OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Preàmbul

Es denomina preàmbul, en la forma de dret per la part expositiva que precedeix la normativa d'una constitució, llei o reglament. També pot denominar exposició de motius o fonaments.
Encara que no hi ha unanimitat sobre això, hi ha un corrent més o menys majoritària que sosté que el preàmbul no forma part de la norma ni és obligatori, però és d'ús habitual i pot ser utilitzat per a l'anàlisi o interpretació de la norma.
La raó de ser del preàmbul o exposició de motius deriva de la necessitat d'evitar l'arbitrarietat en la sanció de les normes i en l'obligació de legislador d'exposar les raons que han portat a la seva sanció i les finalitats d'aquesta. Per la seva naturalesa el preàmbul pren moltes vegades la característica d'un programa a ser realitzat per la norma que el segueix.
Tradicionalment s'ha sostingut que el preàmbul no té una validesa normativa pròpiament dita. No és d'obligat compliment, ni els jutges o tribunals han acatar com la resta de l'articulat de la norma. Per aquest motiu, el preàmbul dona una certa flexibilitat al legislador, i li permet exposar punts de vista polítics o conjunturals que en la norma concreta no és possible incloure.
La jurisprudència de diferents països ha interpretat de diferent manera l'abast del preàmbul de la Constitució, encara que existeix una tendència a sostenir que, en si mateix, no té valor normatiu. El Tribunal Constitucional d'Espanya va resoldre en fallada del 4 d'octubre de 1990 que «els preàmbuls o exposicions de motius no tenen valor normatiu» i, per tant, «no poden ser objecte d'un recurs d'inconstitucionalitat». Però el Tribunal Constitucional de Colòmbia va establir en una fallada de 6 d'agost de 1992, en un sentit diferent, que «el Preàmbul fa part integrant de la Constitució», i que si una llei viola les finalitats o principis que s'hi estableixen, aquesta llei és inconstitucional.
No obstant això, dir que el preàmbul no té cap validesa no és del tot cert. Després de molts anys de controvèrsia jurídica, la doctrina ha acabat per entendre que el preàmbul és una font interpretativa molt important per poder aplicar una interpretació teleològica de la norma.
Això vol dir que si l'òrgan jurisdiccional d'interpretar la llei en el sentit en què el legislador la va dictar, la font més fiable per entendre aquest sentit o finalitat es troba en el mateix preàmbul, ja que és el mateix legislador qui l'ha redactat.

## Referències

* ↑ Sentencia del Tribunal Constitucional de España 150/1990, de 4 de octubre (FJ 2), Tribunal Constitucional d'Espanya (castellà)
* ↑ Preámbulos, Universitat d'Antioquia Arxivat 2004-08-15 a Wayback Machine. (castellà)

## Vegeu també

* Dret
* Norma
* Constitució
* Preàmbul de la Declaració Universal dels Drets Humans (1948)
* Entrada (text)
# Palau de Ripalda

El Palau Ripalda o Castell Ripalda era un edifici d'estil eclèctic dissenyat l'any 1889 per l'arquitecte Joaquim Maria Arnau Miramón (1849 - 1906), a la ciutat de València, exactament al Pla del Real, al principi de l'Albereda.

## Història

L'arquitecte Joaquín María Arnau Miramón, a partir de 1889, inicia una relació professional intensa amb Maria Josepa Paulín i de la Peña, Comtessa vídua de Ripalda. Aquesta li va encarregar l'execució d'obres importants, com el Passatge Ripalda o la seua pròpia residència, ubicada en el passeig de l'Albereda. L'any 1936 amb el trasllat del govern republicà a València, el palauet s'utilitzà com a seu del Ministeri de Comerç. El palau fou una de les icones de la ciutat fins a la seua demolició el 1971. Actualment ocupa el seu solar l'edifici d'habitatges conegut com la Pagoda, al costat dels Jardins de Monfort.

