OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wallon-Cappel

Wallon-Cappel (en neerlandès Waalskappel) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 894 habitants.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 676 | 656 | 747 | 631 | 653 | 650 | 672 | 646 | 637 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 609 | 662 | 710 | 738 | 746 | 700 | 679 | 689 | 696 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 689 | 706 | 630 | 603 | 579 | 531 | 509 | 531 | 485 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 451 | 452 | 460 | 546 | 653 | 851 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Marc Normand | PS |
# Wenceslao Benítez Inglott

Wenceslao Benítez Inglott (Las Palmas, 30 d'abril de 1879 - 22 de desembre de 1954) fou un militar i enginyer canari, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
En 1893 va ingressar a l'Escola Naval Militar, i arribaria a assolir el rang de capità de navili i contralmirall de l'Armada Espanyola. També fou cap d'Estat Major de la Divisió de Creuers de l'Armada, professor de l'Escola de Guàrdies Marines i de l'Acadèmia d'Enginyers Hidrògrafs. També fou director de l'Escola Naval Militar de 1929 a 1931 i durant un temps breu subsecretari del Ministeri de Marina d'Espanya.
De 1940 a 1954 fou director del Reial Institut i Observatori de l'Armada. Participà en els treballs d'elaboració de la Carta del cel i el 1942 ingressà a la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Referències

* ↑ «Canarios ilustres : Wenceslao Benítez Inglott». Arxivat de l'original el 2022-10-25. [Consulta: 27 març 2016].
* ↑ Directors de l'Observatori al web de l'Armada
* ↑ Biografia Arxivat 2016-04-11 a Wayback Machine. al web de la RAC
# Frente Españolista

El Frente Españolista, fundat a Barcelona el juny del 1935 com Cataluña Españolista, va ser presidit per Matías Colmenares. El partit, amb Antonio Royo Villanova com a "jefe nacional", es va oposar al marxisme i al separatisme, i va tenir El Nacional com a òrgan de premsa.

## Referències

* ↑ Molas, Isidre (ed.): Diccionari dels Partits Polítics de Catalunya. Segle XX. Enciclopèdia Catalana, S.A. Barcelona, març del 2000. ISBN 84-412-0466-7, plana 111.
* ↑ «Frente Españolista | enciclopedia.cat». [Consulta: 26 gener 2025].
# Pablo Maximiliano Miguel Coronel Vidoz

Pablo Maximiliano Miguel Coronel Vidoz (Buenos Aires, Argentina, 4 de maig de 1975), més conegut com a Pablo Ruiz, o simplement, Pablito Ruiz, és un cantant i actor argentí.

## Discografia

* 1985: Pablo Ruiz
* 1988: Un Ángel
* 1989: Océano
* 1990: Espejos Azules
* 1992: Irresistible
* 1994: 60/90
* 1997: Aire
* 1999: Was It Something That I Didn't Say?
* 2001: Jamás
* 2003: Necesito Tus Besos
* 2005: Demasiado Tarde
* 2009: Renacer

## Enllaços externs

* Pablo Maximiliano Miguel Coronel Vidoz - Lloc web oficial
* Breu biografia de Pablo Ruiz
* Nota sobre Pablo Ruiz a Clarin.com Arxivat 2009-03-10 a Wayback Machine.
* Discografia completa fins al 2005
# Marta Roure i Besolí

Marta Roure i Besolí (Andorra la Vella, 16 de gener de 1981) és una cantant i actriu andorrana que va portar per primera vegada la seva llengua materna al Festival de la Cançó d'Eurovisió l'any 2004, celebrat a Istanbul, Turquia, amb la cançó Jugarem a estimar-nos, de Jofre Bardagí, i en representació d'Andorra.

