OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mitiarjuk Nappaaluk

Mitiarjuk Attasie Nappaaluk CM (Kangiqsujuaq, 1931 – Kangiqsujuaq, 30 d'abril de 2007) va ser una escriptora quebequesa inuit, especialment coneguda per Sanaaq, una de les primeres novel·les publicades en llengua inuktitut. Tot i que es va escriure abans, es va publicar més tard que ᐊᖑᓇᓱᑦᑎᐅᑉ ᓇᐅᒃᑯᑎᖓ ("L'arpó del caçador") de Markoosie Patsauq.
Nascuda el 1931 a prop de Kangiqsujuaq, Nunavik, Quebec, no va rebre educació formal abans dels vint anys. Va començar a escriure la novel·la a principis de la dècada de 1950 quan un missioner oblat de la zona li va demanar que escribís algunes frases en inuktitut perquè pogués aprendre l'idioma. Escrita en Sil·labari inuktitut, la novel·la no es va publicar fins a l'any 1984, però es va convertir ràpidament en un referent cultural de les comunitats inuit de l'Àrtida canadenca. El 2002 es va publicar una traducció de la novel·la al francès i el 2014 una edició en anglès. Nappaaluk també va traduir el llibre de pregàries catòliques romanes a l'inuktitut i va escriure diversos llibres sobre llengua i cultura tradicionals per a l'ús a les escoles inuit. Va treballar a la Comissió de Llengua Inuktitut de Nunavik i va ser consultora al Consell escolar de Kativik. Estigué casada amb Naalak Nappaaluk, un altre destacat promotor cultural inuit.
L'any 2004 va ser nomenada membre de l'Ordre del Canadà. També va guanyar el Premi Nacional d'Assoliment Aborigen i va obtenir un títol honorífic per la Universitat McGill. Morí el 30 d'abril de 2007 a la seva casa de Kangirsujuaq, als setanta-vuit anys, després de passar una llarga malaltia.

## Referències

* 1 2 «Southern readers finally get a chance to read Mitiarjuk Nappaaluk, the accidental Inuit novelist» (en anglès). TheGlobeAndMail.com, 17-01-2014. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Sanaaq: first novel in Inuktitut, now in English» (en anglès), 18-01-2014. [Consulta: 1r novembre 2018].
* 1 2 «Nunavik elder and author to be remembered» (en anglès). CBC.ca, 03-05-2007. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Mitarjuk Nappaaluk (Biographical details)» (en anglès). BritishMuseum.org, 2017. [Consulta: 1r novembre 2018].
* ↑ «Naalak Nappaaluk, promoter of Inuit culture, dead at 81» (en anglès). NunatsiaqOnline.ca, 15-06-2010. Arxivat de l'original el 13 de febrer 2018. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Mitiarjuk Attasie Nappaaluk appointed to Order of Canada» (en anglès). Nunatsiaq.com, 06-02-2004. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Mitiarjuk Nappaaluk» (en anglès). ThePeopleAndTheText.com. [Consulta: 5 maig 2020].
# Maria Paasche

Maria Therese von Hammerstein, més coneguda com a Maria Paasche, (Magdeburg, 1909-San Francisco, 21 de gener de 2000) va ser una activista política antifeixista alemanya, que va transportar jueus fora de l'Alemanya nazi durant els primers anys del règim. Més tard, va emigrar al Japó, on va viure diversos anys abans d'establir-se als Estats Units.

## Vida a Alemanya

Hammerstein va ser un dels set fills nascuts de la relació entre Maria von Lüttwitz, filla de Walther von Lüttwitz, i Kurt von Hammerstein-Equord, un general que després serviria com a comandant en cap de la Reichswehr a la dècada de 1930. Ella i els seus germans es van animar a explorar idees intel·lectuals i polítiques; tenia molts amics jueus i tenia previst traslladar-se a Palestina amb alguns d'ells. Es va matricular a una escola pública on va poder estudiar agricultura i va anar a la Universitat de Berlín.
Després de l'ascens al poder d'Adolf Hitler el 1933, va ajudar jueus i intel·lectuals a escapar d'Alemanya portant-los a Praga amb la seva motocicleta. També va proporcionar diaris a la comunitat jueva i antifeixista de Praga i els va advertir sobre els plans nazis que va aprendre del seu pare. El 1935, es va casar amb John H. Paasche, un home d'ascendència jueva, el pare del qual, Hans Paasche, era un conegut pacifista. La parella es va traslladar breument a Palestina abans de tornar a Alemanya a causa d'un brot de febre tifoide. Van emigrar al Japó després de diversos interrogatoris per part de la Gestapo. El 1939, el seu pare va conspirar sense èxit per matar Hitler, i dos dels seus germans van participar en una altra conspiració per matar Hitler el 1944. La seva mare i dos germans van ser empresonats en camps de concentració fins al final de la Segona Guerra Mundial.

