OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alta Àustria (Habsburg)

Alta Àustria fou un conjunt territorial de la línia Leopoldina d'Àustria format per l'Àustria Anterior (de títol ducal) i el comtat de Tirol. Es va establir al projecte de repartiment futur dels territoris leopoldians de 1406, després de la mort de Guillem d'Habsburg, i es va concretar el 1411 a la mort de Leopold IV d'Habsburg l'Orgullós quan els territoris leopoldians es divideixen en Àustria Interior (Caríntia, Carniola i Estíria) i Alta Àustria (Tirol i Àustria Anterior).
El seu primer posseïdor fou el germà petit de Guillem i Leopold, Frederic IV d'Habsburg. El territori va ser governat de manera separada fins al 1490. quan va passar a mans de Maximilià d'Habsburg i les possessions dels Habsburg es van reunificar sota Frederic III amb la renúncia de Segimon d'Habsburg.
Aquest nom no té relació amb l'actual estat federat de l'Alta Àustria a la república d'Àustria.

## Referències

* ↑ Hufnagl, Franz. Die Maut zu Gmunden: Entwicklungsgeschichte des Salzkammergutes (en alemany). Böhlau Verlag Wien, 2008, p. 131. ISBN 320577762X.
* ↑ Fichtner, Paula Sutter. The Habsburgs: Dynasty, Culture and Politics (en anglès). Reaktion Books, 2014. ISBN 1780233140.
# Anthony Soter Fernandez

Anthony Soter Fernandez (Sungai Petani, 22 d'abril de 1932 - Cheras, 28 d'octubre de 2020) fou un prelat de l'Església catòlica, arquebisbe emèrit de Kuala Lumpur. Va ser el primer cardenal malaisi.

## Biografia

Va ser ordenat prevere el 10 de desembre de 1966, i serví com a president de la Conferència episcopal de Malàisia, Singapur i Brunei entre 1987 i 1990, i després entre el 2000 i el 2003.
Des del 17 de febrer de 1977 i el 2 de juliol de 1983 va ser bisbe de Penang.
Va ser creat cardenal pel Papa Francesc al consistori del 19 de novembre de 2016. Va rebre el títol de cardenal prevere de Sant'Alberto Magno.

## Referències

* ↑ «Pope to create 13 new cardinals, including 3 Americans». Arxivat de l'original el 10 d'octubre 2016. [Consulta: 9 octubre 2016].
* ↑ «Pope Francis names Malaysia's first ever cardinal». New Straits Times, 09-10-2016 [Consulta: 21 octubre 2016].
# Fausto Torrefranca

Fausto Torrefranca o Fausto Acanfora de Torrefranca (Vibo Valentia, 1 de febrer de 1883 - Roma, 26 de novembre de 1955) va ser un musicòleg italià.

## Biografia

Llicenciat en enginyeria en el Politècnic de Torí el 1905, es va dedicar a l'estudi de la música, bàsicament va ser autodidacta. Es va fer càrrec de la musicologia i era un partidari actiu de l'activació de l'ensenyament de la història i l'estètica de la música a les universitats italianes.
Professor d'aquestes matèries en la Universitat de Roma el 1913, on tingué per alumne a Luigi Colacicchi, i a la Universitat Catòlica del Sagrat Cor de Milà des de 1930 a 1935, va ser professor a Florència l'any 1941. També va ser bibliotecari del Conservatori de Nàpols i Milà.
Va ser un ferm defensor de la tradició instrumental italiana, que es va desenvolupar als segles XVI, XVII i XVIII, posteriorment abandonada a favor de l'òpera. Els seus estudis anaven des de la història de la música instrumental italiana a la història de polifonia. Torrefranca va fer importants contribucions relacionades amb la història del quartet, la música de Giovanni Battista Sammartini i els orígens de la sonata.
És recordat, entre altres coses, per un famós assaig (o difamació segons alguns) anti- Puccini publicat el 1912, Giacomo Puccini i l'ópera internacional. Leonardo Pinzauti, que era professor ajudant de Torrefranca en la càtedra d'Història de la Música als anys cinquanta, recorda que en la vellesa de Torrefranca va parlar de la seva obra Puccini com «un pecat necessari de joventut» i que, a la seva opinió, el seu llibre hauria obligat a Puccini a una espècie d'autocrítica i els resultats es van fer sentir en la refinada instrumentació de les últimes obres de Puccini, en particular el Trittico i Turandot.