## Biografia

Marta Roure va néixer a Andorra la Vella el 16 de gener de 1981 i sent passió per la música des de molt petita. Neta del compositor de sardanes Joan Roure i Jané i filla del trompetista Jordi Roure i Torra, va estudiar solfeig i piano al Conservatori de Música d'Andorra. Va fer guitarra i cant al Taller de Músics de Lleida i estudis de teatre musical a l'escola Youkali de Barcelona, i Art Dramàtic al Col·legi de Teatre de la mateixa ciutat.
Va treballar com a tècnica de salut a Andorra la Vella però durant dinou anys se la pot relacionar amb la dansa, i la gimnàstica rítmica. Ha estat sota la direcció de diferents dramaturgs, i ha col·laborat en premsa escrita i en la Radio Principat i Radio Estel.
El 20 de desembre de 2003 va ser escollida primer a través del programa Eurocàsting d'Andorra Televisió, amb el duet Bis a Bis, per participar en el programa 12 Punts produït per El Terrat i emès a Andorra Televisió i TV3. En aquest programa es triava qui representaria Andorra Televisió al Festival d'Eurovisió 2004 i Marta Roure va ser-ne la guanyadora. Després d'actuar en la semifinal d'Eurovisió d'Istanbul, el 2004, va obtenir 12 punts atorgats pel televot espanyol.
Després de vint anys de la seva participació en el Festival d'Eurovisió, Marta Roure torna als estudis de gravació amb la publicació d'un nou single Vivim sempre junts, versió en català de l'èxit Vivimos siempre juntos de Nacho Cano. Durant el mateix any publica Rèquiem #EnVena, una creació seva, juntament amb el productor Jan Buxeda.

## Referències

* ↑ «[https://www.eurovision-spain.com/iphp/pais_historia.php?numero=944 https://creamusic.creamultimedia.net/vivim-sempre-juntxs Andorra - 2004 2024]» (en andorrà). eurovision-spain.com Crea Music. [Consulta: 19 novembre 2020].
* ↑ Boix, Arnau. «Mor Jordi Roure, un dels grans referents de la música andorrana - 12 ago 2024». El Punt Avui, 12-08-2024. [Consulta: 8 octubre 2024].
* ↑ Pueyo Busquets, Jordi «El somni d’una Catalunya independent a Eurovisió». El País, 24-09-2015. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 8 octubre 2024].
* ↑ Mencos, Anna. «“Fa vint anys cantava pels altres; ara em sento prou lliure per poder presentar les meves cançons”». Altaveu, 14-07-2024. [Consulta: 8 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Marta Roure - Web Oficial Arxivat 2012-03-11 a Wayback Machine.
# Federació Republicana Socialista de l'Empordà

La Federació Republicana Socialista de l'Empordà (FRSE) va ser una organització federal creada a Figueres el 1930 per coordinar les forces republicanes de l'Alt Empordà. Liderada per Josep Puig Pujades i Marià Pujolar, defensava la llibertat nacional, la democràcia i el progrés social. El 1931 es va adherir a Esquerra Republicana de Catalunya i va tenir Empordà Federal com a portaveu.

## Referències

* ↑ «Federació Republicana Socialista de l’Empordà | enciclopedia.cat». [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ Molas, Isidre (ed.): Diccionari dels Partits Polítics de Catalunya. Segle XX. Enciclopèdia Catalana, S.A. Barcelona, març del 2000. ISBN 84-412-0466-7, planes 105-106.
# Eva Ngui Nchama

Eva Ngui Nchama (Malabo, Guinea Equatorial, 9 de juny de 1985) és una atleta especialista en 100 m llisos i 200 m llisos.
Ngui, que pateix albinisme (sent de família negra) i deficiència visual, va emigrar a Espanya quan tenia cinc anys. Ha estat part del conjunt femení d'atletisme espanyol que ha participat en diversos Jocs Paralímpics. Va aconseguir la medalla de bronze en els Jocs Paralímpics de Pequín 2008 en la categoria T12 amb un temps de 12s 58 en els 100 m llisos i amb 25s 70 en els 200 m llisos. D'altra banda, també va participar en els Jocs Paralímpics d'Atenes 2004 i en els Jocs Paralímpics de Londres 2012, en ambdues ocasions en els 100 m llisos.
D'altra banda, va rebre la medalla d'or en els Jocs Mundials per a Cecs i Deficients Visuals 2003 a Quebec, i la medalla de plata en el Mundial d'Atletisme realitzat en Lilla l'any 2002.
En 2012, va rebre una beca d'atleta de 18.000 € del Pla ADO, i una altra de 2.500 € per al seu entrenador i una tercera de 3.000 € de reserva.

