OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coordinadora de Colles de Cultura de Gràcia

La Coordinadora de Colles de Cultura de Gràcia (CCCG) és una federació que agrupa diverses entitats de cultura popular de Gràcia (Barcelona). Els seus orígens són a la dècada del 1980, si bé la seva creació com a Federació no és fins al 2002. El seu objectiu essencial és dinamitzar les relacions entre les colles de cultura popular de Gràcia i donar a conèixer les diverses expressions de cultura popular que desenvolupen les entitats federades.
Pretenen cridar l'atenció de la gent envers la cultura popular, tot recuperant costums ancestrals mitjançant la participació en activitats lúdiques i culturals, realitzades dins d'un marc d'integració i tolerància, així com de cercar i experimentar amb noves formes d'expressió de la pròpia tradició. Gestionen el local La Violeta de Gràcia, que també és la seu d'algunes de les colles membres.
El 2002 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona. El maig de 2015 ha patrocinat la reedició de Les Tradicions de Gràcia de Joan Amades.

## El Timbgrallers

És considerat l'himne de la Coordinadora i les Colles de Cultura de Gràcia.
És una peça musical composta l'any 2005 per en Dani Tort per ser interpretada pels grallers i tabalers de totes les Colles de Cultura de Gràcia en ocasions especials, com durant la Festa Major de Gràcia o la Diada de les Colles de Cultura de Gràcia.

## Diada de les Colles de Cultura de Gràcia

Anualment, des del 2005, totes les Colles de Cultura de Gràcia, federades a la Coordinadora, s'agrupen per celebrar una diada conjunta.
Inicialment era un acte conjunt de les colles que es desenvolupava el tercer o quart dia de la Festa Major de Gràcia, sempre que no coincidís en dissabte o diumenge; consistia en un espectacle on s'explicaven els orígens de la Vila de Gràcia fins a la seva annexió amb Barcelona, intercalant-se textos històrics amb actuacions de les colles, finalitzant amb la interpretació conjunta del Timbgrallers.
Actualment se celebra al març o l'abril, com una festa pròpia de les Colles de Cultura; hi ha matinades, lluïments de les colles, dinar de germanor i altres activitats conjuntes.

## Entitats federades

* Trabucaires de Gràcia
* Àliga de Gràcia
* Geganters de Gràcia
* Bastoners de Gràcia
* Bastoners de Barcelona
* Colla Vella de Diables de Gràcia
* Associació Cultural el Drac de Gràcia
* Diabòlica de Gràcia
* Malèfica del Coll
* Castellers de la Vila de Gràcia

## Referències

* ↑ Coordinadora de Colles de Cultura Popular de Gràcia a timeout.cat
* ↑ Cercavila amb les Colles de Cultura del Gràcia a tradicionarius.cat
* ↑ Qui Som Arxivat 2020-08-05 a Wayback Machine. al web de La Violeta de Gràcia
* ↑ Coordinadora de Colles de Cultura de Gràcia (CCCG) Arxivat 2016-09-11 a Wayback Machine. al web dels Gegants de Gràcia
* ↑ Reedició de “Les Tradicions de Gràcia” d'Amades, xarxanet.org, 2 de maig de 2015

## Enllaços externs

* Web de les Colles de Cultura Popular Arxivat 2007-06-24 a Wayback Machine.
* Coordinadora de Colles de Cultura Popular de Gràcia a facebook
# Corsept

Corsept (en bretó Korzed, en gal·ló Corsoeut) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.486 habitants. Limita amb Saint-Brévin-les-Pins, Saint-Père-en-Retz i Paimbœuf.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 804 | 807 | 951 | 1.351 | 1.633 | 1.959 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Marie-Thérèse Mahé | |
# Daniel Ortega Martínez

Daniel Ortega Martínez (Fuentecén, província de Burgos, 1898 – Cadis, 7 d'agost de 1941) fou un metge i polític espanyol, diputat durant la Segona República i combatent de la guerra civil.

