176
* Foundation for Medieval Genealogy : rois d'Arménie (Bagratides)
# Alexandre I de Geòrgia

Alexandre I (ალექსანდრე I დიდი) anomenat el gran, fou rei de Geòrgia del 1412 al 1442. Va néixer el 1389, i era el fill gran de Constantí I y de Natàlia, filla de Kutzna II Khurtsidze, gran xambelà. Associat al tron el 1408.
Va succeir al seu pare Constantí que havia mort en lluita contra els turcmanes (7 de desembre de 1412). Va ser coronat el 1412 i va haver de seguir lluitant contra aquestes tribus.
Es va casar el 1410 amb Dulandukht, filla de Beshkén II Orbeliani, rei de Siunia, i senyor de Lorí Després es va casar (1419) amb Tamara (+1455) filla d'Alexandre I de Chorapan i Imerècia
El 1416 ja no hi va haver incursions i va començar a reconstruir el país arruïnat des de les invasions de Tamerlan (1399-1403) i les subsegüents dels turcmanes (1406-1415)
Pocs anys després va recuperar l'Imerétia.
El 1431 va conquerir Loré i la seva plana expulsant als turcmanes, i donà les terres a aznauris. Del 1434 al 1435 va conquerir la Sivnièthia (Siunia)
Mentrestant afavorí la vinguda de refugiats armenis, ajuda a reconstruir les esglésies, i va castigar durament als mthavaris desobedients (els Dadiani, els Shirvashidze i l'atabek de Samtskhé) i col·locà al seu lloc als seus propis fills (Vakhtang, Demetri i Jordi), solució poc adient perquè els seus fills no l'obeïren del tot i es titularen reis ja abans la mort del seu pare.
Aquests i d'altres conflictes a la casa reial, el van fer abdicar el 1442 en els seus fills Vakhtang IV i Jordi VIII, retirant-se a un monestir on va exercir de monjo sota el nom de Afanassi. El va succeir el seu fill Vakhtang IV. Alexandre ja havia mort el 7 de març de 1446

## Referències

* Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, ISBN 2-7384-6186-7
# Miró (escultor)

Miró (Myron, Μύρων) fou un escultor grec un dels més importants, esmentat també com a gravador.
Va néixer a Elèuteres a Beòcia vers el 480 aC. Pausànies el fa atenenc perquè Elèuteres (Eleutherae) havia estat admesa a la ciutadania atenenca. Fou deixeble d'Agelades i contemporani de Fídies. Va morir vers el 431 aC (olimpíada 87) al començament de la guerra del Peloponès.
Tenia un gran poder expressiu per tota mena de formes. Primer per les figures humanes i després per animals que fou el primer gran artista que va representar acuradament (Plini el Vell diu Primus hic nmultiplicasse veritatem videtur, numerosior quam Polycletus). La multiplicitat de les formes va anar en detriment de la proporció i de l'expressió intel·lectual. Tot i la seva grandesa no era un escultor amb excessius detalls a les seves obres i mirava més l'efecte general.
Quintilià esmenta els seus busts com especialment admirables.
Quasi tots els seus treballs foren en bronze, de la variat dèlic (Políclet en canvi preferia el bronze d'Egina).
La seva obra més coneguda fou el Discobolus, del que els van fer nombroses còpies al seu temps moltes de les quals es conserven. Llucià descriu el Discòbol: Μῶν τὸν δισκεύοντα, ἢν δ᾽ ἐγώ, φῂς, τὸν ἐπικεκνφότα κατὰ τὸ χῆμα τῆς ἀφέσεως, ἀπεστραμμένον εἰς τὸ δισκοφόρον, ἠρέμα ὀκλάζοντα δῷ ἑτερῷ, ἐοικότα ξυναστησομένῳ μετὰ τῆς βολῆς; οὐκ ἐκεῖνον, ? δ᾽ ὅς, ἐπεὶ καὶ Μύρωνος ἔργον εν καὶ τοῦτο ἔστιν, ὁ δισκθβόλος ?ν λέγεις..
Altres obres són:
* Un gos
* Monstres marins
* Sàtir
* Atletes
* Hèrcules
* Apol·lo
* Estàtua colossal de Zeus, Hera, i Hèracles, a Samos,
* Dionís a Helicó
* Hèrcules a Massana
* Apol·lo de bronze
* Hècate, en fusta, a Egina
* Diverses estàtues d'atletes
* Una dona vella beguda a Esmirna
* Alguns animals
Va gravar també en metall, i una patera és esmentada per Marcial.
Petroni diu que va morir en extrema pobresa. El seu fill Lici fou un reconegut artista.
A l'antologia grega hi ha almenys 36 epigrames sobre Miró que donen alguns detalls de la seva obra.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.86. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
Viccionari
# Piel de Lobo

Piel de Lobo va ser una sèrie de còmics en format de quadern d'aventures, obra del guionista Juan Antonio de Laiglesia i el dibuixant Manuel Gago, publicat originalment per la valenciana Editorial Maga el 1959. Se'n varen publicar un total de 90 números, i dos almanacs el 1960 i el 1961, aquest últim compartit amb Rayo de la Selva i amb el títol Almanaques unidos 1961.