## Descripció

El Palau de Ripalda era un edifici pintoresc, concebut com un châteaux francés, dins d'una perspectiva romàntica desconeguda a València fins aleshores. La seua construcció fou ràpida, executant-se entre els anys 1889 i 1891. Destacava l'alta torre circular rematada amb una cuculla cònica, element referencial del palau. Tenia un cos central cobert amb una teulada de gran pendent i tres cossos més de menys volum. Els murs eren de maó amb carreus treballats als buits, cornises i baranes. L'aspecte de l'edifici era medievalitzant, amb merlets i arcs ogivals, que li donaven aspecte de fortalesa. El palau estava envoltat per un jardí, al seu torn delimitat amb una tanca.

## Galeria fotogràfica

* Palau de Ripalda
* Palau de Ripalda
* Palau de Ripalda
* Palau de Ripalda

## Referències

* ↑ Levante
* ↑ ALDANA FERNÁNDEZ, Salvador (coord.), Monumentos desaparecidos de la Comunidad Valenciana, p. 287, tom I, Consell Valencià de Cultura, València 1999

## Bibliografia

* BENITO GOERLICH, D., La arquitectura del eclecticismo en Valencia: vertientes de la arquitectura valenciana entre 1875 y 1925, Ajuntament de València, 1992.
* ALDANA FERNÁNDEZ, Salvador (coord.), Monumentos desaparecidos de la Comunidad Valenciana, tom I, Consell Valencià de Cultura, València 1999. ISBN 84-482-2220-2

## Enllaços externs

* Article sobre la demolició del Palau
# Pere Miras i Blay

Pere Miras i Blay (Sant Feliu de Llobregat, 1908 - 1997) va ser un polític català, alcalde de Sant Feliu de Llobregat entre 1957 i 1970.
Ja des d'abans de 1936, simpatitzava amb Falange; durant la Guerra, però, no va poder evitar ser reclutat per a l'exèrcit republicà. Tot i així, col·laborà amb el Socorro Blanco i s'integrà a la xarxa falangista clandestina; per això, amb l'adveniment del franquisme, gaudint com gaudia de la consideració de Camisa Vieja, esdevingué cap local de Falange.
El 1941, Miras va ser nomenat segon tinent d'alcalde, i, el 1957 fou designat alcalde pel governador civil de Barcelona i cap provincial del règim Felipe Acedo Colunga. També fou diputat provincial fins al 1963, quan va perdre el càrrec per les seves males relacions amb el poder judicial.
Durant el seu mandat es va produir un creixement urbanístic descontrolat a Sant Feliu, que va anar acompanyat d'una campanya per a fer créixer la indústria al terme municipal, la qual cosa va multiplicar la indústria per cinc del 1955 al 1965.
Entre 1960 i 1962 va pavimentar més carrers a la ciutat que en els 20 anys anteriors i va finalitzar el soterrament del ferrocarril a la carretera, la qual cosa havia manat el mateix general Franco, qui havia hagut d'esperar que passés un tren al pas a nivell de Sant Feliu quan viatjava amb la seva comitiva des de Barcelona.
Va morir a Sant Feliu el 20 de febrer de 1997 a l'edat de 88 anys. Era casat amb Montserrat Domènech i fou pare de Pere i Montserrat Miras Domènech.

## Referències

* 1 2 Marín i Corbera, Martí. Els Ajuntaments Franquistes a Catalunya (Política i administració municipal 1938-1979). Lleida: Pagès, Editors, 2000, p. 517. ISBN 84-7935-693-6.
* ↑ «D. Pedro Miras Blay». Boletín de información municipal, 31-10-1957, pàg. 1.
* ↑ «50 anys sense una torre». fetasantfeliu. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ «Ecos de la ciudad». Noticiario de Alba, 23-06-1962, pàg. 4.
* ↑ Molins, Jaume «Barreres per un dictador». Vaivé, 3-1995, pàg. 26.
* ↑ «Necrológicas: Pere Miras i Blay». La Vanguardia, 22-02-1997, pàg. 28.

