OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit dels Ciutadans

El Partit dels Ciutadans (islandès Borgaraflokkurinn) fou un partit polític d'Islàndia creat el 1987 com a escissió del Partit de la Independència per Albert Guðmundsson, antic ministre que fou obligat a dimitir per la seva implicació en el finançament il·legal de la naviliera Hafskip. Es presentà a les eleccions legislatives islandeses de 1987 i va obtenir 7 diputats a l'Alþingi. El seu cap fou nomenat ambaixador islandès a França i el 1989 dos dels seus diputats s'escindiren i tornaren al Partit de la Independència. Els restants van formar part del govern de coalició de Steingrímur Hermannsson, rebent les carteres de justícia i medi ambient.
A les eleccions legislatives islandeses de 1991 es presentà tan fragmentat que no va obtenir representació. Va cessar les seves activitats el 1994.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 1987 | 16,588 | 10.86 | 7 / 63 | Nou |
# Sharon Isbin

Sharon Isbin (Minneapolis, 7 d'agost de 1956) és una guitarrista clàssica estatunidenca guanyadora del premi Grammy i directora fundadora del departament de guitarra de la Juilliard School.
Sharon Isbin va néixer a Minneapolis, Minnesota, filla de Katherine Isbin i Herbert S. Isbin, científica nuclear i professora de la Universitat de Minnesota i autora d'Introductory Nuclear Reactor Theory (1963). Va començar els seus estudis de guitarra als nou anys amb Aldo Minella a Varese, Itàlia, on el seu pare havia estat contractat com a consultor. Posteriorment, va estudiar amb Jeffrey Van, Sophocles Papas, Andrés Segovia, Oscar Ghiglia, Alirio Díaz i durant deu anys amb el destacat teclista i erudit de Bach Rosalyn Tureck. Isbin va col·laborar amb Tureck en la preparació i gravació de les primeres edicions emblemàtiques de les suites de llaüt per a guitarra de Bach.
Va començar a practicar la meditació transcendental als 17 anys. Va rebre un BA cum laude de la Universitat Yale i un màster en música de la Yale School of Music.

## Referències

* ↑ SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1600. (ISBN 84-7291-226-4
# Xenotriccus

Xenotriccus és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae). Agrupa dues espècies originàries d'Amèrica del Nord i Central on es distribueixen des del centre de Mèxic, Guatemala fins a El Salvador. Als seus membres se'ls coneix pel nom comú de mosquer.

## Característiques

Els ocells d'aquest gènere són relativament petits, mesurant al voltant de 12 cm de longitud, amb la cua relativament llarga, presenten llistes alars i anell ocular pàl·lid i es caracteritzen principalment pel la peculiar cresta estarrufada. El mosquer faixat (Xenotriccus callizonus) presenta un patró de plomatge diferenciat, especialment la banda (o cinturó) canyella que travessa el pit groguenc i les bandes alars també canyella, que són respectivament bruna apagada i blanquinoses en X. mexicanus. Aquest últim té la part inferior del bec de color rosa ataronjat. Generalment romanen mig amagats en la vegetació densa.

## Etimologia

El nom genèric Xenotriccus es compon de les paraules del grec antic «xenos» que significa “estrany”, “diferent” un petit ocell no identificat i «τρικκος» «trikkos»; en ornitologia, “triccus” significa «caçamosques tirà».

## Llistat d'espècies

Els amplis estudis genètic-moleculars realitzats per Tello et al. (2009) van descobrir una quantitat de relacions noves dins de la família Tyrannidae que encara no estan reflectides en la majoria de les classificacions. Seguint aquests estudis, Ohlson et al. (2013) van proposar dividir Tyrannidae en cinc famílies. Segons l'ordenament proposat, Xenotriccus roman en Tyrannidae, en una subfamília Fluvicolinae (Swainson, 1832-33), provisòriament en una tribu Contopini (Fitzpatrick, 2004) conjuntament amb Ochthornis, Cnemotriccus, Lathrotriccus, Aphanotriccus, Mitrephanes, Empidonax, Contopus i Sayornis.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Xenotriccus callizonus - mosquer faixat.
* Xenotriccus mexicanus - mosquer de Mèxic.

