OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Res publica

Res publica és una expressió del llatí, que significa literalment "cosa pública". Etimològicament, és l'origen de la paraula "república" i, conceptualment, de l'anglesa commonwealth. El seu ús es vincula generalment amb els conceptes actuals de sector públic i Estat, i amb el concepte tradicional de bé comú.
Ja en l'antiga Roma, la res publica era un concepte amb diferents significats o connotacions.

## Res publica en l'Antiga Roma
### "Propietat pública"

En el dret romà, res publica es refereix normalment a una cosa que no és considerada propietat privada, sinó que és d'ús públic, com per exemple un pont o un carrer.

### "L'Estat"

Ajuntant tot el que és d'interès públic s'arriba a la connotació que res publica en general significa "Estat". Per als romans això equivalia també a l'Imperi Romà en el seu conjunt i tots els seus interessos (independentment de la seva forma de govern, ja fos una república o un regne imperial).

### "La República (romana)"

Els autors romans també podien fer servir aquesta expressió referint-se a l'època en què Roma era una república, és a dir, l'època entre el Regne Romà i l'Imperi Romà. Així doncs, en aquest cas res publica sí que distingeix la forma de govern i es refereix generalment a la República Romana.

### "Política", "Organització estatal" o "Govern"

Res publica pot també tenir un significat més genèric i referir-se a la política i les seves activitats en general, o al sistema de govern estatal. En aquest sentit, res publica equival al concepte grec politeia —que originalment es referia a l'organització estatal d'una ciutat Estat de l'antiga Grècia, encara que era també un concepte complex en matisos.

### Altres usos

Després de la caiguda de l'Imperi Romà a Occident, la idea de la res publica va desaparèixer, tan aliena als bàrbars del període de les migracions. Quan Gregori de Tours es refereix a la res publica, és l'Imperi d'Orient d'allò de què està parlant.

## Referències

* Haakonssen, Knud. "Republicanism." Un company de la filosofia política contemporània. Robert E. Goodin i Philip Pettit. eds. Cambridge: Blackwell, 1995.
* A Latin Dictionary de l'edició d'Andrews del diccionari llatí de Freund, revisada, augmentada, i en gran part reescrit per Charlton T. Lewis, i Charles Curt. Oxford: Clarendon Press, 1879. Various 20th and 21st century re-publications under ISBN 0198642016
# Burrata

La burrata és un formatge de llet de vaca propi de la regió italiana de la Pulla, i se n'atribueix la invenció a la ciutat d'Àndria. Té la forma d'un farcell amb una coberta semblant a la mozzarella i un farcit de formatge fresc, al qual fa referència el seu nom —tenint en compte que burro és mantega en italià.
A més del calci la burrata també forneix fòsfor i retinol (vitamina A). Tot i contenir proteïnes fàcilment assimilables i de valor biològic elevat, la burrata és molt energètica ja que 100 grams poden arribar a contenir fins a 450 calories, amb un 60% de lípids saturats.

## Reconeixement d'Indicació Geogràfica Protegida

A partir del novembre de 2016, la burrata d'Àndria gaudeix del reconeixement d'Indicació Geogràfica Protegida (IGP) atorgat per la Unió Europea. La producció, tanmateix, es permet a tot el territori regional. La llet de vaca utilitzada per a la seva elaboració ha de satisfer unes determinades característiques organolèptiques i alhora les fases de producció són rígidament regulades.

## Referències

* ↑ «Diferències entre la mozzarella i la burrata». [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Burrata, el formatge vellutat cosí germà de la mozzarella». Gastronosfera, 23-12-2014 [Consulta: 26 setembre 2020].
* ↑ «La burrata fa ingrassare?». La cucina italiana, 04-03-2019 [Consulta: 26 setembre 2020].
* ↑ «Disciplinare di produzione Burrata di Andria IGP».
# Dionisio Hortelano Hortelano

Dionisio Hortelano Hortelano (n. 1908) va ser un mestre i militar espanyol.