## Referències

* 1 2 Arroyo, Marta. «Eva Ngui: 'A nivel competitivo soy una histérica'» (en castellà). elmundo.es, 09-09-2008. [Consulta: 3 maig 2013].
* ↑ «Biografías: Eva Ngui Nchama» (en castellà). Comité Paralímpico Español, 2012. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 3 juny 2013].
* ↑ «Radiografía de Eva Ngui» (en castellà), 09-09-2008. [Consulta: 2 juny 2014].
* ↑ «Women's 100 m T12» (en anglés). Paralympic Games, 2008. [Consulta: 2 maig 2013].
* ↑ «Becas A Entrenadores Del Plan Adop 2012» (en castellà), 2012. Arxivat de l'original el 14 de maig 2013. [Consulta: 8 juliol 2013].
# Marta Arce Payno

Marta Arce Payno (Valladolid, 27 de juliol de 1977) és una esportista espanyola que competeix en judo adaptat. Va néixer amb albinisme associat a una discapacitat visual. És diplomada en fisioteràpia per la Universitat Autònoma de Madrid i mare de tres fills.
Fou l’abanderada, juntament amb Álvaro Valera, de l’equip paralímpic espanyol als Jocs Paralímpics d'estiu de 2024.

## Palmarès internacional

Jocs Paralimpics :
| Any | Ciutat | Medalla | Categoria |
| 2004 | Atenas | 2 | –57 kg |
| 2008 | Pekín | 2 | –63 kg |
| 2012 | Londres | 3 | –63 kg |
| 2024 | Paris | 3 | –57 kg |

## Referències

* ↑ «Marta Arce Payno | Trainers Paralímpicos. Fundación ONCE». [Consulta: 28 agost 2024].
* ↑ Madrid, MasVive-Noticias del Noroeste de. «Marta Arce: una vecina de Hoyo de Manzanares en la inauguración de los Juegos Paralímpicos de París» (en castellà). [Consulta: 28 agost 2024].
* ↑ «Quienes son Marta Arce y Álvaro Varela, los abanderados del Equipo Paralímpico Español en París 2024» (en castellà), 27-08-2024. [Consulta: 28 agost 2024].
# Joe Frazier

Joseph William "Smokin' Joe" Frazier (nascut el 12 de gener de 1944 a Beaufort, Carolina del Sud, Estats Units i mort el 7 de novembre de 2011 a Filadèlfia) va ser un campió mundial de boxa en la categoria del pes pesant, actiu principalment en les dècades de 1960 i 1970.

## Biografia

Frazier, considerat un dels grans pesos pesants de la història, és conegut principalment pels seus tres èpics combats amb Muhammad Ali, el primer dels quals, guanyat per Frazier per decisió unànime, és freqüentment esmentat com un dels grans combats de tots els temps.
Frazier perseguia sense pausa als seus rivals, tallant-los ràpidament els angles de fuga amb un estil que va ser comparat amb una locomotora pujant una costa. Guanyà la medalla d'or als jocs olímpics de Tòquio de 1964.
El 1968 Frazier va ser reconegut com a campió mundial per la Comissió de Boxa de Nova York, entitat que va pactar una trobada entre Frazier i Buster Mathis per designar qui havia de succeir Muhammad Ali, a qui se l'havia desposseït del títol per negar-se a servir a l'exèrcit (i probablement ser enviat a la guerra del Vietnam). Frazier va guanyar per K.O.. El títol així obtingut no va ser universalment reconegut, de manera que Frazier va haver de derrotar Jimmy Ellis a 1971 per convertir-se en el campió indiscutit de la categoria.
Va perdre el títol, el 22 de gener de 1973 a Kingston, Jamaica, contra en George Foreman.
Joe Frazier és una llegenda viva de la història de la boxa i d'esports de l'època, en què els inexperts esportistes en el seu afany i el seu amor per l'esport només es dedicaven a aquest, situació la qual era aprofitada pels mànagers, que s'emportaven una bona part dels seus guanys. Per aquesta raó, Frazier, que fou portada de Sports Illustrated, havent estat el primer boxejador dels Estats Units en guanyar una medalla d'or als Jocs Olímpics i també el campionat de pes pesant de boxa professional, derrotant en Muhammad Ali, entre altres èxits, vivia tot i així en una granja on no hi havia res més que una casa vella i un autobús abandonat al seu pati. Amb el pas del temps Frazier va seguir sense poder aprofitar la fortuna que hauria d'haver tingut. Durant els darrers anys, va viure en una petita habitació sobre d'un gimnàs a Filadèlfia, on entrenava boxadors de baix nivell.
El setembre de 2011 va ser diagnosticat amb un càncer de fetge. Va morir el 7 de novembre de 2011 a Filadèlfia, Pennsilvània, després de romandre unes setmanes hospitalitzat.