## Biografia

Fill de mestres, la seva trajectòria política comença el 1921 quan s'uneix al recentment fundat Partit Comunista d'Espanya. El 1927, després de cursar part de la carrera de Medicina a la Universitat de Cadis, es casa amb María Luisa Rendón Martell i es traslladen a El Puerto de Santa María on exerceix la seva professió de metge.En aquesta ciutat desenvoluparà una intensa activitat política fundant la primera cèl·lula comunista en la localitat al costat de Ramón Mila, Alfonso Manzaneque i Juan Gandulla. A aquesta cèl·lula s'uniria anys més tard Juan Guilloto León. A més va ser un dels principals impulsors de l'organització del Partit Comunista d'Espanya a la província de Cadis, jugant el mateix paper en la construcció de la CGTU (Confederació General del Treball Unitària) primer i en la UGT després, després de la integració en aquesta de la CGTU. També va ser un dels impulsors del Socors Roig Internacional a la província de Cadis.
Aquesta intensa activitat política 3l va portar fins al Comitè Central del PCE, òrgan en el qual entraria al març de 1932.
A les eleccions generals espanyoles de 1936 va ser escollit diputat per la circumscripció de Cadis dins les llistes del Front Popular, obtenint 97.818 vots de 161.062 emesos, on Manuel Muñoz Martínez fou el candidat més votat de la seva circumscripció amb 98.437 vots. Fou el primer diputat comunista per la província de Cadis. Anteriorment havia estat candidat per aquest partit a les eleccions constituents de juny de 1931 –per la província de Còrdova-, i ho va anar també en les eleccions legislatives de novembre de 1933.
El cop d'estat del 18 de juliol de 1936 el va sorprendre a Madrid, on va actuar com a conseller civil de l'Estat Major Central de l'Exèrcit. El 20 d'octubre de 1936 va ser nomenat comissari polític, responsable de la Subsecció d'Intendència del Cinquè Regiment. El 29 de juliol de 1938 fou ascendit a major d'Infanteria i el 30 de setembre al grau de coronel, Cap dels Serveis de Madrid fins al final de la guerra, fou detingut en la caserna del Coronel Casado. Va morir afusellat a Cadis el 7 d'agost de 1941.

## Referències

* ↑ Eleccions 16 de febrer de 1936 Consultat el 28 de febrer de 2012.
* ↑ Habitantes y Gente de El Puerto de Santa María » 734. DANIEL ORTEGA MARTÍNEZ. Médico.:
* ↑ Rumbo a Leningrado: Un recuerdo para Daniel Ortega Martínez
# Denari

Denari (llatí: Denarius) era una moneda romana d'argent (1 denari igual a 10 asos i a 4 sestercis). Es va encunyar cinc anys abans de la Primera Guerra Púnica, el 269 aC.
L'as de bronze, que gairebé no circulava, es va eliminar i se'l va substituït per aquesta moneda, el quinari (o mig denari) i el sesterci (un quart de denari). Un denari tenia al començament 4,55 grams d'argent però durant l'Imperi el seu pes era de 3,80 grams, que es va rebaixar a 3,10 grams, i progressivament es va encara abaixar més, arribant a fer-la de bronze i només banyada en argent (l'any 215 va ser substituït per l'anomenat denari antoninianus una vegada i mitja més gran, i suposadament de valor igual a dos denaris vells, en què un altre cop va descendir la proporció d'argent, passant a 1,45 grams; amb Trebonià Gal només tenia 0,60 grams d'argent. Cap a l'any 270 o 280 es van començar a emetre denaris de coure o de bronze argentat.
Un denari era equivalent a una dracma, moneda que circulava a la part oriental de l'Imperi. A Catalunya se'n conserven alguns exemplars a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú.

## Referències

* 1 2 Trullén, Josep Maria (dir). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les Col·leccions del Museu. Organisme Autònom BMVB, 2001, p.21. ISBN 84-931438-3-9.
* ↑ Smith, William (ed.). «Denarius». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 6 març 2023].

## Vegeu també

* Diner (moneda)
Viccionari
# Diego González Alonso

Diego González Alonso (Serradilla, Càceres, 23 de setembre de 1779 - Madrid, 11 de maig de 1841) va ser un polític, pedagog i agrònom espanyol.