## Obra

* Le origini della musica. Torino: Fratelli Bocca, 1907
* La vita musicale dello spirito. Torino: Fratelli Bocca, 1910
* Giacomo Puccini e l'opera internazionale. Torino: Fratelli Bocca, 1912
* Le sinfonie dell'imbrattacarte (Giovanni Battista Sammartini). Torino: Fratelli Bocca, 1915
* Il segreto del Quattrocento: musiche ariose e poesia popolaresca. Milano: Ulrico Hoepli, 1939
* Giovanni Benedetto Platti e la sonata moderna, amb apèndix de Fritz Zobeley i text musical. Milano: Ricordi, 1963
* Avviamento alla storia del quartetto italiano; amb introducció i notes d'Alfredo Bonaccorsi. Roma: ERI, 1966

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 263. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Pinzauti, 1974, p. 1222, nota nº13.

## Bibliografia

* Pinzauti, Leonardo. Vallecchi editore. Puccini: una vita (en italià), 1974.
# Juan Villegas

Juan Villegas (Buenos Aires, 28 de desembre de 1971) és un director de cinema, productor i guionista argentí. Com a director ha realitzat pel·lícules com Sábado (2002) —el seu primer llargmetratge—, Los suicidas (2005), Ocio (2010) i Las Vegas (2018). Així mateix, ha col·laborat com a productor en diversos films de la directora Celina Murga, entre ells La tercera orilla (2014) —que va comptar amb Martin Scorsese com a productor executiu. Abans de ser cineasta, Villegas va treballar com crític de cinema per a la revista El Amante. Forma part de la generació de cineastes que van sorgir com a part del Nou Cinema Argentí entre les dècades de 1990 i 2000.

## Referències

* ↑ «Juan Villegas». Cinenacional.com. [Consulta: 10 desembre 2017].
* ↑ Hopewell, John. «Argentina’s Villegas, Cepa, Set ‘Villa Gesell’ (EXCLUSIVE)» (en anglès). Variety, 01-12-2014. [Consulta: 10 desembre 2017].
* ↑ «Cinemateca: revisión de obra del director argentino Juan Villegas». El Espectador, 29-11-2010. [Consulta: 10 desembre 2017].
* ↑ Soria, Carolina «Victoria (Juan Villegas, 2015». , 13, 2016. ISSN: - 4699 1852 - 4699 [Consulta: 10 desembre 2017].
# Manuel Gancedo Sáenz

Manuel Gancedo Sáenz va ser un militar espanyol que va combatre en la Guerra Civil Espanyola i la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

Militar de professió, va ser membre de la maçoneria —on aconseguiria el rang de venerable mestre en el triangle «Fermín Galán» de Barbastre. El 1934 va ser destinat al Cos de Seguretat, a Catalunya. Durant el període de la Segona República va estar afiliat a la Unió Militar Republicana Antifeixista (UMRA). Quan al juliol de 1936 va esclatar la Guerra civil, Gancedo Sáenz ostentava la graduació de capità d'infanteria i es trobava destinat a Barcelona. Durant la contesa va aconseguir el rang de tinent-coronel i va arribar a dirigir la 32a Divisió en els fronts d'Aragó i Catalunya. Finalitzada la contesa es va exiliar a França.
Durant la Segona Guerra Mundial va formar part de la Resistència francesa, on va tenir un paper actiu.