## Biografia

Nascut a Conca el 5 de desembre de 1908, era mestre nacional de professió. Va ser col·laborador del periòdic Heraldo de Cuenca.
Després de l'esclat de la Guerra civil s'uniria a l'Exèrcit Popular de la República. Va obtenir el comandament de la 29a Brigada Mixta, en el front de la serra, participant en la fallida ofensiva de Segòvia. També va arribar a manar durant algun temps la 1a Divisió. En la tardor de 1937 va assumir el comandament de la 1a Brigada Mixta, amb la qual prendria part en les batalles de Terol i Aragó. Posteriorment, a mitjan 1938, li va ser lliurat el comandament de la 101a Divisió —després canviada de nom com 61a Divisió.

## Referències

* ↑ López Villaverde i Sánchez Sánchez, 1998, p. 390.
* ↑ Engel, 1999, p. 42.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 166.
* ↑ Engel, 1999.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 303.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. 1981: Ed. San Martín, 1981.
* López Villaverde, Ángel Luis; Sánchez Sánchez, Isidro. Historia y evolución de la prensa conquense (1811-1939). Cuenca: Ediciones de la Universidad de Castilla-La Mancha, 1998. ISBN 84-89958-40-8.
# Enrique González Duro

Enrique González Duro (La Guàrdia de Jaén, 1939) és un psiquiatre, professor universitari, historiador i escriptor espanyol.

## Biografia

Ha treballat durant més de 30 anys en el sistema públic de salut, havent estat un dels líders del moviment antiinstitucional dels anys 1970. Aquest moviment, que manté certs punts de contacte amb l'antipsiquiatria, posava en dubte les tècniques de la psiquiatria tradicional, proposant alternatives tant de tipus teòric com pràctic. González Duro va engegar l'any 1973 el primer hospital de dia d'Espanya. El 1981 es va fer càrrec de la reforma psiquiàtrica de la província de Jaén. Actualment treballa a l'Hospital Gregorio Marañón de Madrid, col·laborant també habitualment en premsa, ràdio i televisió.
Els seus interessos literaris són molt diversos, encara que es troben vinculats d'una o una altra forma a la seva professió. Abasten des dels temes estrictament científics —La paranoia, Historia de la psiquiatría—, als temes d'actualitat —El miedo en la posguerra, El riesgo de vivir: las nuevas adicciones del siglo XXI. S'ha especialitzat en la biografia psicològica de personatges històrics —Felipe González, Juan Ramón Jiménez, Francisco Franco, etc.—, faceta en la qual destaca per la seva amenitat, agudesa i un respecte escrupolós a la veritat històrica.

## Obra publicada

* La asistencia psiquiátrica en España (1975. Ed. M. Fernández y Cía)
* Represión sexual, dominación social (1976. Ed. Akal)
* Psiquiatría y sociedad autoritaria (1978. Ed. Akal)
* Distancia a la locura: teoría y práctica del Hospital de Día (1982. Ed. Fundamentos)
* Historia de la psiquiatría (1987. Ed. Libertarias-Prodhufi)
* Memoria de un manicomio (1992. Ed. Libertarias-Prodhufi)
* Las neurosis del ama de casa (1990. Ed. Univ. Complutense de Madrid)
* La paranoia (1991. Ed. Temas de Hoy)
* Biografía psicológica de Felipe González (1996. Ed. Temas de Hoy)
* La máscara de los poderosos (1999. Ed. Libertarias-Prodhufi)
* Mujeres separadas (1999. Talasa Ediciones)
* Franco, una biografía psicológica (2000. Ed. Temas de Hoy)
* Biografía interior de Juan Ramón Jiménez (2002. Ed. Libertarias-Prodhufi)
* El miedo en la posguerra (2003. Ed. Oberón)
* Demonios en el convento (2004. Ed. Oberón)
* El riesgo de vivir: las nuevas adicciones del siglo XXI (2005. Ed. Temas de Hoy)
* La sombra del general (2005. Ed. Debate)
* Fernando VII: el rey Felón (2006. Ed. Oberón)
* Biografía del miedo (2007. Ed. Debate)
* Los psiquiatras de Franco: Los rojos no estaban locos (2008, Ed. Península)
* Polanco: el señor de El País (2011, Ed. Península)
* Las rapadas: el franquismo contra la mujer (2012, Ed. Siglo XXI)
* Leopoldo María Panero. Locura familiar (2018)

