OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bagrat I d'Imerècia

Bagrat I Mtziré o Msiré (el Petit) d'Imerècia (en géorgien : ბაგრატ I მცირე) fou el fill i successor del rei Miquel d'Imerècia el 1329. Era menor d'edat i va ser deposat per Jordi VI el Brillant de Kartli el 1330, quan va ocupar el país, però el va fer eristhavi de Xoropan amb el govern hereditari de la regió.
Es va casar el 1358 amb la germana (o filla) de Kvarkare II Djakéli, Atabek de Samtskhé. Va morir el 1372. Va deixar tres fills (Alexandre I, Jordi I i Constantí II) que el van succeir successivament. A la seva mort el va succeir el fill gran Alexandre I com seristavo de Xorapan (i el 1387 fou rei d'Imerècia).

## Referències

* Nodar Assatiani et Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, Paris, l'Harmattan, 1997, 335 p. (ISBN 2-7384-6186-7).
* Alexandre Manvelichvili, Histoire de la Géorgie, Paris, Nouvelles Éditions de la Toison d'Or, 1951, 476 pàgs.
* Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie. volum II : Histoire moderne de la Géorgie, Réédition Adamant Media Corporation (ISBN 0543944808), p. 246-247.
# Constantí I d'Imerècia

Constantí I (en gworgià კონსტანტინე I ; mort el 1327) fou el fill gran i successor del seu pare David VII Narin com a rei d'Imerècia el 1293. Era membre de la dinastia dels Bagrationi.
El seu pare era el rei David VI Narin i la seva mare era Tamar Amanelisdze, fille d'un noble georgià. Va rebre el regne d'Imerècia creat a la mort del pare a la part oest del país, però portava a més la titulació de « Rei dels kartvels o georgians, dels abkhazos, dels rans, dels armenis... » (i altres). Va tenir capital a Kutaisi i es va proclamar independent de la dominació mongola però va tenir diversos problemes financers. D'altra banda el seu germà Miquel Bagration va dirigir una revolta contra ell al curs de la qual Constantí I va perdre les províncies de Ratxa i d'Imerècia del nord (Letxkhumi i Arguètia); la noblesa va intentar reconciliar als dos germans sense èxit i el país va restar dividit entre els dos bàndols
Els nobles van aprofitar la debilitat reial per refermar la seva autonomia. Jordi Dadiani, duc de Mingrèlia, es va apoderar de gran part del ducat de Sukhumi i va expandir les seves possessions fins Anacòpia. Els Xarvaixidze van recuperar el control d'Abkhàzia, els Gurieli van controlar Gúria, i els Vardanidze la Svanètia, deixant poc marge a l'autoritat reial.
Va morir el 1327 sense descendència i el va succeir el seu germà Miquel d'Imerècia.

## Notes

* ↑ Rayfield, Donald (2012). Edge of Empires: A History of Georgia. London: Reaktion Books. pp. 132, 139–140. ISBN 1780230303

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Rustam d'Imerècia

Rustam fou per dues vegades rei d'Imerècia. Era nascut el 1571 i el fill gran de Constantí III d'Imerècia. El 1589 va ser proclamat rei en ser capturat Levan, però Mumia Dadiani de Mingrèlia va instal·lar un altre pretendent. El 1590 va tornar a ser proclamat rei i es va casar amb una germana de Manuchar II (Mustafa Pasha), atabek de Samtskhé. Va morir el 1605.