## Referències

* ↑ «2024 Citation & Downloadable Checklists». Clements Checklist. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Xenotriccus». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 5 gener 2025].(català)
* ↑ «mosquer faixat». eBird. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «mosquer de Mèxic». eBird. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. London: Christopher Helm, 2010, p. 410. ISBN 978-1-4081-2501-4 [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ Tello, Jose G.; Moyle, Robert G.; Marchese, Daniel J.; Cracraft, Joel «Phylogeny and phylogenetic classification of the tyrant flycatchers, cotingas, manakins, and their allies (Aves: Tyrannides)» (en anglès). Cladistics, 25, 5, 10-2009, pàg. 429–467. DOI: 10.1111/j.1096-0031.2009.00254.x. ISSN: 0748-3007.
* ↑ Ohlson, Jan I.; Irestedt, Martin; Ericson, Per G. P.; Fjeldså, Jon «Phylogeny and classification of the New World suboscines (Aves, Passeriformes)». Zootaxa, 3613, 1, 07-02-2013. DOI: 10.11646/zootaxa.3613.1.1. ISSN: 1175-5334.
# José García Vayas

José García Vayas (Estella, 1889 - França, 1962) va ser un militar espanyol, que va participar en la Guerra civil espanyola.

## Biografia

Va ingressar a l'acadèmia d'Infanteria el 1909, llicenciant-se el 1912 com a segon tinent d'Infanteria. Va ser destinat al Regiment València de Santander. El 1918 va ascendir a capità. L'any 1934 va ascendir a comandant d'Infanteria i més tard va ser nomenat cap del 2n batalló d'El Dueso del Regiment amb seu a Santoña. José García Vayas va tenir un paper decisiu en el període de Guerra Civil a la regió càntabra. Destacava per les seves idees esquerranes, durant la dictadura de Primo de Rivera va sofrir el rebuig dels seus companys d'armes.
José García Vayas va ser clau per a desarticular els plans colpistes a la província de Santander. Primer aconsegueix frustrar els propòsits dels capitans del batalló al seu comandament d'incorporar-se a la revolta militar. Als pocs dies, en una hàbil jugada del president de la Diputació provincial, el socialista Juan Ruiz Olazarán, és nomenat comandant militar de Santander i cap del Regiment «València» en substitució del coronel Pérez y Argüelles. D'aquesta forma, es frena la possibilitat d'una revolta militar a la regió càntabra. En aquesta labor va comptar amb la col·laboració del seu ajudant, el capità José Bueno Quejo, qui inicialment va mantenir una actitud dubtosa.
Més tard i durant les operacions militars dutes a terme a la regió, es va dedicar de manera exclusiva a la direcció militar de les columnes milicianes que actuaven a la província. Posteriorment seria nomenat cap del Cos d'exèrcit de Santander —reconvertit després en el XV Cos d'Exèrcit, del qual també va ser comandant. Va ser ascendit a tinent coronel. José García posseïa tal popularitat que els diversos intents de rellevar-lo del comandament als inicis de l'ofensiva franquista sobre Santander van ser inútils. No obstant això, el mal acompliment que va tenir el XV Cos d'Exèrcit durant la batalla de Santander va ser destituït i substituït per Francisco Galán Rodríguez.
Després que la ciutat de Santander caigués en mans franquistes, va ser nomenat inspector dels CRIM (Centres de Reclutament, Instrucció, i Mobilització). No obstant això, el final de la guerra l'obliga a exiliar-se, residint a França fins a la seva mort, l'any 1962.

## Referències

* ↑ Solla Gutiérrez, 2010, p. 37.
* ↑ Solla Gutiérrez, 2010, p. 318.
* ↑ Solla Gutiérrez, 2010, p. 327.
* ↑ Palaia Gutiérrez, 2010, p. 337.
* ↑ Cuatro derroteros militares de la guerra civil en Cantabria Treball sobre la Guerra Civil a Cantàbria, escrit per Enrique Gudín de la Lama i Jesús Gutiérrez Flores.