## Referències

* ↑ «La psiquiatría hoy no existe, solo hay fármacos» (en castellà), 21-07-2017. Arxivat de l'original el 2020-09-26. [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ Malvar, Aníbal. «El psiquiatra al que temían Franco y Felipe González» (en castellà), 30-06-2019. [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ «La lenta y aislada agonía de Leopoldo» (en castellà). [Consulta: 2 juny 2020].
# Eoloir Jarnknesson

Eoloir Jarnknesson (nòrdic antic: Halldór o Heløri; irlandès: Eoloir mac Ergní) va ser un cabdill nòrdic-gaèlic que presumptivament va governar escassos mesos el regne de Dublín després de l'assassinat de l'anterior monarca viking Mac Auisle l'any 883. Eoloir era fill d'un viking dit Járnkné (genoll de ferro).—No confondre amb Glúniairn, un altre dels monarques de Dublín (segle X). S'ha intentat identificar Eoloir amb Ottir Iarla, però no hi ha base ni justificació històrica fiable.

## Vegeu també

* Llista de reis de Dublín

## Referències

* ↑ Annals d'Ulster, 883
* ↑ Chronicon Scotorum, 883
* ↑ Downham, 2007, p. 266.

## Bibliografia

* Downham, Clare. Viking Kings of Britain and Ireland: The Dynasty of Ívarr to A.D. 1014 (en anglès). Edinburgh: Dunedin, 2007. ISBN 1-903765-89-0.
# HD 194598

HD 194598 (HIP 100792 / G 24-15) és una nana grogra de magnitud aparent +8,36 situada a la constel·lació del Dofí. S'hi troba a 182 anys llum del sistema solar.
A diferència del Sol —estrella del disc galàctic—, HD 194598 és un estel provinent de l'halo galàctic. Encara que la major part dels estels de la Via Làctia orbiten al voltant del nucli galàctic prop d'un pla anomenat pla galàctic, algunes d'elles provenen d'un halo esferoïdal que envolta la galàxia. Ocasionalment el seu moviment orbital les porta a creuar el disc galàctic i alguns estels relativament propers al Sol —com l'Estrella de Kapteyn o la pròpia HD 194598— són estels provinents de l'halo. Són estels molt antics; hom pensa que l'edat d'HD 194598 pot aproximar-se als 13.100 milions d'anys.
L'anàlisi elemental d'HD 194598 segueix les pautes trobades en altres estels de l'halo galàctic. Mostra una metal·licitat extremadament baixa ([Fe/H] = -1,10); elements com a escandi i níquel mostren una abundància similar a la d'aquell, mentre que existeix un lleuger augment en els continguts relatius de calci i magnesi, encara més marcat en el cas de l'europi. En l'altre extrem, les abundàncies relatives de manganès i coure són encara més baixes que la de ferro ([Mn/Fe] ≈ [Cu/Fe] ≈ -0,50).
HD 194598 està classificada com de tipus espectral F7V, sent la seva temperatura efectiva de 5.997 K —més baixa del que caldria esperar en un estel de disc del seu mateix tipus a causa del baix contingut metàl·lic. La seva lluminositat és un 32% major que la del Sol i té una massa de 0,7 masses solars.

## Referències

* ↑ «G.P. Kuiper's spectral classifications of proper-motion stars». The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1985, pàg. 197–227. DOI: 10.1086/191069.
* 1 2 3 4 5 6 7 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 4 «Abundances in the Local Region II: F, G, and K Dwarfs and Subgiants». Astronomical Journal, 1, 21-12-2016. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/21.
* 1 2 LHS 3550 -- High proper-motion Star (SIMBAD)
* 1 2 3 Smiljanic, R.; Pasquini, L.; Bonifacio, P.; Galli, D.; Gratton, R. G.; Randich, S.; Wolff, B. «Beryllium abundances and star formation in the halo and in the thick disk». Astronomy and Astrophysics, 499, 1, 2009. pp. 103-119.
* 1 2 Reddy, Bacham E.; Lambert, David L. «Searching for the metal-weak thick disc in the solar neighbourhood». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 391, 1, 2008. pp. 95-109.
* ↑ Jonsell, K.; Edvardsson, B.; Gustafsson, B.; Magain, P.; Nissen, P. E.; Asplund, M. «Chemical abundances in 43 metal-poor stars». Astronomy and Astrophysics, 440, 1, 2005. pp. 321-343.
# Aurica