## Referències

* ↑ Ferrer Benimeli, 1979, p. 57-66.
* ↑ Ferrer Benimeli, 1979, p. 66.
* 1 2 3 Alpert, 2013, p. 334.
* ↑ Engel, 1999, p. 213.
* ↑ Téllez, 1996, p. 65.
* ↑ Serrano, 2005, p. 299.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Ferrer Benimeli, José Antonio. La masonería en Aragón. III. Librería General, 1979.
* Serrano, Secundino. La última gesta: los repúblicanos que vencieron a Hitler (1939-1945). Aguilar, 2005.
* Téllez, Antonio. La Red de Evasión del Grupo Ponzán. Anarquistas en la guerra secreta contra el franquismo y el nazismo (1936-1944). Barcelona: Editorial Virus, 1996.
# Mòla de Portolà

Mòla de Portolà és un molí fariner d'Arties, del municipi de Naut Aran (Vall d'Aran), inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Establiment industrial documentat al segle xviii situat el marge esquerre del Garona, on prenia l'aigua a partir d'una presa de pedra solta de derivació. Consta que l'aigua de la séquia movia tres moles de farina en un espai de 90 m2 (1922) i, ocasionalment, un ressèc —serradora de fusta. L'edifici, de planta quadrada sota coberta piramidal, conserva part de l'antiga maquinària a l'interior.

## Història

El molí d'Arties amb la serradora de fusta documentada, si més no, des del segle XVIII; el qüestionari de Francisco de Zamora, però, deixa clar que el batà es trobava en el Valarties (1788). La comunitat del Molí Vell d'Arties donà pas a la societat del Molí d'Arties, constituïda per accions l'any 1922. El vell molí de farina fou ampliat amb un "ressèc" per la banda de ponent, però aviat entrà en decadència i fou absorbit en els anys 50 per les obres de la central elèctrica essent destinat a local de reunió dels treballadors. De fet, en la porta una palanca commemora la inauguració de l'enllumenat elèctric de la vila, l'any 1921.

## Referències

* 1 2 Boix Sin, 2007, p. 57.
* 1 2 «Mòla de Portolà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Bibliografia

* Boix Sin, Blanca. Arties, una vila aranesa a l'antic règim. Lleida: Universitat de Lleida, 2007. ISBN 8484094685.
# Ramon Martorell Otzet

Ramón Martorell Otzet (1901-1967) va ser un enginyer militar català.

## Biografia

Va néixer a Barcelona el 14 d'octubre de 1901. Va ingressar en el servei militar en 1919, entrant a formar part de l'arma d'enginyers. Després de l'esclat de la Guerra civil es va mantenir lleial a la República, integrant-se posteriorment en l'Exèrcit Popular de la República. Arribaria a ser comandant general d'Enginyers de l'Exèrcit de l'Est. Al final de la contesa va haver de marxar a l'exili, instal·lant-se en la República Dominicana. Allí exerciria com a docent de l'Institut Cristóbal Colón i de la Universitat de Santo Domingo, així com director de l'Institut Geogràfic i Geològic —fundat en 1940. Al capdavant d'aquesta institució va realitzar una important labor topogràfica.
En 1946 es va traslladar a Mèxic al costat de la seva família, on va morir en 1967.

## Referències

* 1 2 López Muiños, 1993, p. 683.
* 1 2 Giral, 1994, p. 138.
* ↑ Luis Abellán, 1978, p. 263.
* ↑ Giral, 1994, p. 138-139.
* ↑ Llorens i Aznar Soler, 2006, p. 133-134.
* ↑ Llorens i Aznar Soler, 2006, p. 134.

## Bibliografia

* Abellán, José Luis. El exilio español de 1939. III. Taurus, 1978.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Giral, Francisco. Ciencia española en el exilio 1939-1989. El exilio de los científicos españoles. Anthropos Editorial, 1994. ISBN 8476584423.
* Llorens, Vicente. Memorias de una emigración: Santo Domingo, 1939-1945. Renacimiento, 2006. ISBN 8484722783.
* López Muiños, Juan. Algunos aspectos de la ingeniería militar española y el cuerpo técnico. Madrid: Ministerio de Defensa, 1993.
# Sant Marc i Santa Maria d'Encamp

Sant Marc i Santa Maria d'Encamp és una església de la parròquia d'Encamp (Andorra). D'origen romànic del segle xii, encara que hi han indicis arqueològics dins la nau de la presencia d'un mausoleu de l'Època romana —segles III-IV—, va ser reformada els segles xvi i xviii amb uns nous absis i nau. Actualment es troba dins del cementiri comunal construït el 1936; va ser declarada bé d'interès cultural el juny de 2003.