## Referències

Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Bagrat V de Geòrgia

Bagrat V conegut com el gran fou rei de Geòrgia del 1360 al 1393. Era fill de David IX al qual va succeir en el tron, però abans va ser associat a la corona (1355-1360).
Es va casar amb Elena (morta el 1366) filla de l'emperador Basili de Trebisonda i després amb Anna Comnena (morta el 1406 o més tard) filla d'Aleix III Comné de Trebisonda.
En la guerra que sostenien l'horda d'or i Tamerlà (Timur Shah, Timur Lenk), car ambdós volien dominar l'Azerbaidjan, aquest últim va fer una campanya en aquesta regió. El rei Bagrat era aliat del khan Toktamish així que Tamerlà després de la campanya a l'Azerbaidjan va entrar a Geòrgia i va assetjar Tblisi i la va conquerir el 21 de novembre de 1386. Bagrat va ser fet presoner amb la seva família. Tamerlà va saquejar Geòrgia i se'n va entornar emportant-se a Bagrat. Arribats a la regió del Karabakh el rei georgià va haver de convertir-se a l'islam i prometre que islamitzaria tot el país. Aconseguit això va donar un exèrcit de dotze mil homes a Bagrat i el va reenviar cap a Geòrgia. Però Bagrat no volia renunciar a la fe, i posat en contacte secret amb els seus fills va planejar que eliminaria l'exèrcit tan bon punt entressin a terres georgianes. Així va ser. Caiguts en una emboscada els dotze mil soldats van ser eliminats. Tamerlà es va posar furiós i va decidir de suspendre la campanya que tenia preparada i marxar contra Geòrgia. A la primavera del 1387 els georgians estaven preparats. L'exèrcit de Tamerlà va entrar el país, però va trobar una resistència ferotge, i va tenir moltes baixes, tot i així els georgians van ser derrotats però com que Tamerlà va tenir notícies de l'entrada de Toktamish a l'Azerbaidjan, va deixar Geòrgia on no va retornar fins després d'uns anys, quan ja Bagrat havia mort. El 1387 aprofitant aquests fets, el duc de Chorapan (Imerècia) es va revoltar i es va proclamar rei d'Imerècia que es va fer independent després de pertànyer a Kartli des del 1330. El 1392 va reconquerir l'Imerècia i va declarar el regne suprimit.
Bagrat va morir el 1393 i el va succeir el seu fill Jordi VII.

## Referències

* Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, ISBN 2-7384-6186-7
# Jordi XI de Kartli

Jordi XI de Kartli (Shah Nawaz Khan III), nascut després de 1648, segon fill de Vakhtang V de Kartli i de Rwadam, fou tres vegades rei de Kartli.
Va rebre el títol de Gurgín Khan de Sulayman I, el xa de Pèrsia abans de pujar al tron. Designat regent durant l'absència del pare, que estava a Pèrsia, període en què va rebre el títol de Shah Nawaz Khan el 10 de gener de 1676. Va succeir al seu pare el setembre de 1676 per decisió del xa. Irakli, el fill gran i hereu del difunt rei Vakhtang V, que era a Kakhètia, l'abandona i marxa cap a Imerècia i així el tron de Kartli va passar a Jordi XI, que era de religió musulmana i que regnà sota el nom de Shah Navaz III.
Però havent conspirat per revoltar-se i apoderar-se de la Kakhètia (1688) fou deposat i nomenat al seu lloc el seu germà gran Irakli (Nazar Ali Khan), que finalment havia accedit a convertir-se a l'islam.
Poc temps després els nobles es revoltaren i van cridar a Jordi XI que havia fugit a Ratxa junt amb el seu germà Artxil (1691). Jordi va fer submissió al xa i el van nomenar altre cop com a rei, però va ser deposat el 1695.
En esclatar la guerra entre la noblesa partidària d'un i altre, que va durar del 1691 al juliol del 1703 quan ambdós van decidir sotmetre's al que digués el xa, que va nomenar Jordi XI com a rei i a Irakli com a cap de l'exèrcit persa (kularaghassi) per lluitar a l'Afganistan. El fill gran d'Irakli fou enviat com a rei de Kakhètia. I Vakhtang (fill de Levan) nebot de Jordi XI, fou nomenat governador (djanichine, literalment substitut) de Kartli i després rei.
Va ser governador de Kerman del 1699 al 1703, i de Kandahar del 1703 al 1709, i Sipahsalar a l'exèrcit persa 1699 a 1709.
Es va casar dues vegades, la primera amb Tamara Davitishvili (+1683) i la segona amb Khwarashan Mekeliadze (+ 1695).
Fou assassinat per Mir Wais Ghalzai, prop de Kandahar, el 23 d'abril del 1709.

## Referències

* ↑ Houtsma, M. Th.. E. J. Brill's first encyclopaedia of Islam 1913-1936 (en anglès). Brill, 1987, p. vol.8, p.759. ISBN 9004082654.