## Vida als Estats Units

Maria i John Paasche van viure durant uns anys al Japó, on van néixer els seus quatre fills, però el 1948 van emigrar a San Francisco a causa dels temors de la comunitat alemanya a l'exili de ser vigilats per la policia japonesa. A San Francisco, va començar netejant cases, mentre que el seu marit treballava en una fàbrica de conserves de tomàquet. Es va convertir en investigadora literària i dominava l'alemany, el francès, el rus i l'anglès. Més tard, va viure a la casa jueva per a la gent gran de San Francisco, tractant-se de la segona resident no jueva de la instal·lació. El 21 de gener de 2000 va morir a San Francisco d'una insuficiència cardíaca.
Paasche va ser el tema d'una pel·lícula documental de 1999 anomenada Silent Courage: Maria Therese von Hammerstein and Her Battle Against Nazism, que va ser finançada per B'nai B'rith i el govern alemany.

## Vegeu també

* Marie Luise von Hammerstein

## Referències

* 1 2 3 4 Morris, Paula. «Paasche, Maria (1909–2000)». A: Women in World History: A Biographical Encyclopedia (en anglès).
* 1 2 3 4 Martin, Douglas. «Maria Paasche, 90, Helped Jews in Germany Flee Nazis» (en anglès). The New York Times, 13-02-2000. [Consulta: 19 gener 2025].
* 1 2 3 Curiel, Jonathan. «Maria Paasche, Daughter Of German General Who Helped Jews Escape Nazis» (en anglès). San Francisco Chronicle, 05-02-2000. [Consulta: 19 gener 2025].
# Llista de reserves índies d'Oregon

Aquesta és la llista de reserves índies d'Oregon segons dades de 2006.

## Reserves existents

Hi ha set reserves índies a Oregon que pertanyen a set tribus reconegudes federalment a Oregon:
* Colònia índia paiute Burns, de la tribu paiute Burns: 55,40 km² al comtat de Harney (Oregon).
* Reserva Coos, Lower Umpqua i Siuslaw, de les Tribus Confederades d'indis Coos, Lower Umpqua i Siuslaw té menys de 40 m².
* Reserva Coquille inclou 22 km² de terra en fideïcomís de la tribu índia Coquille al voltant de Coos Bay.
* Comunitat Grand Ronde, de les Tribus Confederades de la Comunitat de Grand Ronde d'Oregon: 44,7 km², la majoria al comtat de Yamhill, amb la resta al comtat de Polk (Oregon)
* Reserva Siletz, de les Tribus Confederades d'Indis Siletz: 17,01 km², d'aquests, 14,84 km² al comtat de Lincoln (Oregon)
* Reserva índia Umatilla, de les Tribus Confederades de la Reserva índia Umatilla: 699,63 km², la majoria al comtat d'Umatilla, i la resta al comtat de Union (Oregon)
* reserva índia de Warm Springs, de les Tribus Confederades de Warm Springs: 2.594,51 km², la majoria als comtats de Wasco i Jefferson, amb parts als comtats de Clackamas, Marion, i Linn.

## Reserves planejades

* Reserva Cow Creek, de la Banda Cow Creek de la tribu d'indis Umpqua
* Reserva índia Klamath, de les tribus Klamaths

## Celilo Village

Celilo Village no és una reserva però pertany als Estats Units qui l'ha deixat en fideïcomís a la Bureau of Indian Affairs per a ús de les tribus umatilla, Tenino (Warm Springs) i yakama i als indis del riu Columbia.