## Descripció

La planta és d'una sola nau rectangular originàriament acabada en un absis semicircular modificat el segle xvi per un absis trapezoïdal. Es conserven uns fragments de pintures murals romàniques trobades en la base dels murs.
La nau es va refer al segle xviii; a l'interior es troba un cor i la base d'un altar romànic amb un reconditori —buit destinat a guardar relíquies. També conté un retaule del segle xvii, policromat, que mostra escenes de la vida de santa Maria. Sobre la porta d'entrada hi ha inscrita la data 1712. El mur sud-oest és de la primitiva església romànica. Està coronat per un campanar d'espadanya de dos ulls amb arcs de mig punt. En la part superior del campanar, sota la coberta de pissarra, hi ha dos caps humans esculpits de manera molt tosca.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Marc i Santa Maria». Patrimoni Cultural d'Andorra. Departament de Patrimoni Cultural. Govern d'Andorra. [Consulta: 30 setembre 2016].
* 1 2 «Església de Sant Marc i Santa Maria». Turisme. Comú d'Encamp. Arxivat de l'original el 11 d’octubre 2016. [Consulta: 1r octubre 2016].
* ↑ «Sant Marc i Santa Maria d'Encamp». Art medieval. [Consulta: 4 desembre 2011].
# Sigma Serpentis

Sigma Serpentis (σ Ser / 50 Serpentis / HD 147449) és un estel en la constel·lació del Serpent, situada en Serpens Caput —el cap de la serp. Es troba a 89 anys llum del Sistema Solar. Sigma Serpentis és un estel de la seqüència principal de tipus espectral F0V amb una temperatura efectiva de 6934 K.
Similar a les components del sistema Porrima (γ Virginis) o a Alchiba (α Corvi), la seva magnitud aparent és +4,82 i la seva lluminositat és 7,6 vegades major que la lluminositat solar. Amb un diàmetre un 80 % més gran que el diàmetre solar, gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació projectada de 94 km/s. Té una massa un 60 % major que la massa solar.
Sigma Serpentis presenta una metal·licitat pràcticament igual a la solar ([Fe/H] = +0,01), sent la seva composició química molt semblant a la del Sol.
De 16 elements avaluats, només uns pocs presenten nivells una mica més alts que en el Sol, com és el cas de l'oxigen; entre aquests, l'escandi és l'element que presenta una «sobreabundància» més acusada.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 7 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Harold F. Levison «The USNO-B Catalog» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 2-2003, pàg. 984–993. DOI: 10.1086/345888.
* 1 2 3 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Schuyler D. Van Dyk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juny 2003.
* 1 2 3 Eva Grebel «SP_Ace: a new code to derive stellar parameters and elemental abundances» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 11-02-2016, pàg. 2–2. DOI: 10.1051/0004-6361/201526758.
* ↑ «Ca II HK emission in rapidly rotating stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 1-2009, pàg. 1099–1107. DOI: 10.1051/0004-6361:200810377.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ Sigma Ser -- High proper-motion Star (SIMBAD)
* 1 2 Holmberg, J.; Nordström, B.; Andersen, J. «The Geneva-Copenhagen survey of the solar neighbourhood. III. Improved distances, ages, and kinematics». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 941-947 (Tabla consultada en CDS).
* ↑ van Belle, Gerard T.; von Braun, Kaspar «Directly Determined Linear Radii and Effective Temperatures of Exoplanet Host Stars». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 1085-1098.
* ↑ Royer, F.; Zorec, J.; Gómez, A. E. «Rotational velocities of A-type stars. III. Velocity distributions». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 671-682.
* ↑ Erspamer, D.; North, P. «Automated spectroscopic abundances of A and F-type stars using echelle spectrographs. II. Abundances of 140 A-F stars from ELODIE». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 1121-1135.
# Òmicron Serpentis

