OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Copa del Món de Futbol de 1970 - Grup 4

El Grup 4 de la Copa del Món de Futbol 1970, disputada a Mèxic, estava compost per quatre equips, que s'enfrontaren entre ells amb un total de 6 partits. Els dos millors classificats passaren a jugar la segona fase, els quarts de final.

## Integrants

El grup 4 està integrat per les seleccions següents:
| Alemanya Occidental | Perú | Bulgària | Marroc |

## Classificació

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts | Classificació |
| 1 | Alemanya Occidental | 3 | 3 | 0 | 0 | 10 | 4 | +6 | 6 | Avança a la segona fase |
| 2 | Perú | 3 | 2 | 0 | 1 | 7 | 5 | +2 | 4 | Avança a la segona fase |
| 3 | Bulgària | 3 | 0 | 1 | 2 | 5 | 9 | −4 | 1 | |
| 4 | Marroc | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 6 | −4 | 1 | |

## Partits
### Perú vs Bulgària

| Perú | 3–2 | Bulgària |
| Gallardo 50' Chumpitaz 55' Cubillas 73' | Informe | Dermendjiev 13' Bónev 49' |

### Alemanya Occidental vs Marroc

| Alemanya Occidental | 2–1 | Marroc |
| Seeler 56' Müller 80' | Informe | Jarir 21' |

### Perú vs Marroc

| Perú | 3–0 | Marroc |
| Cubillas 65', 75' Challe 67' | Informe | |

### Alemanya Occidental vs Bulgària

| Alemanya Occidental | 5–2 | Bulgària |
| Libuda 20' Müller 27', 52' (p.), 88' Seeler 67' | Informe | Nikodimov 12' Kolev 89' |

### Alemanya Occidental vs Perú

| Alemanya Occidental | 3–1 | Perú |
| Müller 19', 26', 39' | Informe | Cubillas 44' |

### Bulgària vs Marroc

| Bulgària | 1–1 | Marroc |
| Zhechev 40' | Informe | Ghazouani 61' |
# Dang de Nü'er

Dang de nü'er (xinès simplificat: 党的女儿, pinyin: Dǎng de Nǚér, literalment 'La filla del partit') és una pel·lícula xinesa dirigida per Lin Nong i produïda per l'estudi de cinema de Changchun el 1958. La pel·lícula conta la història de tres dones joves i els seus quefers per tal d'establir una cèl·lula del Partit Comunista de la Xina. Juntament amb Bai mao nü, va ser una de les tres pel·lícules xineses doblades al bambara el 1964.
La pel·lícula va tindre diferents adaptacions, incloent-hi una òpera d'estil occidental anomenada La vertadera filla del partit (estrenada també el 1958), una obra (1959), i una sèrie de televisió (2011).
Cal diferenciar-la de la pel·lícula nord-coreana Una Vertadera Filla del Partit.

## Referències

* ↑ The Chinese filmography: the 2444 feature films produced by ... - Page 131 Donald J. Marion - 1997 "Daughter of the Party (Dang De Nu Er) 1958. Changchun Film Studio. Color. 10 Reels. Direction: Lin Nong. Screenplay: Lin Shan, based on the novel "Party Membership Dues" by Wang Yuanjian. Cinematography: Wang Qimin. Art Direction: ..."
* ↑ Zhang, Yingjin. Encyclopedia of Chinese film. Londres: Routledge, 1998. ISBN 9780203195550.
* ↑ Public Secrets, Public Spaces: Cinema and Civility in China - Stephanie Donald - 2000 Page 1- "In Daughter of the Party (1958), three young women overcome personal animosities to establish a Party cell (figure 1.1)."
* ↑ Jin, Haina «Introduction: The translation and dissemination of Chinese cinemas». Journal of Chinese Cinemas, 12, 3, 02-09-2018, pàg. 197–202. DOI: 10.1080/17508061.2018.1522805. ISSN: 1750-8061.
* ↑ «True Daughter of the Party». Arxivat de l'original el 2013-09-04. [Consulta: 3 setembre 2013].
* ↑ 党的女儿/: 秦腔现代剧 1959 "据上海人民淮剧团演出本“党的女儿”改编
* ↑ Kim Jong-Il, Revised and Updated: Kim Jong-il: North Koreas Dear Leader Page 68 Michael Breen - 2011 "... this up; it's been performed overseas—A True Daughter of the Party, The Flower Girl, and The Fate of a Self-Defense Corps Man."
# Dedun