Aurica és una possible configuració futura de supercontinent. És un dels quatre supercontinents proposats que s'especula que es formaran en 200 milions d'anys, els altres són Pangea Pròxima, Amàsia i Novopangea. La hipòtesi 'Aurica' va ser creada pels estudiosos de la revista Geological Magazine després d'un estudi de la Unió Geofísica Americana que vinculava la força de les marees oceàniques amb el cicle del supercontinent. L'estudi va assenyalar que "Quan les plaques tectòniques llisquen, s'enfonsen i desplacen els continents de la Terra per formar grans masses terrestres, o supercontinents, les conques oceàniques s'obren i es tanquen en tàndem. A mesura que aquestes conques canvien de forma, poden colpejar formes que amplifiquin i intensifiquen les seves marees".

## Formació

Segons la hipòtesi 'Aurica', tant l'oceà Atlàntic com el Pacífic es tancaran i un nou oceà els substituirà a tots dos. Duarte i els seus col·legues plantegen la hipòtesi que es desenvoluparà una nova fractura al centre d'Euràsia, tallant des de l'Índia fins a l'Àrtida, que dividirà Euràsia en dos i crearà un nou oceà.
L'actual moviment cap al nord d'Austràlia i l'Antàrtida els veurà xocar amb l'est d'Euràsia i les Amèriques per tancar el Pacífic, mentre que l'oest d'Euràsia i l'Àfrica xoquen amb les Amèriques a l'altre costat per tancar l'Atlàntic.

## Escenaris alternatius

El paleogeòleg Ronald Blakey ha descrit els propers 15 a 85 milions d'anys de desenvolupament tectònic com a bastant establerts i previsibles, sense formació de supercontinents. Més enllà d'això, adverteix que el registre geològic està ple de canvis inesperats en l'activitat tectònica que fan que les projeccions posteriors siguin força especulatives. Tres hipotètics supercontinents, "Amàsia", "Pangea Pròxima" de Christopher Scotese i "Novopangea" de Roy Livermore, es van il·lustrar en un article de New Scientist d'octubre de 2007.

## Referències

* 1 2 Duarte, João C.; Schellart, Wouter P.; Rosas, Filipe M. «The future of Earth's oceans: consequences of subduction initiation in the Atlantic and implications for supercontinent formation». Geological Magazine. Cambridge University, Vol. 155, Núm. 1, 03-10-2016, pàgs. 45-58. DOI: 10.1017/S0016756816000716 [Consulta: 6 desembre 2022].
* ↑ «Study proposes link between formation of supercontinents, strength of ocean tides». American Geophysical Union, 11-04-2018. [Consulta: 6 desembre 2022].
* ↑ Manaugh, Geoff; Twilley, Nicola «What Did the Continents Look Like Millions of Years Ago? An artist-geologist renders the history of the Earth with maps». The Atlantic, 23-09-2013 [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ Williams, Caroline; Nield, Ted «Pangaea, the comeback». New Scientist, 20-10-2007. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2008 [Consulta: 6 desembre 2022].
# Sainte-Luce-sur-Loire

Sainte-Luce-sur-Loire (en bretó Santez-Lusenn, en gal·ló Saentt-Luce sur Loère) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 11.776 habitants. Limita amb els municipis de Nantes a l'oest, Carquefou al nord, Thouaré sur Loire a l'est, Saint-Julien-de-Concelles al sud-est, i Basse-Goulaine al sud-oest.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | 908 | - | - | - | - | - | - | - |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | - | 1110 | - | - | - | - | - | - |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | - | 1105 | - | - | 1278 | - | 1961 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 2929 | 3420 | 5939 | 8399 | 9648 | 11261 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-1983 | Félix Tessier | |
| 1983-2007 | Pierre Brasselet | Divers droite |
| 2007- | Bernard Aunette | PS |
# Smirnovskita

La smirnovskita és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

La smirnovskita és un fosfat de fórmula química (Th,Ca)PO₄·nH₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional que actualment es troba qüestionada, ja que podria tractar-se en realitat de grayita o brockita. Cristal·litza en el sistema hexagonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la smirnovskita pertany a «02.CJ: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: estercorita, mundrabil·laïta, swaknoïta, nabafita, nastrofita, haidingerita, vladimirita, ferrarisita, machatschkiïta, faunouxita, rauenthalita, brockita, grayita, rabdofana-(Ce), rabdofana-(La), rabdofana-(Nd), tristramita, ardealita, brushita, churchita-(Y), farmacolita, churchita-(Nd), mcnearita, dorfmanita, sincosita, bariosincosita, catalanoïta, guerinita i ningyoïta.