## Bibliografia

Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Temple de Leucotees

El temple de Leucotees (en llatí Leucothees Fanum; en grec antic Λευκοθέας ἱερόν) era un temple i un oracle al territori dels Moscs a la Còlquida, dedicat a Leucòtea, una deessa marina.
La llegenda n'atribueix la fundació a Frixos. El temple, que era famós per les seves riqueses, diu Estrabó, va ser saquejat per Farnaces I i després per Mitridates VI Eupator, reis del Pont. Es troba proper a Suram, entre Imerècia i Kartli.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Leucothees Fanum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 maig 2021].
# Ratxa-Letxkúmia

Ratxa-Letxkúmia (o Letxkhúmia) és una regió històrica de Geòrgia situada al nord-oest del país, a la vora de Svanètia. Letxkúmia estava situada a l'est de Svanètia i de Ratxa situada una mica més a l'oest. Li donen nom les muntanyes Letxkumi d'entre 1600 i 2500 metres; a la part sud d'aquestes muntanyes abunden les vinyes. El riu Rioni passa al sud de la regió.
Letxkúmia encara que tenia senyors propis, va estar unida a Ratxa fins al 1768 i els dos territoris foren coneguts conjuntament com a Takvèria; quan Ratxa fou annexionada a Imèretia el 1768, Letxkúmia va ser cedida als Dadiani de Mingrèlia a la que encara pertanyia quan el país fou annexionat a Rússia el 1857. Per la seva història vegeu Ratxa i Letxkhúmia

## Referències

* Dadiani de Mingrèlia
# Front de Salvació Nacional Palestí

El Front de Salvació Nacional Palestí (àrab: جبهة الانقاذ الوطني الفلسطيني, Jabhat al-Inqāḏ al-Waṭanī al-Filasṭīnī) va ser una coalició de faccions palestines. Estava format pel Front Popular per a l'Alliberament de Palestina, el Front Popular per a l'Alliberament de Palestina-Comandament General, As-Saika, el Front de Lluita Popular Palestina, el Front d'Alliberament Palestí i Fatah al-Intifada. El Front es va fundar com a reacció als Acords d'Amman entre Iàssir Arafat i el rei Hussein I de Jordània. El Front de Salvació Nacional Palestí va acusar la direcció de l'Organització per l'Alliberament de Palestina (OAP) de «capitulació».
El 1991, l'OAP va convidar el Front de Salvació Nacional Palestí a Tunis per a converses de reconciliació.

## Referències

* ↑ «Palestinian National Salvation Front». Encyclopedia.com. [Consulta: 20 gener 2023].
* 1 2 Los Angeles Times. 6 Palestinian Units Unite to Oppose Arafat, March 25, 1985
* ↑ Rosemary Sayigh. Too Many Enemies. Lulu.com, 7 maig 2015, p. 260. ISBN 978-82-999320-5-9.
* 1 2 Bidwell, Robin Leonard. Dictionary of Modern Arab History: An A to Z of Over 2,000 Entries from 1798 to the Present Day (en anglès). Routledge, 1998. ISBN 978-0-7103-0505-3.
* ↑ Middle East International No 292, 23 January 1987; Publishers Lord Mayhew, Dennis Walters MP; ‘a correspondent’ pp.12-13; No 289, 5 December 1986; Jim Muir pp.10-11
# Gran inscripció de Karnak

La Gran inscripció de Karnak està localitzada a la paret de la secció Cachette del recinte Amun-Re del temple de Karnak, en la moderna ciutat de Luxor, la gran inscripció de Karnak de Merneptah és un registre de les campanyes d'aquest rei contra els Pobles de la mar.
La inscripció, la qual ha perdut avui dia un terç del seu contingut, mostra les campanyes reials i el retorn del rei amb un botí i presoners.

## Referències

* ↑ Weigall, Arthur. A Guide to the Antiquities of Upper Egypt. Londres: Mentheun & Co, 1910, p. 109. ISBN 1-4253-3806-2.
* ↑ Blyth, Elizabeth. Karnak: Evolution of a Temple. Oxford: Routledge, 2006, p. 164–165. ISBN 0-415-40487-8.
# Nom vietnamita