En la mitologia egípcia Dedun (també conegut com a Dedwen i Deduen) era un déu lleó del blat i la prosperitat adorat a l'Alt Egipte i a Núbia.
Dedun va ser un déu kushita o nehasi adorat durant l'antiguitat a l'antic Egipte i Sudan i testimoniat des del 2400 aC. Hi ha molta incertesa sobre la seva naturalesa original, sobretot perquè es representava com un lleó, un paper que normalment s'assignava al fill d'una altra deïtat. No obstant això, no se sap res de la mitologia kushita anterior de la qual va sorgir la deïtat. La informació més antiga coneguda en els escrits egipcis sobre Dedun indica que ja s'havia convertit en un déu de l'encens en el moment dels escrits. Com que en aquell moment històric, l'encens era una mercaderia de luxe extremadament cara, i Núbia n'era la font de bona part, seria una deïtat força important. La riquesa que el comerç d'encens lliurava a Núbia va fer que fos identificat per ells com el déu de la prosperitat i de la riquesa en particular.
Temples a aquesta deïtat foren construïts per Tuthmosis III a Uronarti i Al-Lessiya.No hi ha constància de culte a aquest deu més al nord d'Assuan.

## Referències

* ↑ Mark, Joshua J. «Los dioses egipcios: La lista completa» (en castellà). World History Encyclopedia, 14-04-2016. [Consulta: 23 novembre 2024].
* ↑ Janssen, Jozef M. A.. ANNUAL EGYPTOLOGICAL BIBLIOGRAPHY 1979 (en anglès). Brill Archive, p. 157. ISBN 978-90-04-05874-3.
* ↑ Hart, George. A Dictionary of Egyptian Gods and Goddesses (en anglès). Routledge, 2006-04-21, p. 64. ISBN 978-1-134-93012-8.
* ↑ Hart, George. The Routledge Dictionary of Egyptian Gods and Goddesses (en anglès). Routledge, 2005-03-31, p. 52. ISBN 978-1-134-28424-5.
# Defensa de pànic gai

La defensa de pànic gai és una defensa legal, generalment contra els càrrecs d'assalt o assassinat. Un acusat, mitjançant aquesta defensa, afirma haver actuat en un estat de demència temporal violenta a causa de la seva por a persones homosexuals (pànic homosexual). El pànic trans és una defensa semblant aplicada als casos en què la víctima és una persona transgènere o intersexual. El 2014 Califòrnia es va convertir en el primer estat dels EUA en prohibir oficialment l'ús de la defensa de pànic trans i gai en judicis per assassinat. Aquesta defensa fou prohibida primerament a Califòrnia el 2014, seguidament se sumaren a la prohibició altres estats com; Illinois el 2017, Rhode Island el 2018, Connecticut, Hawaii, Maine, Nevada, Nova York el 2019, Nova Jersey, Washington D.C., Geòrgia, Wisconsin, Washington, Pennsilvània, Colorado, Texas el 2020, Virginia, Maryland, Oregon, Vermont, Iowa, Nou Hampshire, Minnesota, Massachusetts, Nebraska el 2021, Nou Mèxic el 2022 i el darrer la Florida el 2023, l'American Bar Association ha suggerit que altres estats segueixin l'exemple de Califòrnia.

## Referències

* ↑ Queers, Bis, and Straight Lies: An Intersectional Examination of LGBTQ Stigma (en anglès). Routledge, 16 de març 2020. ISBN 978-1315280318.
* ↑ Henry F. Fradella, Jennifer M. Sumner. Sex, Sexuality, Law, and (In)justice (en anglès). Routledge, 26 de febr. 2016, p. 453–456. ISBN 978-1317528906.
* ↑ Lee, Cynthia (2013).
* ↑ Chuang HT, Addington D. (Oct 1988).
* ↑ Parker Marie Molloy (September 29, 2014).
* ↑ «Cromosoma X» (en castellà). [Consulta: 28 gener 2023].
* ↑ Carter, Terry.

## Bibliografia

* Darwin community legal service – an Australian response, also citing WA recommendations.
* "Homosexual panic" and the mercenary killing Arxivat 2006-03-04 a Wayback Machine. – AIC Research and Public Policy Series (Australia).
* Suffredini, K., Pride and prejudice: the homosexual panic defense – An American legal perspective.