## Formació i jaciments

Va ser descrita per primera vegada a Etyka, al districte de Baleysky (Krai de Zabaikàlie, Rússia). També ha estat descrita a Lysá hora, a la regió d'Olomouc (República Txeca), sent aquests dos indrets els únics a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Smirnovskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 gener 2022].
# Finn Salomonsen

Finn Salomonsen (31 de gener de 1909 - 23 d'abril de 1983) va ser un ornitòleg danès. És conegut sobretot pel seu treball sobre els ocells de Groenlàndia.
El seu interès per Groenlàndia va començar als 16 anys quan va fer un viatge amb Lehn Schioler al districte d'Upernavik. Es va llicenciar en zoologia l'any 1932 i es va incorporar com a assistent de zoologia a les reserves naturals daneses. Va treballar àmpliament en la migració dels ocells i els patrons de muda. Durant la Segona Guerra Mundial, va fugir a Suècia amb la seva família per escapar de la persecució per d'ascendència jueva.
El treball de Salomonsen inclou la publicació científica i l'autoria o co-autoria en 19 llibres. A part de la recerca a la regió de Groenlàndia i l'Àrtida, va fer expedicions a les Filipines (1951–1952) i a l'arxipèlag de Bismarck, Nova Guinea (Expedició Noona Dan, 1962). Va ser editor del Dansk Ornithologisk Forenings Tidsskrift de 1942 a 1961.
Finn Salomonsen va ser pare de la cantant de rock danesa Sanne Salomonsen (nascuda el 1955).

## Obres

* "L'any àrtic", G.P. Putnam's Sons, Nova York, Copyright 1958. (Peter Freuchen i Finn Salomonsen)

## Referències

* ↑ «Finn Salomonsens beretning om flugten til Sverige» (en danès), 22-02-2016. [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ «Salomonsen | lex.dk» (en danès). [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ «In Memoriam: Finn Salomonsen, 1909-1983 | Searchable Ornithological Research Archive». [Consulta: 21 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Salomonsen, Finn (Dinamarca 1909–1983) Arxivat 2008-09-28 a Wayback Machine.. wku.edu
* Finn Salomonsen - denstoredanske.dk
* Finn Salomonsen - macgregor-sadolin.com
# Lorenza Strozzi

Lorenza Strozzi (Florència, 6 de març de 1514 - 10 de setembre de 1591) fou una compositora, escriptora i religiosa dominica, italiana. Germana de Ciriaco Strozzi. Vestí l'hàbit en el monestir de Sant Nicolau del Prato i, com el seu germà, fou una persona erudita, que posseïa a la perfecció les llengües grega i llatina.
Va compondre alguns cants sagrats per a totes les festes de l'església catòlica, que s'imprimiren amb el títol de In singula lotius anni solemnia hymni (Florència, 1588). Es van fer servir durant molt de temps en tots els oficis.

## Referències

* 1 2 «Strozzi, Lorenza» (en anglès). The Cyclopedia of Biblical, Theological, and Ecclesiastical Literature. James Strong and John McClintock, 1880. [Consulta: 18 gener 2024].
* ↑ Bailey Ogilvie, Marilyn; Dorothy Harvey, Joy. The Biographical Dictionary of Women in Science: L-Z (en anglès). Londres, Nova York: Routledge, 2000, p. 1249-1250. ISBN 0-415-92040-X.
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana : etimologías sánscrito, hebreo, griego, latín, árabe, lenguas indígenas americanas, etc.; versiones de la mayoría de las voces en francés, italiano, inglés, alemán, portugués, catalán, esperanto. 57 Sola - Subn. Madrid: Espasa-Calpe, 1973, p.1333. ISBN 84-239-4557-X.
# Sveagruva

