OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Victorí

Marc Piavoni Victorí (llatí: Marcus Piavonius Victorinus) va ser un emperador romà que va governar a l'Imperi de les Gàl·lies del 268 al 270 o bé del 269 al 271. Era un dels Trenta Tirans que Trebel·li Pol·lió inclou a la Historia Augusta.
Va ser un estret col·laborador de Pòstum I, l'emperador gal, i va arribar a tribú dels pretorians l'any 266 o 267. Pòstum el va fer el seu col·lega al consolat el 267 o 268. L'any 269 Marc Aureli Mari es va proclamar emperador, però a la seva mort les tropes de Trèveris van proclamar Victorí. Va ser reconegut a tota la Gàl·lia i Britànnia, però no a Hispània. Va sufocar una revolta a la ciutat d'Augustodúnum dels Hedus (Autun), que havia estat assetjada durant set mesos i finalment assaltada i saquejada.
Victorí va ser assassinat a finals del 270 o a començaments del 271 a Colonya per Aticià, un dels seus oficials, la dona del qual Victorí havia seduït. El seu fill Victorí el Jove va ser proclamat emperador pels lleials al seu pare, però els soldats el van matar ràpidament. En quin moment va ser proclamat Domicià II no s'ha pogut establir, però sembla raonable pensar que devia ser en aquest interregne. En tot cas el seu govern fou molt curt.
A base de diners, la mare de Victorí, Victorina, va conservar el poder i fins i tot va ser deïficada, i va aconseguir fer reconèixer al seu parent Tètric I com a emperador.

## Referències

* ↑ Martindale, J.R.. The Prosopography of the Later Roman Empire, vol. I. Cambridge: Cambridge University Press, 1971, p. 965.
* ↑ Southern, Pat. The Roman Empire from Severus to Constantine. Londres; New York: Routledge, 2001, p. 119-120. ISBN 9780415239431.
# Violette Nozière

Violette Nozière (Neuvy-sur-Loire, 11 de gener de 1915 - Le Petit-Quevilly, 26 de novembre de 1966) va ser una dona francesa condemnada per l'assassinat del seu pare. La pel·lícula del 1978 del mateix nom es basava en aquest cas. Va acusar el seu pare d’haver-la maltractat sexualment, cosa que ho va convertir en un dels primers casos d’incest que va aparèixer a la premsa moderna francesa.

## Vida

Nozière era una nena brillant que gradualment esdevenia més capritxosa. De jove va portar una vida subvencionada per la prostitució ocasional. Com a resultat, va contreure syphilis i el seu metge es va veure obligat a dir-ho als seus pares. Nozière va persuadir el doctor per certificar que encara era verge per tal de persuadir els seus pares que la seva malaltia era hereditària. Els seus pares s'ho van creure i Nozière va continuar amb el seu estil de vida.

## Assassinat

El 23 de març de 1933, quan tenia divuit anys, va comprar el medicament inductor de la són Soménal i va convèncer els seus pares de prendre una sobredosi explicant que el metge li havia donat un medicament per curar la sífilis de la família. La dosi va resultar ser massa baixa, de manera que el 21 d’agost del mateix any va utilitzar el mateix truc per aconseguir que els seus pares prenguessin una sobredosi encara més gran. Nozière va sortir al vespre i quan va tornar al pis va trobar els seus cossos inerts. Va engegar el gas i quan l’olor va dominar va anar a un pis proper on va dir que pensava que els seus pares s’havien intentat suïcidar.
El seu pare, Jean-Baptiste, que havia estat conductor, va morir. Però la seva esposa, Germaine, es va recuperar. El cas de l'assassinat i l'estil de vida de Nozière va ser la història principal en els diaris. L'any següent va ser condemnada i sentenciada a mort, però la sentència es va reduir gradualment, primer a treballs forçats de per vida el 1934, després a 12 anys el 1942. Va ser alliberada el 1945.

## Llegat

El cas va continuar sent important en la cultura francesa.
El 1978 es va fer una pel·lícula del mateix nom basada en aquest cas.