## Fort McDermitt, Nevada-Oregon

Una reserva a Oregon per una tribu de Nevada a cavall entre la frontera sud d'Oregon amb Nevada:
* Reserva índia de Fort McDermitt, de les tribus Paiute i xoixoni de Fort McDermitt: vora McDermitt al comtat de Humboldt (Nevada) i el comtat de Malheur (Oregon)

## Reserves històriques

* Reserva índia Costanera, formada en 1856, queda com un remanent més petit la reserva Siletz
* Reserva índia Malheur
* Reserva índia Table Rock

## Vegeu també

* Llista de reserves índies dels Estats Units
* Tribus reconegudes federalment

## Referències

* ↑ web oficial de les Tribus Confederades d'indis Coos, Lower Umpqua i Siuslaw
* ↑ Indian Tribes in Oregon de l'Oregon Blue Book
* ↑ http://www.bluefish.org/enduring.htm
* ↑ Map of Nevada Arxivat 2011-10-17 a Wayback Machine. in PDF format, from the National Atlas of the United States

## Enllaços externs

* PDF Oregon Directory of American Indian Resources Arxivat 2004-10-26 a Wayback Machine.
# Roger (fill de Dagobert)

Roger, fill de Dagobert (grec medieval: Ῥογέρης/Ῥογέριος ὁ τοῦ Τακουπέρτου, Rogeris/Rogérios ho tu Takupertu), fou un prohom normand que desertà a l'Imperi Romà d'Orient, on passà al servei de l'emperador Aleix I Comnè (r. 1081-1118). Fou el fundador de la família noble dels Rogeris.
Era un company de Robert Guiscard, amb el qual participà en la conquesta normanda de la Itàlia meridional. Tanmateix, cap al 1080, quan Robert es preparava per travessar el mar Adriàtic i envair l'Imperi Romà d'Orient, Roger desertà als romans d'Orient i advertí l'emperador Aleix I Comnè dels preparatius normands. Hi ha autors que plantegen que la seva deserció també hauria obligat el seu germà, Rodolf Pell de Llop («Raül», en l'Alexíada) a cercar refugi a la cort romana d'Orient, on hauria esdevingut el fundador de la família dels Raüls/Ral·les, però no hi ha cap font de l'època que digui ni que Rodolf era el seu germà, ni que hagués desertat als romans d'Orient.
Anna Comnena, en l'Alexíada, i Nicolau Cal·licles, en un panegíric escrit per al funeral de Roger, en narren la carrera al servei d'Aleix. Li fou concedida la dignitat de sebast i lluità al costat de l'emperador contra els petxenegs, els turcs seljúcides i els seus propis compatriotes, els normands. El 1098, juntament amb Rodolf, fou un dels ambaixadors a Jofré de Bouillon. Durant la invasió dels Balcans per Bohemon, fou un emissari i ostatge durant les negociacions entre els normands i Constantinoble. Més tard, fou un dels signataris del Tractat de Devol, que segellà la pau entre els dos bàndols.
Els cronistes, tant els romans d'Orient com els de l'Occident llatí, en lloen la valentia i l'eloqüència.
Es casà amb una dona de nom desconegut de la família dels Dalassens, molt propera a la dinastia imperial dels Comnens. Tingueren com a mínim un fill, el cèsar Joan Rogeri Dalassè. Un altre membre de la família, el sebast Constantí Rogeri, fou contemporani de Joan Rogeri i prestà servei a l'emperador Joan II Comnè (r. 1118-1143). No se sap ben bé quina era la seva relació amb Roger.

## Referències

* ↑ Skoulatos, 1980, p. 276.
* ↑ Comnena, 2021-2025, llibre I, capítol XV, seccions 2-5.
* ↑ Skoulatos, 1980, p. 270, 271 i 276.
* ↑ Kajdan, 1991, «Raoul» (A. Kajdan).
* 1 2 Kajdan, 1991, «Rogerios» (A. Kajdan).
* 1 2 Skoulatos, 1980, p. 276 i 277.
* ↑ Skoulatos, 1980, p. 277 i 278.
* ↑ Skoulatos, 1980, p. 277.

## Bibliografia

* Comnena, A. «Alexíada». Viquitexts, 2021-2025.
* Kajdan, A. The Oxford Dictionary of Byzantium (en anglès). Oxford University Press, 1991. ISBN 0-19-504652-8.
* Skoulatos, B. Les personnages byzantins de l'Alexiade: Analyse prosopographique et synthèse (en francès). Bureau du Recueil Collège Érasme i Éditions Nauwelaerts, 1980. OCLC OCLC.
# Enric IV de Wittelsbach

Enric XVI de Baviera o Enric IV de Wittelsbach dit el Ric (1386 - 30 de juliol de 1450 a Landshut) (en alemany: Heinrich der Reiche, Herzog von Bayern-Landshut), fou des de 1393 duc de Baviera-Landshut. Era un fill del duc Frederic i de la seva dona Maddalena Visconti, filla de Bernabé Visconti.

