OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paleta dels caçadors

La paleta dels caçadors o paleta de la caça del lleó és un objecte commemoratiu del període Naqada III, possiblement trobada a Abidos o Al-Amarna. Dos fragments es troben al Museu Britànic i un tercer al Louvre.
Les paletes a l'antic Egipte, com la dels Caçadors, eren emprades per preparar els cosmètics. No obstant això, les paletes tan elaborades com aquesta, eren emprades per una funció purament ritual. La seva àmplia decoració sembla assenyalar que és. Conserva el cercle del centre, usat per triturar els minerals necessaris per al maquillatge, que és prova del seu propòsit original. La paleta és simètrica. Les figures humanes estan col·locats en els costats de la paleta, separades pels animals. S'ha intentat (sense èxit) alinear als personatges.

## Figures

A l'escena, les figures humanes són set homes joves, els protagonistes principals, amb armes de llarg abast (arcs). Les figures humanes es divideixen en dues seccions amb una funció diferent a la caça. Primer hi ha els caçadors porten maces de cap de pera, arcs, destrals, llances, estendards i llances. El segon grup d'arquers a l'avantguarda té el paper central: s'encarreguen d'aniquilar al lleó.
L'arc és l'arma protagonista d'aquesta història. Els dos lleons apareixen assagetats per les sagetes egípcies. Una figura molt curiosa és la d'un arquer amb tres sagetes de punta traversal llestes per disparar. Altres figures estan ja preparades per disparar una sola sageta.

## Simbologia

Els imatges imbolitzen l'èxit de l'Alt Egipte sobre el Baix Egipte, i en general, l'ordre universal (La Maat, representada pels egipcis) que s'imposa sobre el desordre (les bèsties). El lleó que tiba del seu cadell enfilat de sagetes probablement representa un líder estranger o el caos.
* Fragment del Louvre. Detall mostrant diverses armes
* Fragment del British Museum. Detall del lleó amb sagetes.

## Referències

* ↑ Rice, Michael. The power of the bull (en anglès). Londres: Routledge, 1998. ISBN 0-415-09032-6.
* 1 2 Etienne, Marc; Pierrat-Bonnefois, Geneviève. «Fragment of the Hunting Palette» (en anglès). Louvre, vers 3300 - 3100 avant J.-C.. Arxivat de l'original el 2020-01-29. [Consulta: 29 gener 2020].

## Bibliografia

* Stead, Miriam. Egyptian life. Cambridge, Mass: Harvard University Press, 1986. ISBN 0-674-24151-7.
* «The Hunters' Palette» (en anglès britànic). The British Museum. [Consulta: 29 gener 2020].
* Raffaele, Francesco. «The Hunters Palette (Lion Hunt palette) (fotomontatge dels tres fragments)» (en anglès). Corpus of Egyptian Late Predynastic Palettes.
# Perezgil

Perezgil és un personatge de ficció interpretat per Jesús Alcaide que va aparèixer en la versió espanyola de Barri Sèsam durant els anys 1979 i 1980, i entre 1981 i 1983 a La cometa blanca, i era l'encarregat de respondre les preguntes que els nens els enviaven. És un cargol de color verd, el seu cabell és arrissat i verd, i porta ulleres. Perezgil sempre apareixia assegut sobre un mur i difícilment l'abandonava. Perezgil és un personatge adult molt intel·ligent, però una mica repel·lent. És el personatge antagònic a la Gallina Caponata.

## Referències

* ↑ «25 años sin Jim Henson, el padre de los Teleñecos» (en castellà). RTVE, 07-07-2015. [Consulta: 21 novembre 2016].
* 1 2 Medina, Guillermo. Abuelito dime tú. Diábolo Ediciones, 2011. ISBN 9788415153344.
* ↑ Cole, Charlotte F.; Lee, June H. The Sesame Effect: The Global Impact of the Longest Street in the World (en anglès). Routledge, 2006. ISBN 1317615018.
# Perneb

Perneb (pr nb, "Senyor de [la seva] casa") va ser un príncep i sacerdot egipci de principis de la II dinastia (2890–2686 aC).
Perneb en jeroglífic :
El nom de Perneb es conserva en diversos segells d'argila trobats a la tomba de galeria A de Saqqara, que s'atribueix a dos reis diferents, Hotepsekhemui i Raneb. Aquesta circumstància ha provocat discussions entre els egiptòlegs sobre l'origen familiar de Perneb. Tanmateix no es pot dir amb certesa de qui va ser fill exactament.
Perneb duia el títol de Fill del Rei (s3-njsw.t), tot i que es va fer conegut perquè portava un altre títol molt inusual: era sacerdot de Sopdu (Jrj-ẖt-Spd.w), una deïtat que poques vegades s'anomena als inicis de la història d'Egipte. El seu centre de culte es trobava en algun lloc del delta oriental del Nil, en una ciutat anomenada Iptjw de la que se'n desconeix la ubicació. També es desconeix on va ser enterrat Perneb.