## Referències

* 1 2 «Life for Violette». Time, 07-01-1935 [Consulta: 28 setembre 2010]. Arxivat 2013-08-13 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-08-13. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ Sarah Maza. Violette Nozière: A Story of Murder in 1930s Paris. Univ of California Press, 12 juny 2012. ISBN 978-0-520-27272-9.
* 1 2 Sian Reynolds. France Between the Wars: Gender and Politics. Routledge, 1 novembre 2002, p. 63–. ISBN 978-1-134-79831-5.
# Xarxa de Biblioteques Universitàries Espanyoles

La Xarxa de Biblioteques Universitàries Espanyoles, en castellà: Red de Bibliotecas Universitarias Españolas (REBIUN), és una entitat que facilita la cooperació entre les biblioteques acadèmiques d'Espanya. Es va formar el 1988 i el 1996 va absorbir la Conferència de Directius de Biblioteques Universitàries i Científiques Espanyoles (COBIDUCE). Des del 1998 representa els interessos bibliotecaris a la Conferència de Rectors de les Universitats Espanyoles. A més de a les biblioteques de les universitats espanyoles, tant públiques com privades, acull a una sèrie de biblioteques d'institucions científiques i de recerca, i en particular el CSIC que des de 2001 és membre de ple dret de la xarxa.
Els fundadors de REBIUN van ser les biblioteques de la Universitat d'Alcalà d'Henares, Universitat de Barcelona, Universitat de Cantàbria, Universitat Nacional d'Educació a Distància, Universitat d'Oviedo, Universitat del País Basc, Universitat Politècnica de Catalunya, Universitat de Santiago de Compostel·la, i Universitat de Sevilla.

## Referències

* ↑ Miguel Duarte Barrionuevo Information Technology and Libraries [US], 2000. ISSN: 0730-9295.
* ↑ «Southern Europe». A: John Feather. International Encyclopedia of Information and Library Science. 2a edició. Routledge, 2003, p. 612+. ISBN 978-1-134-51320-8.

## Bibliografia complementària

* Pilar Alcalá Cortijo. La red de bibliotecas universitarias REBIUN: una respuesta cooperativa de las bibliotecas universitarias. Universidade de Santiago de Compostela, 1993. ISBN 84-7191-937-0.
* José Antonio Merlo Vega (en castellà) Boletín de la Asociación Andaluza de Bibliotecarios, 1999. ISSN: 0213-6333.
# Yan Dingxian

Yan Dingxian (xinès simplificat: 严定宪, pinyin: Yán Dìngxiàn; Wuxi, Jiangsu, setembre del 1936 - ?, 26 de desembre del 2022) va ser un animador i director de cinema xinés, format a l'estudi de cinema d'animació de Shanghai.
Prominent director, ha dirigit pel·lícules com Nezha Nao Hai, i diverses pel·lícules protagonitzades per Sun Wukong. També va ser un teòric de l'animació de la Xina, i director de l'estudi de Shanghai durant la crisi dels anys huitanta i noranta.

## Referències

* ↑ «《大闹天宫》首席动画设计严定宪去世，你一定看过他的动画片_有戏_澎湃新闻-The Paper». [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ 何厚桢主编. 中国电影电视艺术家辞典. 北京: 中国学术期刊（光盘版）电子杂志社, 2007.
* ↑ 赵永良主编; 徐暐, 张海保, 徐明明副主编. 无锡名人辞典. 南京: 南京大学出版社, 1989.
* ↑ Sun, Lijun. The History of Chinese Animation. Routledge, 2021-02-25. ISBN 978-1-000-41627-5.
* ↑ 中国电影家列传. 7. 中国电影出版社, 1982, p. 233-236.
* ↑ Sun, Lijun. The History of Chinese Animation II. Routledge, 2020-05-27, p. 51. ISBN 978-1-000-74053-0.
# Yanzhen

Yanzhen (xinès simplificat: 雁阵, pinyin: Yànzhèn, literalment 'El vol de l'oca') és una pel·lícula d'animació xinesa, codirigida pel director de la divisió d'animació de l'estudi de cinema de Changchun, Zhong Quan, i per Wang Gang. Va ser estrenada el 1990, i segueix l'estil artístic de l'animació amb tinta.
La pel·lícula tracta d'unes oques que volen en formació, i finalitza tràgicament, en el que és una trama estranya en l'animació xinesa. La pel·lícula guanyà el premi a millor pel·lícula d'animació en l'edició del 1991 dels premis Jinji, i el de competició al festival d'Hiroshima del 1992.

