OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Marcilla Arrazola

Juan Marcilla Arrazola va ser un enginyer agrònom espanyol, nascut el 27 de desembre de 1886 a Madrid i mort el 16 d'agost de 1950.

## Trajectòria

Va obtenir el títol d'enginyer agrònom el 1910 i va ser el número 1 de la seva promoció. Immediatament després va partir a l'Estació enològica de Vilafranca del Penedès
El 1924 va guanyar per concurs-oposició la Càtedra de viticultura i enologia de l'Escola Tècnica Superior d'Enginyers Agrònoms de Madrid. El 1928 va promoure la Càtedra de microbiologia agrícola en aquesta escola. Hi va ser catedràtic fins a la seva mort. Va ser director de la Escola Especial del Cos, assessor del consell del Institut de Recerques Agràries, vicepresident del Consell Superior d'Investigacions Científiques i director de l'Institut Cajal i el primer president de la Societat Espanyola de Microbiologia el 1946 quan es va fundar com a Societat de Microbiòlegs Espanyols. També va ser membre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, conseller nacional d'educació i soci d'honor de l'Institut d'Enginyers Civils, i membre de diverses societats científiques nacionals i estrangeres. Marcilla Arrazola va ser un prestigiós autor de treballs i publicacions sobre microbiologia, i especialment, sobre viticultura i enologia.

## Obres

Les seves dues obres fonamentals sobre enologia són:
* Vinificación en países cálidos y Química, viticultura y enología, ambas de 1922. Su obra magna Tratado práctico de viticultura y enología españolas es de 1.942.
* Limpieza y conservación de bodegas, Ed Calpe, 1922
* Defectos, alteraciones y enfermedades de los vinos. Servicio de Capacitación y Propaganda del Ministerio de Agricultura. Madrid,1930.
* Posibilidades españolas para la síntesis biológica de las proteínas, Consejo Superior de investigaciones Científicas, 1943.
* La fermentación cítrica, Real Academia de Ciencias Exactas (1945)
* Inoculación de las semillas de leguminosas con bacterias radicícolas ("Rhizobium leguminosarum" Frank). Madrid. 1944. Ministerio de Agricultura. Instituto Nacional de Investigaciones Agronómicas. Cuaderno Nº 37. Centro de Estudios Generales de Madrid. Estación de Química Agrícola.
* Tratado práctico de Viticultura y Enología Españolas. 1946.

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine. al web de la RAC

## Enllaços externs

* Societat espanyola de Microbiologia Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* enòlegs 2008 Arxivat 2015-06-26 a Wayback Machine.
# Rock Bottom

Rock Bottom és una pel·lícula d'animació hispanopolonesa de 2024 dirigida per María Trénor. El 2024 va ser seleccionada a la competició oficial del Festival de Cinema d'Animació d'Annecy.

## Sinopsi

A través de la música de Robert Wyatt, el film se submergeix en l'apassionada història d'amor d'en Bob i l'Alif, dos joves artistes immersos al remolí creatiu de la cultura hippie de principis de la dècada del 1970.

## Referències

* ↑ «María Trénor Shares Debut Trailer for Her Annecy Main Competition Player Rock Bottom». Variety, 6 juin 2024. [Consulta: 14 juin 2024]..
* ↑ «En compétition au Festival d'Annecy, Rock Bottom de María Trénor rend hommage au musicien Robert Wyatt avec un film d'animation luxuriant». France Info, 14 juin 2024. [Consulta: 14 juin 2024]..
* ↑ «Cinc produccions d'animació catalanes amb participació de 3Cat, al prestigiós Festival d'Animació d'Annecy». 3Cat, 14-06-2024. [Consulta: 17 juny 2024].
# Can Mascort del Cap de Vila