## Referències

* ↑ Wilkinson, 1999, p. 296.
* ↑ Kaplony, 1963, p. 367.

## Bibliografia

* Kaplony, Peter. Die Inschriften der Ägyptischen Frühzeit (en alemany). vol. 3. Wiesbaden: Harrassowitz, 1963. ISBN 3-447-00052-X.
* Wilkinson, Toby A. H.. Early dynastic Egypt: Strategy, Society and Security (en anglès). Londres: Routledge, 1999. ISBN 0-415-18633-1.
# Perspectivisme

El perspectivisme (també anomenat perspectivalisme) és una posició filosòfica presentada per Ortega y Gasset, segons la qual, en el terreny del coneixement, cada subjecte coneix la realitat des del seu punt de vista o perspectiva particular, i, per tant, la visió que cada subjecte posseeix d'aquesta realitat és una visió autèntica, però parcial. Ortega y Gasset pretén, amb aquesta postura superar la polèmica entre el dogmatisme i l'escepticisme.
Tot i que el perspectivisme no considera que totes les perspectives i interpretacions tinguin la mateixa veritat o valor, sosté que ningú té accés a una visió absoluta del món tallada de la perspectiva. Aquesta visualització es produeix des d'algun punt de vista, que al seu torn afecta la manera com es perceben les coses. En lloc d'intentar determinar la veritat per correspondència amb coses fora de qualsevol perspectiva, el perspectivisme, generalment busca determinar la veritat comparant i avaluant les perspectives entre elles. El perspectivisme es pot considerar com una forma primerenca de pluralisme epistemològic, encara que en alguns relats inclou el tractament de la teoria del valor, la psicologia moral i la metafísica realista.
A diferència del relativisme, el perspectivisme no nega l'existència d'una veritat absoluta, ja que aquesta seria la unió de totes les perspectives possibles.

## Referències

* 1 2 Wiefling, Fernanda «Grados de metaforicidad en artículos científicos de física y antropología: un estudio contrastivo» (en castellà). Traslaciones. Revista latinoamericana de Lectura y Escritura, 3, 5, 27-07-2016, pàg. 159–186. ISSN: 2362-6194.
* ↑ Blas González, Pedro «Perspectivismo, formalismo y la realidad objetiva en el pensamiento de Ortega y Gasset y la arquitectura de Mies Van der Rohe». Sincronía, 27 (Summer 2003, 2003, pàg. 9. ISSN: 1562-384X.
* 1 2 Agazzi, Evandro «Scientific Realism Within Perspectivism and Perspectivism Within Scientific Realism» (en anglès). Axiomathes, 26, 4, 01-12-2016, pàg. 349–365. DOI: 10.1007/s10516-016-9304-4. ISSN: 1572-8390.
* ↑ Sandywell, Barry. Dictionary of Visual Discourse: A Dialectical Lexicon of Terms. Londres: Routledge, 2016-04-21. DOI 10.4324/9781315577098. ISBN 978-1-315-57709-8.
* 1 2 Nehamas, Alexander. The Art of Living: Socratic Reflections from Plato to Foucault (en anglès). University of California Press, 2000-03, p. 143-150. ISBN 978-0-520-22490-2.