## Vegeu també

* Matthew Shepard

## Enllaços externs

* Gay Panic Defense Ruling – Ruling in the Matthew Shepard Case
* Guidance To Counsel Arxivat 2006-03-04 a Wayback Machine. – Guidance on Prosecuting Cases of Homophobic Crime, Crown Prosecution Service
# Djebel Xeïkh Suleiman

Djebel Sheikh Suleiman (Gebel Sheikh Suleiman) és una muntanya de Núbia, en territori d'Egipte, on s'han trobat un grafits d'època predinàstica amb un serekh d'un cap no identificat.

## Referències

* ↑ Wilkinson, Toby A. H.. Early Dynastic Egypt (en anglès). Routledge, 2002-09-11, p. 150. ISBN 978-1-134-66420-7.
# Djeseretnebti

Djeseretnebti, o Djeseret-Ankh-Nebti (Ḏsr.t-ˁnḫ-Nb.tj) és possiblement el nom d'una reina egípcia de la III dinastia. Com que aquest nom apareix sense cap títol de reina associat, els egiptòlegs discuteixen el seu veritable significat i lectura.
Djeseretnebti en jeroglífic :
El nom Djeseret-Nebti o Djeseret-Ankh-Nebti apareix a les plaques d'ivori, que es troben a les galeries subterrànies sota la piràmide del rei de la III dinastia Sekhemkhet a Saqqara. Està escrit amb el nebti comú, però no amb cap títol personal que pugui identificar si la persona era membre de la reialesa egípcia o, fins i tot, si és tracta realment d'un antropònim. Egiptòlegs com Toby Wilkinson i Zakaria Goneim van llegir la inscripció com a Djeser-Ti i l'identifiquen amb el nom del cartutx del faraó Djeser Teti de la Llista d'Abidos.
Wolfgang Helck, Peter Kaplony i Jean-Pierre Pätznik, en canvi, llegeixen el nom com a djeseret-ankh-nebti, "el noble que viu per a les dues dames", i el veuen com el nom d'una dona del rei Sekhemkhet. Apunten a diversos segells d'argila trobats a Elefantina, que mostren el nom d'horus de Sekhemkhet alternant amb el nom nebti Hetep-Ren i postulen que aquest podria ser el nom de naixement original de Sekhemkhet.

## Referències

* 1 2 Helck, 1987, p. 108 i 117.
* 1 2 Wilkinson, 2001, p. 98.
* ↑ Kaplony, 1963, p. 538–540.

## Vegeu també

* La dona a l'antic Egipte.

## Bibliografia

* Helck, Wolfgang. Untersuchungen zur Thinitenzeit. Harrassowitz (en alemany). Wiesbaden: Harrassowitz, 1987. ISBN 3-447-02677-4.
* Kaplony, Peter. Die Inschriften der Ägyptischen Frühzeit (en alemany). vol. 1. Wiesbaden: Harrassowitz, 1963.
* Wilkinson, Toby A. Early dynastic Egypt (en anglès). Routledge, 2001, p. 436. ISBN 978-0415260114.
# Honorat d'Arle