Can Mascort del Cap de Vila és una obra de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una gran casa de planta rectangular amb una volumetria i estructura complexes, pervivències de l'edifici més antic (segles XVII-XVIII). Consta de dues plantes, a la part posterior amb teulat de dues vessants i algunes finestres, amb llinda i ampit motllurat, una d'elles amb la data 1694. El sector de la façana principal pertany a la renovació que es va fer de la casa a finals de segle xviii amb reformes al segle xix. Té dues plantes més golfes. Tres grans eixos amb obertures emmarcades amb ressalts de pedra llisos. Als baixos hi ha finestrals i balconades al pis, la central porta la data 1798. Dos portals d'arc escarser, el primitiu del casal i un altre a la crugia més meridional que fou adaptada per local de farmàcia i habitatge annexa; en aquesta porta hi figura:PM 1888. La cantonada amb el carrer de l'Arc crea un petit xamfrà on hi ha una fornícula per a una imatge, ara amb una creu de forja. A la façana lateral del carrer Botines hi ha obertures corresponents a dues èpoques de l'edifici, les quals destaquen també els desnivells de la cobert. Hi ha un rellotge de sol esgrafiat amb la inscripció: FMF 1918.
Els interiors estan força ben conservats i en bona part corresponen a la intervenció dels segles XVIII / XIX. Té interès el mobiliari propi de la farmàcia, concretament els elements de fusteria.

## Història

El nom de can Mascort del Cap de la Vila -ja força oblidat popularment- és evidentment una pervivència de quan només existien els primers eixamples a la sortida dels portals de muralla, un dels quals el Raval Inferior en el camí que sortia vers Palamós i la costa sud del Baix Empordà.

## Referències

* 1 2 3 «Can Mascort del Cap de Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Can Plans

Can Plans és un edifici del municipi d'Hostalric (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa situada en el nucli urbà, que dona en la seva façana principal a la plaça dels Bous i en la seva façana lateral dreta, al carrer Major. És un edifici de planta rectangular, consta de planta baixa i dos pisos i coronada per un terrat amb balaustrada de pedra i amb una coberta a doble vessant amb teula àrab.
Tres quartes parts de la façana principal són en pedra, mentre que la part de façana que correspon al segon pis, està arrebossada i pintada de color terra (a més el primer i el segon pis estan separats per una cornisa continua). A la planta baixa hi ha una porta quadrangular amb dovelles. Al primer pis hi ha una finestra amb motllura desplaçada a l'esquerra i amb un balcó, amb barana de ferro forjat. Al tercer pis hi ha tres finestres amb balcó amb forma convexa i amb barana de ferro. La façana que dona al carrer Major és de fals encoixinat. Únicament té una finestra i una porta a la planta baixa, i una finestra amb balcó al primer i al segon pis.
La casa sempre ha estat propietat de la família Plans.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Plans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 novembre 2014].
# Can Pou (Santa Maria de Palautordera)

Can Pou, o Can Pou de Pagès, és una masia de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Can Pou està format per un conjunt d'edificacions, la més important de les quals és la masia, de planta quadrada i cobert a quatre vessants de teula àra i ràfec doble. La façana, de paredat arrebossat, consta de planta baixa, pis i golfes. La porta principal és d'arc rebaixat de dovelles de pedra calcària. La finestra de la sala és d'arc conopial amb l'interior lobulat i hi ha gravada la data "1742". Les altres obertures són de llinda plana sense decorar. La de la cuina sembla que té unes motllures als ampits. Totes les obertures són de granit, excepte les dels extrems de les golfes són fetes amb teules i amb el marc pintat, igual que el sòcol de la teulada. La casa estava tancada dins un pati al que s'accedia per mitjà de dos barris, un a la banda de migdia i l'altre al costat nord-est. Les portes dels barris són d'arc rebaixat de maó i els brancals de pedra granítica. Adossat a la banda esquerra hi ha un estable amb coberta de mitjà vessant i la porta és d'arc rebaixat, amb gran obertura. A sobre hi ha la finestra de la pallissa. D'aquesta façana arrenca la portalada d'uns dels barris amb brancals adovellats i una petita teuladeta a doble vessant amb ràfec. Darrere la masia hi ha adossada una altra construcció, potser anterior a aquesta, de planta rectangular i coberta a dues vessants, amb els murs de paredat. Era utilitzat com estable o corts. Conserva una finestra de llinda plana.