## Referències

* ↑ «李者作品-长春师范大学美术学院». Arxivat de l'original el 2021-01-17. [Consulta: 22 març 2021].
* 1 2 Lent, John A.; Ying, Xu. Comics Art in China. Univ. Press of Mississippi, 2017-07-20. ISBN 978-1-4968-1177-6.
* ↑ Wu, Weihua. Chinese Animation, Creative Industries, and Digital Culture (en anglès). Routledge, 2017-08-03. ISBN 978-1-351-61108-4.
* 1 2 «长影国家一级美术师钟泉老师影视美术作品_电影». Sohu, 16-06-2020. [Consulta: 22 març 2021].
* ↑ 赵, 鉴予 «大音希声 大象无形——水墨动画《雁阵》的意境美». 电影评介, 05, 2015, pàg. 32–34. ISSN: 1002-6916.
* ↑ «Animation In Asia And The Pacific» (en anglès). [Consulta: 22 març 2021].

## Enllaços externs

* La pel·lícula, a l'enciclopèdia de Baike-Baidu.
# Zabalam

Zabalam o Zabala (sumeri: 𒍝𒈽𒀕𒆠, zabalamki) va ser una ciutat estat de Mesopotàmia. Correspon a la moderna Tell Ibzeikh, a la governació de Dhi Qar a l'Iraq. La deïtat tutelar era Inanna. Estava situada a la vora d'antics canals d'irrigació, no gaire lluny d'Umma.

## Història

Alguns segells dels període de Jemdet Nasr inclouen llistes de ciutats (Ur, Nippur, Larsa, Uruk, Kix i Zabalam). La primera notícia històrica és que estava sota el control de Lugal-Zage-Si rei d'Umma i de Lagaix. Sargon I, Xar-Kali-Xarri i Naram-Sin diuen que van construir un temple a la deessa Inna (Inanna) a Zabala. Cap a l'any 2280 aC s'esmenta una victòria de Rimuix d'Accad sobre el rei Ligalgalzu de Zabalam que s'hauria revoltat contra Accàdia. Es conserva una inscripció que parla de la victòria de Rimuix:
| « | Rimuix, rei del món, va guanyar la batalla per Adab i Zabalam, va matar 15.718 homes i va prendre 14.576 captius. A més, va capturar Meskigala, governador d'Adab, i va capturar Lugalgalzu, governador de Zabalam. Va conquerir les seves ciutats, i les seves muralles va destruir. A més, de les seves dues ciutats va expulsar molts homes i els va destruir | » |
| — Adab i Zabalam Inscripció de Rimuix |||
A la caiguda de l'imperi de Sargon, Zabalam es va trobar sota la influència d'Isin i apareixen a la ciutat els nom d'alguns reis d'Isin, com Iter-pisha i Ur-Ninurta. Després va passar a mans del rei Abisare de Larsa. Durant el govern de la Tercera dinastia d'Ur, Zabala estava sota el control d'un governador que tenia seu a Umma i dominava tota la província. Va caure en mans de Babilònia i Hammurabi va construir a Zabala l'Ezi-Kalam-ma a la deessa Inanna.

## Excavacions

A l'inici del segle xx van començar les excavacions il·legals; cap a l'any 1995 es feien excavacions autoritzades que semblen ser les primeres, però els resultats no se sap que hagin estat publicats. Després del 2003 les excavacions es van aturar i no s'han reprès.

## Referències

* ↑ Hamblin, William J. (ed.). Warfare in the ancient Near East to c. 1600 BC. Londres: Routledge, 2007, p. 93-95. ISBN 9780415255899.