El nom vietnamita, generalment, està format per tres components: un nom familiar, un o més noms del mig o segons prenoms, i un nom de pila o prenom, utilitzats en aquest ordre. L'ordre del "nom familiar primer" segueix el sistema dels noms xinesos, comú a tota l'àrea cultural xinesa, tot i que difereix dels noms xinesos, coreans i japonesos al disposar d'un nom del mig. Les persones poden ser interpel·lades tant mitjançant el nom complet, el prenom o un pronom jeràrquic (fet que, normalment, demostra un grau de familiaritat o amistat proper).
Com a conseqüència de la freqüència en què es troben cognoms com Nguyễn, Trần o Lê, les persones normalment són interprel·lades a partir del seu nom del mig o del seu prenom als mitjans vietnamites i en sectors poblacionals més joves.
Com que la llengua vietnamita és tonal, també ho són els seus noms. Els noms que s'escriuen igual però tenen tonalitats diferents, són noms diferents, fet que pot provocar que la gent no vietnamita tingui problemes quan no s'escriuen els accents diacrítics.
Tot aquell que sol·liciti la nacionalitat vietnamita ha d'adoptar un nom vietnamita.

## Cognom

El cognom, o nom familiar, se situa en primera posició, i és passat de pare a fills. S'estima que hi ha al voltant de 100 noms familiars, tot i que alguns són més comuns que els altres. S'estima que el nom Nguyễn és utilitzat pel 40% de la població vietnamita. Els tres primers cognoms, numèricament, són tant habituals perquè la població tendia a adoptar el nom dels emperadors amb motiu de mostrar la seva lleialtat. Amb el pas de les generacions, els noms familiars van acabar essent permanents.
A continuació segueix un llistat dels cognoms vietnamites més comuns (els caràcters xinesos que els acompanyen són Hán tự). Conjuntament, aquests 14 noms són utilitzats pel 90% de la població:
* Nguyễn 阮 (39%)
* Trần 陳 (11%)
* Lê 黎 (9.5%)
* Phạm 范 (7.1%)
* Huỳnh/Hoàng 黃 (5.1%)
* Phan 潘 (4.5%)
* Vũ/Võ 武 (3.9%)
* Đặng 鄧(2.1%)
* Bùi 裴 (2%)
* Đỗ 杜 (1.4%)
* Hồ 胡 (1.3%)
* Ngô 吳 (1.3%)
* Dương 楊 (1%)
* Lý 李 (0.5%)

## Exemples

* Nguyễn Tấn Dũng, antic primer ministre del Vietnam. Nguyễn és el nom familiar; Tấn és el nom del mig; i Dũng és el prenom. Formalment, era interprel·lat pel seu prenom ("Sr. Dũng"), enlloc del seu nom familiar.
* Així mateix, el cap militar Võ Nguyên Giáp també era anomenat pel seu nom de pila, "General Giáp".

## Vegeu també

* Nom xinès
* Nom coreà
* Nom cambodjà

## Referències

* ↑ Viet name is mandatory for citizenship
* ↑ Lê Trung Hoa, Họ Và Tên Người Việt Nam (Vietnamese Family and Personal Names), Social Sciences Publishing House (2005) «Archived copy». Arxivat de l'original el 31 gener 2008. [Consulta: 26 març 2014].

## Enllaços externs

* Noms vietnamites en temps antics (en anglès)
* Noms vietnamites per nens i nenes
* Introducció al llenguatge vietnamita
* Noms vietnamites (exemples i pronunciació), lliço en vídeo
# 136a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 136a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República que va prendre part en la Guerra Civil Espanyola. Al llarg de la contesa va estar destinada al front de Guadalajara, sense tenir un paper rellevant.

## Historial

La unitat va ser creada l'1 de maig de 1937 en Girona, a partir de soldats regulars, milicians procedents de la Divisió «Jubert», forces de la defensa de Madrid i milícies procedents de Barcelona i Figueres. El comandament de la nova 136a BM va recaure en el comandant d'infanteria Francisco Costell Salido. La brigada s'integraria en la 33a Divisió. Inicialment la brigada es va traslladar al costat de la resta de la divisió al capdavant d'Andalusia, si bé el mes de juny es va traslladar al front de Guadalajara.
El novembre de 1937 la 136a BM va ser assignada a la 14a Divisió a Guadalajara, quedant en reserva, si bé el 6 de desembre va tornar a quedar situada en primera línia —cobrint el sector de Cifuentes. El 10 de febrer de 1938 la brigada va fer front a quatre assalts enemics contra les seves posicions en el Vèrtex Sierra i Cabezo Cano, aconseguint rebutjar-los. Unes setmanes després, entre l'1 i el 6 d'abril, va intervenir en una petita ofensiva en el front de Conca que, no obstant això, no va donar els resultats esperats. Durant la resta de la contesa no va tornar a intervenir en operacions militars de rellevància. A la fi de març de 1939 la 136a BM es va retirar cap a Madrid, on es va autodissoldre.