## Història

Aquest mas és un dels testimonis vells d'altres èpoques, sobretot pel finestral gòtic que té. Aquest fou renovat l'any 1742, data que està gravada a la pedra del finestral conopial.
Hi ha restes d'un antic rellotge de sol.
Les primeres referències del nom apareixen als fogatges. Can Pou es troba en el fogatge de 1497 com "en Pou"; en el de 1515 surt "lo mas Pou" i en de 1553, fet per Pere Xirau sastre, hi ha registrat "en Pou". En el nomenclator de la província de Barcelona de 1860 hi surt com "can Pou".

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Pou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Can Rossell (Llinars del Vallès)

Can Rossell és una masia de Llinars del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada de planta basilical, coberta a dos vessants. Consta de planta baixa, pis i golfes a la crugia central. A la façana hi ha afegit un cos lateral que trenca la composició simètrica, construït de maó i amb dues finestres d'arc rebaixat.
Les obertures i els angles de les parets estan emmarcats per carreus rectangulars. Les finestres tenen ampit de poc voladís. En una paret lateral hi ha una finestra tapiada amb rosetes en els muntants.

## Història

En el fogatge de 1553 apareix documentat "lo teixidor Rossell" que n'indica l'ofici del propietari de la casa en aquell moment. És molt difícil precisar la data de construcció de la casa, però sembla que podria ser dels segles XVII-XVIII.

## Referències

* 1 2 3 «Can Rossell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Can Tomàs Barrera

Can Tomàs Barrera és un monument del municipi de Santa Coloma de Farners (Selva) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa entre mitgeres de dues plantes i golfes, coberta per un terrat, amb pati a la part posterior. La façana que dona al carrer Pare Lluís Rodés presenta una porta a la banda esquerra i dos grans finestrals amb vitralls policromats, a la planta baixa, balcó corregut amb barana de ferro ondulat amb dues portes, al primer pis, i cinc finestres més petites a les golfes. Les obertures són d'arc rebaixat amb relleus escultòrics al dintell. Les portes dels balcons tenen guardapols lleugerament ondulats amb impostes treballades. La part alta de l'edifici és flanquejat per dos plafons decoratius acabats amb arc de mig punt enllaçats per una barana de ferro. Les dues mènsules que sostenen el balcó porten gravades les lletres T i B, que són les inicials del propietari original.
El parament és esgrafiat i estucat i a la planta baixa simula carreus mentre que a la resta mostra elements vegetals i florals amb games cromàtiques de verds, roses i grocs, que actualment han perdut color. El tractament de la façana posterior és molt més simple i presenta un esgrafiat de carreus i sanefa decorativa. El pati és tancat per un mur amb acabament de rajola vidriada verda.
L'interior es conserva amb tots els elements originals, inclosos la cuina i els banys, i les decoracions típicament modernistes malgrat que necessita ser restaurada. És un edifici força elegant que segueix l'escola de Domènech i Muntaner.

## Història

A l'època del pas del segle xix al xx, la ciutat de Santa Coloma experimenta un fort creixement econòmic i la pujança de la burgesia local. Un seguit de prohoms de la ciutat impulsen la construcció d'edificis d'estil modernista amb l'emblemàtic Casino i les cases particulars. L'edifici va ser construït com a habitatge unifamiliar pel Dr. Tomàs Barrera.

## Referències

* 1 2 3 «Can Tomàs Barrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 març 2013].

## Enllaços externs

* «Can Tomàs Barrera». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Can Vilallonga (Sant Cugat del Vallès)

Can Vilallonga és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El paratge on és emplaçada aquesta masia formava part de l'extens terme d'Aqualonga.

## Descripció

És una masia en la que s'han realitzat diverses reformes, però que sembla que la seva estructura original fou de tipus basilical. Té una coberta a dues vessants amb voladís. Al centre de la coberta s'aixeca un cos central destinat a la pallissa. El portal d'entrada és de punt rodó adovellat. Es poden observar diferents nivells d'obra que demostren la seva antiguitat. Els murs són fets amb tàpia.