## Bibliografia

* Andrew George, House Most High: The Temples of Ancient Mesopotamia (Mesopotamian Civilizations, Vol 5), Eisenbrauns, 1993, ISBN 0-931464-80-3
* B. Alster, Geštinanna as Singer and the Chorus of Uruk and Zabalam: UET 6/1 22, JCS, vol. 37, pp. 219–28, 1985

## Enllaços externs

* CDLI background on Zabala Arxivat 2011-08-09 at Archive.is
* Year Names of Naram-Sin of Akkad
* Year Names of Abisare of Larsa
* Translation of Temple HYmns of Enheduanna Arxivat 2005-12-28 a Wayback Machine.
* Post 2003 war looting at Zabala Arxivat 2008-08-28 a Wayback Machine.
# Virgil Thomson

Virgil Thomson (Kansas City, Missouri, 25 de novembre, 1896 - Nova York, 30 de setembre, 1989) va ser un compositor i crític musical nord-americà.

## Biografia

Virgil Thomson quan era jove tocava l'orgue els diumenges a l'església local (el seu professor de piano era l'organista allà). Després de la Primera Guerra Mundial, durant la qual va servir a l'exèrcit, va estudiar a la Universitat Harvard i va fer una gira per Europa amb el "Harvard Glee Club". Entre 1925 i 1940 va viure a París, on abans havia estudiat durant un any. Va ser amic de Gertrude Stein, que va escriure els llibrets de les seves dues primeres òperes, Four Saints in Three Acts (1928) i The Mother of Us All (1947).
A la dècada de 1960 va compondre una òpera més, Lord Byron, inspirada en George Gordon Byron, per a la qual Jack Larson va escriure el llibret. També és autor de ballets i música de cinema, va compondre música per a orquestres, cors, conjunts de cambra i instruments solistes. És autor de diversos llibres, com ara "The State of Music" (1940), "Music, Right and Left" (1951) i "Music with Words: A Composer's View" (1989). Entre 1940 i 1954 va escriure crítiques per al diari New York Herald Tribune. Partitura guanyadora del premi Pulitzer per Louisiana Story (1948); va ser l'única vegada en els vuitanta anys d'història del premi que es va atorgar a la música de cinema. Va rebre el "Kennedy Center Honors" el 1983 i la "National Medal of Arts" el 1988. Va ser un amic de molt de temps de l'artista Maurice Grosser. Va morir a l'hotel Chelsea de Nova York, on havia viscut durant gairebé cinquanta anys.

## Referències

* ↑ FOLKART, Burt A. Composer and Music Critic Virgil Thomson Dies at 92 [online]. Los Angeles Times, 1989-10-01 [cit. 2022-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
* ↑ ROCKWELL, John. Virgil Thomson, Composer, Critic and Collaborator With Stein, Dies at 92 [online]. The New York Times, 1989-10-01 [cit. 2022-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
* ↑ PEARSON, Richard. Composer, Music Critic Virgil Thomson Dies [online]. The Washington Post, 1989-10-01 [cit. 2022-02-19]. Dostupné online. (anglicky)