## Biografia

El duc Enric XVI va ser el primer de tres ducs rics i famosos dels que van regnar a Baviera-Landshut al segle xv. La seva residència era el castell de Trausnitz a Landshut, una fortificació que tenia enormes dimensions. Havent heretat no només el cabell negre, sinó també el temperament despòtic dels Visconti, els aixecaments Enric va oprimir cruelment a la ciutadania de Landshut el 1410 i va lluitar amb èxit contra el seu cosí Lluís VII el Barbut, duc de Baviera-Ingolstadt. Va reunir als enemics de Lluís VII en la "Societat dels Pericos" el 1414 i en la Lliga de Constança el 1415.
La línia ducal de Baviera-Straubing es va extingir el 1425 i després de moltes disputes el 1429 es va dividir entre Baviera-Ingolstadt, Baviera-Múnic i Baviera-Landshut. Enric va aconseguir reunir el ducat complet de Baviera-Ingolstadt el 1447 i llavors el ducat fou anomenat de Landshut-Ingolstadt o d'Ingolstadt-Landshut. La plaga va matar a Enric el 1450, i va ser succeït pel seu fill Lluís IX el Ric.
Enric va recluir a la seva dona al castell de Burghausen per evitar la seva influència. El seu fill i el seu net van seguir aquesta tradició.

## Matrimoni i fills

Es va casar a Landshut el 25 de novembre de 1412 amb Margarida d'Àustria, filla del duc Albert IV d'Àustria i de Joana Sofia de Baviera. Els seus fills van ser:
* Albert (Burghausen 1414 - vers 1418)
* Frederic (1415 - Burghausen7 de juny de 1416)
* Lluís IX "el Ric" (Burghausen 23 de febrer de 1417 - Landshut 18 de gener de 1479).
* Joana (1413 - Mosbach 20 de juliol de 1444), casada a Burghausen el 1430 amb el comte palatí Otó I de Mosbach.
* Elisabet (1419 - Landshut 1 de gener de 1451), casada el 1445 a Stuttgart amb Ulric V, comte de Württemberg.
* Margarida (nascuda el 1420), monja a Seligental.
També va tenir fills il·legítims, entre ells Jordi de Zangberg, Elisabet i Bàrbara.

## Referències

* ↑ Reindel, Kurt «Heinrich XVI» (en alemany). Neue Deutsche Biographie (NDB), 1969, pàg. 346.
* ↑ Riezler, Sigmund, Ritter von «Heinrich XVI, Heindrich der Reiche, Herzog von Baiern-Landshut» (en alemany). Allgemeine Deutsche Biographie, volum 11, pàg. 474–476.
# Ribelles (Albanyà)

Ribelles és un terme despoblat de la comarca natural de la Garrotxa, actualment del terme municipal d'Albanyà i, per tant, administrativament pertanyent a la comarca de l'Alt Empordà. És ubicat a la capçalera de la Riera de Sant Aniol.
Ribelles és formada per dues valls de frontera diferenciades: Ribelles de Dalt i Ribelles de Baix.

## Història

L'ens local històric de Ribelles pertanyia a primers del segle xix al Corregiment de Figueres; abans de la Nova Planta, havia estat de la Vegueria de Besalú. Aquest poble va ser un dels que es va incorporar a mitjans del segle xix al municipi de Bassegoda (Albanyà). Així Bassegoda es va conformar a partir dels nuclis o disseminats del mateix poble de Bassegoda, Corsavell, Lliurona, Pincaró, Ribelles i Sous.

## Arquitectura

La parròquia d'aquest poble estava centrada a l'església romànica de Sant Julià de Ribelles, a Ribelles de Dalt. Al Segle XVII aquesta parròquia ja depenia de la d'Oix.
Una altra capella és la de Sant Corneli de Ribelles (a Ribelles de Baix, també anomenada Sant Corneli de la Muga), ja documentada el Segle XIII.
Un edifici destacable és la masia fortificada del Mas Sobirà, ubicada a un dels extrems de la Vall de Ribelles, a Ribelles de Baix.
Des del punt de vista històric, és remarcable per la seva ubicació i importància l'Hostal de la Muga, a prop de la frontera i de Sant Corneli de Ribelles, a Ribelles de Baix.
Les cases de pagès principals són el Morató, el Domer, Mas de l'Om, Pòlit, Moixernó, la Cabanya, Can Quel, el Camp del Roc, Cal Ros, Can Coll i els molins d'en Morató i d'en Casamor o de Dalt (Ribelles de Dalt). Pel que fa a Ribelles de Baix, hi destaquen l'Hostal de la Muga, el Prat, la Palla, el Mas Sobirà, el Torrents, Coll Roig, la Comella, Cal Coix, i els molins de la Palla i dels Torrents o de Balasc.

