OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sarcòfag de Husillos

El Sarcòfag de Husillos, datat a mitjan segle ii, és una peça importada de Roma i trobada a Husillos (província de Palència). Va ser tornat a utilitzar l'any 960 com a sepultura del Comte de Monzón Fernando Ansúrez. Es conserva al Museu Arqueològic Nacional d'Espanya a Madrid amb el nombre d'inventari 2839, on va ser adquirit el 1870 provinent de la Col·legiata de Santa María de la Devesa Brava, de Husillos. La primera referència que se'n té es remunta al segle xvi, quan Ambrosio de Morales el va estudiar i del qual digué que es trobava «en aquesta església, al costat de l'Evangeli, al costat de l'Altar Major, en un arc antic llis»". Després d'ell el van estudiar Ceán el 1832, Quadrado el 1886 i Aureliano Fernández Guerra el 1872.

## Descripció

Està realitzat en marbre i s'hi representen en relleu diferents escenes de la història d'Orestes, en concret el mite de la venjança d'Orestes. En el centre, Orestes, fill d'Agamèmnon, rei de Mecenes, apareix nu i amb l'espasa a la mà després de donar mort a la seva mare i el seu amant Egisto, culpables de l'assassinat d'Agamèmnon. Egist hi apareix amb la boca entreoberta i els braços inerts, i Clitemnestra amb el tors nu. Orestes està acompanyat pel seu amic Pílades i les Fúries (deesses de la ira). En una altra escena Orestes està dret, adormit al costat d'una roca, cansat i amb els remordiments propis de l'assassinat comès, i s'hi observa com són fets presoners i condemnats a mort tant Orestes com el seu amic Pílades. En una altra escena apareix consultant l'Oracle del temple d'Apol·lo. Al lateral esquerre del sarcòfag es representa el judici i el moment en què la deessa Atenea aconsegueix deslliurar Orestes donant-li el seu vot favorable.

## Referències

* ↑ García y Bellido, 1949, p. 213.
* ↑ «Ficha completa. Sarcófago de Husillos» (en castellà). CERES. [Consulta: 18 desembre 2015].
* ↑ Sánchez, Mª Ángeles. «Sarcófago romano de Husillos» (en castellà). Museo Arqueológico Nacional. Arxivat de l'original el 2015-12-23. [Consulta: 23 desembre 2015].

## Bibliografia

* García y Bellido, Antonio. Esculturas romanas de España y Portugal (en castellà). Consejo Superior de Investigaciones Científicas, 1949.

## Enllaços externs

* Web del Museu Arqueològic Nacional
* Sarcófago de Husillos: Un modelo para la escultura del románico dinástico (castellà)
* Imágenes del sarcófago en la web del museo
# Piano Pleyel

El piano Pleyel és una peça destacada de la col·lecció del Museu del Romanticisme a Madrid amb el número d'inventari 670.

## Història

Elisabet II va ser una gran afeccionada a la música des de la seva infantesa, tocava el piano i l'arpa i organitzava concerts amb músics destacats del moment, aquesta afecció li va fer ser una bona col·leccionista d'instruments musicals, entre ells es troba el piano pleyel que es conserva al museu del Romanticisme.
Donat al museu el 1959 per l'infant Alfons d'Orleans-Borbó, net de la reina Elisabet II d'Espanya, gran afeccionada a la música. Es conserven d'altres peces d'aquest fabricant, adquirides sota el seu regnat i que formen part de Patrimoni Nacional, un d'ells al Palau del Borbó de San Lorenzo de El Escorial i els altres tres al Palau d'Aranjuez. Un d'aquests exemplars d'Aranjuez és molt similar a la peça que conserva el museu del Romanticisme, el que permet datar a aquest últim al voltant de 1848-1854.

## Descripció

Es tracta d'un piano fabricat per la casa parisenca Pleyel, fàbrica de pianos fundada per Ignaz Joseph Pleyel, compositor i alumne de Joseph Haydn i en el seu temps una de les més famoses fàbriques que va proveir a nombroses cases reials i famílies aristocràtiques d'Europa. La peça de la col·lecció del Museu del Romanticisme és un piano de cua, xapat en fustes nobles amb motius romboïdals i motllures en fusta de caqui, banús, box, nacre, mareperla i metalls daurats. A la tapa del teclat té un escut reial embolcallat en una corona de llorer; aquest detall l'ho identifica com a pertinença de la reina Elisabet II. L'interior de la caixa està coberta per una xapa de fusta vermellosa. Les potes són troncocòniques i té una forma de lira on es troben els dos pedals.

## Vegeu també

* Ignaz Pleyel

## Referències

* 1 2 Sanz Díaz, 2010, p. 3.
* ↑ Sanz Díaz, 2010, p. 15.
* ↑ Sanz Díaz, 2010, p. 13.
* ↑ Sanz Díaz, 2010, p. 12.

## Bibliografia

* Museo del Romanticismo. La Colección. Capítol 35 (en castellà/anglès). Madrid: Ministerio de Cultura. España, p. 128-129. ISBN 978-84-8181-414-9.
* Sanz Díaz, Carmen. «Piano Pleyel 1848-1854 y Arpa Érard, ca. 1840. Pieza del mes» (en castellà), 2010. [Consulta: 27 desembre 2015].
# Astrolabi d'al-Sahlî

L'astrolabi d'as-Sahlí és una peça que forma part de l'art islàmic andalusí i que data de l'època de la Taifa de Toledo, una de les taifes de l'Àndalus que sorgeix de la descomposició del Califat de Còrdova en 1035 i finalitza amb la conquesta cristiana el 1085 i, que en el moment de construcció de l'astrolabi estava governada per Yahya ibn Ismaïl al-Mamun, de la dinastia dels Banu Dhi-n-Nun, que va ser rei de la taifa toledana entre 1043 i 1075. L'astrolabi es conserva al Museu Arqueològic Nacional d'Espanya a Madrid amb el num. d'inventari 50762.

## Descripció

L'astrolabi d'as-Sahlí, instrument que permet determinar les posicions de les estrelles sobre la volta del cel, com a calendari i com a rellotge. Va ser fabricat a la ciutat de Tulàytula, l'actual Toledo, pel savi Ibrahim ibn Saïd as-Sahlí l'any 1067, i destaca per la peculiaritat del seu funcionament, que no s'assembla al d'altres astrolabis fabricats a la seva època.
La paraula astrolabi significa etimològicament ‘el que cerca estrelles' i és d'origen grec (ἄστρον, ‘estrella’, i λάβιον, del verb λαμβάνω, ‘prendre’, ‘agafar’). Conté inscripcions cúfiques que indiquen la data i el lloc de la seva construcció.
L'astrolabi serveix per a un total d'onze latituds, deu d'elles mitjançant les cinc làmines gravades per ambdues cares i l'onzena gravada en el fons de la caixa «mare». Les latituds són les següents:
* Làmina 1a: latitud 22º (Meca)
* Làmina 1b: latitud 25º (Medina)
* Làmina 2a: latitud 30º (el Caire i altres ciutats de latitud similar)
* Làmina 2b: latitud 38º 20' (Còrdova, Múrcia i altres ciutats)
* Làmina 3a: latitud 32º (Kufra i altres ciutats de latitud similar)
* Làmina 3b: latitud 37º 30' (Sevilla, Màlaga, Granada i altres ciutats)
* Làmina 4a: latitud 33º 10' (Bagdad, Damasc, Fez i altres ciutats)
* Làmina 4b: latitud 36º 30' (Almeria, Algesires i altres ciutats)
* Làmina 5a: latitud 39º 52' (Toledo, Madrid i altres ciutats)
* Làmina 5b: latitud 41º 30' (Saragossa, Calataiud i altres ciutats)
* Fons de la «mare»: latitud 35º 30' (Mossul, Ceuta i altres ciutats)

## Vegeu també

* Art islàmic
* Astrolabi
* Arqueta de Palència
* Califat de Còrdova
* Emirat de Tulàytula
* Pot de Zamora
* Yahya ibn Ismaïl al-Mamun

## Referències

* 1 2 3 «Ficha. Astrolabio» (en castellà). [Consulta: 27 desembre 2015].

## Bibliografia

* El legado científico Andalus (en castellà). Madrid: Ministerio de Cultura y Ministerio de Asuntos Exteriores, 1992. ISBN 84-7483-819-3.

## Enllaços externs

* Instituto Cervantes, Al-Ándalus (castellà)
# Atuell de Ciempozuelos

L'Atuell de Ciempozuelos és un recipient de ceràmica campaniforme realitzat a mà. Presenta una decoració exterior brunyida amb incisions en tot el contorn amb motius geomètrics, devent el seu color negre a la tècnica de cocció reductora. El seu nom a la forma de campana invertida tìpica és degut a la cultura del vas campaniforme. Va ser realitzat a la fi del tercer mil·lenni aC. en l'edat del bronze inicial de la península Ibèrica.
Aquesta peça forma part de la col·lecció de ceràmiques campaniformes del Museu Arqueològic Nacional d'Espanya a Madrid amb l'inventari número 32252

## Troballa

La peça apareix el maig de 1894 durant les obres de construcció de la carretera de Cuesta de la Reina a San Martín de la Vega (M-404), al municipi de Ciempozuelos (Madrid). És en extreure la terra per a l'aplanat quan apareixen una sèrie de restes humanes i atuells. Davant d'això, la Reial Acadèmia de la Història patrocina dues campanyes d'excavació d'urgència sota la direcció d'Antonio Vives. Possiblement procedissin aquestes troballes d'una necròpoli propera i que hi hagués un assentament segurament d'ús temporal d'un reduït grup de persones, queda per tant en dubte i sense precisar si els recipients trobats pertanyien a un parament domèstic o funerari.

## Notes

* ↑ Cocció reductora és aquella on falta oxigen en la cambra de cocció, donant tons des de gris al negre.

## Referències

* 1 2 Cruz, 2006, p. 2.
* ↑ Cruz, 2006, p. 3-4.
* ↑ «Hallazgo prehistórico en Ciempozuelos». Boletín de la Real Academia de Historia, tomo 25. pp. 436-450, 1894 [Consulta: 12 gener 2015].

## Bibliografia

* Tesoros del Museo Arqueológico (en castellà). Ministerio de Educación, Cultura y Deporte, 2011.
* Cruz, María «Vaso campaniforme de Ciempozuelos (Madrid)» (en castellà). Pieza del Mes. Museo Arqueológico Nacional, 2-2006. Arxivat de l'original el 2015-12-11 [Consulta: 12 gener 2015]. Arxivat 2015-12-11 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Cerámicas campaniformes del Museu Arqueològic Nacional d'Espanya (castellà)
# Wiro d'Utrecht

Wiro d'Utrecht o Wiro de Roermond o Wera (Irlanda, circa 700 - Roermond, 8 de maig) va ser el segon bisbe d'Utrecht del 759 fins al 762. És sant de l'Església Catòlica i de l'Església Ortodoxa i se'n celebra la festivitat el 8 de maig.

## Biografia

Sant Wiro va néixer a Irlanda (segons altres fonts a Escòcia) cap a la segona meitat del segle viii. Va tenir una bona educació tant espiritual com científica. En arribar a l'edat adulta va anar com peregrí junt amb altres dos companys de viatge a Roma, Plechelm i Otger, on van ser consagrats com bisbes. En tornar a casa, va treballar per un temps a Northúmbria, i després va anar com a missioner a les regions del Mosa i del Rin. La tradició diu que ell pertanyia al personal de Sant Willibrord, que va ser que va nombrar a Wiro bisbe d'Utrecht.
A la desembocadura del riu Tour -a la seva confluència amb el riu Mosa- va començar, junt al seus dos companys Plechelm i Otger, la construcció de l'abadia de Sant Odilienberg com a centre de l'activitat missionera de l'educació cristiana de la població local. La terra per al monestir li va ser donada per Pipí d'Héristal.En aquest punt, es troba la població de Sint Odilienberg.

## Veneració

La veneració de sanat Wiro i els seus dos companys va començar aviat a Roermond. El monestir que va fundar va ser traslladat a Roermond, el 1361, acompanyat de les seves relíquies, que es van perdre durant la Reforma Protestant, encara que van ser descobertes al segle xvi. Des de 1881 la tomba original es troba a l'antiga abadia, i la majoria dels ossos van ser tornats a ella.
El dia de la festa de Wiro és el 8 de maig, però a Roermond ho celebren l'11 de maig. Des de l'edat mitjana el seu crani havia estat portat Utrecht, on era la patró del bisbat. Les peregrinacions encara es fan a la seva tomba a Roermond.

## Referències

* 1 2 3 Butler i Burns, 1997, p. 44.
* ↑ «St. Wiro» (en anglès). Catholic Online. [Consulta: 26 gener 2016].
* ↑ «San Wiro» (en anglès). Catholic Online. [Consulta: 26 gener 2016].

## Bibliografia

* Butler, Alban; Burns, Paul. Butler's Lives of the Saints, Volumen 5 (en anglès). A&C Black, 1997. ISBN 9780860122548 [Consulta: 26 gener 2016].
# (113) Amaltea

(113) Amalthea és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides descobert el 12 de març de 1871 per Karl Theodor Robert Luther des de l'observatori de Düsseldorf-Bilk, Alemanya. S'anomena així per Amaltea, un personatge de la mitologia grega. Orbita a una distància mitjana del Sol de 2,376 ua, i pot apropar-se fins a 2,171 ua. Té una excentricitat de 0,08636 i una inclinació orbital de 5,042°. Triga 1.338 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 23. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(113) Amalthea» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 22 juny 2015].
Viccionari
# (125) Liberatrix

(125) Liberatrix és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i que va ser descobert per Prosper Mathieu Henry l'11 de setembre de 1872 des de l'observatori de París, França. Possiblement rep el nom en record de l'alliberament de França en temps del descobriment.

## Característiques orbitals

Liberatrix orbita a una distància mitjana del Sol de 2,744 ua, i pot apropar-se fins a 2,526 ua i allunyar-se fins a 2,961 ua. Té una excentricitat de 0,07932 i una inclinació orbital de 4,658°. Empra a completar una òrbita al voltant del Sol 1.660 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(125) Liberatrix» (en anglés). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 13 juny 2015].

## Enllaços externs

* «(125) Liberatrix» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 13 juliol 2015].
Viccionari
# Florenci IV d'Holanda

Florenci IV d'Holanda (La Haia, 24 de juny de 1210) - Corbie, 19 de juliol de 1234) va ser comte d'Holanda des 1222 a 1234. Era fill de Guillem I, comte d'Holanda, i d'Adelaida de Gueldre.

## Història

Va succeir al seu pare a l'edat de dotze anys sota la tutela del seu oncle matern, Gerard, comte de Gueldre. Al maig de 1222, va acudir al costat del seu tutor a Aquisgrà a la coronació d'Enric VII d'Alemanya, com rei dels Romans.
Dos anys més tard, va fundar a Loosduinen, amb els seus propis fons, un convent de religioses de l'orde del Cister.

## Guerra contra el bisbe d'Utrecht

Gairebé no iniciat el seu govern, es va veure embolicat a la guerra que el seu oncle Gerard mantenia amb Otó II de Lippe, bisbe d'Utrecht. No se sap molt bé la causa de la disputa, però podria tenir el seu origen en les exaccions d'impostos als súbdits del bisbe a la comarca de Saaland. És possible que els duaners del comte de Gueldre haguessin exigit amb massa severitat els drets de peatge, el que pertorbava fortament el comerç que els mercaders d'Utrecht feien al llarg del Rin.
Fora com fora, els holandesos van aprofitar l'ocasió per saquejar Gein i per cremar la casa que allà tenia el bisbe. Una mica més tard el legat del papa va concertar una treva, que aviat es va canviar per una pau sòlida, conclosa entre les dues parts bel·ligerants el 1225.
Tanmateix, el 1227 va donar suport a la revolta dels camperols de Drente enfront del bisbe d'Utrecht. El 1233, el seu germà Otó va ser nomenat bisbe d'Utrecht, seu vacant després de la mort del bisbe Wilbrand d'Oldenburg.
Bé per afavorir el seu germà o per defensar a Holanda de les inundacions, el comte, que acaba de casar-se amb Matilde, filla d'Enric, duc de Brabant, va manar construir un dic des d'Amerongen fins Schoohoven.

## Matrimonis i descendència

Florenci IV es va casar amb Matilde de Brabant, filla d'Enric I de Brabant, i de Matilde de Boulogne i d'Alsàcia. El matrimoni va tenir 5 fills:
* Guillem (1227-1256), comte d'Holanda i rei dels Romans.
* Florenci (c.1228-1258), regent d'Holanda (1256-1258).
* Adelaida (c.1230-1284), regent d'Holanda (1258-1263), esposa de Joan I d'Avesnes (1246).
* Margarida d'Holanda (1234-1276), comtessa d'Henneberg, esposa d'Herman I d'Henneberg (1249).
* Matilde.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Kerroux, 1778, p. 101.
* ↑ Kerroux, 1778, p. 102.

## Bibliografia

* Kerroux, Louis Gabriel Florence. Abrégé De L'Histoire De La Hollande Et Des Provinces-Unies: Depuis Les Tems Les Plus Anciens Jusqu'A Nos Jours, Volum 1 (en francès), 1778.
# (1916) Boreas

(1916) Boreas és un asteroide que hi forma part dels asteroide Amor descobert per Sylvain Julien Victor Arend des del Real Observatori de Bèlgica, a Uccle, l'1 de setembre de 1953.
(1906) Boreas va ser designat inicialment com 1953 RA. Més tard es va anomenar per Bòreas, un déu de la mitologia grega.

## Característiques orbitals

Boreas està situat a una distància mitjana de 2,272 ua del Sol, i pot apropar-se fins a 1,249 ua. La seva excentricitat és 0,4502 i la inclinació orbital 12,89°. Completa una òrbita al voltant del Sol en 1.251 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 31 octubre 2023].
* 1 2 Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1916.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(1916) Boreas» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 22 juny 2015].
# (135) Hertha

(135) Hertha és un asteroide del cinturó d'asteroides que va ser descobert el 18 de febrer de 1874 per Christian Heinrich Friedrich Peters des de l'observatori Litchfield de Clinton,als Estats Units d'Amèrica. Un altre nom de la deessa de la mitologia nòrdica Nerthus, és el que li dona nom
Situat a una distància mitjana de 2,428 ua del Sol, pot allunyar-se'n fins a 2,932 ua. Té una inclinació orbital de 2,306° i una excentricitat de 0,2077. Completa una òrbita al voltant del Sol 1.382 dies. Dona nom a la família asteroidal de Herta.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 25. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ Benjoya, P. «A Classification of 6479 Asteroids Into Families by Means of the Wavelet Clustering Method» (en anglés). Astronomy and Astrophysics Supplement, 102, 1993, pàg. 25-55 [Consulta: 4 juliol 2015].

## Enllaços externs

* «(135) Hertha» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 17 juny 2015].
Viccionari
# (179) Clitemnestra

(179) Clitemnestra és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per James Craig Watson des de l'observatori Detroit d'Ann Arbor, als Estats Units d'Amèrica, l'11 de novembre de 1877. Està anomenat així per Clitemnestra, un personatge de la mitologia grega.
Klytaemnestra orbita a una distància mitjana del Sol de 2,972 ua, i pot apropar-se fins a 2,633 ua. Té una excentricitat de 0,1142 i una inclinació orbital de 7,815°. Completa una òrbita al voltant del Sol als 1.871 dies.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 29. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Enllaços externs

* «(179) Klytaemnestra» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 20 juny 2015].
# (174) Fedra

(174) Fedra és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides descobert per James Craig Watson el 2 de setembre de 1877 des de l'observatori Detroit d'Ann Arbor, als Estats Units d'Amèrica. Fedra, un personatge de la mitologia grega és qui li dona nom. Phaedra orbita a una distància mitjana del Sol de 2,861 ua, i pot allunyar-se'n fins a 3,27 ua. Té una inclinació orbital de 12,13° i una excentricitat de 0,1432. Fa una òrbita al voltant del Sol al cap de 1.767 dies.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 28. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Enllaços externs

* «(174) Phaedra» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 20 juny 2015].
# Parc Nacional de Crater Lake

El Parc Nacional de Crater Lake - Crater Lake National Park (anglès) - és un parc nacional administrat pel Servei de Parcs Nacionals situats al sud d'Oregon a la costa oest dels Estats Units. El parc va ser establert el 1902 en tal forma que és el cinquè parc nacional més antic als Estats Units. El parc abasta la caldera d'un volcà destruït, que ara és un llac d'un color blau magnífic, a més dels turons i els boscos que l'envolten.
El llac és 594 metres de profunditat al punt més profund. Això significa que el Crater Lake és el llac més profund dels Estats Units, el segon més profund d'Amèrica del Nord i el novè més profund del món.

## Referències

* ↑ «Crater Lake». National Park Service. [Consulta: 18 agost 2006].
* ↑ Larson, Gary L.; Collier, Robert; Buktenica, Mark «Long-term limnological research and monitoring at Crater Lake, Oregon». Hydrobiologia. Springer [Doetinchem], 574, 1, 1-2007, pàg. 1–11. DOI: 10.1007/s10750-006-0342-6. ISSN: 1573-5117 [Consulta: 12 novembre 2009].

## Enllaços externs

* Crater Lake National Park (anglès) (castellà)
# Camille Descossy

Camille René Ferréol Descossy (Ceret, Vallespir, 24 de maig de 1904 - Castellnou dels Aspres, 20 d'agost de 1980) fou un pintor i gravador nord-català. Passà la infantesa a Prats de Molló i va estudiar a Montpeller sota la direcció de Louis Guigues. El 1922 va estudiar a l'Escola de Belles Arts de París i hi va continuar a viure fins 1928. El 1926 va exposar a la Societat Nacional de Belles Arts i al Salon d'Automne, tot i que no va reeixir vendre cap obra.
En juliol de 1928 va anar a Vinçà, on el rector li va encarregar decorar la capella de Sant Pere de Bell-lloc. El 1931 hi va decorar el Tríptic de la Capella del Rosari representant escenes de l'Anunciació, la Nativitat i la fugida d'Egipte. Alhora també fou professor de dibuix a l'Escola de Belles Arts de Montpeller, i en va ser director de 1939 a 1967. El 1953 va comprar la masia als Aspres "Mas de Serrat". Entre les seves obres més destacades hi ha La temptació de Sant Antoni i nus com Nu amb poma.
Va impulsar la vida artística de Montpeller des del grup Frédéric Bazille, i el 1956 va fundar el grup Montpeller-Sète presidit per François Desnoyer. Aquest mateix any, amb suport del Consell General dels Pirineus Orientals, va crear la Casa Roselló, escola d'estiu que acull a Cotlliure els 40 millors alumnes de les escoles de Belles Arts franceses. Es va dedicar a aquest projecte fins a la seva mort el 1980.

## Referències

* ↑ Camille Descossy, babelio.com
* ↑ Camille Descossy Arxivat 2018-11-08 a Wayback Machine. extret del diccionari Bénézit, a Oxford Index, 2006 (ISBN 9780199773787)
* ↑ Camille Descossy a artisteroussillonnais.eklablog.com

## Enllaços externs

* (francès) UN PEINTRE EN SON PAYS, Camille DESCOSSY documental realitzat per Guy Lochard