## Referències

* ↑ Article en anglès, consultat el 8 de novembre de 2011
* ↑ «Joe Frazier, el primer boxejador que va derrotar a Muhammad Ali, mor als 67 anys». ara.cat, 07-11-2011. [Consulta: 8 novembre 2011].
* 1 2 «El boxejador Joe Frazier mor per un càncer de fetge». Europapress.cat, 08-11-2011. [Consulta: 8 novembre 2011].
* ↑ «Mor Joe Frazier, el primer boxejador que va derrotar Muhammad Ali». Elperiodico.cat, 08-11-2011. [Consulta: 8 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Joe Frazier - Lloc web oficial
* (anglès) Rècord professional de Joe Frazier a Boxrec
* (anglès) Dades biogràfiques de Joe Frazier a Boxrec
# Teresa de Cartagena

Teresa de Cartagena va ser una religiosa nascuda entre 1420 i 1435 a Burgos.
Formava part del si d'una família de classe alta amb diversos membres relacionats amb el bisbat de la mateixa ciutat. La seva popularitat, així com excepcionalitat resideix a ser considerada la primera escriptora en llengua castellana del 1400, destacant la qualitat de les obres que se'n conserven. Se l'ha arribat a definir com “la prosista preeminent de les lletres castellanes” de l'edat mitjana. No obstant això, també s'ha considerat que “no es pot defensar que Teresa de Cartagena sigui una escriptora autèntica […] per la manca d'un instrument verbal cohesiu, per falta de retòrica”. Aquesta última opinió, avui dia, no és la més acceptada i, per aquest motiu, es considera a Teresa de Cartagena una digna predecessora de la Santa homònima.
De Teresa de Cartagena se'n conserven dos tractats de reflexió religiosa escrits a la segona meitat del segle xv. El primer, Arboleda de los enfermos; el segon, Admiración de las obras de Dios: tots dos van ser copiats per Pedro Lópes de Trigo el 1481 a un còdex, al costat de dues obres més de diferent autor, conservat a la Biblioteca del Monestir d'El Escorial.

## Referències

* ↑ Cortés Timoner, Mª del Mar. Las primeras escritoras en lengua castellana. ISBN 9788447539086. OCLC 906792359.
* ↑ López Estrada, Francisco. Las mujeres escritoras de la Edad Media. Yves-René Fonquerne, 1986, p. 9-39.
* ↑ Marichal, Juan. La voluntad de estilo. Barcelona: Seis Barral, 1957, p. 45.
* ↑ Cortés Timoner, Mª del Mar. Teresa de Cartagena, Primera escritora mística en lengua castellana. Málaga: Universidad de Málaga, p. 27.
# Sant Martí de Llémena

Sant Martí de Llémena és un municipi de la comarca del Gironès. El topònim prové de la vall i riera de Llémena, que travessa el municipi. Està documentat al segle xi en llatí Lemine. Podria provenir del bolet també conegut com a llengua de bou o de la llemenosa, la planta Artemisia campestris o més probablement, segons Joan Coromines sigui preromà cèltic de (dalo)-lemăna, «(vall) dels olms».
El Castell de Granollers de Rocacorba és Bé Cultural d'Interés Nacional.

## Geografia

* Llista de topònims de Sant Martí de Llémena (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Història

Els quatre pobles d'aquest municipi eren ens locals independents a principis del Segle XIV, però el 1846 van ser unificats amb capital a Sant Martí de Llémena, per la política de reducció del número de municipis. Fins al final de l'Antic Règim Senyorial, al primer terç del Segle XIX, tots quatre termes eren de senyoriu reialenc, excepte Granollers de Rocacorba, que dependia del Baró de l'Albi.

## Demografia

| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Llorà | 511 |
| Sant Martí de Llémena | 84 |
| Granollers de Rocacorba | 58 |
| les Serres | 56 |
| Font: Idescat ||
Evolució demogràfica :
| 1497 | 1515 | 1553 | 1787 | 1887 | 1900 | 1920 | 1950 | 1970 | 2010 | 2024 |
| 66 | 51 | 71 | 562 | 921 | 887 | 1.124 | 1.009 | 511 | 566 | 706 |

## Referències

* ↑ Bofarull i Terrades, Manuel. Origen dels noms geogràfics de Catalunya: Pobles, rius, muntanyes, etc.. Barcelona: Millà, 1991, p. 221, 133. ISBN 84-7304-186-0.
* ↑ Fuentes Buxó, Alex i Fuentes Buxó, Raimon. 2022. Carlemany i els Cartellà, Sant Climent d'Amer i la capella de Sant Corneli; de l'any 823 al 1626. Amera, la revista d'Amer. Núm. 27. p. 33-42.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860) (en català). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.