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ Mallorquí, Elvis. El llibre verd del Bisbe de Girona (1362-1371). Girona: Diputació de Girona, 2012 (Col·lecció Francesc Eiximenis). ISBN 978-84-96747-85-2.
* ↑ Botet i Sisó, Joaquim. Geografia General de Catalunya. Província de Gerona. (en català), 1915-1918, p. 717.
# Hipertensió renovascular

La hipertensió renovascular és un trastorn en el qual la pressió arterial alta és causada per la resposta hormonal dels ronyons a l'estrenyiment de les artèries que irriguen els ronyons. Aquest eix hormonal quan funciona correctament regula la pressió arterial. A causa del flux sanguini local baix els ronyons augmenten per error la pressió arterial de tot el sistema circulatori. És una forma d'hipertensió secundària, la causa de la qual és identificable.

## Causes

La disminució del flux sanguini pot afectar un ronyó o tots dos. Com a resultat, els ronyons alliberen hormones que fan que el cos reté sodi i aigua, donant lloc a una pressió arterial elevada. Hi ha moltes causes de disminució del flux sanguini als ronyons. Aquests inclouen:
* Estenosi de l'artèria renal per:
** Aterosclerosi
** Displàsia fibromuscular
* Vasculitis sistèmica
* Aneurisma de l'artèria renal
* Fístula arteriovenosa
* Embòlia arterial per manipulació endovascular
* Neoplàsia renal secretora de renina
* Hematoma subcapsular del ronyó
* Fibrosi per radioteràpia
* Compressió extrínseca de l'artèria renal o del ronyó per una massa (tumor)

## Referències

* ↑ MedlinePlus Encyclopedia Renovascular hypertension
* ↑ Textor, Stephen C. «Secondary hypertension». Journal of the American Society of Hypertension, vol. 8, 12, 2014, pàg. 943–5. DOI: 10.1016/j.jash.2014.10.007. PMID: 25492839.
* ↑ Renovascular Hypertension a eMedicine
* ↑ Mannemuddhu, Sai Sudha; Ojeda, Jason C.; Yadav, Anju «Renovascular Hypertension». Primary Care: Clinics in Office Practice, vol. 47, 4, 12-2020, pàg. 631–644. DOI: 10.1016/j.pop.2020.08.009. PMID: 33121633.
# 75è Regiment de Rangers

El 75è Regiment de Rangers (en anglès: 75th Ranger Regiment), també conegut com a Exèrcit Ranger, és una unitat de forces especials aerotransportades d'infanteria lleugera, que actualment forma part del Comandament d'Operacions Especials de l'Exèrcit dels Estats Units. El Regiment té la seva base a Fort Benning, Geòrgia, i està compost per una Batalló de Tropes Especials i tres batallons de Rangers. La missió principal del regiment és dur a terme accions directes en ambients hostils o sensibles a tot al món, sovint assassinant o capturant objectius d'alt valor estratègic.
El 75è Regiment de Rangers és la principal unitat d'infanteria de l'exèrcit dels Estats Units, amb membres molt especialitzats per performar una gran varietat de missions. A més de l'acció directe, també estan entrenats per prendre camps d'aviació, reconeixement especial, recuperació de personal, inserció clandestina i destrucció d'emplaçaments. El Regiment pot desplegar un batalló de Rangers en 18 hores després de la notificació.