## Bibliografia

* Solla Gutiérrez, Miguel Ángel. La República sitiada. Trece meses de Guerra Civil en Cantabria. Santander: Ediciones de la Universidad de Cantabria, 2010.
# José Sabín Pérez

José Sabín Pérez va ser militar espanyol que va lluitar en la Guerra Civil Espanyola.

## Biografia

Militar procedent de milícies, es va integrar a l'Exèrcit Popular de la República.
Al febrer de 1937 va ser nomenat comandant de la 77a Brigada Mixta, unitat de nova creació que guarnia el subsector de la Ciutat Universitària de Madrid. La brigada va ser assignada poc després a la 16a Divisió. Va cessar en aquest lloc el mes d'abril. Entre març i juny de 1938 va ser comandant de la 33a Divisió, en l'inactiu front de Guadalajara. El 15 d'agost va rebre el comandament de la 37a Divisió del VII Cos d'Exèrcit, que havia estat profundament reorganitzada després de les operacions del bossa de Mèrida —en les quals va resultar molt infringida. Va deixar el comandament de la unitat al febrer de 1939.

## Referències

* ↑ Zaragoza, 1983, p. 55.
* ↑ Engel, 1999, p. 214.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 166.
* 1 2 Engel, 1999, p. 216.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 249.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: San Martín, 1981.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Ortojoaquinita-(Ce)

L'ortojoaquinita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la joaquinita.

## Característiques

L'ortojoaquinita-(Ce) és un silicat de fórmula química NaBa₂Ce₂FeTi₂[Si₄O₁₂]₂O₂(O,OH)·H₂O. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'ortojoaquinita-(Ce) pertany a «09.CE - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$^8$- (vierer-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: papagoïta, verplanckita, baotita, nagashimalita, taramel·lita, titantaramel·lita, barioortojoaquinita, byelorussita-(Ce), joaquinita-(Ce), estronciojoaquinita, estroncioortojoaquinita, ortojoaquinita-(La), labuntsovita-Mn, nenadkevichita, lemmleinita-K, korobitsynita, kuzmenkoïta-Mn, vuoriyarvita-K, tsepinita-Na, karupmøllerita-Ca, labuntsovita-Mg, labuntsovita-Fe, lemmleinita-Ba, gjerdingenita-Fe, neskevaaraïta-Fe, tsepinita-K, paratsepinita-Ba, tsepinita-Ca, alsakharovita-Zn, gjerdingenita-Mn, lepkhenelmita-Zn, tsepinita-Sr, paratsepinita-Na, paralabuntsovita-Mg, gjerdingenita-Ca, gjerdingenita-Na, gutkovaïta-Mn, kuzmenkoïta-Zn, organovaïta-Mn, organovaïta-Zn, parakuzmenkoïta-Fe, burovaïta-Ca, komarovita i natrokomarovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina California State Gem, al districte de New Idria, al comtat de San Benito (Califòrnia, Estats Units). També ha estat descrita a la pedrera Poudrette, a La Vallée-du-Richelieu RCM (Quebec, Canadà).

## Referències

* ↑ «Orthojoaquinite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 març 2018].
* ↑ «Ortojoaquinita-(Ce). Minerales» (en castellà). [Consulta: 8 novembre 2021].
# Abou Leila

Abou Leila és una pel·lícula algeriana dirigida per Amin Sidi-Boumédiène, estrenada el 2019. La pel·lícula forma part, sobretot, de la selecció del Premi France Culture Student Cinema 2021.

## Argument

Algèria, 1994. S. i Lotfi, dos amics de la infància, travessen el desert a la recerca d'Abou Leila, un perillós terrorista. La persecució sembla absurda, ja que el Sàhara encara no s'ha vist afectat per l'onada d'atacs. Però S., la salut mental del qual falla, està convençut que hi trobarà Abou Leila. Lotfi, per la seva banda, només té una idea en ment: mantenir S. allunyat de la capital. Tanmateix, és endinsant-se al desert que s'enfrontaran a la seva pròpia violència

## Repartiment

* Slimane Benouari : S.
* Lyes Salem : Lotfi
* Azouz Abdelkader : Abdel Karim
* Fouad Megiraga : Mohamed
* Meriem Medjkrane : Meriem
* Hocine Mokhtar : Abou Leila
* Samir El Hakim : Gendarme en cap

