OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eiroku

Eiroku (永禄) era el nom d'una era japonesa (年号, nengō, lit. ‘nom d'any’), que va des del Període Kōji fins abans del Període Genki. Aquest període s'estenia des de febrer de 1558 fins a abril de 1570. L'emperador que regnava era Ōgimachi-tennō (正親町天皇).

## Canvi d'era

* 1558 Eiroku gannen (永禄元年): El nom de l'era va ser canviat per marcar l'entronització de l'Emperador Ogimachi. L'era prèvia es va acabar i en va començar una de nova el Kōji 4, en el dia 28è del segon mes.

## Esdeveniments de l'era Eiroku

* 12 de juny de 1560 (Eiroku 3 del cinquè mes): Batalla d'Okehazama.
* 1560 (Eiroku 3, 1r mes): Ōgimachi va ser proclamat emperador. La cerimònia de coronació va ser pagada per Mōri Motonari i altres persones.
* 1560 (Eiroku 3, del 5è mes): Imagawa Yoshimoto va dirigir les seves forces armades a la província de Suruga contra Owari; i a la Batalla d'Okehazama (桶狭間の戦い,, Okehazama-no-tatakai), la lluita va ser contra Oda Nobunaga.
* 1564 (Eiroku 7): Nobunaga atacà el Castell d'Inabayama però va ser vençut.
* 1567 (Eiroku 10, 8è mes): Nobunaga va vèncer el clan Saito.
* 1568 (Eiroku 11, 2n mes): Ashikaga Yoshihide va esdevenir shogun.
* 1568 (Eiroku 11, 9è mes): El shogun Yoshihide morí per una malaltia contagiosa.

## Notes

* ↑ Nussbaum, Louis-Frédéric. (2005). "Eiroku" in Japan encyclopedia, p. 172; n.b., Louis-Frédéric is pseudonym of Louis-Frédéric Nussbaum, see Deutsche Nationalbibliothek Authority File Arxivat 2012-05-24 at Archive.is.
* ↑ Titsingh, Isaac. (1834). Annales des empereurs du Japon, p. 382-388.
* 1 2 Titsingh, p. 383.
* 1 2 Gifu, pp.182-5.
* ↑ Ohta 2003: 54-5.
* 1 2 Titsingh, p. 386.

## Referències

* Gifu Prefecture Department of Education. History of Gifu Prefecture: The Complete Overview of History. Middle Ages. Gifu Prefecture Press, 1969.
* Nussbaum, Louis Frédéric and Käthe Roth. (2005). Japan Encyclopedia. Cambridge: Harvard University Press. ISBN 978-0-674-01753-5; OCLC 48943301
* Ohta, Gyuichi 太田牛一. «Beginning Chapter». A: Shincho Kouki 信長公記 (en japanese), 2003 [Consulta: 7 setembre 2015]. Arxivat 24 de setembre 2015 a Wayback Machine.
* Titsingh, Isaac. (1834). Nihon Odai Ichiran; ou, Annales des empereurs du Japon. Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691.

## Enllaços externs

* National Diet Library, "The Japanese Calendar" -- historical overview plus illustrative images from library's collection
# Premsa de French

La premsa de cèl·lules de French, o premsa francesa, és un aparell utilitzat en l'experimentació biològica per a disrompre la membrana plasmàtica de les cèl·lules passant per una vàlvula estreta a alta pressió. La premsa francesa també es pot utilitzar per a la desintegració de cloroplasts, homogenis de teixits animals i altres partícules biològiques. És capaç d'interrompre les parets cel·lulars deixant el nucli cel·lular inalterat. La premsa francesa va ser inventada per Charles Stacy French de la Carnegie Institution for Science. Aquesta premsa utilitza una bomba hidràulica externa per conduir un pistó dins d'un cilindre més gran que conté la mostra líquida. La mostra altament pressuritzada s'extreu després d'una vàlvula d'agulla. A mesura que passa la mostra a través de la vàlvula, el fluid experimenta l'estrès i la descompressió del cisallament, provocant una disrrupció cel·lular. Els components principals d'una premsa de French estan fabricats en acer inoxidable per evitar la contaminació de mostres.
Una premsa francesa s'utilitza comunament per trencar la membrana plàstica resistent i les parets cel·lulars de bacteris i altres microorganismes per a l'aïllament de proteïnes i altres components cel·lulars. La disrupció de les cèl·lules en una premsa francesa genera vesícules de membrana que calen per a molts assaigs bioquímics in vitro. Normalment, la cèl·lula es refreda durant la nit abans de l'ús per preservar l'activitat enzimàtica. Els inconvenients de la premsa inclouen que no és adequat per processar grans volums de mostra, i és una mica difícil d'operar a conseqüència del gran pes del muntatge (uns 14 kg). Alguns tipus de mostres també poden tapar la vàlvula.
Altres tecnologies, com la sonicació i els molins de boles, estan disponibles per a molts dels mateixos propòsits, i tenen els seus propis avantatges i inconvenients. Per exemple, la sonicació pot generar fortes forces de cisalla que trenquen l'ADN cel·lular en petits fragments. Amb una premsa francesa, la força de tall es pot modular acuradament ajustant la pressió del pistó. La premsa proporciona un sol pas a través del punt de màxima força de cisallament, limitant el dany a estructures biològiques delicades a causa del cisallat repetit, com ocorre en altres mètodes de disrrupció.