## Enllaços externs

* Fotografia de Pere Miras al "Boletín Municipal" (1957)
* Fotografia de Pere Miras al "Boletín Municipal" (1958)
* Fotografia de Pere Miras al "Boletín Municipal" (1970)
# Ismeniae Fossae

Ismeniae Fossae és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 43.62 ° de latitud N i 41.57 ° de longitud E. Fa 286.91 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1982 i pren el nom d'una característica d'albedo localitzada a 40 ° de latitud N i 333 ° de longitud O.

## Referències

* ↑ "Ismeniae Fossae". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Edifici de La Cigonya

L'edifici de La Cigonya és una construcció situada a la ciutat de València, al barri de Mestalla. Es tracta d'una antiga clínica de maternitat projectada per l'arquitecte Antonio Gómez Davó l'any 1951 per encàrrec de la Caixa d'Estalvis i Mont de Pietat de València. Rep aquest nom per l'escultura al·legòrica d'una cigonya portant en el seu bec la figura d'un nadó embolcallat amb una tela. Actualment és propietat de la Generalitat Valenciana que el destina a funcions administratives.

## Edifici

La ubicació de l'edifici, a la cantonada entre el passeig de l'Albereda i el carrer d'Armando Palacio Valdés que s'endinsa entre els barris de Mestalla i Exposició al districte del Pla del Real, el situen en un espai d'expansió de la ciutat en l'època en què va ser construït, a escassa distància o integrat en importants zones verdes com la mateixa Albereda o els Jardins del Real. Un context idoni per a l'ús pel qual va ser projectat: una clínica de maternitat i escola-bressol per a nadons.
L'arquitecte Gómez Davó va dissenyar un edifici d'estil neobarroc tardà.

## Referències

* ↑ «Antigua Clínica de la Cigüeña en València, Valencia/València | MonumentalNet». [Consulta: 12 desembre 2024].
# El Soler de Jaumàs

El Soler de Jaumàs (o també el Soler de Geumar, segons algunes fonts) és una masia del municipi de Puig-reig (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Malgrat que la Masia del Soler de Jaumàs ha sofert moltes modificacions, són ben definits els diferents períodes constructius. L'estructura respon a la tipologia de masia dels segles XV i XVI amb coberta a dues vessants amb la façana principal horitzontal (malgrat les últimes modificacions). A tramuntana, la masia conserva l'estructura més antiga, torre de defensa, gairebé anul·lada del tot. A migdia els porxos corresponen a l'ampliació del segle xviii i també la capella de la casa advocada a Sant Julià, que fou reformada i ampliada l'any 1878. Aquesta capella tenia un interessant altar barroc que fou cremat durant la Guerra Civil (1936-1939). És també interessant la sala i la cuina.

## Història

És una de les propietats més antigues de Puig-reig. Situada en un indret estratègic, prop del camí ral, el Soler amplià considerablement les seves propietats al llarg del segle xvii i XVIII amb una política matrimonial molt clara de casaments amb pubilles riques. No obstant això, el cas de l'annexió de la propietat de Farriols obeeix a una altra causa, ja que el darrer propietari del Soler de Jaumàs, Climent Nadeu Soler de Jaumàs, el 1790, en els capítols matrimonials d'una neboda, Antònia Rodoreda i Soler, de Casserres, amb Miquel Corominas i Alsina, de Farriols, deixava escrit que, si moria sense descendència, llegava la propietat a la seva neboda amb la condició que unissin les dues propietats i visquessin a la casa del Soler de Jaumàs.
La Masia conserva una considerable documentació familiar des del segle XV-XVI.
La Masia del Soler de Jaumàs fou fogatjada l'any 1553: "Pere Joan Soler".
La masia és documentada des del segle xiii com una de les propietats dels Templers a la parròquia de Santa Maria de Merola. Part de les terres depenien de la senyoria jurisdiccional del Monestir de Santa Maria de Serrateix, a qui pagaven censos. Al segle xv tenien casa al recinte casteller de Puig-reig i estaven obligats arranjar les obres de la muralla.
El patrimoni familiar augmentà considerablement als segles xvi i xvii i foren batlles del terme nomenats pels Hospitalers.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* 1 2 3 4 5 «Mas el Soler de Geumar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 juliol 2014].
* ↑ Arxiu Corona d'Aragó. NOTARIALS- Berga BR-372 folis del 383 al 386 i NOTARIALS- Berga BR- 372 folis 207 al 216. Notari Arquer de Berga - inscrit per Joaquim Claris de Berga - l'1-IX-1790
* ↑ Iglesies, J: El Fogatge de 1553, t. l. pp.467. Barcelona,1979.