## Enllaços externs

* Possibilitats i límits del coneixement: què podem saber?
* Article sobre Ortega y Gasset: el Perspectivismo
* Webdianoia. Filosofia Contemporània: Ortega y Gasset. El perspectivismo
# Pierre Sidos

Pierre Sidos (6 de gener de 1927 – 4 de setembre de 2020) fou un polític d'ultradreta francesa nacionalista, neo-Pétainista, i activista antisemític. Es considera una de les figures més destacades del nacionalisme francès de la segona meitat del segle xx. Sidos era el fundador i cap de Jeune Nation (1949–1958) i de l'organització nacionalista L'Œuvre Française (1968–2013).
Sidos va ser condemnat en 1946 per unir-se al francisme als 16 anys durant la Segona Guerra Mundial i l'ocupació Nazi de França. Després de passar dos anys d'internament a Natzweiler-Struthof, va fundar el 1949 Jeune Nation, una de les organitzacions que promovien el neofeixisme a la França de postguerra. Famós per la seva violència insurreccional durant la guerra d'Algèria, l'organització va ser dissolta per decret oficial el 1958.
Condemnat un segon cop el 1963 per reactivar una organització il·legalitzada i per comprometre la seguretat de l'Estat, Sidos va fundar el moviment Occident l'any següent, però aviat va trencar amb el grup. Finalment va crear un altre moviment d'ultra dreta ell1968, L'Œuvre Française, que va dirigir fins al 2012. El moviment va ser prohibit un any més tard, convertint-lo en la quarta associació fundada per Sidos en ser dissolta per les autoritats franceses.

## Referències

* 1 2 Shields, 2007, p. 94.
* ↑ Gautier, 2017, p. 42–43.

## Bibliografia

* Algazy, Joseph. La tentation néo-fasciste en France: de 1944 à 1965 (en francès). Fayard, 1984. ISBN 978-2213014265.
* D'Appollonia, Ariane Chebel. L'extrême-droite en France: De Maurras à Le Pen (en francès). Editions Complexe, 1998. ISBN 978-2870277645.
* Dard, Olivier «L'Anticommuniste des Héritiers de Jeune Nation» (en francès). Communisme. L'Âge d'Homme, 62/63, 2000.
* Doucet, David. «Entretien : Pierre Sidos» (en francès), 12-04-2013.
* Gautier, Jean-Paul. Les extrêmes droites en France: De 1945 à nos jours (en francès). Syllepse, 2017. ISBN 978-2849505700.
* Lebourg, Nicolas. «L'Œuvre française, une longue marche sous le signe de la croix celtique» (en francès), 21-11-2014.
* Shields, James G. The Extreme Right in France: From Pétain to Le Pen. Routledge, 2007. ISBN 978-0415372008.
* Taguieff, Pierre-André; Tarnero, Jacques; Badinter, Robert. Vous avez dit fascismes ? (en francès). Arthaud-Montalba, 1983. ISBN 9782402119221.
# Prajna

El prajna és un concepte budista que es pot traduir com 'saviesa', 'comprensió', 'discerniment', 'agudesa cognitiva' o 'saber fer'.
En el budisme es refereix sobretot a la saviesa basada en la realització directa de les quatre nobles veritats i l'assimilació de conceptes com el de transitorietat, sorgiment depenent, insubstancialitat, buit, etc. És la saviesa que és capaç d'extingir les afliccions i ocasionar la il·luminació.

## Referències

* ↑ Collins, Steven. Nirvana and Other Buddhist Felicities. Cambridge University Press, 1998, p. 140. ISBN 978-0-521-57054-1.
* ↑ Gombrich, Richard. Theravada Buddhism. Routledge, 2006, p. 47. ISBN 978-1-134-90352-8. «All phenomenal existence [in Buddhism] is said to have three interlocking characteristics: impermanence, suffering and lack of soul or essence.»
* ↑ Olson, Carl. The Different Paths of Buddhism: A Narrative-Historical Introduction. Rutgers University Press, 2005, p. 63–64. ISBN 978-0-8135-3778-8.
# Puabi

Puabi (en accadi significaria 'Paraula del meu pare'), en sumeri Šubad, va ser una personalitat destacada de la ciutat estat d'Ur a la meitat del tercer mil·lenni aC. Generalment, se la considera reina, però el seu estatus és disputat. Alguns segells cilíndrics de la seva tomba li donen el títol de "nin", una paraula sumèria que vol dir reina o sacerdotessa. Puabi és un nom accadi semític i tenia una alta posició en un lloc de Sumer, cosa que indica un alt grau d'intercanvi cultural.
L'arqueòleg Leonard Woolley va trobar la seva tomba l'any 1922, al cementiri reial d'Ur i el seu equip la va excavar fins al 1934. Era única entre totes les tombes, no sols per la gran quantitat d'artefactes d'enterrament ben conservats sinó perquè no s'havia tocat en 4.500 anys. L'havien enterrat amb cinc soldats i tretze dames d'espera (suposadament, servidores que s'havien enverinat elles mateixes o a mans d'altres), que havien de servir la seva mestressa al següent món. Hi havia gran nombre de deïtats al seu voltant, vestimentes, anells, fulles daurades, làmines, una lira d'Ur, objectes d'or, lapislàtzuli, cilindres de gra, un carro adornat amb caps de lleons de plata i altres nombrosos objectes petits d'or, plata i altres materials. Els objectes es van repartir entre el Museu Britànic, el Museu de Pennsilvània a Filadèlfia i el Museu Nacional a Bagdad. El 2003, moltes peces van saquejades del Museu de Bagdad aprofitant la conquesta americana.