## Biografia

Va fer els seus primers estudis a Plasència i després va passar a la Universitat de Salamanca, on es va doctorar en Dret. Va accedir aviat a la docència en llocs en els que va demostrar una enorme capacitat de treball i grans dots pedagògiques i intel·lectuals. Coneixedor de diversos idiomes, va manejar amb familiaritat i assiduïtat la literatura política i jurídica francesa i als economistes anglesos. El contacte amb la Il·lustració li va fer abraçar aviat la causa liberal i als vint anys va tenir ja alguns problemes amb la Inquisició pel seu coneixement de les idees de la Revolució francesa.
Tot i això es va oposar a la invasió napoleònica i es va refugiar a Portugal. De tornada a Espanya va abandonar la docència i va ocupar el càrrec d'alcalde de la ciutat de Toro i, més tard, de jutge de primera instància de la mateixa ciutat. Després va ser fiscal i magistrat de la Reial Audiència i Cancelleria de Valladolid i posteriorment magistrat de l'Audiència Territorial de Madrid.
Durant el Trienni Liberal va ser diputat per la província d'Extremadura. Es va anar inclinant per un liberalisme extrem o radical, però en la crisi comunera va signar el manifest contrarevolucionari. En 1823 va marxar a l'exili amb els altres liberals i se li va despullar de la seva càtedra a Salamanca. Va estar a Jersey, on es va interessar pels progressos de l'agricultura britànica. Va tornar en 1834 i fou elegit diputat per Càceres, però el va abandonar per problemes burocràtics i insuficiència d'ingressos. Va ser escollit per a la legislatura 1836-1837 i va ser nomenat ministre de Governació durant dos mesos; va exercir una intensa tasca parlamentària en comissions, mostrant una clara orientació procamperola i intentant abolir els senyorius. Va defensar apassionadament totes les llibertats individuals, especialment la religiosa i la de premsa. La seva salut fràgil li va donar en aquells dies diversos problemes, però es va recuperar i va ser senador per Cáceres en 1841, el mateix any en què va morir.

## Obres

* Elementos de jurisprudencia criminal
* La nueva ley agraria
* La educación práctica de todas las clases y de ambos sexos
* A la juventud española. Explicación detallada del sistema de los conocimientos humanos, conforme al discurso preliminar de la enciclopedia por D'Alembert, Madrid, 1839,
* El templo de Amnón y los pitagóricos, Madrid, 1839, novel·la autobiogràfica

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Diego González Alonso, a xtec.cat
* ↑ Fitxa del Senat

## Enllaços externs

* A. Gil Novales Diego González Alonso a mcnbiografias.com
# Dominguito del Val

Dominguito del Val (Saragossa, c. 1243 - c. 1250) va ser, segons una llegenda, un nen mort a mans de jueus, i venerat com a sant per l'Església catòlica fins al 1965, quan es va reconèixer la falsedat de la llegenda. És un cas de fals libel de sang creat per fomentar l'antisemitisme i la persecució dels jueus, habitual durant l'edat mitjana.
Ni tan sols hi ha proves que el nen existís realment. No hi ha referències al fet fins al segle xvi, segles després que hagués passat, suposadament. La mateixa llegenda, per remuntar-se en el temps, diu que el rei Alfons X de Castella havia narrat els fets, en una obra perduda.

## Llegenda

Segons la tradició, Dominguito era fill del notari Sancho de Val i era un escolà del cor de la Seu de Saragossa. Als set anys, fou enganyat pel jueu Albayuceto, que amb altres jueus, el van fer víctima d'un assassinat ritual. Els jueus volien matar tots els cristians de Saragossa, per la qual cosa van fer un conjur i necessitaven el cor d'un cristià pur. Van prendre Dominguito i van reproduir en el nen els martiris de la Passió de Jesús. Després de crucificar-lo, li tallaren el cap i els peus, i en van enterrar el cos vora el riu Ebre. Allà hi fou trobat per uns barquers. El jueu que havia d'acabar el ritual, portant el cor del nen i una hòstia al riu (la qual cosa faria que qualsevol cristià que en begués aigua morís) fou detingut casualment i, en trobar-se-li el cor, fou torturat fins que confessà el fet. Els jueus van ésser executats.

## Veneració

Les restes del nen es portaren a l'església de Sant Gil i després a la catedral, on hi ha una capella de Santo Dominguito de Val. Dominguito fou canonitzat i considerat patró dels escolans de la ciutat. El seu culte, com el d'altres nens ficticis similars, fou suprimit per l'Església en 1965, en reconèixer-lo com a llegendari i basat en una falsedat, a més de tenir caràcter clarament antisemita.