Honorat d'Arle - també Honoré, de vegades Honorius, Honortus- (ca. 350 - 429) va ser un bisbe d'Arle, venerat com a sant per catòlics i ortodoxos. Va ser objecte d'especial veneració a la Provença i zones properes, i Arle i Lerins van esdevenir centres de pelegrinatge. Un monjo de Lerins, Raimon Feraud, va compondre cap al 1300 en occità una Vida de Sant Honorat que va tenir una gran difusió i traduccions en altres llengües, com el català o el francès. El seu contingut, però, és fabulós i llegendari.
No se sap del cert on va néixer (diferents fonts esmenten Trèveris, el nord de la Gàl·lia o Pertús, a la Provença). Sembla que pertanyia a una família acomodada, pagana. Convertit al cristianisme, es va retirar, juntament amb el seu germà Venanci, a l'illa de Lerina, davant Canes, per fer-hi vida eremítica, imitant Caprasi de Lerins, que ja hi vivia.
Tots tres van embarcar a Marsella per anar a visitar els sants llocs de Palestina i els monestirs de Síria i Egipte, cap al 368. Venanci morí sobtadament a Methone (Acaia) i Honorat no va continuar el viatge; va tornar per Itàlia, passant per Roma. En arribar a la Provença, i encoratjat pel bisbe Lleonci de Frejus, va tornar a instal·lar-se a l'illa de Lerina, llavors deserta, per tal de viure-hi en solitud fent vida eremítica.
En poc temps, van agrupar-se al voltant seu nombrosos deixebles que volien imitar-lo, entre els quals: Llop de Troyes, Euqueri de Lió o Hilari d'Arle. Llavors, entre 400 i 410, va fundar un monestir, l'Abadia de Lerins, un dels primers monestirs d'Occident, que va assolir gran fama i d'on van sorgir un gran nombre de bisbes i autors eclesiàstics, especialment als segles V i VI.
La fama de santedat d'Honorat va fer que en 426, en haver estat assassinat el bisbe Patrocle d'Arle, ell fos l'elegit per a substituir-lo. Honorat va prendre possessió en un moment que la diòcesi tenia greus conflictes amb els arrians i els maniqueus, els quals intentaven imposar les seves idees. La gestió d'Honorat va fer que es tornés a l'ortodòxia; mentrestant, continuava dirigint des d'Arle els assumptes del monestir de Lerins.
Va morir als braços del seu deixeble i successor com a bisbe Hilari d'Arle. Les seves obres no s'han conservat, ni la regla que va donar als monjos de Lerins.
* Sant Honorat
* Vitrall amb el sant, a l'esquerra (Arle, Sant Tròfim); a la dreta es veu Sant Genís
* Illa Lerina, avui de Sant Honorat, amb el monestir fundat pel sant
* Església de Sant Honorat dels Aliscamps (Arle)
* Catedral de Grasse
* Relíquies del sant a la catedral de Grasse

## Bibliografia

* Attwater, Donald; Catherine Rachel John. The Penguin Dictionary of Saints. 3rd edition. Nova York: Penguin Books, 1993. ISBN 0-140-51312-4.

## Referències

* ↑ «Saint Honoratus of Arles». Arxivat de l'original el 2009-01-15. [Consulta: 3 gener 2010].
# Dong Cunrui (pel·lícula)

Dong Cunrui (xinès simplificat: 董存瑞, pinyin: Dǒng Cúnruì) és una pel·lícula biogràfica xinesa, dirigida per Wei Guo, produïda per l'estudi de cinema de Changchun el 1955.
Narra la vida de Dong Cunrui, soldat xinés comunista immolat en l'atac d'un búnquer contra l'Exèrcit Nacional Revolucionari durant la Guerra Civil Xinesa. A diferència d'altres pel·lícules bèl·liques de l'època, dona una major importància al vessant humà de la història.

## Referències

* 1 2 Zhang, Yingjin. Chinese National Cinema. Routledge, 2004-08-02. ISBN 978-1-134-69086-2.
* ↑ «Glorious spirits shine: China's legendary heroes reawaken on big screen». Chinamil, 08-04-2019.
# Eadric de Kent

Eadric, fill del rei Ecgberht I va ser governant de Kent juntament al seu oncle Hlothhere i després d'assassinar-lo va governar en solitari durant divuit mesos, entre el 685 i el 686.
La legislació signada amb el nom de Hlothhere i d'Eadric demostra que van governar conjuntament durant un temps. La relació entre ambdós es devia espatllar en algun moment perquè Hlothhere el va fer fora del país, llavors va aplegar un exèrcit de saxons del sud i va anar contra ell. L'oncle va morir de les ferides fetes durant l'enfrontament i el 6 de febrer del 685 Eadric va esdevenir rei únic de Kent.
Poc després el país va ser atacat pels saxons de l'oest, comandats per Caedwalla. Eadric encara regnava el juny del 686, però en uns annals dels francs consta que va morir el 31 d'agost del 687.

## Referències

* ↑ Godden i Keynes, 2007, p. 16.
* ↑ Sawyer, 2002, p. 42.
* ↑ Kirby, 1992, p. 121.
* ↑ Cannon, Cannon i Hargreaves, 2009, p. 20.
* ↑ Yorke, 2002, p. 30.