## Enllaços externs

* Virgil Thomson a la base de dades de cinema txec-eslovac
# Miquel Sincel·le

Miquel Sincel·le o Singel (en llatí: Michael Syncellus o Syngelus, en grec antic: Μιχαὴλ συγκέλλος) fou un escriptor romà d'Orient del segle ix.
Fou deixeble en la vida monàstica de Teodor Estudita (mort el 826). Va donar suport al culte de les imatges en la gran discussió d'aquella època entre iconoclastes i iconòduls. Va ocupar durant anys el càrrec de sincel·le del patriarca Tomàs de Jerusalem (que ho va ser entre el 807 i el 820), i de vegades l'anomenen Miquel Sincel·le de Jerusalem. Miquel devia sobreviure tant a Teodor Estudita com al patriarca Tomàs, puix que va patir un llarg empresonament per la seva defensa del culte a les imatges en el regnat de l'emperador iconoclasta Teòfil, que va regnar des del 829 fins al 842, segons explica Teòfanes continuat. Alguns autors consideren va ser empresonat l'any 835.
Les seves obres conegudes són:
* 1. grec antic: Ἐγκώμιον εἰς τὸν ἅγιον Διονύσιον, Encomium Dionysii Areopagitae. Un passatge d'aquesta obra està reproduït a Suides.
* 2. grec antic: Ἐγκώηιον εἰς τοὺς ἁγίους τοῦ Θεοῦ ἀρχαγγέλους καὶ ἀγγέλους καὶ πάσας τὰς ἐπυνρανίους δυνάηεις, Encomium sanctorum Dei archangelorum et angelorumn omniumque coelestium potestatum.
* 3. Una versió grega d'una carta de Teodor Abucara.
* 4. grec antic: Μιχαὴλ συγκέλου Ἱεροσολύμων λίβελλος περὶ τού ὀρθοδόξου πίστεως, Michaelis Synceli Hierosolymorum Libellus de Orthodoxa Fide, s. Professio Fidei. Aquesta obra es va imprimir com si hagués estat escrita per Jordi Lecapè.
* 5. grec antic: Μιχαὴλ πρεσβυτέρου καὶ συγκέλλου τοῦ ἀπυστολικοῦ Δρόνου τῶν Ἱεροτολύηων ηέθοδος περὶ τῆς λόγου συντάξεως, σχεδιασθεῖσα ἐν Ἐδέσση τῆς Μεσοποταμίας αἰτήσει Λαζάρου διακόνου φιλοσόφου καὶ λογοθέτου, Michaëlis Presbyteri et Syzncelli Apostolicae Sedis Hierosolymitanae Methodus de Constructione Orationis, extempore composita Edessae Mesopotamiae rogatu Lazari Diaconi, Philosophi, et Logothetae.
* 6. grec antic: Βίος καὶ πολιτεία τοῦ ὁσίου πατρὸς ἡμῶν καὶ ὁμολογήτου τοῦ Θεοδώρου τοῦ τῶν Στουδίων ἡγουμένου συγγραφεὶς πρὸς Μιχαήλου μοναχοῦ, Vita et Mores S. Patris nostri et Confessoris Theodori Praepositi Studitarum conscripta a Michaele Monacho. Aquesta obra s'ha atribuït també a Miquel el Monjo, sincel·le de Constantinoble.

## Notes

* ↑ La GEC, el GDLC i la Fundació Bernat Metge empren la forma «Sincel·le». L'hel·lenista Joan Alberich, en canvi, recomana transcriure la terminació grega «-λλος» com a «-l», cosa que donaria «sincel».
* ↑ El sincel·le era el confident i company del patriarca i generalment destinat a ser el seu successor

## Referències

* ↑ Syncellus or Syngellus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 961
# Lucía Zárate

Lucía Zárate (2 de gener de 1864 - 15 de gener de 1890) va ser una animadora mexicana amb nanisme que actuava en espectacles secundaris. Zárate és la primera persona que s'ha identificat amb el nanisme primordial osteodisplàstic tipus II de Majewski. Va ser inscrita al Guinness World Records com l'"adulta més lleugera registrada", amb un pes de només 4.7 lliures (2.1 kg) als 17 anys.

## Primers anys de vida

Va néixer a Veracruz, Mèxic, i es va establir a l'Agostadero, i més tard Cempoala, Veracruz. Segons un article de 1894 a Strand Magazine, Zárate va aconseguir el seu creixement total a l'edat d'un any. La casa de la seva família, Casa Grande, està oberta al públic com a museu.

## Carrera

Als dotze anys, Zárate es va traslladar de Mèxic als Estats Units, on va ser exposada per la seva petita estatura. Va treballar primer com a part d'un acte anomenat "Fairy Sisters", després col·laborant amb Francis Joseph Flynn (pronunciat amb el nom artístic "General Mite") per actuar internacionalment. El 1889 va ser presentada a The Washington Post com la "meravellosa nana mexicana" i descrita com "un imant petit però tot poderós per atreure el públic".
Un llibre de 1876 publicat per la Universitat d'Oxford parlava d'una visita a Zárate realitzada per diversos professionals mèdics, que no podien comprovar amb certesa que tenia dotze anys, però van poder comprovar a través del seu desenvolupament dental que tenia almenys sis anys. Va pesar 14 lliures (6,4 kg) en el seu apogeu als 20 anys. En aquell moment, la seva alçada es mesurava en 51 cm d'alçada, i el seu panxell mesurava 10 cm de circumferència, i 2,5 cm més que el polze d'un home adult mitjà. En aquell moment estava amb els seus pares i es va trobar que era sana i intel·ligent, capaç de parlar una mica d'anglès juntament amb el seu espanyol natiu.