## Vegeu també

* Baronia de Granollers

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Pàgina web de la Comunitat de Municipis de la Vall de Llémena
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
* Pàgina web de la llémena
# Francisco Iturrino González

Francisco Iturrino González (Santander, 9 de setembre de 1864 - Cagnes-sur-Mer, 20 de juny de 1924) va ser un pintor i gravador, que junt amb Juan de Echevarría fou el màxim exponent del fauvisme a Espanya. És conegut majorment pels seus nus femenins de viu colorit i per la seva amistat amb Henri Matisse.

## Biografia

Va néixer a Santander, encara que la seva família era de procedència basca. El 1867 tota la família es va traslladar a Bilbao i allà Francisco rep classes de dibuix. Una vegada acabats els seus estudis de batxillerat es trasllada a Bèlgica el 1884 per continuar amb els seus estudis, però no arriba a reprendre'ls i comença a contactar amb artistes, el que li porta a dedicar-se a la pintura.
Realitza diversos viatges, i a París, fa diversos amics, entre ells Picasso amb el que realitza dues exposicions el 1901. El 1903 va tornar al País Basc, a Motrico, però no va parar de viatjar per tota la geografia espanyola amb les seves exposicions. Les seves obres es venien a baix preu i va viure problemes econòmics encara que no va parar de viatjar per Bilbao, Madrid, Salamanca, Màlaga o Barcelona entre altres ciutats importants.
Va mantenir una rellevant amistat amb Matisse, absorbint la seva influència. Durant l'any 1910 va rebre el pintor francès en el seu viatge a Sevilla. André Derain li va fer un retrat el 1914 (París, Centre Georges Pompidou). El 1920 l'operen d'una cama a Madrid i més tard li fou amputada, el que li va donar un dur cop, per la qual cosa el 1922 viatja a Cagnes-sur-Mer a viure. El 1924 mor per la malaltia.

## Obra

* Obres de Francisco Iturrino González
* Manolas (1908-1909), Fundació Banc Santander.
* Desnudos (1916-1918), Museu de Belles Arts de Bilbao.
* Natura morta (1907), prop de 1910.
* Mujer con mantilla blanca, 1900-01
* Paisaje, 1899-1901
* Bañistas, 1895-98
* Muchachas iniciando una carrera, 1895-98
* Caballos y galgos, 1902
* Pueblo sobre el puerto, 1906-08
* Romería, 1905-06
* Fiesta en el campo, 1901-02
* La tarde, 1904
* Encuentro en Córdoba, 1907
* Lavanderas, 1905-11
* Manolas, 1908-09
* Bodegón, 19010-11
* Desnudos, 1910
* Harén, 1912
* Mujer mora, 1912
* Odalisca, 1912
* Scéne Orielntal (Maroc) 1912
* Concierto moruno, 1912
* La Concepción (Málaga)
* Jardín, 1913-14
* Jardín de Málaga, 1916-17
* Escena campera, 1912-14
* Potros en el campo, 1915
* Tablao flamenco, 1915
* Desnudos, 1916-18
* Desnudo, 1915
* La danza, 1916
* La primavera, 1916-17

## Bibliografia

* Martínez Cerezo, A. La pintura montañesa, 1975.
* Catálogo exposición de Iturrino. Banco Santander, 1982.
* Zamanillo, F. Museo de Bellas Artes de Santander, 1981.
* Preckler, Ana María. Historia Del Arte Universal De Los Siglos XIX y XX, Tom I (en castellà). Madrid: Editorial Complutense, 2003, p. 76-77. ISBN 84-7491-705-0.