## Bibliografia

* Cannon, J; Cannon, J A; Hargreaves, A. The Kings & Queens of Britain. Oxford University Press, 2009.
* Godden, Malcolm; Keynes, Simon. Anglo-Saxon England, Volum 34. Cambridge University Press, 2007.
* Hindley, Geoffrey. A Brief History of the Anglo-Saxons: The Beginnings of the English Nation. Nova York: Carroll & Graf Publishers, 2006. ISBN 978-0-7867-1738-5.
* Kirby, D.P.. The Earliest English Kings. Londres: Routledge, 1992. ISBN 0-415-09086-5.
* Sawyer, P H. From Roman Britain to Norman England. Routledge, 2002.
* Sherley-Price, Leo; Latham, R.E.. Ecclesiastical History of the English People (Beda). Londres: Penguin, 1991. ISBN 0-14-044565-X.
* Stenton, Frank M. Anglo-Saxon England. Oxford: Clarendon Press, 1971. ISBN 0-19-821716-1.
* Swanton, Michael. The Anglo-Saxon Chronicle. Nova York: Routledge, 1996. ISBN 0-415-92129-5.
* Whitelock, Dorothy. English Historical Documents v.l. c.500–1042. Eyre & Spottiswoode, 1968.
* Yorke, Barbara. Kings and Kingdoms in Early Anglo-Saxon England. Routledge, 2002. ISBN 1-85264-027-8.
# El condó ataca

El condó ataca (Kondom des Grauens en l'original alemany) és un còmic de l'il·lustrador i autor alemany Ralf König publicat en 1987. Es va publicar en català per Llibres de l'Índex en 1997, amb traducció de Wladimir Pedrós

## Argument

El condó ataca explica la història de Luigi Makaroni, un policia gay de Nova York, que es presenta com un lloc adient per pervertits, plena de botigues per adults i pornografia, que investiga una sèrie de castracions en l'hotel Quickie, conegut per la seva clientela de prostitució i homosexuals, i en què l'hotel proveeix de condons sense embolcall.

## Adaptacions

En 1996 es va filmar la pel·lícula Kondom des Grauens dirigida per Martin Walz, i que incloïa l'argument de El condó ataca i la seva continuació Bis auf die Knochen. A diferència de Der bewegte Mann, que el va decebre, el guió el va fer l mateix König per controlar la producció. La pel·lícula va ser doblada al català (amb el títol "El condó assassí"), i es va estrenar per primera vegada a TV3 l'any 2001.

## Premis

En 1992 va obtenir el Premi a la millor obra estrangera del Saló Internacional del Còmic de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Diversos 2002-1996». Catàleg de Còmic en Català. Grup els isards. Arxivat de l'original el 2019-12-30. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ Anijar, Karen; DaoJensen, Thuy. Culture and the Condom (en anglès). Peter Lang, 2005, p. 23. ISBN 082047407X.
* ↑ Gordon, Ian; Jancovich, Mark; McAllister, Matthew P. Film and Comic Books (en anglès). Univ. Press of Mississippi, 2010, p. 306. ISBN 160473809X.
* ↑ Aldrich, Robert; Wotherspoon, Garry. Who's Who in Contemporary Gay and Lesbian History (en anglès). vol.2. Routledge, 2005. ISBN 1134583133.
* ↑ «ésAdir > El condó assassí». [Consulta: 12 novembre 2024].
* ↑ «Premis edicions anteriors». Saló del Còmic de Barcelona 2014. Ficomic, 2015. Arxivat de l'original el 2015-04-17. [Consulta: 17 abril 2015].
# Creu de terme de Bellver d'Ossó

La Creu de terme de Bellver d'Ossó és una obra de Bellver d'Ossó, al municipi d'Ossó de Sió (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una creu de terme que se sustenta sobre un fust octogonal de gran llargada. El nus o base de la creu és de perfil octogonal; a cada una de les seves cares s'hi pot observar la figura d'un sant, cadascun amb el seu atribut corresponent. Estan inserits sota una arcada apuntada i estan separats per fines columnetes. Cada sant no és estereotipat i estan tractats amb baix relleu. La creu és de tipologia llatina. A l'anvers hi ha Crist Crucificat i en el revers hi ha la Verge amb el Nen. A l'extrem de cada braç hi ha la presència de motius lobulats a l'interior dels quals hi ha el símbol dels quatre evangelistes. Al revers, a cadascun dels lòbuls hi ha representacions del sol i la lluna, o la calavera del calvari. Les altres escenes són de difícil identificació per l'erosió de la pedra. Els quatre braços de la creu estan units per una garlanda.