Òmicron Serpentis (ο Ser / 56 Serpentis) és un estel en la constel·lació del Serpent, situada en Serpens Cauda —la cua de la serp. Es troba a 173 anys llum del Sistema Solar.
Òmicron Serpentis és un estel de la seqüència principal de tipus espectral A2Va amb una temperatura efectiva de 8452 K. La seva lluminositat és 41 vegades superior a la lluminositat solar, sent per tant més lluminosa que altres estels semblants com ι Centauri o Alfa de la Corona Austral (α Coronae Australis), mes no tant com Chertan (θ Leonis), estel que sembla estar entrant en la fase de subgegant.
Amb un diàmetre un 80 % més gran que el diàmetre solar, gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació projectada de 112,6 km/s, 56 vegades més de pressa que el Sol. Té una massa 2,10 vegades major que la massa solar.
Òmicron Serpentis presenta una metal·licitatconsiderablement menor que la solar ([Fe/H] = -0,35).
De 18 elements avaluats, alguns, com sodi, escandi i itri, són més abundants que en el Sol ([Na/H] = +0,45). No obstant això, la major part segueixen la mateixa pauta que el ferro, destacant l'exigu contingut d'estronci, amb prou feines un 15 % del trobat en el Sol.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two-dimensional spectral types for the HD stars, Vol.4. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1988.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Accurate stellar rotational velocities using the Fourier transform of the cross correlation maximum» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 7-2011. DOI: 10.1051/0004-6361/201016386.
* ↑ Afirmat a: Gaia DR3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 13 juny 2022.
* 1 2 «Automated spectroscopic abundances of A and F-type stars using echelle spectrographs II. Abundances of 140 A-F stars from ELODIE and CORALIE» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2003, pàg. 1121–1135. DOI: 10.1051/0004-6361:20021711.
* ↑ Omicron Ser -- Variable Star of delta Sct type (SIMBAD)
* ↑ Omicron Serpentis (CADARS)
* ↑ Díaz, C. G.; González, J. F.; Levato, H.; Grosso, M. «Accurate stellar rotational velocities using the Fourier transform of the cross correlation maximum». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. A143.
* ↑ Erspamer, D.; North, P. «Automated spectroscopic abundances of A and F-type stars using echelle spectrographs. II. Abundances of 140 A-F stars from ELODIE». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 1121-1135.
# Dina Boluarte

Dina Ercilia Boluarte Zegarra (Chalhuanca, Apurímac, Perú, 31 de maig de 1962) és una advocada i política peruana. És presidenta del Perú des del 7 de desembre de 2022, després de la vacant presidencial de Pedro Castillo pel Congrés del Perú. És la primera dona a ocupar la presidència del país.

## Biografia

Boluarte va nàixer el 31 de maig de 1962 a Chalhuanca, Apurímac, el Perú.
Es va graduar en Dret a la Universitat de Sant Martí de Porres i va fer estudis de postgrau en aqueixa universitat.
Va treballar com a funcionària en el Registre Nacional d'Identificació i Estat Civil (RENIEC) com a advocada i cap d'una de les seues oficines, càrrecs que va ocupar des de 2007. A l'agost de 2021 va demanar una llicència a RENIEC per a poder presentar-se en les eleccions generals d'aqueix any ja que el seu càrrec era incompatible amb les funcions en l'Executiu al qual postulava. La seua sol·licitud va ser denegada; no va renunciar al seu lloc al·legant que el seu càrrec polític podria ser efímer, i podria retornar a la seua plaça. Va renunciar al seu càrrec de cap encarregada de l'Oficina Registral Surco-Higuereta, que ocupava des de 2015, a l'abril de 2022.
És presidenta del Club Apurímac a Lima. Resideix a Surquillo.