## Enllaços externs

* Algunes obres de Francisco Iturrino Arxivat 2008-03-11 a Wayback Machine.
# Desbordament de nombres enters

A la programació d'ordinadors, es produeix un desbordament de nombres enters quan una operació aritmètica sobre nombres enters intenta crear un valor numèric que es troba fora de l'interval que es pot representar amb un nombre determinat de dígits, ja sigui superior al màxim o inferior al valor representable mínim.
El resultat més comú d'un desbordament és que s'emmagatzemen els dígits representables menys significatius del resultat; es diu que el resultat s'embolcalla al voltant del màxim. En alguns processadors com les unitats de processament de gràfics (GPU) i els processadors de senyal digital (DSP) que admeten l'aritmètica de saturació, els resultats desbordats es fixarien, és a dir, s'establiria el valor mínim de l'interval representable si el resultat està per sota del mínim i s'establiria el valor màxim de l'interval representable si el resultat està per sobre del màxim, en lloc d'embolcallar.
Una condició de desbordament pot donar lloc a resultats que condueixin a un comportament no desitjat. Per tant, si no s'ha previst aquesta possibilitat, el desbordament pot comprometre la fiabilitat i la seguretat d'un programa.
Per a algunes aplicacions, com ara temporitzadors i rellotges, pot ser desitjable embolcallar el desbordament. L'estàndard C11 estableix que per als enters sense signe, l'embolcall de mòdul és el comportament definit i, per tant, el terme desbordament mai s'aplica: "un càlcul que involucri operands sense signe mai no pot desbordar-se".

## Referències

* ↑ ISO staff. «ISO/IEC 9899:2011 Information technology - Programming languages - C». ANSI.org.
# Parvaneh Masumi

Parvaneh Massoumi (persa: پروانه معصومی) nascuda Sakineh Kabodar-Ahanghi (persa: سکینه کبودرآهنگی; 2 de març de 1945 - 27 de novembre de 2023) va ser una actriu iraniana d'origen kurd. Va rebre diversos reconeixements, inclosos dos Simurghs de cristall. Massoumi va morir el 27 de novembre de 2023, a l'edat de 78 anys.

## Referències

* ↑ «چرا پروانه معصومی برای دریافت جایزه‌ گل‌های داودی غایب بود؟» (en persa). همشهری آنلاین, 16-01-2021. [Consulta: 28 octubre 2022].
* ↑ «خاطره جالب پروانه معصومی از عزت‌الله انتظامی با یک تماس» (en persa). خبرگزاری برنا. [Consulta: 28 octubre 2022].
* ↑ «اخبار پروانه معصومی». www.ghatreh.com. [Consulta: 28 octubre 2022].
* ↑ «پروانه معصومی» درگذشت (persa)
* ↑ پروانه معصومی درگذشت (persa)
# Serra del Flare (Biar)

La serra del Flare és una alineació muntanyosa del municipi de Biar, a tocar amb el terme de Villena, ambdós a la comarca de l'Alt Vinalopó (País Valencià).
Amb direcció de nord-est a sud-oest, la serra del Flare té continuïtat pel nord amb la serra del Reconco a través del coll de Biar per on transcorre la carretera que uneix Biar i Castalla. Per sud-oest segueix en la serra de la Peñarrubia amb el coll del mateix nom i que a la vegada fa de frontera amb Villena i Saix.
L'altura principal és la Penya Tallada amb 1.044 metres d'alçada, també l'Alt Redó (1.018 m.) o el Cabeço de Valero (784 m.). Els vessants són suaus cap a l'est i el sud i molt bruscs cap al nord. Per tant, se sol accedir a la serra des de la rodalia del nucli de Biar.

## Referències

* ↑ Toponímia dels Pobles Valencians. Biar, 2012.
* ↑ «Frare, Serra del». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
# Serra dels Colmenars

La serra dels Colmenars és una petita alineació muntanyosa situada al sud de la ciutat d'Alacant, fitant amb el terme d'Elx, a l'alçada de la població de la Torre del Pla.
Es tracta d'una serra litoral que s'estén des del paratge del Porquet, al costat del barri de Sant Gabriel, prolongant-se en un conjunt de tossals allargats que a penes arriben als 100 metres d'altitud, fins al paratge il·licità del Fondet dels Pinyols. La serra es troba en el que es coneix com a domini geològic Prebètic d'Alacant i forma un dels relleus del marge nord de la Conca del Baix Segura.
La vegetació que trobem és una combinació d'espècies vegetals en què destaca sobretot l'espart, però també l'efedra, el romer, el llentiscle i les garroferes, majoritàriament de tipus arbustiu.
En la part més oriental de la serra es troba el complex de la Ciutat de la Llum.

## Referències

* ↑ Acadèmia Valenciana de la Llengua. Alacant (PDF). València: Publicacions de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, 2021, p. 6 (Col·lecció: Onomàstica, sèrie: Toponímia dels Pobles Valencians, 240). ISBN 978-84-482-6630-1 [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Senda Serra dels Abellars», 11-10-2016. [Consulta: 2 febrer 2022].