## Mort

Després que el seu tren de circ quedés encallat a les muntanyes nevades de Sierra Nevada, Zàrate va morir d'⁣hipotèrmia el 1890.

## Referències

* 1 2 Hall, Judith G.; Flora, Christina; Scott, Charles I. Jr.; Pauli, Richard M.; Tanak, Kimi «Còpia arxivada». American Journal of Medical Genetics, 130A, 1, 2004, pàg. 55–72. Arxivat de l'original el 2012-12-09. DOI: 10.1002/ajmg.a.30203. PMID: 15368497 [Consulta: 24 juny 2023].
* ↑ McFarlan. 1989 Guinness Book of World Records. Bantam Books, 1988, p. 6. ISBN 0-553-27926-2.
* ↑ «Lightest person» (en anglès britànic). Guinness World Records. [Consulta: 28 març 2022].
* 1 2 «Giants and Dwarfs». The Strand Magazine, 7-1894.
* ↑ «Museo Casa Grande».
* ↑ Sweet, Matthew. Inventing the Victorians. Macmillan, 2001, p. 149–150. ISBN 0-312-28326-1.
* ↑ , 25-02-1889. Arxivat 2012-07-21 at Archive.is
* 1 2 3 Mason, James. The history of the year 1876, containing 'The Year book of facts' and 'The Annual summary'. Oxford University, 1876, p. 4–5.

## Enllaços externs

* Sideshow world Article amb una foto de Zàrate.
# The Wanderer (pel·lícula de 1925)

The Wanderer és una pel·lícula estatunidenca dirigida el 1925 per Raoul Walsh.

## Repartiment

* Greta Nissen: Tisha
* William Collier Jr.: Jether
* Ernest Torrence: Tola
* Wallace Beery: Pharis
* Tyrone Power Sr.: Jesse
* Kathryn Carver: Naomi
* Kathlyn Williams: Huldah
* George Regas: Gaal
* Holmes Herbert: profeta
* Snitz Edwards: joier
Resta del repartiment (no apareixen als crèdits):
* Lillian Butterfield: noia a la bacanal
* Melva Lockhart: noia a la bacanal
* Myrna Loy: noia a la bacanal
* Helen Virgil: noia a la bacanal
* Sôjin Kamiyama: Sadyk el joier

## Referències

* ↑ «El hijo pródigo» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 19 gener 2025].
# Juan Pedro Muñoz Ortiz

Juan Pedro Muñoz Ortiz, més conegut com a Papitu (Leganés, octubre de 1962), és un exjugador d'handbol madrileny, que va militar durant la seva carrera esportiva en diversos dels clubs més importants de la lliga espanyola, com ara el FC Barcelona, l'Atlético de Madrid BM, el Teka de Santander o el Club Balonmano Ciudad Real.
Papitu, va assolir gairebé tots els seus títols amb el mític FC Barcelona, amb el qual es va proclamar Campió d'Europa, 2 vegades Campió de la Recopa d'Europa, 4 vegades Campió de Lliga, 4 vegades Campió de la Copa del Rei, 2 vegades Campió de la Supercopa d'Espanya i 1 vegada Campió de la Copa Asobal. Posteriorment aconseguiria una altra Copa Asobal amb el Teka de Santander.
A més, Papitu va ser 72 vegades internacional absolut amb la selecció espanyola, amb la qual va aconseguir 153 gols.