## Comandaments
### Comandants

* Comandant d'infanteria Francisco Costell Salido;
* Major de milícies Ramón Pastor Llorens;
* Major de milícies Eugenio Franquelo Ramírez;
* Major de milícies Bernabé López Calle;
* Major de milícies Mariano Román Urquiri;
* Capità de milícies Pedro Monné Farreras;

### Comissaris

* Rafael Sanz Lapis, del PSUC;
* Isidro Albert Raigada;

### Caps d'Estat Major

* tinent coronel Francisco Armengol Vilallonga;
* major de milícies Rafael Carretero;
* capità de milícies Serafín Gilart Fité;

## Referències

* ↑ Zaragoza, 1983, p. 59.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 126, 166.
* ↑ Téllez, 1978, p. 161.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 182.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* Téllez, Antonio. Sabaté. Guerrilla urbana en España (1945-1960). Barcelona: Editorial Virus, 1992.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Setge de Salses (1642)

El Setge de Salses de 1642 fou un dels episodis de la Guerra dels Segadors

## Antecedents

Poc després de la revolta que va suposar el Corpus de Sang, l'exèrcit de Felip IV d'Espanya va ocupar Tortosa i Tarragona, el 17 de gener de 1641, davant l'alarmant penetració de l'exèrcit castellà, Pau Claris al capdavant de la Generalitat de Catalunya, proclamà la República Catalana acordant una aliança política i militar amb França, posant Catalunya sota l'obediència de Lluís XIII de França. Pocs dies després, amb l'ajuda de l'exèrcit francès, la Generalitat obtingué una important victòria militar en la batalla de Montjuïc del 26 de gener de 1641, i les tropes castellanes es retiraven a Tarragona.
El 4 de maig de 1641 l'estol francès d'Henri d'Escoubleau de Sourdis es presentà davant de Tarragona i inicià el bloqueig de la ciutat amb les tropes de terra de Philippe de La Mothe-Houdancourt. Durant els mesos de maig i juny es lluità als voltants de Tarragona; el fort de Salou caigué en poder dels francesos el 9 de maig i Constantí el 13 de maig. Després de ser derrotats del 30 de juny al 4 de juliol de 1641 en la primera batalla naval de Tarragona, els espanyols van bastir un nou estol comandat per García Álvarez de Toledo y Mendoza que va aconseguir lliurar provisions a la ciutat i fer fugir l'estol francès al Rosselló.
Una columna castellana de 4.500 homes va sortir de Tarragona el 23 de març de 1642 per socórrer el Rosselló, que havia quedat aïllat al nord, però foren derrotades a mig camí i Cotlliure va caure el mes d'abril. El maig, els espanyols retiren els terços que estaven a Roses amb un estol de 78 naus.

## Batalla

Pocs dies després de la rendició de la ciutat de Perpinyà, el 15 de setembre de 1642 es rendia la guarnició del Castell de Salses.

## Conseqüències

El Rosselló va caure completament en mans francocatalanes, i d'aquesta manera els objectius de Richelieu i Lluís XIII de França de controlar els comtats nordcatalans quedaven satisfets i, per tant, es van donar per acabades les operacions principals. A més, el 4 de desembre de 1642, moriria Richelieu, i el 14 de maig de 1643, Lluís XIII, començant una època de molta agitació a França que va permetre als espanyols recuperar progressivament territori al Principat.