## Història

L'antiga creu de terme era situada a les escales que porten cap al campanar de l'església parroquial. Actualment es conserva un tros de creu trencada, concretament la part on hi ha la representació de Crist. Aquesta creu sofrí actes vandàlics durant la Guerra Civil de 1936. Posteriorment se'n feu una reconstrucció fidedigna, que es col·locà sobre el capitell original a l'entrada del municipi. L'any 2005 se'n feu una altra reconstrucció (del capitell i la creu), i l'anterior es traslladà a l'església parroquial de Sant Pere, junt amb el capitell original.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme de Bellver d'Ossó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Los Angeles City Hall

El Los Angeles City Hall és l'edifici hi ha l'ajuntament de Los Angeles (Califòrnia), al número 200 de North Spring Street. L'immoble té una alçària de 138 metres i va ser construït entre 1926 i el 1928 per iniciativa del batlle George Cryer i és un exemple d'Art déco. Els arquitectes varen ser John Parkinson, John Austin i Albert Martin. La part superior de l'immoble es considera que s'assembla al Mausoleu d'Halicarnàs, una de les set meravelles del món antic. L'immoble va ser construït amb formigó utilitzant sorra de cadascun dels 58 comtats de Califòrnia. A la part superior de l'immoble hi ha un senyal lluminós que brilla a la nit. Al 27è pis hi ha un observatori obert al públic. Les façanes estan fetes de granit i de terracota. El Los Angeles City Hall fou l'immoble més alt de l'aglomeració de Los Angeles fins a 1964.

## Vegeu també

* Enginyeria antisísmica.

## Referències

* ↑ «Architecture of Los Angeles City Hall - Los Angeles, California, United States of America». Arxivat de l'original el 2008-08-03. [Consulta: 13 juliol 2013].
* ↑ Lehnerer, Alex. Grand Urban Rules (en anglès). 010 Publishers, 2009, p. 228. ISBN 9064506663.

## Enllaços externs

* Los Angeles City Hall a Emporis
* Los Angeles City Hall a Skyscraperpage
# Princesa Kherima

La princesa Kherima, també anomenada princesa del Sol va ser una dona egípcia. El seu cos es conservava momificat al Museu Nacional del Brasil fins a l'incendi del 2018 que el va calcinar.

## Biografia

Va viure durant el període romà d'Egipte, entre el segle I i el segle ii. Segons les tomografies s'ha confirmat que era filla d'un governador de Tebas i, per tant, pertanyia a la classe benestant. Kherima va morir quan tenia entre 18 i 20 anys. No es coneix la causa de la seva mort.

## Mòmia

Com a tret diferencial vers altres mòmies similars, destacava que les seves extremitats estaven embolicades de manera individual en tires de lli decorades, el que li preservava el contorn femení i donava l'aspecte d'una nina. Altres momificacions similars es feien sense tècniques tant detallistes.
El 1824 la va portar a Brasil el comerciant Nicolau Fiengo. Dos anys després l'emperador brasiler Pere I la va comprar en una subhasta i la va donar al Museu Reial, fundat el 1818 a Campo de Santana, al centre de Rio de Janeiro.
Segons versions d'alguns visitants del museu, la mòmia provocava moments de trànsits. A la dècada del 1960 una dona després de tocar-li el peu va començar a assegurar que era "una princesa de Tebas que es deia Kherima i que l'havien assassinat a punyalades". Altres persones deien que tenien malestars físics quan s'acostaven a la mòmia. Les classes del professor Victor Staviarski van contribuir a intensificar el misticisme de la mòmia.

## Cultura

Va inspirar l'autor Everton Ralph per escriure “The Secret of the Mummy”.

## Referències

* 1 2 3 Mundo, BBC «Brasil: La momia egipcia que "provocaba trances" y fue consumida por incendio del museo» (en castellà). El Comercio, 05-09-2018 [Consulta: 8 setembre 2018].
* ↑ Pivetta, Marcos. «O último ato da favorita do imperador: Revista Pesquisa Fapesp» (en portuguès brasiler), 13-01-2014. Arxivat de l'original el 2018-09-08. [Consulta: 8 setembre 2018].
* ↑ 13, Tele. «Museo Nacional de Brasil: el misterio de la momia egipcia que provocaba trances en los años 60» (en castellà). [Consulta: 8 setembre 2018].
* ↑ «Múmia Kherima intriga pesquisadores do Museu Nacional» (en portuguès brasiler). O Globo, 07-12-2013 [Consulta: 8 setembre 2018].