## Referències

* 1 2 «Can Vilallonga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
# Cap Spear

Cap Spear, Cape Spear (anglès), és el punt més a l'est del Canadà (52° 37′ W) i d'Amèrica del Nord, es troba a la Península Avalon a l'illa de Terranova, prop de la seva capital Saint John's
Els portuguesos el van anomenar "Cabo da Esperança" que es va traduir al francès com "Cap d'Espoir" (aquests dos noms encara es conserven actualment en portuguès i en francès) i va esdevenir finalment en anglès, per una traducció deficient, "Cape Spear".

## Far de Cap Spear
### Història

Funciona un far a Cap Spear des de setembre de 1836. El segon far construït a l'illa de Terranova, el primer va ser el de Fort Amherst que va ser construït el 1810 i situat a l'entrada del port de St. John. L'edifici del far de cap Spear va ser construït amb fusta i de forma quadrada amb una torre al centre que contenia el llum. Originalment el llum tenia una làmpada del tipus Argand i reflectors corbats. Més tard va ser substituït per lents diòptriques. El combustible per la llum primer va ser el petroli, després l'acetilè i finalment, el 1930, per l'electricitat.
Durant la Segona Guerra Mundial s'hi va instal·lar una bateria de canons per tal de defensar l'entrada al port de Saint John.
El 1955 s'hi va construir un nou far de ciment. Aquest far va ser nomenat Lloc Històric Nacional del Canadà. (National Historic Site of Canada). L'edifici original del far va ser restaurat i obert al públic.

## Bibliografia

* Environment Canada – Parks, Cape Spear National Historic Park brochure, 1986.

## Referències

* ↑ «The Canadian Encyclopedia — Cape Spear». Arxivat de l'original el 2013-06-06. [Consulta: 2 desembre 2012].
* ↑ Plantilla:CRHP

## Enllaços externs

* Parks Canada site Arxivat 2004-10-09 a Wayback Machine.
# Carles Pau i Espanyol

Carles Pau i Espanyol (Sogorb, 10 de maig de 1857 - 9 de maig de 1937) va ser un botànic valencià. Va ser un dels botànics més importants de la seva època.

## Biografia

Estudià Farmàcia a Barcelona i va doctorar-se a Madrid.
A Sogorb exercia d'apotecari, pel fet d'haver estat preterit en unes oposicions oficials per a obtenir la càtedra de Botànica el 1890, i durant tota la seva vida es va oposar a la ciència oficial del seu temps. Amb tal objecte l'any 1891 publicà, per exemple, l'obra Gazapos botánicos cazados en las obras del señor Colmeiro que es director del Jardín Botánico de Madrid, referida al botànic Miguel Colmeiro y Penido (1816-1901).
Pau treballà sobretot en la flora valenciana i més tangencialment en la flora de Catalunya i les Balears. Es dedicà més aviat a les plantes escasses i rares que no pas a la fitogeografia.
A Sogorb hi té un jardí dedicat al seu honor: Glorieta del Botànic Pau.

## Obres

* Nueva contribución al estudio de la flora de Granada
* Catálogo descriptivo de todas las plantas que se conocen hasta el día en Aragón
* Relación de plantas zaragozanas
* Formas nuevas de plantas
* Plantas críticas de Asso
* Plantas de la provincia de Huesca
* Plantas del Formigal de Sallent
* Plantas de Huesca y de Guara
* Herborizaciones por la Sierra de Albarracín
* Notas botánicas de la Flora española
* Datos para completar la historia de la Salicornia fastigata Loscos y Pardo
* Plantas de Zaragoza
* Novae species Tamaricis in Hispania centrali
* Mi primera excursión Botánica (Sierra de Jabalambre)
* Tréboles españoles. Revisión del Género Trifolium
* Genistas españolas. O. Genista-Genistella
* Revisión del Género Quercus en España

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ «Carles Pau i Espanyol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Bolòs, O. & Vigo, J. 1984-2001. Flora dels Països Catalans, vol. I-IV. Editorial Barcino