## Notes

* ↑ Altres casos contemporanis de nens suposadament sacrificats van ésser els dels Huguet de Lincoln i Guillem de Norwich a Anglaterra, Simó de Trent a Alemanya, o el sant Nen de La Guardia a Espanya.
# Edmund Gunter

Edmund Gunter (Hertfordshire, 1581 $^{(Gregorià)}$ - Londres, 10 de desembre de 1626) va ser un matemàtic anglès del segle xvii, conegut, sobretot, pels seus instruments per a facilitar els càlculs matemàtics.

## Vida

Edmund Gunter era d'ascendència gal·lesa però no es coneix gran cosa de la seva infància i joventut. Va estudiar al Christ Church College de la Universitat d'Oxford on es va graduar el 1603 i va obtenir el magister el 1605. Fins al 1615 va romandre a Oxford i aquest any, en ordenar-se sacerdot, va ser destinat com a rector de l'església de St George the Martyr a Southwark, avui dins de Londres.
Gràcies la seva amistat amb Henry Briggs, el 1619 va entrar com a professor de matemàtiques al Gresham College, càrrec que compatibilitzava amb les seves obligacions religioses.

## Obra

Gunter és conegut per les seves taules de logaritmes i de funcions trigonométriques, publicades el 1620 amb el títol de Canon Triangulorum, or Table of Artificial Sines and Tangents. En aquest llibre s'utilitzen per primera vegada els mots cotangent i cosecant per a referir-se a la tangent i la secant de l'angle complementari.
Però el que el va fer més conegut van ser les seves invencions d'instruments matemàtics com diferents tipus de regles de càlcul, la cadena d'agrimensor (coneguda com a Cadena de Gunter), o el sector (un instrument ideat per Galileo Galilei i Thomas Hood que Gunter va perfeccionar notablement) que va ser molt útil per a la navegació, amb les seves corresponents escales.

## Referències

* ↑ Aubrey, 1949, p. 131.
* ↑ Cotter, 1981, p. 363.
* ↑ Jardine i Fay, 2013, p. 184.
* ↑ Stoll, 2006, p. 81-83.
* ↑ Jardine i Fay, 2013, p. 186 i ss.
* ↑ Poelje, 2004, p. 14.

## Bibliografia

* Aubrey, John. Brief Lives, and Other Selected Writings (en anglès). Cressest Press, 1949.
* Cotter, Charles H. «Edmund Gunter (1581–1626)» (en anglès). Journal of Navigation, Vol. 34, Num. 3, 1981, pàg. 363-367. DOI: 10.1017/S0373463300047998. ISSN: 0373-4633.
* Jardine, Nicholas; Fay, Isla (eds.). Observing the World through Images: Diagrams and Figures in the Early-Modern Arts and Sciences (en anglès). Brill, 2013. ISBN 9789004263857.
* Poelje, Otto van «Gunter Rules in Navigation» (en anglès). Journal of the Oughtred Society, Vol. 13, Num. 1, 2004, pàg. 11-22. ISSN: 1061-6292.
* Stoll, Cliff «When Slide Rules Ruled» (en anglès). Scientific American, Vol. 294, Num. 5, 2006, pàg. 80-87. DOI: 10.1038/scientificamerican0506-80. ISSN: 0028-0836.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Edmund Gunter» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Pepper, Jon V. «Gunter, Edmund» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 12 febrer 2014].
* Higton, H.K. «Gunter, Edmund» (en anglès). Oxford Dictionary of National Biography, 2004. [Consulta: 21 agost 2024].
* Westfall, Richard SK. «Gunter, Edmund» (en anglès). The Galileo Project, 1995. [Consulta: 21 agost 2024].
# Eduardo Sanz y Escartín

Severiano Eduardo Sanz y Escartín (Pamplona, gener de 1855 - Sant Sebastià, 28 de maig de 1939) fou un sociòleg i polític espanyol, va ser ministre de Treball durant el regnat d'Alfons XIII.