## Enllaços externs

* «El Soler de Jaumàs». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Labeatis Fossae

Labeatis Fossae és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 32.6 ° de latitud N i 245.58 ° de longitud E. Fa 1.496,36 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1985 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Labeatis Fossae". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Thomson, J. Oliver. J. M. Dent and Sons Ltd.. Everymans Classical Atlas, 1963.
# Mas Bagà

El Mas Bagà és un edifici al municipi vallesà de Llinars del Vallès inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat, alineat a dos carrers. De planta rectangular, consta de planta baixa, pis i golfes, amb un cos transversal més elevat cobert a dues vessants que talla la coberta general, també a doble vessant. Les obertures segueixen un llenguatge neogòtic, d'un gòtic tardà a la planta baixa i el pis, mentre que a les golfes tenen un cos de galeries amb obertures rectangulars.

## Història

L'arribada del ferrocarril l'any 1855 va comportar el naixement del primer eixample que unia l'estació de Llinars amb el nucli urbà ja consolidat. La facilitat d'accés del ferrocarril va generar algunes construccions burgeses de segona residència, que seguiran més de prop la introducció de nous llenguatges formals, com succeeix amb aquesta construcció neogòtica.

## Referències

* 1 2 «Casa Mas Bagà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Píxide (ceràmica)

Píxide (del llatí pyxis, -ĭdis, ‘caixa petita’, i aquest del grec πυξίς, -ίδος, pyxís-ídos) és un copó sense peu de ceràmica usat per contenir ungüents, cosmètics, granadures o joieria. Morfològicament és un pot o capsa cilíndrica, amb tapadora però sense anses, i de molt diversa grandària, forma i decoració (hi prevalen les escenes femenines).
És possible que el seu precedent foren les capses corínties que també duien tapadora i, per tant, es remuntarien al període protogeomètric d'Atenes. Les píxides ateneses presenten dues varietats: les de fons cònic, anteriors al s. IX ae, i les de fons pla, que continuaren en l'estil geomètric, i n'augmentaren la grandària. La tapadora sovint té nanses esculpides i les parets tendeixen a ser una mica convexes. Durant el s. VI ae Atenes produí pyxis amb parets còncaves. De vegades no tenien anses i la tapa tenia un botó al centre; a finals del s. V ae tenia una ansa de bronze en forma de «maneta». La decoració sol presentar motius femenins cerimonials com la processó nupcial.

## Referències

* ↑ Caro Bellido, Antonio. Diccionario de términos cerámicos y de alfarería. Cádiz: Agrija Ediciones, 2008, p. 196. ISBN 84-96191-07-9.
* ↑ ; Borrás; Fatás Cabeza Diccionario de Términos de Arte. Madrid: Anaya, 1993, p. 260. ISBN 84-7838-388-3.

## Vegeu també

* Lacrimatori.
# Profecia autofrustrada

Una profecia autofrustrada és, al contrari d'una profecia autorrealitzada; una predicció que, una vegada feta, és ella mateixa la causa que no es compleixi.
Un exemple de profecia autofrustrada és el següent:
Un grup de nois està estudiant i de cop i volta un diu:
- Impossible, per demà no ho haurem estudiat tot i, per tant, suspendrem.
Si aquesta proposició porta a una estimulació del grup i en conseqüència estudien més i, per tant, aproven estarem davant d'una profecia autofrustrada, ja que l'afirmació va despertar els comportaments necessaris per falsar-la. En canvi, si aquesta afirmació hagués portat al desànim i haguessin deixat d'estudiar estariem davant d'una profecia autorrealitzada.