Sveagruva (que significa en suec: mina sueca), o simplement Svea, és un assentament miner situat a l'arxipèlag noruec de Svalbard situada a la capçalera de Van Mijenfjord. Es tracta de la tercera localitat més gran de Svalbard (després de Longyearbyen i Barentsburg). Actualment hi ha 225 treballadors, la totalitat dels quals viu a Longyearbyen i es trasllada a Sveagruva per treballar ja sigui cada dia o cada setmana. No hi ha habitants permanents a Sveagruva. La localitat treballa per la companyia minera de carbó Store Norske Spitsbergen Kulkompani i compta amb un aeroport. El poble es va fundar el 1917 pels suecs. La ciutat va ser destruïda pels alemanys el 1944, però va ser reconstruïda poc després.
Avui, Sveagruva té la mina de carbó més productiva de Svalbard, la mina Svea Nord. Oberta l'any 2001, la mina produeix més de quatre milions de tones de carbó a l'any, fent que sigui una de les mines de carbó subterrànies més grans d'Europa.

## Clima

La latitud polar en què està situat l'assentament, en plena Àrtida, fa que tingui unes temperatures molt baixes tot l'any, però no tant com en altres indrets situats a la mateixa latitud, com Sibèria o el nord del Canadà, ja que rep una influència marítima que en suavitza les temperatures.
Paràmetres climàtics mitjans de Sveagruva :
| Mes | Gen. | Feb. | Mar. | Abr. | Mai. | Jun. | Jul. | Ago. | Set. | Oct. | Nov. | Des. | Anual |
| Temperatura diària màxima °C (°F) | −13 (8,6) | −13 (8,6) | −13 (8,6) | −9 (15,8) | −3 (26,6) | 3 (37,4) | 7 (44,6) | 6 (42,8) | 2 (35,6) | −4 (24,8) | −8 (17,6) | −11 (12,2) | −3 (26,6) |
| Temperatura diària mínima °C (°F) | −20 (−4) | −21 (−5,8) | −20 (−4) | −16 (3,2) | −7 (19,4) | −1 (30,2) | 3 (37,4) | 2 (35,6) | −3 (26,6) | −9 (15,8) | −14 (6,8) | −18 (−0,4) | −9,5 (14,9) |
| Precipitació total mm (polzades) | 22 (0,9) | 28 (1,1) | 29 (1,1) | 16 (0,6) | 13 (0,5) | 18 (0,7) | 24 (0,9) | 30 (1,2) | 25 (1) | 19 (0,7) | 22 (0,9) | 25 (1) | 271 (10,7) |
| Font: Sveagruva Climate Guide ||||||||||||||

## Referències

* ↑ «Svea Nord». Arxivat de l'original el 2012-02-27. [Consulta: 17 agost 2010].
* ↑ «Important dates in Store Norske’s history». Arxivat de l'original el 2016-01-29. [Consulta: 17 agost 2010].
# Buiro (Ainet de Besan)

Buiro és un despoblat del terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà, en territori del poble d'Ainet de Besan.
És al sud del poble d'Alins, en el lloc on actualment es troben les Bordes de Buiro i l'ermita de la Santa Creu, o Santes Creus, antigament Santa Maria. L'ermita és al nord-oest de les bordes, a uns 300 metres en línia recta. Les restes del poblat de Buiro són en el vessant meridional del Turó de Buiro, en el Pla de Buiro.
En diferents llocs del Pla de Buiro es conserven restes de les parets d'aquest poblat medieval.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, Buiro procedeix del mot grecollatí boreas (vent de tramuntana), que ha quedat en llocs frígids exposats als vents del nord.

## Referències

* ↑ Coromines 1995.

## Bibliografia

* Coromines, Joan. «Buira». A: Onomasticon cataloniae. III Bi - C. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona La Caixa, 1995. ISBN 84-7256-902-0.
* Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Estaon». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Buiro i el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Gavina rosada

La gavina rosada (Rhodostethia rosea) és una espècie d'ocell de la família dels làrids (Laridae) i única espècie del gènere Rhodostethia. Habita en regions de l'alta Àrtida, i rarament es troba al sud del cercle polar.
En alguna ocasió s'han produït albiraments de l'espècie a Galícia.

## Referències

* ↑ Gavina rosada a CERCATERM Rev. 19/03/2012
* ↑ «Ornitólogos de toda Galicia acuden a Pontevedra para ver por primera vez una gaviota de Ross». Diario de Pontevedra, 09-02-2014 [Consulta: 10 febrer 2014].