## Referències

* ↑ Woolley, Leonard (et al.). Ur excavations. Londres; Filadèlfia (Pa.): British Museum; University of Pennsylvania, 1934, p. 168, 192.
* ↑ Hamblin, William J. The Sumerian world. Londres; Nova York: Routledge, 2017, p. 622. ISBN 9781138238633.

## Bibliografia

* «Shub-Ad of Ur». Dinner party Database. Brooklyn Museum, 29-01-2007. [Consulta: 27 setembre 2009].
* White, Anne Terry. Lost worlds: Adventures in Archaeology. Random House, 1941, p. 300–303.
* Woolley, Sir Leonard. Ur of the Chaldees: a Record of Seven Years of Excavation. Edition: 2. Penguin Books, 1950.

## Enllaços externs

* Reina Puabi (Museu Penn). (anglès)
* Planell de la tomba de Puabi. (anglès)
* Royal Tombs of Ur at the University of Pennsylvania Museum Arxivat 2008-12-17 a Wayback Machine.. (anglès)
# Pèlice

Una pèlice (en grec antic: πελίκη /pelíke, i en plural: pelikai, «copa») és un recipient de ceràmica grega, amb la boca ampla i de perfil continu i amb el diàmetre màxim del cos a la zona del peu, a la qual s'uneix sense tija (una de manera similar àmfora tipus C). Compta amb dues nanses verticals i enfrontades que baixen des de la boca fins a l'inici del cos, o amb una nervadura central.

## Història

Apareix com a tal recipient en Atenes a l'últim quart del segle vi aC, just després de la introducció de la tècnica de figures vermelles, tot i que hi ha de pintades amb figures negres exemplars, i la seva producció va continuar fins al segle iv aC.
Sembla haver estat una creació d'un grup de colons. Amb el temps es tendeix a fer una vora més ampla, que aconsegueix el diàmetre màxim de l'abdomen al segle iv aC.
Hi ha una variant de pèlice que presenta un coll diferent; és menys comú, però es creu que va ser la variant més antiga.

## Ús

Se suposa el seu ús va ser l'emmagatzematge i transport d'aliments líquids (com el vi) o sòlids.
Des de l'any 450 aC, algunes pèlices s'utilitzen com a recipients per a les cendres dels difunts.
Va ser utilitzat sobretot, en una versió més petita, en la ceràmica d'Egnàtia.

## Notes

* ↑ Alguns estudis argumenten que a diferència de la part inferior de moltes àmfores, aquesta porta una vora que permet al vas mantenir-se en peu per si mateix. També adverteixen que l'ús del terme és «convencional i arqueològic», perquè en molts textos, la gerra així descrita es defineix o s'identifica amb l'enòcoe, el lekane i el kílix, a més d'amb un bol de fusta.

## Referències

* 1 2 Fatás, 1993.
* ↑ Caro Bellido, 2008, p. 192.

## Bibliografia

* Caro Bellido, Antonio. Diccionario de términos cerámicos y de alfarería (en castellà). Cádiz: Agrija Ediciones, 2008. ISBN 84-96191-07-9.
* Cook, Robert Manuel. Greek Painted Pottery. London ; New York: Routledge, 1997. ISBN 0-415-13860-4.
* Fatás, Guillermo; Borrás, Gonzalo M. Diccionario de términos de arte (en castellà). Madrid: Ediciones del Prado, 1993. ISBN 84-7838-388-3.
* Robertson, Martin. The Art of Vase-Painting in Classical Athens (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1992. ISBN 0-521-33881-6.