## Referències

* ↑ «INSURRECCIÓN DE CATALUÑA, O GUERRA DELS SEGADORS (1640 - 1659)». www.ingenierosdelrey.com. Arxivat de l'original el 2007-07-01. [Consulta: 11 març 2014].
* ↑ (francès) Forteresse de Salses Arxivat 2008-02-23 a Wayback Machine.
# Vessant

Un vessant en geomorfologia és una superfície inclinada (coster) d'una muntanya pel qual baixen les aigües i que uneix el tàlveg i la carena. Dos vessants, separats o no per una superfície plana al fons de la vall formen un interfluvi. Les valls es caracteritzen pels pendents i les formes dels seus vessants. Els vessants presenten un aspecte molt variat, que depèn de l'estructura i la composició litològica del sòl i també, del clima i de la vegetació. El perfil d'un vessant pot ser regular o irregular (és a dir, amb trencaments de pendent). Els pendents regulars són llisos amb una capa de regolita que emmascara les irregularitats de la roca. Els pendents són irregulars quan el coster és en forma de barrancs, amb cingles, amb alternança de rosts i escarpaments rocallosos i zones de menor declivi cobertes de regolita, etc. El conjunt dels vessants que porten l'aigua per un mateix riu, llac, riu subterrani es coneix com a conca hidrogràfica i el conjunt de totes les conques hidrogràfiques que van a parar al mateix mar és el vessant hidrogràfic. Un vessant es caracteritza per:
* L'altitud i desnivell
* el pendent
* el perfil: regulars i irregulars
* la superfície: sòl, afloraments rocosos
* l'exposició al sol (solana i obaga)
* la vegetació (classificació per nivells de vegetació)
* el desenvolupament per l'home (feixes, etc.)

## Enllaços externs

* «Vessant». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Noori

Noori és un grup de rock molt popular al Pakistan, d'on és originari. Consta de dos membres estables, Ali Noor, guitarra i veu i Ali Hamza al baix.

## Membres

* Ali Noor és un advocat i està casat amb Mandana Zaidi, qui fou la directora dels dos vídeos del grup. Va començar actuant amb un grup anomenat Coven que cantava en anglès. va deixar-lo i va cantar una cançó en solitari, Manwa Re. Després va fundar el grup Noori on va començar a cantar en urdú.
* Ali Hamza és el germà petit d'Ali Noor.
* El 2005 Muhammad Ali Jafri (baix i veus) era membre de Noori, però va deixar el grup per qüestions de negocis. El 2006, Gumby (bateria) també va deixar el grup

## Discografia

* Suno Ke Main Hun Jawan (2003)
* Peeli Patti Aur Raja Jani Ki Gol Dunya (2005)
* Begum Gul Bakaoli Sarfarosh (2015)

## Enllaços externs

* Noori - Lloc web oficial
* MP3 de les cançons del segon àlbum Arxivat 2006-06-14 a Wayback Machine.
* Lletres de les cançons del primer àlbum
# Villafranca (Messina)

Villafranca (italià: Villafranca Tirrena), també anomenat localment Bàusu, és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2007 tenia 9.023 habitants. Limita amb els municipis de Messina i Saponara.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Pietro Giovanni La Tona | Llista cívica |
# Circ de la Safor

El circ de la Safor (o de l'Assafor) és una formació muntanyosa a la serra de la Safor, al País Valencià.
Es tracta d'un relleu ben peculiar i gens habitual en terres valencianes que recorda als circs glacials de latituds més nòrdiques. És una espectacular graderia amb imponents crestes que arriben als 1.012 msnm a l'Alt de la Safor. Aquesta morfologia fou causada per un gran enfonsament de les dolomies cretàcies, molt carstificades, que la formen. Aquest enfonsament, afavorit pels nivells margosos subjacents i per l’erosió del riu d’Alcoi, va donar origen a l'anomenat circ, amb desnivells notables i pendents molt accentuats. No es tracta doncs ni d'una formació volcànica ni d'origen glacial, com pot recordar per la seua estructura.
El conjunt presenta una forma de ferradura oberta cap al nord amb una longitud màxima d'uns 2,4 quilòmetres (de sud a nord) i una amplada de 2 km (d'est a oest). Des de l'Alt de la Safor a la Pedrera Gran (200 m) hi ha un desnivell superior als 800 m, amb un fort pendent amb un valor mitjà d'un 44%, valor que, en la part més alta, especialment entre els 750 m i el cim, augmenta de forma espectacular, acostant-se a la vertical, fet que contribuïx a donar espectacularitat al paratge.
La cresta del circ discorre pels límits municipals de Vilallonga (la Safor) amb la Vall de Gallinera (Marina Alta). L'Orxa, a l'oest, fita en el cim de l'Alt de la Safor.

## Referències

* ↑ «El circ de la Safor | enciclopedia.cat». [Consulta: 27 setembre 2024].
* ↑ Sociedad Geológica de España Geolodía.