## Enllaços externs

* Carlos Pau de Segorbe» Arxivat 2010-09-23 a Wayback Machine.
# Opera Mathematica

Opera Mathematica és el títol abreujat d'un llibre sobre matemàtica del qual és autor Francisci Vietae (François Viète).
També hi ha una altra Opera Mathematica de Christopher Clavius (1538-1612).
El títol sencer és Opera mathematica in unum volumen congesta ac recognita.
El 1646, el corpus d'aquesta obra va ser impresa per Frans van Schooten, professor a la Universitat de Leiden. Va ser ajudat per Jacques Golius i Mersenne.
En aquesta obra Vieta dona a l'àlgebra uns fonaments tan sòlids com els de la geometria. Ell va crear la primera àlgebra simbòlica en fer això no va dubtar a dir que amb aquesta nova àlgebra tots els problemes es podien resoldre (non nullum problema solvere).
Vieta va ser el primer matemàtic a introduir notacions pel problema i com a resultat l'àlgebra ja no estaria més limitada a establir regles. Vieta marcà el final de l'àlgebra medieval (des d'Al-Khwarizmi a Stevin).

## Referències

* rowdy Arxivat 2014-12-25 a Wayback Machine.
* library.nd.edu
# Sebastian Koto Khoarai

Sebastian Koto Khoarai, O.M.I. (Lesotho, 11 de setembre de 1929 – 17 d'abril de 2021) fou un prelat de l'Església catòlica i bisbe emèrit de Mohale's Hoek.

## Biografia

Khoarai va néixer a Koaling, al bisbat de Leribe el 1929. Ingressà als Missioners oblats de Maria Immaculada i va ser ordenat prevere el 1956.
Va ser nomenat el 1977 com a ordinari de Mohale's Hoek, rebent la consagració episcopal el 1978. Al maig del 2006 presentà la dimissió en assolir l'edat límit, però continuà exercint com a administrador apostòlic de la diòcesi fins al febrer de 2014. Entre 1982 i 1987 serví com a president de la Conferència Episcopal de Lesotho.
El 9 d'octubre de 2016 el Papa Francesc anuncià que Khoarai seria creat cardenal al consistori del 19 de novembre següent, esdevenint el primer cardenal de Lesotho. Khoarai no podria participar en un conclave a causa que supera els 80 anys. A causa de la seva avançada edat no va poder assistir al consistori, però rebé la birreta cardenalícia a Leshoto de mans del nunci apostòlic Peter Bryan Wells.

## Referències

* ↑ «Creating new cardinals, Francis warns against 'virus of polarization' in the church». National Catholic Reporter, 19-11-2016 [Consulta: 19 novembre 2016].
* ↑ «Concistoro per 17 nuovi cardinali, San Pietro si tinge di porpora». La Stampa, 19-11-2016 [Consulta: 20 novembre 2016].
# Gurguèn de Taron

Gurguèn de Taron fou un príncep bagràtida de Taron. Era fill d'Aixot II de Taron.
El seu pare Aixot fou empresonat vers el 878 i el tron usurpat per David Arqaik, el germà d'Aixot. El 884 el pare va aconseguir escapar però va morir poc després. Gurguèn en aquest temps devia ser jove. El 895 va morir David; el país anava malament i estava seriosament amenaçat pels musulmans. El seu fill Aixot Arqaik es va proclamar príncep però no tenia prou suport i Gurguèn va aprofitar el moment per agafar igualment el títol de príncep. Després d'un temps Aixot va considerar poc prudent lluitar sense prou suports per un país amenaçat i es va retirar a Constantinoble on tenia importants propietats. Gurguèn va quedar com a príncep però no va tenir treva doncs l'emir shaybànida del Diyar Bakr, Ahmed ben Isa ben Shaikh al-Shaybani, va atacar el principat i el 897 (o 898) Gurguèn va morir en la lluita i l'emir va ocupar el principat. Aixot va intentar llavors recuperar el poder amb la mediació del rei d'Armènia (Aní) Sembat I el màrtir, però l'emir es va negar a retornar-li el principat.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 pàgs.
# Juan Pedro Yllanes Suárez

Juan Pedro Yllanes Suárez (Sevilla, 12 de gener de 1960) és un jutge i polític espanyol, diputat al Congrés dels Diputats en la XI i XII Legislatures.