## Trajectòria editorial

"Piel de Lobo" va ser tot un èxit de vendes, incloent-hi també una historieta inèdita, amb el títol d'El País del Terror, en els números 13 al 17 de la revista "Pantera Negra". El 1980 Editorial Valenciana va començar a reeditar la sèrie en un format de 26 x 18 cm i a tot color, però no va superar el número 20.

### Argument

Ambientada en un principi a la Prehistòria, igual que Purk, "el hombre de piedra" (1950), també del mateix dibuixant, aviat va derivar cap a un bestiari dels éssers mitològics més diversos.

### Valoració

"Piel de Lobo" sobresurt, de tot el còmic clàssic espanyol, per la seva desbordant fantasia, malgrat les trames i els dibuixos molt descuidats, com a conseqüència del seu accelerat ritme de producció.

## Referències

* 1 2 3 Paco Baena. La magia de Maga desde la nostalgia. Barcelona: Ediciones Glénat, 05/2002, p. 86 a 87 i 242 a 247. ISBN 84-8449-221-4.
* ↑ Pedro Porcel Torrens. Clásicos en Jauja. La historia del tebeo valenciano. Alicante: Edicions de Ponent, 2002, p. 278 a 283. ISBN 84-86404-02-9.

## Bibliografia

* Paco Baena. La magia de Maga desde la nostalgia. Barcelona:Glénat Editions, 05/2002. ISBN 84-8449-221-4.
* Josep Maria Delhom. Catálogo del tebeo en España. 1865/1980. Barcelona: Círculo del Comic, S.A./CESA, 1989. ISBN 84-8449-221-4.
* Pedro Porcel Torrens. Clásicos en Jauja. La historia del tebeo valenciano. Alicant: Edicions de Ponent, 2002. ISBN 84-86404-02-9.

## Enllaços externs

* «Piel de Lobo», una de les obres més aconseguides de Manuel Gago, per Manuel López Porras per "Gibralfaro" nº 70, gener-febrer 2011
# Torre d'en Valls

La Torre d'en Valls (o torre de Campanitx) és una torre de defensa artillera al municipi de Santa Eulària des Riu, a l'illa d'Eivissa. Des de la seva terrassa es domina el sector de costa comprès entre Punta Grossa i el Cap Roig, a més de Tagomago. Es troba protegida arran de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol.
De cos rodó s'aixeca sobre la base que s'adapta a les irregularitats del terreny. Originalment l'aparell de la torre estava format per pedres de mitjana grandària reforçades amb morter. El seu interior es distribuïx en planta baixa, primer pis i terrassa. La planta baixa es divideix en dues meitats, una massissa i l'altra subdividida en dues parts: el polvorí, que compta amb dos respiradors, i el dipòsit de queviures, en el qual es troba l'escala que dona accés a la planta principal. La planta principal està formada per una única sala volta. S'hi troben l'entrada, una tronera en l'extrem oposat i l'escala d'accés a la terrassa, a més de l'escala d'accés des de la planta baixa. En la terrassa hi ha dues espitlleres que dominen el camí d'accés a la torre i l'estreta escala de caragol que comunica amb la primera planta. En l'exterior de la caseta, la terrassa disposa d'un parapet corregut.

## Història

Fou construïda durant la segona meitat del segle xviii (el plànol original duu data de 1763), com a part d'un pla de defensa global de les illes gestat en el segle xviii. La seva funció va ser principalment defensiva contra els pirates i els saquejadors (que intentaven robar riqueses de l'illa d'Eivissa). També tenien funció de protecció, quan venien els pirates la gent es tancava en la torre per a no ser atacats.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Torre de Campanitx

## Enllaços externs

* Patrimoni històric de Santa Eulària des Riu Arxivat 2009-05-29 a Wayback Machine.
# MAD Lions

MAD Lions era una organització espanyola d'esports propietat d'OverActive Media. Actualment l'organització consta d'un equip que participa a la League of Legends EMEA Championship (LEC) amb el nom de MAD Lions KOI, fruit de la unió entre MAD Lions i KOI.
MAD Lions van guanyar el seu primer títol de LEC l'11 d'abril de 2021, proclamant-se campions de primavera en derrotar Rogue fita que van repetir a l'estiu guanyant contra Fnatic i, de nou, la primavera de 2023 quan van derrotar l'equip francès BDS.

## Plantilla actual de MAD Lions KOI

Plantilla actual de League of Legends :
| Jugador | Nom real | Posició |
| Myrwn | Alex Pastor Villarejo | Toplaner |
| Elyoya | Javier Prades Batalla | Jungla |
| Fresskowy | Bartłomiej Przewoźnik | Midlaner |
| Supa | David Martínez García | AD Carry |
| Alvaro | Álvaro Fernández | Suport |
| Melzhet | Tomás Campelos | Entrenador |
| Zeph | Quentin Viguié | Assistent |
| Aagie | Carlos Carpio Cuenca | Analista |

## Curiositats

* Les set estrelles del logotip provenen de la bandera de Madrid.
* El nom "MAD Lions" és en realitat un joc de paraules; mentre que el nom té sentit quan es llegeix explícitament, MAD no fa referència a l'adjectiu en anglès, sinó que és una abreviatura de Madrid. El nom també fa referència als lleons de la Fuente de Cibeles, un monument important de Madrid.