## Bibliografia

* Bushman BJ, Baumeister RF, Stack AD «Catharsis, aggression, and persuasive influence: self-fulfilling or self-defeating prophecies?». J Pers Soc Psychol, 76, 3, 3-1999, pàg. 367–76. PMID: 10101875. (anglès)

## Vegeu també

* Profecia autorrealitzada
# Robert Desbats

Robert Desbats (Eissac, 9 de febrer de 1922 - Sent Aubin dau Medòc, 16 d'abril de 2007) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1948 i 1958. Els seus èxits esportius més destacats foren la victòria al Critèrium Internacional de 1953 i una etapa de la Volta a Catalunya de 1949.

## Palmarès

* 1948
** Vencedor d'una etapa al Tour de la Manche
* 1949
** Vencedor de 2 etapes al Tour de l'Oest
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1951
** 1r al Circuit de l'Aulne
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Algèria
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Oest
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la província de Namur
* 1952
** 1r al GP Catox
** 1r a Felletin
* 1953
** 1r al Critèrium Internacional
* 1954
** 1r al GP de l'Echo d'Oran
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Oest
* 1955
** 1r al Circuit des Deux-Ponts Montceau-les-mines
* 1956
** 1r al Circuit de la Vienne
** 1r al Tour de la Dordogne
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Oest

### Resultats al Tour de França

* 1948. Abandona (9a etapa)
* 1949. Abandona (13a etapa)
* 1950. 46è de la classificació general
* 1951. Abandona (15a etapa)
* 1953. Abandona (6a etapa)
* 1955. Abandona (5a etapa)

## Referències

* ↑ «Robert Desbats» (en francès). Museo del ciclismo. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ «Volta Catalunya 1949: Emile Rol, primer campió estranger en nou anys». Tourdegila, 11-01-2020. [Consulta: 13 gener 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa de Robert Desbats a sitiodeciclismo.net
# Peter Seiichi Shirayanagi

Peter Seiichi Shirayanagi (白柳 誠一 Shirayanagi Seiichi) (17 de juny de 1928 – 30 de desembre de 2009) va ser un prelat japonès arquebisbe de Tòquio, que va ser elevat al Col·legi Cardenalici per Joan Pau II.

## Biografia

Nascut a Hachiōji, Tòquio, estudià a la Universitat Sofia, assolint un grau en filosofia el 1951 i una especialització en teologia el 1954. Ordenat prevere el 21 de desembre de 1954 a la catedral de Kanda, marxà a estudiar a la Pontifícia Universitat Urbaniana de Roma, assolint un doctorat en dret canònic el 1960.
El 15 de març de 1966 va ser nomenat per Pau VI bisbe titular d'Atenia i auxiliar de Tòquio, i a set consagrat bisbe el 8 de maig següent. Va ser nomenat arquebisbe titular de Castro i arquebisbe coadjutor de Tòquio el 1969, ocupant la seu el 1970. Com a arquebisbe continuà amb la Convenció Arxidiocesana de Tòquio, on va implementar els decrets del Concili Vaticà II i, el 1989, encapçalà un grup que visità l'Església catòlica a la Xina. Entre 1983 i 1992 presidí la Conferència Episcopal Japonesa, que inaugurà el Centre Catòlic de Tòquio el 1990.
El 1994 va ser creat cardenal per Joan Pau II amb el títol de cardenal prevere de Santa Emerenziana a Tor Fiorenza. El 12 de juny de 2000 es retirà com a arquebisbe de Tòquio.
Va ser un dels cardenals electors que participaren en el conclave de 2005, on s'escollí Benet XVI.
És un dels cardenals que han celebrat la missa tridentina després de la reforma litúrgica.
Des del 17 de juny de 2008, en complir els 80 anys, va perdre els seus drets com a cardenal elector. El 24 de novembre de 2008 presidí la missa de beatificació de fra Kibe i dels 187 màrtirs.
El cardenal Shirayanagi va ser hospitalitzat a principi d'agost a causa d'una arrítmia cardíaca, patint una hemorràgia cerebral lleu, però es recuperà després de tres mesos de rehabilitació. L'agost de 2009 es traslladà a la Loyola House, una residència per a sacerdots ancians. Va morir per un infart de miocardi el 30 de desembre del mateix any, als 81 anys. Després de les exèquies, el seu cos va ser incinerat i sepultat al cementiri catòlic de Fuchū a Tòquio.