## Distincions

La pel·lícula es va presentar en competició a la 58a Setmana de la Crítica durant el 72è Festival Internacional de Cinema de Canes, on va competir per la Camèra d’Or. Va rebre el premi a la millor pel·lícula fantàstica europea al Festival Internacional de Cinema Fantastic de Neuchâtel 2019, el Premi de la Crítica al Festival de Cinema Mediterrani de Montpeller, el Premi al millor actor per Lyes Salem al Festival de Cinema de Cartago, i va obtenir el Premi a la millor primera pel·lícula al Festival de Cinema de Belfort Entrevues 2020.

## Notes i referències

* ↑ «Prix France Culture Cinéma des Étudiants».
* ↑ Abou Leila al web del Festival de Sevilla
* ↑ Abou Leyla a cineafricano.fcat
* ↑ "Abu Leila," "143 Desert Street" shortlisted for Entrevues Belfort Film Festival, APS online, 11 d'octubre de 2019

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Can Figaric

Can Figaric és una casa de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un immoble que consta de planta baixa i dos pisos superiors, cobert amb una teulada a una sola aigua de vessant a lateral i amb un ràfec d'una filera de rajola en punta de diamant. Pel que fa al seu emplacament, aquest està ubicat a la dreta del carrer Figaric.
La planta baixa alberga tres obertures de les quals destaca especialment el gran portal adovellat d'arc de mig punt amb unes dovelles de grans dimensions molt ben escairades. La clau de la volta conté un escut, en baix relleu, en el qual es llegeix: "IHS MRA / 1565", i a sota de la data unes aus i uns petits motius circulars.
Paral·lelament, en aquest mateix sector trobem una finestra rectangular amb llinda monolítica i muntants de pedra i una gran obertura rectangular, que actua com a garatge, sostentada per una gran llinda de fusta.
Pel que fa al primer pis o planta noble, aquest contempla tres obertures les quals responen a dues tipologies diferents. A la part central tenim una finestra amb permòduls i muntants de pedra, flanquejada per dues obertures rectangulars amb llinda monolítica conformant un arc pla i muntants de pedra ben escairats. Ara bé, difereixen en certs aspectes: així la que està ubicada sobre el portal adovellat, en la llinda s'observa el típic motiu ornamental triangular de caràcter floral i a sota trobem la solució que consisteix en disposar dos blocs de pedra com a mesura de reforç en la sostentació de la pesant finestra. A més a més, aquesta és sensiblement major en comparació a la seva homònima ubicada sobre el garatge.
El segon pis es troba projectat en la façana amb una simple finestra equipada amb llinda de fusta, disposada a biaix, i muntants a base de còdols i blocs de pedra sense desbastar.
El material preponderant, ja que monopolitza tot l'espai físic de la façana, són els còdols de riu sense desbastar i treballar, a excepció de les obertures on es localitza la pedra sorrenca.

## Història

En origen Can Figaric es tractava d'un immoble molt més gran, amb una coberta a dues aigües de vessants a laterals. Però posteriorment es van dur a terme una sèrie d'intervencions, en diferents moments històrics, que van repercutir profundament en l'edifici: en primer lloc, es va partir l'immoble original, confeccionant dos habitatges independents. En segon lloc, un cop migpartit l'immoble, posteriorment es va procedir a l'ampliació de Can Figaric i que es va traduir en el que avui seria el garatge i la finestra ubicada sobre d'aquest. Aquesta ampliació queda corroborada per la pervivència dels blocs cantoners originals, que testimonien la silueta primigènia que havia tingut l'immoble abans de l'ampliació.
Can Figaric deu el seu nom a la família Figaric, documentada ja al segle xiii.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Figaric». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Consell Suprem del Kirguizstan

El Consell Suprem (en kirguís: Joghorku Kenesh) és el Parlament unicameral del Kirguizstan. Compta amb 120 escons amb membres triats per a un mandat de cinc anys en eleccions mitjançant un sistema de llistes electorals.
Els 120 escons del Consell Suprem són triats per representació proporcional per llistes en una circumscripció única en tot el país, amb un llindar electoral del 7%. No es permet a cap partit obtenir més de 65 escons. Les llistes dels partits han de tenir almenys el 30% dels candidats de cada gènere, i cada quart candidat ha de ser d'un gènere diferent. També cal que cada llista tingui almenys un 15% dels candidats que siguin de minories ètniques i un 15% de menors de 35 anys, així com almenys dos candidats amb discapacitat.