## Biografia

De molt jove va viatjar per Amèrica del Sud, i quan tornà el 1876 es va licenciar en Filosofia i Lletres per la Universitat de Saragossa i en Dret per la Universitat de Madrid. En 1884 ingressa en la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques i com a membre del Partit Conservador nomenat governador civil de Granada i posteriorment de Barcelona.
Comte consort de Lizárraga, va ser senador en representació de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques entre 1903 i 1923, en 1927 va passar a l'Assemblea Nacional Consultiva com a representant per dret propi.
President de l'Institut de Reformes Socials, també fou governador del Banc d'Espanya entre 1919 i 1921 i ministre de Treball entre el 13 de març i el 14 d'agost de 1921 en un gabinet que va presidir Manuel Allendesalazar.
Ha estat autor de diversos llibres, treballs, discursos i conferències. Va col·laborar a publicacions com Ateneo, Revista de España i Revista Contemporánea. També fou president de l'Institut Internacional de Sociologia.

## Obres

* Ensayo crítico sobre el imperio de Carlomagno (1879)
* La cuestión económica (1890)
* El Estado y la reforma social (1893)
* F. Nietzche y el anarquismo intelectual (1898)
* Indicaciones acerca de la doctrina evolucionista… (1898)
* La transformación del Japón (1902)
* Naturaleza y Sociedad (1903)

## Referències

* ↑ Biografia a l'Enciclopèdia Auñamendi
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Bibliografia

* José Luis Monereo Pérez, El catolicismo social conservador: Eduardo Sanz y Escartín, Editorial Comares, Granada, 2010, 276 pàgs.

## Enllaços externs

* Biografia detallada Arxivat 2015-01-05 a Wayback Machine.
# Eduardo de la Guardia Durante

Eduardo de la Guardia Durante, marquès d'Aguiar fou un aristòcrata i polític espanyol. Fou elegit diputat del Partit Conservador (sector tetuanista) a les eleccions generals espanyoles de 1893. En 1892 li fou concedida la gran creu de l'orde de la Immaculada Concepció de Vila Viçosa.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Edoardo de la Guardia Durante
# Eleccions legislatives neerlandeses de 1952

Les eleccions legislatives neerlandeses de 1952 se celebraren el 25 de juny de 1952, per a renovar els 100 membres de la Tweede Kamer. El Partit del Treball fou el partit més votat i Willem Drees fou nomenat novament primer ministre en un govern de coalició amb el Partit Catòlic, la Unió Cristiana i el Partit Antirevolucionari.

## Resultats

← Eleccions legislatives neerlandeses, 1952 → :
| Partit | Partit | Vots | % | Escons |
| | Partit del Treball (PvdA) | 1.545.867 | 29,0 | 30 |
| | Partit Popular Catòlic (KVP) | 1.529.508 | 28,7 | 30 |
| | Partit Antirevolucionari (ARP) | 603.329 | 11,3 | 12 |
| | Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia (VVD) | 471.040 | 8,8 | 9 |
| | Unió Cristiana Històrica (CHU) | 476.195 | 8,9 | 9 |
| | Partit Comunista dels Països Baixos (KPN) | 328.621 | 6,2 | 6 |
| | Partit Nacional Catòlic (KNP) | 144.520 | 2,7 | 2 |
| | Partit Polític Reformat (SGP) | 129.081 | 2,4 | 2 |
| Total | Total | 5.501.726 | 95,0 | 100 |

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions de 1952
# Eleuterio Delgado y Martín

Eleuterio Delgado y Martín (Sangarcía, 18 d'abril de 1852 - Madrid, 13 d'abril de 1908) va ser un advocat i polític espanyol, va ser ministre d'Hisenda durant el regnat d'Alfons XIII.

## Biografia

Després d'estudiar Dret a Madrid va obtenir plaça d'Advocat de l'Estat exercint-ne a Lleó, Bilbao i Àvila. Escollit diputat al Congrés per Lugo en 1901, va repetir escó en les successives eleccions parlamentàries que es van celebrar fins a 1907. En 1894 fou director gerent de Compañía Arrendataria de Tabacos i presidí el Sindicat Nacional de Maquinària Agrícola, fou conseller del Crèdit Iberoamericà, de Construcciones Mecánicas i altres societats.
Va ser ministre d'Hisenda entre el 30 de novembre i el 4 de desembre de 1906 en un gabinet presidit per Segismundo Moret.