## Notes

* ↑ http://www.fiu.edu/~mirandas/bios-s.htm#Shirayanagi Arxivat 2000-09-02 a Wayback Machine.
* ↑ Fitxa a catholic-hierarchy.org
* ↑ Cenni biografici

## Enllaços externs

Fitxa a catholic-hierarchy.org
* Biografia a catholic-pages.com (anglès)
* Dades publicades a www.fiu.edu/~mirandas/cardinals.htm Arxivat 2009-07-03 a Wayback Machine. a la pàgina Peter Shirayanagi Arxivat 2000-09-02 a Wayback Machine. (anglès)
# Baetis Chasma

Baetis Chasma és una estructura geològica del tipus chasma a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -3.68 ° de latitud N i 295.59 ° de longitud E. Fa 92.21 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1985 i pren el nom d'una característica d'albedo localitzada a 5 ° de latitud S i 60 ° de longitud O.

## Referències

* ↑ "Baetis Chasma". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Mas Bossom

Mas Bossom és un edifici aïllat situat als afores del municipi d'Hostalric (Selva). Es troba a la falda del turó del castell, pel costat que mira la Tordera. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici, de planta baixa i pis, està cobert per una teulada a doble vessant, desaiguada a les façanes laterals, que té el ràfec corregut (i a on hi ha una canal metàl·lica que recull l'aigua de la pluja). A la façana trobem, a la planta baixa, la porta d'accés a l'habitatge situada a l'eix central de l'edifici, amb llinda monolítica i brancals de falsos carreus de lloses de pedra. Flanquejant la porta d'entrada, un banc corregut a cada un dels costats, i una finestra a l'esquerra i una porta a la dreta. La finestra, té arc de llinda format per maons disposats en sardinell i brancals fets també de maons de diferents mides, disposats en sardinell. La porta del costat dret, té arc de mig punt format per lloses de pedra disposades a manera de dovelles. Al costat d'aquesta obertura, un contrafort que reforça el mur. Sobre la porta d'entrada i la porta del costat dret, un petit cobert. Al pis, tres finestres. La central està situada just sobre la porta d'entrada, seguint el mateix eix, i les laterals estan en el mateix eix que les obertures dreta i esquerra de la planta baixa. Totes les obertures són iguals: fals dintell (de maons disposats en sardinell) i brancals i ampit fets també de maons.
Adossat a l'edifici, a la part posterior, un cos construït posteriorment, lleugerament més alt que el mas, i amb el teulat també a dues vessants, que té un petit cobert adossat. Al costat dret, un petit cobert a una vessant. També hi ha una petita construcció adossada al costat esquerre, i una a la façana (al costat de la finestra esquerra). Pel que fa a construccions annexes, en trobem al costat esquerre de l'edifici i a la part posterior (en el seu moment hauria tingut un ús agrícola-ramader). Les parets del mas són de maçoneria. Les parets de les construccions annexes i adossades en general estan fetes de maons (cal dir que l'edifici adossat a la part posterior, té la façana de maçoneria semi-arrebossada, però que les parets laterals i posterior estan fetes amb maons).

## Història

L'antiga masia està documentada almenys des del segle xvi. Dins la finca hi ha la font que porta el mateix nom i que inspirà el dramaturg Frederic Soler i Hubert, conegut com a "Serafí Pitarra", per escriure el drama Les joies de la Roser.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Mas Bossom». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 novembre 2014].