## Enllaços externs

* Pelike Arxivat 2016-04-27 a Wayback Machine.. Classical Art Research Online (anglès)
* Pelike. Perseus Encyclopedia (anglès)
* Pelikai. Art & Architecture Online (anglès)
Viccionari
# Literatura postmodernista

La literatura postmodernista és aquell conjunt de textos que recullen els fonaments teòrics del postmodernisme i que es basen en la fragmentació del relat o la mirada de l'autor per copsar una realitat no monolítica. Tot i que aquesta actitud és present en diferents escriptors de la història, com per exemple es veu a l'obra Tristram Shandy, es considera que com a corrent la literatura postmodernista sorgeix a mitjan segle xx.
La literatura postmodernista és una forma de literatura que es caracteritza pel rebuig a la jerarquia i la conclusió narrativa, l'ús de la metaficció, la narració poc fiable, l'autoreflexivitat, la intertextualitat, i que sovint tematitza qüestions tant històriques com polítiques. És alhora una continuació de l'experimentació defensada pels escriptors del període modernista i una reacció contra les idees il·lustrades implícites en la literatura modernista. Aquest estil de literatura experimental va sorgir amb força als Estats Units a la dècada de 1960. Els postmodernistes sovint desafien les autoritats, fet que s'ha vist com un símptoma del fet que aquest estil de literatura va sorgir per primera vegada en el context de les tendències polítiques la dècada de 1960. Aquesta inspiració es veu, entre altres coses, a través de com la literatura postmoderna és altament autoreflexiva sobre els problemes polítics de què parla. Entre els escriptors postmoderns hi ha els nord-americans Henry Miller, William S. Burroughs, Joseph Heller, Kurt Vonnegut, Hunter S. Thompson, Truman Capote i Thomas Pynchon.

## Característiques

La literatura postmodernista no conté trets unitaris, ja que es basa en la subjectivitat, però moltes de les obres considerades postmodernistes comparteixen una sèrie de característiques
* presència de la ironia
* elements de metaficció o trencament del pacte de versemblança
* barreja de gèneres i estils
* presència d'altres obres com a al·lusions intertextuals
* estil fragmentari o trencament de les normes gramaticals
* estructura complexa de les obres
* presència de la fantasia o el món de l'inconscient sense delimitació expressa amb la realitat
* autoreflexivitat de l'obra artística

## Vegeu també

* Dansa postmodernista

## Referències

* ↑ McCaffery, L. (1986) Postmodern Fiction: A Bio-Bibliographical Guide. Greenwood Press
* ↑ Connor, Steve. Cultura postmoderna (en castellà). Ediciones AKAL, 1996, p. 12. ISBN 8446004291.
* ↑ Hutcheon, Linda. A Poetics of Postmodernism (en anglès). London: Routledge, 1988, p. 202-203.
* ↑ Mary Orr. Intertextuality: debates and contexts. Wiley-Blackwell, 2003. ISBN 0-7456-3121-5
* ↑ Lewis, Barry. Postmodernism and Literature // 'The Routledge Companion to Postmodernism. NY: Routledge, 2002
* ↑ Felluga, Dino. «General Introduction to the Postmodern». [Consulta: 31 gener 2015].
# Antonio Moreno Barberá

Antonio Moreno Barberá (Madrid, 7 d'abril de 1940) és un militar espanyol del cos de l'Armada Espanyola, Cap de l'Estat Major de la Defensa de Defensa de 2000 a 2004.
Originari de Cartagena, va ingressar a l'Armada Espanyola el 1956. En 1961 ascendí a alferes de navili i s'especialitzà en submarins i electrònica. Com a capità de navili va manar la flotilla de submarins de la base naval de Cartagena. Un cop ascendit a contraalmirall va dirigir el grup "Delta" de l'Agrupació Amfíbia de Cadis. Quan fou ascendit a vicealmirall fou nomenat cap de la Base Naval de Rota. També ha estat professor de l'Escola de Guerra Naval.
Va ser cap de l'Estat Major Conjunt de la Defensa (Emacon) fins a juny 1997, quan arran de les irregularitats en la gestió de l'Arsenal de la Carraca, va avençar el relleu del Cap de l'Estat Major de l'Armada i fou ascendit a almirall. Va ocupar el càrrec fins a desembre de 2000, quan fou nomenat Cap de l'Estat Major de la Defensa de Defensa. Durant el seu mandat va defensar el paper de les Forces Armades en la lluita contra el terrorisme, sobretot arran dels atemptats de l'11 de setembre de 2001. Després de protagonitzar algunes topades amb l'aleshores ministre de defensa Federico Trillo pel que fa al nomenament del cap de la brigada hispano-centreamericana a l'Iraq proposada pel JEMAD en juliol de 2003 fou rellevat junt a tota la cúpula militar el juny de 2004 arran de l'escàndol per l'accident del Yak-42 a Turquia. Això no impediria que fos imputat pel cas davant els tribunals en 2008, donant-se el cas que per primer cop un ex cap de la cúpula militar és imputat per la justícia ordinària. Fou interrogat pel jutge de l'Audiència Nacional Fernando Grande-Marlaska. Tanmateix, en febrer de 2012 el jutge va arxivar la causa i en juny del mateix any va desestimar l'apel·lació de les famílies.