## Referències

* ↑ Robertson, Scott. «KOI and Movistar Riders join MAD Lions under new OverActive Media esports empire» (en anglès americà), 04-01-2024. [Consulta: 6 abril 2024].
* 1 2 «LEC Team» (en anglès britànic). [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ «MAD Lions reverse sweep Rogue to claim maiden LEC title: final placements & recap» (en anglès), 12-04-2021. [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ Esguerra, Tyler. «MAD Lions win 2021 LEC Summer Finals with impressive 3-1 series victory against Fnatic» (en anglès americà), 29-08-2021. [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ «MAD Lions roar in LEC Spring 2023 finals reverse sweep | ONE Esports» (en anglès americà), 24-04-2023. [Consulta: 6 abril 2024].
# Campionat del Món d'esquí alpí de 1933

El Campionat del Món d'esquí alpí de 1933 va ser la tercera edició del Campionat del Món d'esquí alpí. Foren organitzats per la Federació Internacional d'Esquí (FIS). Es va celebrar del 6 al 10 de febrer a Innsbruck, Àustria. Es van disputar proves de descens, eslàlom i combinada, en categoria masculina i femenina.

## Resultats
### Proves masculines

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Descens | Walter Prager | David Zogg | Hans Hauser |
| Eslàlom | Anton Seelos | Gustav Lantschner | Fritz Steuri |
| Combinada | Anton Seelos | Fritz Steuri | Otto Furrer |

### Proves femenines

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Descens | Inge Wersin-Lantschner | Nini von Arx-Zogg | Gerda Paumgarten |
| Eslàlom | Inge Wersin-Lantschner | Helena Boughton | Helena Zingg |
| Combinada | Inge Wersin-Lantschner | Gerda Paumgarten | Jeanette Kessler |

## Medaller

País amfitrió
| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Àustria | 5 | 2 | 2 | 9 |
| 2 | Suïssa | 1 | 3 | 3 | 7 |
| 3 | Regne Unit | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Total | Total | 6 | 6 | 6 | 18 |

## Referències

* ↑ «FIS World Ski Championships Innsbruck (AUT) - Men's Downhill». [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «FIS World Ski Championships Innsbruck (AUT) - Men's Slalom». [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «FIS World Ski Championships Innsbruck (AUT) - Men's combined». [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «FIS World Ski Championships Innsbruck (AUT) - Women's Downhill». [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «FIS World Ski Championships Innsbruck (AUT) - Women's Slalom». [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «FIS World Ski Championships Innsbruck (AUT) - Women's Combined». [Consulta: 22 desembre 2020].
# Werner Camichel

Werner Camichel (Zuoz, 26 de gener de 1945 - Samedan, 27 de març de 2006) fou un pilot de bob suís que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sapporo, on guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a quatre del programa de bob. Formà equip amb Jean Wicki, Edy Hubacher i Hans Leutenegger. Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1976 fou l'abanderat en la cerimònia inaugural.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat del món de bob.

## Referències

* ↑ «Werner Camichel Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2010. [Consulta: 6 febrer 2020].
* ↑ Switzerland Arxivat 2020-04-17 a Wayback Machine. a sports-reference.com
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 6 febrer 2020].
# Willi Hofmann

Willi Hofmann (Zúric, 27 de desembre de 1940) fou un pilot de bob suís que va competir durant la dècada de 1960.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Grenoble, on va guanyar la medalla de bronze en la prova de bobs a 4 del programa de bob. Va formar equip amb Hans Candrian, Jean Wicki i Walter Graf.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat d'Europa de bob.

## Referències

* 1 2 «Willi Hofmann Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 6 febrer 2020].
# Giuseppe Crivelli

Giuseppe Crivelli (Zadar, 18 d'octubre de 1900 - Sondalo, 2 de juny de 1950) fou un remer i pilot de bob italià que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà la prova del vuit amb timoner del programa de rem, en què guanyà la medalla de bronze. Quatre anys més tard va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sankt Moritz, on fou 21è en la prova de bobs a 5.

## Referències

* 1 2 «Giuseppe Crivelli Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 4 abril 2018].
# Tsaghkadzor

Tsaghkadzor (armeni: Ծաղկաձոր, també tranliterat com Tsakhkadzor), és una ciutat spa d'Armènia, es troba al nord de la capital Ierevan a la província de Kotaik. Segons el cens de 2011 tenia 1,256 habitants. Prop té les Muntanyes Tsaghkunyats. Tsaghkadzor és un centre esportiu important a Armènia.
Tsaghkadzor significa literalment vall de flors.

## Referències

* ↑ Community of Tsaghkadzor
* ↑ Population estimate of Armenia as of 01.01.2016

## Enllaços externs

* Tsaghkadzor - Lloc web oficial