## Últimes eleccions

* Eleccions legislatives del Kirguizstan de 2020

## Referències

* ↑ «Часть депутатов покинула фракцию «Ата-Журт Кыргызстан» и объединилась в новую группу» (en rus), 06-10-2022. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ kirguís: Жогорку Кеңеш, transliterated as Coğorqu Keñeş or Jogorku Keňeş, جوعورقۇ كەڭەش i rus: Жогорку Кенеш, Zhogorku Kenesh
* ↑ Electoral system IPU

## Enllaços externs

* Pàgina del parlament
# Equació indeterminada

Una equació indeterminada és una equació per a la qual hi ha un conjunt infinit de solucions – per exemple, 2x = y. Les equacions indeterminades no sempre poden ser resoltes directament amb la informació donada. Per exemple, les equacions
$\ ax+by=c$
$\ x^{2}-Py^{2}=1$
on a, b, c, i P són enters (sempre que P no sigui un nombre quadrat), són equacions indeterminades. Una equació on les variables només poden prendre valors enters se rep el nom d'equació diofàntica (perquè apareixen a l'obra de Diofant, Arithmetica), per la qual cosa els exemples anteriors són d'equacions diofàntiques indeterminades.

## Tipus d'equacions indeterminades

Equació polinòmica univariant:
    $a_{n}x^{n}+a_{n-1}x^{n-1}+\dots +a_{2}x^{2}+a_{1}x+a_{0}=0,$
la qual té múltiples solucions per la variable x en el pla complex llevat que pugui ser reescrita en la forma $a_{n}(x-b)^{n}=0$.
Secció cònica no degenerada:
    $Ax^{2}+Bxy+Cy^{2}+Dx+Ey+F=0,$
on, com a mínim, un dels paràmetres donats de la funció A, B, i C és no-zero, i x i y són variables reals.
Equació de Pell:
    $\ x^{2}-Py^{2}=1,$
on P és un enter donat que no és un nombre quadrat, i en el qual cal que les variables x i y han de ser enters.
Equació de les ternes pitagòriques:
    $x^{2}+y^{2}=z^{2},$
en la qual les variables x, y, i z han de ser enters positius.
L'equació de la Conjectura de Fermat–Catalan:
    $a^{m}+b^{n}=c^{k},$
en la qual les variables a, b, c cal que siguin are required to be coprimers enters positius i les variables m, n, i k han de ser enters positius, la suma dels seus recíprocs menors d'1.

## Enllaços externs

* Equation (mathematics) Arxivat 2007-08-18 a Wayback Machine.
* Continued Fractions - Introduction Arxivat 2015-04-19 a Wayback Machine.
# Moselle

«Moselle» té aquests significats:
* Moselle (francès) o Mosel·la, riu a cavall de França i Alemanya, afluent del Rin
* Moselle (francès) o Mosel·la (departament), departament francès a la regió del Gran Est
* Moselle (Missouri), comunitat no incorporada al comtat de Franklin, Missouri, Estats Units
* Moselle Open o Open de Moselle, torneig de tennis professional que es disputa anualment
* Crystal Moselle (San Francisco, 1980), directora de cinema estatunidenca
# Post-selecció

En teoria de la probabilitat, la post-selecció és el fet de condicionar un espai de probabilitats a una ocurrència d'un esdeveniment donat. Això és, un cop s'ha post-seleccionat per un esdeveniment $E$, la probabilitat d'un altre esdeveniment $F$ canvia de $Pr[F]$cap a la probabilitat condicional $Pr[F|E]$.
Per una probabilitat discreta, $Pr[F|E]={\frac {Pr[F\cap E]}{Pr[E]}}$ i, per tant, cal que $Pr[E]$ sigui estrictament positiu per tenir ben definida la post-selecció.
Alguns experiments quàntics utilitzen post-selecció després de l'experiment enlloc de la comunicació durant l'experiment, post-seleccionant el valor comunicat en una constant.