## Referències

* ↑ Eleuterio Delgado a xtec.es
* ↑ Eleuterio Delgado Arxivat 2010-04-07 a Wayback Machine. al web del MEH
Càrrecs públics :
| Precedit per: Juan Navarro Reverter | Ministre d'Hisenda (nov.-des.) 1906 | Succeït per: Juan Navarro Reverter |
| Premis i fites |||
| Precedit per: Santos de Isasa y Valseca | Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques Medalla 5 1908-1908 | Succeït per: Antonio García Alix |
# Epímer

En química, els epímers són diastereòmers que es diferencien en la configuració d'un únic centre estereogènic. Els epímers tenen una especial importància en la química dels carbohidrats. Per exemple, la D-glucosa i la D-manosa són epímers en C2, ja que només es diferencien en la configuració del segon àtom de carboni.
| D-glucosa | D-manosa |
| D-glucosa | D-manosa |
Un cas especial d'epímer és el que resulta de la ciclació d'un carbohidrat. En aquest cas, si l'epímer es troba en el carboni que conté la funció hemiacetal, s'anomena anòmer.

## Referències

* ↑ Definició de la IUPAC
# Spaniel

Els spaniels són un grup de races de gos de caça. L'origen del terme "spaniel" és controvertit, tot i que molts afirmen que prové dels gossos caçadors de conills de la península Ibèrica a l'època dels romans, és a dir, dels gossos d'Hispània, també hi ha qui diu que prové del derivat més modern "Espanyol". Generalment són gossos de mida mitjana o petita, orelles penjants i grans, musell ample, tenen el cos i les orelles coberts de pèl llarg i ondulat i la seva cara i musell amb pèl curt. El seu ús principal ha estat com assistents a la caça d'aus, buscant, recollint i lliurant la peça al caçador després de ser abatuda.

## Història

S'admet de forma generalitzada que en els orígens més antics, els spaniels són gossos caçadors procedents de la península Ibèrica (encara que amb influència del neerlandès en el nom) i que van arribar a les Illes Britàniques com a regal a reis i nobles, per part de la noblesa espanyola.
A la primera exposició canina, celebrada a Anglaterra, només s'admetien gossos de races pòinter o setter. És a partir d'aquest moment quan els diferents tipus de spaniels comencen a diferenciar-se d'una manera molt més acusada i apareixen els primers estàndards de raça.

## Races

La Federació Cinològica Internacional reuneix a les diferents races spaniels en el Grup VIII, Secció 2.-Gossos aixecadors de caça. Hi ha dues races que porten el nom de spaniel però que estan englobades dins de la secció 3.-Gossos d'aigua. També hi ha algunes races spaniels de mida petita que estan incloses en el Grup IX dins de les seccions 7,8 i 9 utilitzades de forma exclusiva com a gossos de companyia.

### Secció 2. Gossos aixecadors de caça

| Spaniel alemany. | Clumber spaniel. | Cocker spaniel anglès. | Field spaniel. |
| Spaniel de Sussex . | Springer spaniel anglès. | Springer spaniel gal·lès. | Spaniel holandès. |
| Cocker spaniel americà. | Spaniel Bretó adult. | Spaniel Bretó cadell. |

### Spaniels inclosos en la secció 3. Gossos d'aigua

| Gos d'aigües espanyol | Gos d'aigua irlandès. | Gos d'aigua americà. |

### Spaniels inclosos en el Grup IX
#### Spaniels anglesos de companyia

| Cavalier King Charles spaniel. | King Charles spaniel. |

#### Spaniel japonès, pequinès i tibetà

| Pequinès. | Spaniel tibetà. | Spaniel japonès. |

#### Spaniel continental nan

| Papillon spaniel | Phalène spaniel. |

## Referències

* 1 2 Spanje és Espanya en neerlandès
# Curt Harnett

Curtis "Curt" Melvin Harnett (Toronto, 14 de maig de 1965) va ser un ciclista canadenc que era especialista en les proves en pista, concretament en velocitat i quilòmetre contrarellotge. Guanyador de tres medalles olímpiques, també va aconseguir pujar dos cops al podi dels Campionats del món.

## Palmarès en pista

* 1984
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Los Angeles en Quilòmetre contrarellotge
* 1987
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Quilòmetre
* 1992
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Barcelona en Velocitat individual
* 1996
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Atlanta en Velocitat individual

## Palmarès en ruta

* 1992
** Campió del Canadà de contrarellotge individual

### Resultats a la Copa del Món

* 1996
** 1r a Atenes i Busto Garolfo, en Velocitat

## Referències

* ↑ «Curtis Melvin Harris» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Curt Harnett» (en anglès). olympedia. [Consulta: 28 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl