OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Federació Internacional de Softbol

La Federació Internacional de Softbol (en anglès: International Softball Federation, ISF) és l'organisme encarregat de governar i promoure el softbol a nivell internacional. Va ser fundada el 1952 a la ciutat de Panamà, amb la finalitat d'establir les regles i normes de l'esport i organitzar competicions internacionals.
Actualment, la ISF és reconeguda per l'International Olympic Committee (IOC) com a federació esportiva internacional, i és membre de l'Associació Internacional dels Federacions d'Esports (ASOIF). La seu central de la ISF es troba a Plantation, Florida, als Estats Units, i compta amb un total de 123 federacions membres arreu del món.
Entre les activitats més destacades de la ISF es troben les competicions internacionals de softbol, com ara els Jocs Olímpics, els Jocs Panamericans, els Campionats del Món de Softbol Femení i els Campionats del Món de Softbol Masculí. També organitza altres tornejos internacionals, com ara la Copa del Món de Softbol Femení i la Copa del Món de Softbol Masculí.
A més de les activitats esportives, la ISF també es dedica a la promoció i desenvolupament del softbol a nivell internacional, amb l'objectiu de fer-lo cada vegada més conegut i popular. Això inclou la creació de programes de formació i entrenament per a àrbitres i entrenadors, així com la col·laboració amb altres organitzacions esportives per a la promoció del softbol.

## Referències

* ↑ Gordon, Barrie. Softball/Baseball. Routledge, 2020-05-28, p. 135–139. ISBN 978-0-429-29648-2.
* ↑ «Softball (Spanish)». Softball (Spanish), 2021. DOI: 10.5040/9781350965867.
* 1 2 1944-, Garman, Judi,. Softball skills & drills. Human Kinetics, 2011. ISBN 978-0-7360-9074-2.
* ↑ L., Potter, Diane. Teaching softball: steps to success. Human Kinetics, 1989. ISBN 0-88011-359-6.
* ↑ editor., National Fastpitch Coaches Association,. The softball coaching bible.. ISBN 978-1-4504-2465-3.
# Federmesser

Federmesser és un terme que descriu la cultura arqueològica existent a la plana del nord d'Europa entre el 14 000 i el 12 800 BP. Inclou diferents grups culturals de finals del paleolític superior final fins al mesolític, presents des de Polònia (amb les cultures Tarnowiana i Witowiana) fins al nord de França i l'oest de Gran Bretanya, succeint aquí al magdalenià.
El grup cultural Federmesser es caracteritza per utilitzar petites fulles de sílex. Precisament el nom d'aquesta cultura arqueològica deriva d'aquestes característiques làmines, en alemany anomenades federmesser ("ganivet de ploma").
Està estretament relacionat amb la cultura tjongeriana dels Països Baixos i Bèlgica, i s'ha suggerit que les dues cultures formarien part d'un complex més generalitzat que pren el nom d'azilià. També està estretament relacionat amb la cultura Creswelliana de la Gran Bretanya.
La cultura d'Ahrensburg la succeeix després del 12.800 BP.

## Referències

* ↑ Petit i White, 2012, p. 479-480.
* ↑ Bodu, 1995, p. 455.
* 1 2 Rozoy, 1998.

## Bibliografia

* Bodu, P. «Un gisement à Federmesser sur les bords de la Seine ; le "Closeau" à Rueil-Malmaison (Hauts-de-Seine)» (en francès). Bulletin de la Société préhistorique française, 92, 4, 1995, pàg. 451-456.
* Bodu, P. «Groupes à Federmesser ou Aziliens dans le sud et l'ouest du Bassin parisien. Propositions pour un nouveau modèle d'évolution» (en francès). Bulletin de la Société préhistorique française, 94, 3, 1997, pàg. 341-348.
* Coudret, P.; Fagnart, J.-P. «Les industries à Federmesser dans le bassin de la Somme : chronologie et identité des groupes culturels». Bulletin de la Société préhistorique française, 94, 3, 1997, pàg. 349-360.
* Pettit, Paul; White, Mark. The British Palaeolithic: Human Societies at the Edge of the Pleistocene World (en anglès). Abingdon (RU): Routledge, 2012. ISBN 978-0-415-67455-3.
* Rozoy, J.-G. «The (Re-)Population of Northern France between 13,000 and 8000 BP» (en anglès). Quaternary International, 49j/50, 1998, pàg. 69–86. Arxivat de l'original el 2012-08-04 [Consulta: 22 gener 2021].
# Bagrat III d'Imerècia

Bagrat III va néixer el 23 de setembre de 1495 i era el fill gran i fou el successor d'Alexandre II d'Imerècia el 1510. Va morir el 1565.
En el seu temps arribaren els otomans. El 1533 els mthavaris (grans senyors) de Mingrèlia i Gúria van atacar sense èxit l'Abkhàzia Menor, que s'havia sotmès als otomans. El 1535 el rei va conquerir el Samtskhé, i els senyors del país (thavadis) demanaren ajuda a l'Imperi Otomà, però l'exèrcit enviat algun temps després va ser derrotat i rebutjat per Bagrat. El soldà va enviar llavors als governadors de Erzerum i Diyarbekir amb un fort exèrcit. El mthavari de Mingrèlia i Abkhàzia, Levan I Dadiani va abandonar al rei, així com els aznauris de Meskhètia, i així els turcs van triomfar a la batalla de Sokhoista, a la província de Bassiani a l'extrem sud-oest de Geòrgia. Quasi tot el Samtskhé fou ocupat pels invasors. En represàlia poc temps després el rei va convidar Levan I a una recepció i el va fer empresonar. Un intent similar amb el mthavari de Guria, no va reeixir. Levan es va poder escapar amb l'ajuda dels senyor locals de Mingrélia i des de llavors Mingrélia i Guria no van obeir més al rei d'Imerècia. Poc temps després els otomans van conquerir la resta del Samtskhé, Adjara i la Tsanétia o Txanétia, i es van avançar pel nord cap a Abkhàzia.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Demetri I d'Imerècia

Demetri I, fill d'Alexandre I d'Imerècia, davant l'atac de Tamerlà es va sotmetre a Geòrgia i va ser nomenat eristhavi d'Imerècia el 1401. En una data entre 1420 i 1430 el país va ser incorporat a Geòrgia. Va morir abans de 1445 (la data exacta no se sap).

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Jordi VI Abaixidze

Jordi VI Abaixidze era el tercer i més jove dels fills del príncep Paata Abaixidze de Sabaixidzo i Sapalavando (+1658, i que no s'ha de confondre amb el seu fill gran i successor Paata Abaixidze, príncep de Sabaixidzo i Sapalavando i senyor de Sverska del 1658 al 1684).
Fou arquebisbe de Kutaisi del 1700 al 1702. El seu nom de naixement era Malakia o Malkhaz. Proclamat rei d'Imerècia en ser derrocat Mamia III Gurieli de Gúria, el 1702. Va ser deposat pels nobles partidaris de Jordi VII d'Imerècia el 1707.
Casat amb la vídua de Katzia II Orbèliani, duc de Ratxa i filla de Jordi Mikeladze, príncep de Sadchilao i Samikelao. Se'n va divorciar i es va casar amb Thamar (+1699) ex-dona de Jordi III d'Imerècia i filla de Katzo Txikovani, príncep de Letxkhúmia, Sainadaridzo, Salipartiano ... Es va casar per tercera vegada amb l'ex-dona de Papuna Chkheidze, duc de Ratxa; i per quarta vegada amb Thamar exdona de Mamia III Gurieli de Gúria, rei d'Imerècia.
Va morir el 15 d'octubre del 1722. El seu fill Levan Abaixidze fou governador i regent d'Imerècia en diversos moments del 1707 al 1725.

## Referències

Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Jordi VIII de Geòrgia

Jordi VII fou rei de Geòrgia del 1446 al 1466 si bé del 1446 al 1453 el rei de iure fou son germà Demetri III i ell només era associat, però tenia el poder efectiu. Va néixer el 1417 i era el tercer fill d'Alexandre I el gran amb Thamar, filla d'Alexandre I d'Imerècia. El 1442 va succeir al seu pare com a rei de Kakhètia i el desembre de 1446 va passar a governar amb el seu germà gran al Kartli.
El 1461 l'atabek de Samtskhé, Kvarkare Djakéli es revolta i venç al rei. El 1463 el que es revoltà fou l'eristhavi de Imerècia Bagrat; el rei marxa contra ell però un altre cop és derrotat. El 1465 Kvarkare II Djakéli torna a derrotar el rei al llac Pharavani i el fa presoner. L'eristhavi de Imerècia, Bagrat, fill de Jordi que era germà d'Alexandre I el gran, aprofita per presentar-se a Kartli i fer-se reconèixer rei (1465). Jordi fou alliberat el 1466, però els senyors de Kartli no el van reconèixer i fou obligat a retirar-se a Kakhétia on es va proclamar rei (1466) i va governar fins al 1476 com a Jordi I de Kakhétia.

## Referències

* Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, ISBN 2-7384-6186-7
# Kai Khusrau I Gurieli

Kaikhushru I Gurieli va ser mtavari de Gúria del 1627 al 1660. Era fill únic de Vakhtang I Gurieli, i va deposar i cegar el seu cosí Simó Gurieli el 1627. Derrotat a la batalla de Banza pel rei Alexandre III d'Imerècia el 1660 va fugir cap a Constantinoble. El rei d'Imerècia va col·locar al tron a Demetri Gurieli. La seva filla Toutha (+1678) es va casar amb el rei Levan de Kartli. Una altra filla es va casar amb Alexandre Dadiani, fill de Lacante II Dadiani de Mingrèlia. Va morir després de 1660 però no se'n sap la data.

## Enllaços externs

* GURIA. The Gurieli Dynasty. GENEALOGY (anglès)

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# 1698
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 11 d'octubre: Es signa el Tractat de la Haia entre el Regne d'Anglaterra i el Regne de França intent de resoldre el problema successori al tron espanyol que proposava com a hereu Josep Ferran de Baviera.
* Climent de Solanell i de Foix esdevé el cent quinzè President de la Generalitat de Catalunya.

### Resta del món

* Octubre, Palau de Versalles: Elisabet Carlota d'Orleans i el duc Leopold I de Lorena contrauen matrimoni, la parella tingué tretze fills dels quals quatre arribaren a la vida adulta.
* Assam, Índia: Els reis ahom d'Assam traslladen la capital de Gargaon a Rangpur.
* És deposat el rei d'Imerècia Jordi V d'Imerècia

## Naixements

* 3 de gener, Pietro Metastasio, escriptor i poeta en italià conegut pel gran nombre de llibrets que va escriure per a òperes.
* 11 de maig, Ivry-sur-Seine: Pierre Contant d'Ivry, arquitecte i decorador francès.
* 24 d'agost, Århus: Erik Pontoppidan, teòleg i ornitòleg danès.
* 14 de setembre, París: Charles François de Cisternay du Fay, químic francès conegut en electroestàtica per diferenciar entre una electricitat positiva i una altra de negativa.
* 26 de setembre: William Cavendish, tercer duc de Devonshire.
* 28 de novembre, Gävle, Suècia: Charlotta Frölich, escriptora, historiadora, agrònoma i poetessa sueca (m. 1770).
* Santiago de Compostel·la: Diego Antonio Cernadas de Castro, escriptor en gallec i castellà i rector de Fruime.
* París: Jeanne Agnès Berthelot de Pléneuf, coneguda com a Marquesa de Prié, cortesana francesa.
* Milà, Ducat de Milà: Giacomo Ceruti, conegut com «Il Pitocchetto», pintor italià.
* Siracusa, Sicília: Rosario Gagliardi, arquitecte del barroc sicilià.
* Mòdena, Ducat de Mòdena Francesc III d'Este, membre de la Casa d'Este que fou duc de Mòdena (1737 i 1780).
* Sant'Angelo a Scala: Pietro Auletta, compositor italià.
* Acós, Bearn: Ciprian Desporrins, poeta bearnès, que fou parlamentari als estats de Bigorra.

## Necrològiques
### Països Catalans

* 12 de març, València: Vicent Guilló Barceló, pintor del barroc valencià, germà d'Eugeni Guilló (n. 1647).

### Resta del món

* 20 de desembre, Stuttgart: Frederic Carles de Wurttemberg-Winnental, fill del duc Eberhard VII i d'Anna Caterina de Salm-Kyrburg.
* Broich, 13 de novembre: Joan Carles August de Leiningen-Dagsburg-Falkenburg, fill de Jordi Guillem i d'Anna Elisabet de Daun-Falkenstein (1636-1685).
* Amsterdam: Gerrit Adriaenszoon Berckheyde, pintor neerlandès conegut pels seus paisatges urbans.

## Referències

* ↑ «Charlotta Frölich». Svenskt kvinnobiografiskt lexikon. Diccionari biogràfic de dones sueces (SKBL). [Consulta: 24 maig 2020].
# Frontera entre Bangladesh i Myanmar

La frontera entre Bangladesh i Myanmar, és la frontera internacional entre Bangladesh i Myanmar (abans Birmània). La frontera està formada pels marges del riu Naf a la punta nord de l'estat d'Arakan i l'extrem sud de lo'estat Xin, prop del cim Mowdok Mual, i s'estén a 170 milles, de les quals 130 milles estan tancades. El govern de Myanmar va anunciar el 2017 que tenia previst tancar la resta de la frontera.

## Refugiats

Els refugiats rohingya utilitzen la frontera per passar Myanmar fins a Bangladesh. Bangladesh i Myanmar han acordat tancar les seves fronteres durant els influxos sobtats dels refugiats rohingya.Al costat de la frontera de Myanmar al districte de Maungdaw, el 80% de la població és rohingya.

## Referències

* ↑ «Myanmar». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ James, Helen. Security and Sustainable Development in Myanmar (en anglès). Routledge, 2006, p. 120. ISBN 9781134253937 [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ «Myanmar to fence remaining border with Bangladesh». Dhaka Tribune. [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ «Border fence upgrade for troubled Rakhine» (en anglès). Burma News International. [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ «Around 27,400 Rohingya flee into Bangladesh from Myanmar: UN sources». Arxivat de l'original el 6 de desembre 2017. [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ «Bangladesh, Myanmar agree to consider sealing border if new crisis erupts» (en anglès). [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ «Rohingya Villagers Recount a Brutal Crackdown in Myanmar». Time [Consulta: 11 setembre 2017].

## Vegeu també

* Enfrontaments entre els exèrcits de Bangladesh i Arakan de 2015
# Anton Xantir

Anton Ígorevitx Xantir (en rus Антон Игоревич Шантырь, Budapest, 4 de febrer de 1976) és un ciclista rus, que competí en ciclisme en pista i professionalment en ruta entre 1998 i 2003.
Va guanyar una medalla de plata als Jocs Olímpics d'Atlanta en la prova de Persecució per equips.

## Palmarès en pista

* 1991
** Campió del món júnior en Persecució per equips (amb Nikolai Kuznetsov, Roman Saprykhine i Alexander Ivankin)
* 1992
** Campió del món júnior en Persecució per equips (amb Igor Soloviev, Roman Saprykhine i Alexei Bjakov)
* 1996
** Medalla de plata als Jocs Olímpics d'Atlanta en la prova de persecució per equips, junt a Nikolai Kuznetsov, Aleksei Màrkov i Eduard Gritsun

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 1997
** 1r a Cali i Trexlertown, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 1997
** 1r a la Volta a Saxònia
** 1r a la Volta a Toledo

## Referències

* ↑ Archives, Cycling. «Anton Chantyr» (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ «Olympedia – Anton Shantyr». [Consulta: 19 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Riu Guart

El Guart o Guard és un riu afluent de la Noguera Ribagorçana per la dreta. Està format per diversos barrancs que baixen de la serra del castell de Llaguarres, a prop de Benavarri. També rep per l'esquerra el riu de Queixigar, que fa de divisòria entre Estopanyà i Fet. Finalment desemboca a prop de Blancafort (la Noguera).

## Referències

* ↑ «Riu Guart». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Frontera entre Tanzània i Burundi

La frontera entre Tanzània i Burundi és la línia fronterera de 451 kilòmetres, en sentit nord-sud, que separa l'est de Burundi, províncies de Muyinga, Cankuzo, Ruyigi, Rutana i Makamba, de la regió de Kigoma a la República Unida de Tanzània a l'Àfrica oriental.

## Traçat

La frontera comença al sud, als marges del Llac Tanganyika al trifini de la República Democràtica del Congo-Tanzània i Burundi-República Democràtica del Congo. Després es dirigeix cap a l'est al voltant de 30 kilòmetres prop del paral·lel 4° nord abans d'arribar als marges del llac Tanganyka a 50 kilòmetres de Kigoma. Després va cap al nord-est seguint el curs sinuós del riu Kagera, sobre un terç de la longitud de la frontera. Després, torna al nord. Prendrà el curs del Ruvubu poc abans d'acabar al trifini Burundi-Ruanda i Ruanda-Tanzània.

## Història

En 1916 es va definir la frontera quan els britànics van conquerir la colònia de l'Àfrica Oriental Alemanya, confirmada en 1919 quan se separaren les colònies de Ruanda-Urundi (que fou entregada a Bèlgica) i el Territori de Tanganyika (administrada per l'Imperi Britànic).

## Referències

* ↑ Anderson, Ewan W. International Boundaries: A Geopolitical Atlas (en anglès). Nova York: Routledge, 2003, p. 140-142. ISBN 157958375X.
* ↑ Shelley, Fred M. Nation Shapes: The Story Behind the World's Borders (en anglès). Santa Barbara: Abc-Clio, 2013, p. 266-268. ISBN 9781610691062.
# Cabassa (instrument)

La cabassa, cabasa, cabaza o afuché és un instrument musical rítmic de fusta agitada.
El seu nom es deu al fet que originàriament estaven realitzades amb carabassa (en portuguès cabaça), com el güiro i les maraques.
La cabassa procedeix de la música popular llatinoamericana. No obstant això, ja està present en algunes orquestres en el subapartat de petita percussió. És molt utilitzada en el jazz llatí, especialment en el gènere bossa nova. Actualment va guanyar molt terreny dins del reggae i la música pop.

## Característiques

La cabassa està construïda amb anells de boles d'acer en forma de cadenes, que emboliquen un cilindre gruixut. És un cos buit i tancat. En el seu interior hi ha uns sonalls metàl·lics que quan l'instrument és agitat en l'aire o copejat amb la mà entrexoquen entre si o amb la paret de la cabasa i produeixen so. El cilindre està unit a un llarg i prim manubri de fusta o plàstic, o metall.

## Referències

* ↑ Encyclopedia of percussion (en anglès). 2a edició. Nova York: Routledge, 2007, p. 258. ISBN 0-415-97123-3.
* 1 2 Blades, James; Holland, James. Cabaca (en anglès). Oxford University Press, 2001. DOI 10.1093/gmo/9781561592630.article.04498.
# Camelina sativa

La Camelina sativa, o simplement camelina és una planta de la família de la col (Brassicaceae). És originària del nord d'Europa i l'Àsia central i també es troba silvestre als Països Catalans. Probablement s'ha anat dispersant com una mala herba en el conreu del lli.

## Cultiu i usos

Com que la planta té unes llavors amb un alt contingut en oli, que és comestible, antigament (hi ha evidències del seu conreu des de fa com a mínim 3.000 anys) es feia servir com a combustible en les llànties per a la il·luminació i com a aliment pels animals. Actualment es proposa el conreu d'aquesta planta com a cultiu energètic (biodiesel)i especialment com a combustible pels avions. Per raons econòmiques aquest conreu es fa aprofitant el període del guaret en els cultius de cereals. La Camelina es conrea, per exemple, als Estats Units i el Canadà, necessita poca aigua o nitrogen per a prosperar i pot créixer en terres marginals i no competeix amb els conreus alimentaris. Es pot fer dins una rotació de conreus amb els cereals com el blat i així el sòl elimina toxines, ja que la Camelina pertany a una família botànica diferent (amb una activitat sobre el sòl diferenciada) de la del cereals
L'oli té alt contingut, més del 45%, en omega-3 i antioxidants.

## Com a espècie invasora

La subespècie C. sativa subsp. linicola es considera una mala herba dels camps de lli. De fet les llavors de camelina s'han anat adaptant elles mateixes al llarg de centenars d'anys a la mida de les llavors del lli perquè no puguin ser separades mitjançant el garbellat, això és un cas de mimetisme vavilovià.

## Notes

* ↑ Daniel Zohary and Maria Hopf, Domestication of plants in the Old World, third edition (Oxford: University Press, 2000), pp. 138f
* ↑ «Biofuel Could Lighten Jet Fuel's Carbon Footprint Over 80 Percent». Arxivat de l'original el 2011-05-03. [Consulta: 25 desembre 2017].

## Referències

* Food in the ancient world from A to Z. Routledge, 2003. ISBN 0415232597.
* Jones, G.; Valamoti, S.M. «Lallemantia, an imported or introduced oil plant in Bronze Age northern Greece». Vegetation History and Archaeobotany, 14, 4, 2005, p. 571–577. DOI: 10.1007/s00334-005-0004-z.
* Plants and Diet in Greece from Neolithic to Classic Periods: the archaeobotanical remains. Archaeopress, 2006. ISBN 1841719498.
* D.H. Putnam, J.T. Budin, L.A. Field, and W.M. Breene (1993) Camelina: A Promising Low-Input Oilseed. p. 314-322. In: J. Janick and J.E. Simon (editors), New crops. Wiley, New York.
* Seeding the way to better biofuels, 21 novembre 2007.

## Enllaços externs

* "Evaluation of Camelina sativa oil as a feedstock for biodiesel production", Industrial Crops and Products, Vol. 21 Issue 1 (January 2005), pp. 25-31
* JAL Flight Brings Aviation un pas endavant en l'ús de biodièsel
# Cas Mudde

Cas Mudde (Amsterdam, 3 de juny de 1967) és un politòleg neerlandès especialitzat en l'extremisme polític i el populisme a Europa i als Estats Units d'Amèrica.
De 1999 a 2002 va ser professor a la Universitat d'Edimburg, i de 2002 a 2010 a la Universitat d'Anvers. És professor associat de Ciència Política a l'Escola d'Afers Públics i Internacionals de la Universitat de Geòrgia. També és professor adjunt al Center for Research on Extremism (C-REX) de la Universitat d'Oslo.
Forma part dels consells editorials de revistes acadèmiques com Acta Politica, Democracy and Security, Patterns of Prejudice, Politics in Central Europe i The Journal of Política.

## Obra publicada

* The ideology of the extreme right. Manchester University Press, 2002. ISBN 9781847790118.
* Western democracies and the new extreme right challenge. London New York: Routledge, 2004. ISBN 9780415369718.
* Racist extremism in Central and Eastern Europe. London New York: Routledge, 2005. ISBN 9780415355940.
* Populist radical right parties in Europe. Cambridge, UK New York: Cambridge University Press, 2007. ISBN 9780511341434. (Table of contents, Introduction, and Index.)
* SYRIZA: The Failure of the Populist Promise. Londres: Palgrave Macmillan, 2017. ISBN 978-3-319-47478-6.
* Populism: A Very Short Introduction. Oxford: Oxford University Press, 2017. ISBN 9780190234874.
* The Far Right Today. Cambridge: Polity Press, 2019. ISBN 978-1-5095-3683-2.
* Ultradreta. Decàleg per entendre d'on ve i on va l'onada que amenaça la democràcia. Barcelona: Saldonar, 2020. ISBN 978-84-17611-42-2.

## Referències

* ↑ Ramírez, María. «Hemos permitido que la extrema derecha determine de qué hablamos y cómo hablamos de ello» (en castellà), 27-02-2021. [Consulta: 28 desembre 2022].
* ↑ Cas Mudde
* ↑ «Home - C-REX - Center for Research on Extremism» (en anglès). www.sv.uio.no. [Consulta: 10 octubre 2019].
* ↑ Barragán, Carlos. «Si solo hablas de economía, la ultraderecha no tiene nada que aportar» (en castellà), 27-10-2019. [Consulta: 28 desembre 2022].
* ↑ Puig Sedano, Xavier. «La política convencional és la que ha facilitat l'ascens de l'extrema dreta» (en català). El Temps, 12-10-2020. [Consulta: 28 desembre 2022].
* ↑ Barnils, Andreu. «Estem vivint la normalització de la ultradreta». Vilaweb, 19-09-2020. [Consulta: 28 desembre 2022].