## Biografia

El 1982 es llicencià en dret per la Universitat de Sevilla i el 1989 va aprovar les oposicions a jutge. En 1991 va entrar a la Magistratura. Inicialment fou destinat a Sevilla i en 1998 va ser destinat a la Secció Primera de l'Audiència de Palma. Després fou destinat un temps al Jutjat número 3 de l'Audiència Provincial de Barcelona, on en 2004, va condemnar a quinze mesos de presó a l'imam de la mesquita de Fuengirola, Mohamed Kamal Mustafà, per un delicte de provocació a la violència de gènere pel llibre La mujer en el Islam, en el qual aconsellava com pegar a la dona sense deixar petjades. Entre 2005 i 2011 va formar part de la Secció Segona de l'Audiència de Palma, on va fer famós per la lluita contra la corrupció al costat dels jutges Diego Gómez-Reino i Joan Catany. En 2008 van dictar la primera sentència en una de les peces del cas Andratx i en 2009 va condemnar l'exregidor d'Urbanisme de Palma Javier Rodrigo de Santos, per abusos sexuals a menors. En juny de 2015 fou nomenat per substituir al jutge José Castro Aragón que havia de jutjar a la infanta Cristina de Borbó i Grècia, Iñaki Urdangarín i als altres 17 acusats del cas Nóos.
Tanmateix, en novembre de 2015 va demanar l'excedència al Consell General del Poder Judicial i encapçalà la llista de Podem a les eleccions generals espanyoles de 2015. S'ha manifestat a favor de defensar el medi ambient, parla català i té parella mallorquina. Fou reescollit a les eleccions generals espanyoles de 2016.

## Referències

* ↑ El imán de Fuengirola, condenado a quince meses de prisión por incitar a la violencia por razón de sexo, ABC, 15 de gener de 2014
* ↑ «Sentència contra l'imam de Fungirola». Arxivat de l'original el 2013-11-26. [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ Condenado a 13 años por abuso de menores un ex edil del PP en Palma, El País, 29 d'octubre de 2009
* ↑ Así es Juan Pedro Yllanes, el magistrado que juzgará a la infanta, El Mundo, 12 de juny de 2015
* ↑ Juan Pedro Yllanes, magistrado que iba a juzgar el caso Nóos, número uno de Podemos por Baleares, Europa Press, 16 de novembre de 2015
* ↑ El magistrado encargado de juzgar a la infanta, candidato por Podemos, Diario de Mallorca, 16 de novembre de 2015
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ ´Un juez puede manifestarse en defensa del medio ambiente´, Diario de Mallorca, 8 de setembre de 2012
# Ruta salvatge

Ruta salvatge és una pel·lícula catalana dirigida per Marc Recha i Batallé. És un thriller rodat a la Cerdanya.

## Repartiment

* Montse Germán - Ona
* Àlex Bolet
* Sergi López
* Marc Martínez
* Sergej Trifunovic
* Boris Isakovic
* Lluís Soler

## Referències

* ↑ Merino, Imma. «‘Ruta salvatge'». [Consulta: 18 novembre 2023].
* ↑ Casas, Quim. «'Ruta salvatge': un western en la Cerdanya» (en castellà), 16-11-2023. [Consulta: 18 novembre 2023].
* ↑ «'Ruta salvatge': un thriller amb tocs de western rodat a la Cerdanya», 15-11-2023. [Consulta: 18 novembre 2023].
* ↑ Fernández-Santos, Elsa. «‘Ruta salvatge’: el fascinante retrato de una mujer fronteriza» (en castellà), 17-11-2023. [Consulta: 18 novembre 2023].
* ↑ CCMA. «"Ruta salvatge" de Marc Recha i coproducció de 3Cat, arriba als cinemes el 17 de novembre», 20-10-2023. [Consulta: 18 novembre 2023].
* ↑ «Ruta salvatge».