## Referències

* ↑ Aaronson, Scott «Quantum Computing, Postselection, and Probabilistic Polynomial-Time». arXiv:quant-ph/0412187, 23-12-2004.
* ↑ Hanson, R.; Taminiau, T. H.; Wehner, S.; Elkouss, D.; Twitchen, D. J. «Loophole-free Bell inequality violation using electron spins separated by 1.3 kilometres» (en anglès). Nature, 526, 7575, 10-2015, pàg. 682–686. DOI: 10.1038/nature15759. ISSN: 1476-4687.
# SafeSearch

SafeSearch és una funció en el Cercador de Google i Google Imatges que actua com un filtre automatitzat contra contingut pornogràfic o potencialment ofensiu i inapropiat.
L'11 de novembre de 2009, Google va introduir la possibilitat que els usuaris amb comptes de Google bloquegin el nivell SafeSearch en les cerques web i d'imatges de Google. Una vegada configurat, cal una contrasenya per a canviar la configuració. El 12 de desembre de 2012, Google va eliminar l'opció de desactivar el filtre per complet, i ara cal que els usuaris ingressin consultes de cerca més específiques per a accedir a contingut per a adults. SafeSearch és utilitzat sovint en les computadores dels centres educatius per a evitar que els estudiants accedeixin a contingut pornogràfic.

## Eficàcia

Un informe del Berkman Center for Internet & Society de la Facultat de Dret d'Harvard va indicar que SafeSearch va excloure molts llocs web innocus de les llistes de resultats de cerca, inclosos els creats per la Casa Blanca, IBM, l'Associació Estatunidenca de Biblioteques i Liz Claiborne. D'altra banda, moltes imatges pornogràfiques passen pel filtre, fins i tot quan s'ingressen termes de cerca "innocents". La inclusió de certs termes de cerca en una llista negra es veu obstaculitzada per homògrafs (per exemple, «castor»), l'addició de certes URL en la llista negra es torna inservible a causa de les direccions canviants dels llocs pornogràfics, i el programari per a etiquetar imatges amb grans quantitats de tons de pell com a contingut pornogràfic és problemàtic perquè detecta massa falsos positius.

## Vegeu també

* Motor de cerca
* Pornografia en Internet

## Referències

* ↑ Humphries. «Google lets you lock SafeSearch with Strict mode». Geek.com, 12-11-2009. Arxivat de l'original el 2019-04-05. [Consulta: 5 abril 2019].
* ↑ Schwartz. «Google Updates SafeSearch Filter In Image Search». Search Engine Land, 12-12-2012. Arxivat de l'original el 2017-07-29. [Consulta: 5 abril 2019].
* ↑ Humphries, Matthew. «Google lets you lock SafeSearch with Strict mode». Geek.com, 12-11-2009. Arxivat de l'original el 2019-04-05. [Consulta: 5 abril 2019].
* ↑ Casey Newton. «Google tweaks image search to make porn harder to find». CNET News, 12-12-2012. [Consulta: 3 febrer 2013].
* ↑ Matthew Panzarino. «Google tweaks image search algorithm and SafeSearch option to show less explicit content». TNW, 12-12-2012. [Consulta: 3 febrer 2013].
* ↑ Josh Wolford. «Google No Longer Allows You to Disable SafeSearch, and That Makes Google Search Worse». Web Pro News, 16-12-2012. [Consulta: 3 febrer 2013].
* ↑ «Lock SafeSearch for devices & networks you manage - Google Search Help». support.google.com. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ Benjamin Edelman. «Empirical Analysis of Google SafeSearch». Harvard University, 14-04-2003. [Consulta: 3 febrer 2013].
* ↑ «Canada's The Beaver magazine renamed to end porn mix-up». AFP, 12-01-2010. [Consulta: 3 febrer 2013].
* ↑ Paul Festa. «Porn sneaks past search filters». CNET News, 02-07-2001. [Consulta: 3 febrer 2013].