## Clubs

* FC Barcelona
* Atlético de Madrid BM
* Teka de Santander
* Club Balonmano Ciudad Real
* Club Balonmano Guadalajara
* B.M. Puente Genil

## Referències

* ↑ El Mundo Deportivo. «Lopez Leon y "Papitu" ya son del Barcelona». [Consulta: 2 maig 1980]. (castellà)
* ↑ «Papitu, un madrileño que trinfa en el Palau» (en castellà). La Vanguardia, 19-04-1985.

## Enllaços externs

* Nota biogràfica a la IX Gala del Deporte "Premios Angel Lancho 2005"
# Miyoshi Umeki

Miyoshi Umeki (梅木美代志)) (Otaru, Shiribeshi, Hokkaidō, Japó, 3 d'abril de 1929 - Licking, Missouri, Estats Units, 28 d'agost del 2007) va ser una actriu i cantant estatunidenca d'origen japonès.
Va ser sobretot coneguda pel seu paper de Katsumi, la dona de Joe Kelly (Red Buttons), a la pel·lícula de Sayonara el 1957, a Flower Drum Song al paper de Mei Li el 1961 i en la sèrie de televisió The Courtship of Eddie's Father. Ha estat la primera actriu japonesa a ser premiada amb l'Oscar.

## Biografia

Nascuda a Otaku, a l'illa japonesa de Hokkaido. El seu pare tenia una fàbrica d'acer. Era la més jove dels seus nou fills. Després de la Segona Guerra Mundial, Miyoshi va començar la seva carrera com a cantant de cabaret al Japó, utilitzant el nom de Nancy Umeki. Les seves primeres influències són el teatre Kabuki i la música pop americana. Més tard, en una de les seves aparicions a The Merv Griffin Show , va tocar la seva impressió del cantant Billy Eckstine als telespectadors.

## Filmografia
### Cinema

* 1953: Seishun jazu musume: Kashu
* 1957: Sayonara: Katsumi Kelly
* 1961: Plorar d'alegria (Cry for Happy): Harue
* 1961: Promeses sense promès (Flower Drum Song): Mei Li
* 1962: A Girl Named Tamiko: Eiko
* 1962: The Horizontal Liutenant: Akiko

### Televisió

* 1955: Arthur Godfrey and His Friends - Ella mateixa
* 1957: The Perry Como Show - Ella mateixa
* 1958- 1961: The Dinah Shore Chevy Show - Ella mateixa
* 1958: What's My Line? - Ella mateixa
* 1958: The Tennessee Ernie Ford Show - Ella mateixa
* 1959: The Chevy Showroom Starring Andy Williams - Ella mateixa
* 1959: Toast of the Town - Cantant
* 1961: Here's Hollywood - Ella mateixa
* 1961- 1962: The Donna Reed Show - Kimi
* 1962: The Andy Williams Show - Ella mateixa
* 1962: Hallmark Hall of Fame - Lotus-Blossom
* 1962: Sam Benedict - Sumiko Matsu

## Premis i nominacions
### Premis

* 1958: Oscar a la millor actriu secundària per Sayonara

### Nominacions

* 1958: Globus d'Or a la millor actriu secundària per Sayonara
* 1959: Premi Tony a la millor actriu protagonista de musical per Flower Drum Song
* 1962: Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Flower Drum Song
* 1971: Globus d'Or a la millor actriu secundària en televisió per The Courtship of Eddie's Father

## Referències

* ↑ «Miyoshi Umeki, premis». The New York Times.
* ↑ «biografia de Miyoshi Umeki». The New York Times.
* ↑ «filmografia de Miyoshi Umeki». The New York Times.
# Glaciació huroniana

La glaciació huroniana durà entre fa 2.400 i 2.100 milions d'anys, durant els períodes Siderià i Riacià de l'era del Paleoproterozoic. Fou una de les èpoques glacials més rigoroses de la història geològica i alguns geòlegs creuen que fou molt similar a l'edat glacial de la Terra bola de neu que es produí en el Neoproterozoic.

## Referències

* ↑ Bekker, Andrey (2014). «Huronian Glaciation». Encyclopedia of Astrobiology. pp. 1–8. doi:10.1007/978-3-642-27833-4_742-4. ISBN 978-3-642-27833-4.