### Presidenta de la República

Davant d'un procediment imminent d'impeachment, el 7 de desembre de 2022, el President Pedro Castillo va intentar dissoldre il·legalment el Congrés de la República i governar per decret, i com a resposta, el Congrés de la República del Perú inclent el seu propi partit polític el va destituir i fou detingut, nomenant en el seu lloc a la seva vicepresidenta Dina Boluarte
L'abril de 2024 va iniciar-se una investigació per presumpte enriquiment indegut.

## Referències

* ↑ «Dina Boluarte, nova presidenta del Perú després del cop d'estat fracassat de Pedro Castillo». El Nacional. [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ Quién es Dina Boluarte, la vicepresidenta que juramentará como presidenta del Perú tras golpe de Estado de Pedro Castillo
* ↑ Dina Boluarte renunció al Reniec tras 9 meses en el Ejecutivo
* ↑ Dina Boluarte: Biografía de la candidata a la Vicepresidencia por Perú Libre
* ↑ Sagrera, Berto. «Fracassa el cop d'estat al Perú: el president Pedro Castillo, destituït i detingut». El Nacional, 07-12-2022. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ Sagrera, Berto. «Dina Boluarte, nova presidenta del Perú després del cop d'estat fracassat de Pedro Castillo». El Nacional, 07-12-2022. [Consulta: 13 gener 2025].
# Julián Balduz Calvo

Julián Balduz Calvo (Tudela, Navarra, 21 d'agost de 1942) és un polític navarrès, que fou el primer alcalde de Pamplona de la democràcia.

## Biografia

Enginyer industrial, va ser el primer alcalde de Pamplona de la democràcia, (a la que va accedir amb només 36 anys, el més jove fins avui) entre 1979 i 1987, encapçalant la candidatura del PSOE (primer com PSE-PSOE i des de 1982 Partit Socialista de Navarra, PSN-PSOE).
A les eleccions municipals de 1979 va obtenir cinc regidors i va accedir a l'alcadia amb el suport d'HB (7) i PNB (2), en negar-se els socialistes a fer costat al candidat d'HB Patxi Zabaleta per accedir a l'alcaldia, aquests i els nacionalistes bascos van decidir recolzar Balduz.
A les eleccions municipals de 1983 va obtenir 11 regidors i va aconseguir l'alcaldia amb el suport del seu propi grup i en ser la llista més votada.
Quan va acabar la seva segona legislatura, l'any 1987, va decidir retirar-se de la política, però el partit no li ho va deixar fer i va rebre càrrecs d'importància en el partit.
Ell deia:
| « | Un alcalde ha de saber retirar-se en el moment oportú, que és quan coneixes a la perfecció la ciutat, la seva forma de vida, i tot el que es refereix a ella. Cert és que si avui hagués estat, hauria repetit ser el cap de llista socialista per a l'ajuntament de Pamplona, ja que era molt popular i la gent sempre es va sentir a gust amb mi. | » |
| « | Jo crec que si m'hagués presentat en 1987, hagués sortit alcalde novament, almenys mantenint aquest magnífic nombre d'edils que aconseguim quatre anys abans, i podent arribar a grans pactes amb altres partits d'esquerres i progressistes. | » |
Balduz, dels alcaldes que hi ha hagut a Pamplona, ha estat molt popular i volgut per la ciutat.
L'etapa de Balduz al capdavant de l'alcaldia, la primera alcaldia escollida democràticament des de la Segona República, és considerada com una de les més brillants de Pamplona per la millora i creació de nombrosos serveis (esportius, sanitaris, educatius, espais verds...).
Igualment, entre 1979 i 1983 va ser Parlamentari Foral i entre 1986 i 1987 va ser Senador per Navarra, sempre en les llistes del PSN-PSOE.
Entre 1987 i 1991, va ser Conseller d'Indústria, Comerç i Turisme del Govern de Navarra, al segon govern presidit per Gabriel Urralburu Tainta.
Entre 1991 i 1999, va ser Gerent de la Universitat Pública de Navarra.
Actualment, està retirat de la política activa, però se li pot veure als congressos socialistes i participa en mítings i altres organitzacions internes del partit.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat

## Enllaços externs

* Julián Balduz Calvo a l'Enciclopèdia Auñamendi