## Referències

* ↑ Antonio Moreno Barberá, elperiodicomediterraneo.com
* ↑ Currículum d'Antonio Moreno Barberá al web d'ASESMAR
* ↑ El Gobierno decide adelantar en varios meses el relevo del almirante jefe de la Armada, El País, 27 de juny de 1997
* ↑ El Gobierno nombra a Antonio Moreno jefe del Estado Mayor de la Armada, El País, 28 de juny de 1997
* ↑ Los almirantes Moreno y Torrente, al mando de la cúpula militar y la Armada, EL País, 16 de desembre de 2000
* ↑ La cúpula militar ve la lucha antiterrorista como labor prioritaria de las Fuerzas Armadas, El País, 11 d'octubre de 2001
* ↑ Trillo veta al jefe propuesto por el Ejército para Irak, El País, 12 de juliol de 2003
* ↑ Bono precipita el relevo de la cúpula militar para preservarla del escándalo, El País, 25 de juny de 2004
* ↑ El juez imputa al ex jefe de la cúpula militar por el Yak-42, El País, 21 de maig de 2008
* ↑ Marlaska interroga hoy a dos altos mandos militares por el contrato del Yak-42, El País, 23 de juny de 2008
* ↑ La Audiencia Nacional desestima la apelación de las familias del Yak-42, El País, 18 de juny de 2012

## Enllaços externs

* Notícies sobre Antonio Moreno Barberá a El País
# Periegop

Els periegops (Periegops) són l'únic gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels periegòpids (Periegopidae). Fou descrit per primera vegada l'any 1893 per Eugène Simon.
Periegops havia estat molt de temps considerat com un membre de la família dels sicàrids (Sicariidae) o posteriorment dels Segestriidae fins que Raymond Forster els va elevar a nivell familiar el 1995.
Els periegops tenen només sis ulls a diferència de la majoria de les aranyes, que en tenen vuit. La mida de Periegops suteri és d'uns 8 mm.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog amb data de desembre de 2018, Periegops te reconegudes 3 espècies:
* Periegops australia Forster, 1995 — Austràlia (Queensland)
* Periegops keani Vink, Dupérré & Malumbres-Olarte, 2013 — Nova Zelanda (Illa del Nord)
* Periegops suterii (Urquhart, 1892) — Nova Zelanda (Illa del Sud)

## Referències

* 1 2 (anglès) World Spider Catalog: Periegops Simon, 1893 en la família Periegopidae +base de dades
* ↑ (anglès) Referència World Spider Catalog : Periegopidae +base de dades . Accés el 30 de desembre de 2018
* ↑ Simon, E. (1893a). Histoire naturelle das araignées. Paris 1, 257-488.
* ↑ Forster, R. R. (1995b). The Australasian spider family Periegopidae Simon, 1893 (Araneae: Sicarioidea). Records of the Western Australian Museum, Supplement 52: 91-105.
* ↑ Urquhart, A. T. (1892b). Descriptions of new species of Araneidae. Transactions of the New Zealand Institute 24: 230-253.
* ↑ Vink, C.J.; Dupérré, N.; Malumbres-Olarte, J. 2013: Periegopidae (Arachnida: Araneae). Fauna of New Zealand, (70) extracte i pdf Arxivat 2020-07-14 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Periegops suteri (PDF, p16, amb fotografia)
* Platnick, Norman I.Platnick, Norman jo. (2014): L'aranya mundial cataloga, versió 14.5. Museu americà d'Història Natural. doi:10.5531/db.iz.0001