## Referències

* ↑ Naylor, Sean. Relentless Strike.
* ↑ «USSOCOM Fact Book - 2017» p. 19–20. Arxivat de l'original el 27 abril 2017. [Consulta: 27 març 2017].
* 1 2 3 4 5 Joint Special Operations University Special Operations Forces Reference Manual. Fourth. MacDill AFB, Florida: JSOU Press, juny 2015. ISBN 9781933749914 [Consulta: 27 març 2017]. Arxivat 2017-03-28 a Wayback Machine.
* ↑ «Mission - 75th Ranger Regiment», 23-07-2015. [Consulta: 27 març 2017].
# Gal·la (emperadriu consort)

Gal·la, (morta el 394 dC) era filla de l'emperador Valentinià I i Justina. Fou la segona muller de Teodosi I el Gran, que havia enviudat. Segons Zòsim, va acompanyar a la seva mare Justina i el seu germà Valentinià II quan van fugir cap a Constantinoble degut a la invasió d'Itàlia per l'usurpador Magne Màxim l'any 387.
Justina va tenir l'habilitat de donar a conèixer la seva filla a l'emperador Teodosi a Tessalònica, on van arribar en la seva fugida. La va situar, plorosa, davant de l'emperador, per suscitar-li compassió i també desig. Gal·la era famosa per la seva bellesa i l'emperador no va tardar a demanar-li matrimoni. Justina li va refusar el consentiment excepte si feia fora a Màxim i restaurava a Valentinià II. Teodosi va accedir i l'enllaç es va formalitzar a finals del 387.
Durant l'absència de Teodosi, que va anar a Itàlia, Gal·la es va trobar a palau amb el seu fillastre Arcadi i els que governaven en nom seu. Va morir de part, el 394, quan Teodosi preparava l'atac a Eugeni i Arbogast, i va deixar una filla, Gal·la Placídia, i un fill, Gracià, que va morir abans que el seu pare. El part que va provocar la mort de Gal·la no se sap si fou el de Gracià o un tercer part. Es creu que era arriana com també ho era Justina, i el silenci del bisbe Ambròs de Milà sobre Gal·la, ho fa versemblant.

## Referències

* ↑ 2.Galla a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 218
Viccionari
# Cadel Evans Great Ocean Road Race Women

La Cadel Evans Great Ocean Road Race Women és una competició de ciclisme de carretera d'un dia que es disputa pels voltants de Geelong (Victòria, Austràlia). La primera edició es disputà el 2015 en homenatge al ciclista australià Cadel Evans, qui es retirà després de la celebració de la prova i qui en dissenyà el recorregut conjuntament amb el també ciclista australià Scott Sunderland. Es competeix tant en categoria masculina com en femenina.
Després de dos anys sense disputar-se per culpa de la pandèmia de COVID-19, el 2023 es va reprendre la cursa.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2015 | Rachel Neylan | Valentina Scandolara | Tessa Fabry |
| 2016 | Amanda Spratt | Rachel Neylan | Danielle King |
| 2017 | Annemiek van Vleuten | Ruth Winder | Mayuko Hagiwara |
| 2018 | Chloe Hosking | Gracie Elvin | Giorgia Bronzini |
| 2019 | Arlenis Sierra Cañadilla | Lucy Kennedy | Amanda Spratt |
| 2020 | Liane Lippert | Arlenis Sierra Cañadilla | Amanda Spratt |
| 2021 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2022 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2023 | Loes Adegeest | Amanda Spratt | Nina Buysman |
| 2024 | Rosita Reijnhout | Dominika Włodarczyk | Cecilie Uttrup Ludwig |
| 2025 | | | |

## Referències

* ↑ «Cadel Evans Great Ocean Road Race 2015» (en anglès), 01-02-2015. [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ «Cadel Evans Great Ocean Road Race 2021 cancelled», 01-11-2020. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «Cadel Evans Great Ocean Road Race returns on WorldTour 2023 calendar» (en anglès), 30-09-2022. [Consulta: 3 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
# Bhagwa Zenda

La Bhagwa Zenda fou el nom de la bandera maratha; vol dir ‘drap safrà’.
La bandera fou adoptada per la confederació maratha al segle xvii. El color safrà, amb tonalitats que variaven notablement d'un exemplar a l'altre, era el símbol de la primavera i de la felicitat i es va escollir per la terra àrida del Dècan. Segons la tradició Shivaji (1627-1680), el primer gran cap maratha, va escollir aquest color en homenatge al guru Ramdas Swami.
La bandera era quadrada i forcada, encara que després fou habitual el model rectangular generalment també forcat. Alguns caps marathes com el de Gwalior la van adoptar i hi van afegir un símbol propi. Fou bandera confederal fins al 1805 i bandera dels principals estats marathes resultants (Gaikwar de Baroda, Sindhia de Gwalior, Holkar d'Indore, Bhonsle de Nagpur, i rajes de Satara) i altres estats; alguns la van conservar fins vers el 1950.