## Vegeu també

* Disrupció cel·lular
* Homogeneïtzador
* Homogeneïtzació (química)
* Homogeneïtzador ultrasònic

## Referències

* ↑ «Construction of a laboratory press for use with the French pressure cell». Appl Microbiol, 19, 5, 5-1970, pàg. 875–7. PMC: 376809. PMID: 5422315.
* ↑ Fork, Govindjee; C, David. Charles Stacy French. 88. National Academy of Sciences Biographical Memoirs, 2006, p. 62-89.
* ↑ «Assay Development», 2016.
* ↑ «Important notes on French pressure cell use». The Bird Laboratory. Arxivat de l'original el 2010-07-30. [Consulta: 29 desembre 2017].
# Max Dauthendey

Max Dauthendey (Würzburg, 25 de juliol de 1867 - Malang, 29 d'agost de 1918) va ser un autor i pintor alemany del període impressionista. Va néixer a Würzburg i va morir a Malang. Juntament amb Richard Dehmel i Eduard von Keyserling, és considerat com un dels autors més influents d'aquest període. Dauthendey va quedar encallat a Java a l'esclat de la Primera Guerra Mundial. Els intents de proporcionar-li un pas segur de tornada a Alemanya van fallar.P
El lloc de naixement de Dauthendey, on la família va viure fins al 1876, va ser destruït durant el bombardeig de Würzburg a la Segona Guerra Mundial.

## Rebuda

La lletra i la prosa lliures i rítmiques determinades pels colors i els tons van fer de Dauthendey un dels representants més importants de l'impressionisme a Alemanya. Les seves obres estan determinades pel seu amor per la natura i la seva estètica. Amb un do virtuós per al llenguatge, va traduir la seva sensibilitat per les impressions sensuals en obres d'art verbals impressionistes.
Stefan George va dir sobre els seus poemes que «són l'únic que ara és completament nou en tota la literatura […] un art peculiar que es pot gaudir amb més riquesa que la música i la pintura, perquè tots dos estan junts».
El seu primer poemari de 1893 titulat Ultravioleta ja mostra els inicis d'un poder visual impressionista, que revela la percepció dissenyada poèticament dels colors, les olors, els tons i els estats d'ànim. En la seva natura i poesia amorosa posteriors, això va augmentar fins a la glorificació del sensual i l'eròtic i es va trobar amb la seva filosofia, que veia la vida i el món com una celebració, com un panpsíquic, una celebració mundial. Rilke el va descriure com «un dels nostres poetes més sensuals, en un terme gairebé oriental».
Les novel·les com a imatges atmosfèriques lírico-impressionistes amb experiències personals de viatge permeten sentir un desig fresc i narratiu. Les col·leccions "Lingam" (1909) i "Les vuit cares del llac Biwa" (1911) marquen el punt culminant artístic de la seva obra.

## Referències

* ↑ Dauthendey, Max (1867–1918) in The Oxford Companion to German Literature
* ↑ Raymond Furness. A Companion to Twentieth-Century German Literature. Routledge, 2003, p. 61–. ISBN 978-1-134-74764-1.
* ↑ Meeting the Enemy by Richard Van Emden
* ↑ Andreas Sattler: Tot per a un viatge al voltant del món. A: Die Zeit, Núm 11 /1958
* ↑ Rilke en una carta a Hans Reinhard, castell de Berg, 29 de novembre de 1920
# Juan Manuel Alejándrez

Juan Manuel Alejándrez Rodríguez (17 de maig de 1944 - 6 de gener de 2007) fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1970.

## Referències

* ↑ Juan Manuel Alejándrez a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Juan Manuel Alejándrez». sports-reference. Arxivat de l'original el 2012-12-17. [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Ivielum

Ivielum sibiricum és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
És l'únic membre del gènere monotípic Ivielum.
Fou descrit per primera vegada per Kiril Ieskov l'any 1988,

## Distribució

És un endemisme de Rússia, Mongòlia i el Canadà.

## Referències

* ↑ Platnick, 2011 : The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ Eskov, K. Y. «Seven new monotypic genera of spiders of the family Linyphiidae (Aranei) from Siberia». Zoologicheskiĭ Zhurnal, vol. 67, 1988, pàg. 678–690.
* ↑ «Gen. Ivielum Eskov, 1988». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Partit Unit (Xipre)

El Partit Unit (grec Ενιαίον Κόμμα) fou un partit polític de Xipre, fundat per Glafkos Klerides i Tassos Papadópulos el 5 de febrer de 1969. A les eleccions legislatives xipriotes de 1960 es presentà com a Front Patriòtic (Πατριωτικό Μέτωπο) i va obtenir 15 escons.
A les eleccions legislatives xipriotes de 1970 va obtenir novament 15 escons: nou a Nicòsia (Glafkos Klerides, Tassos Papadópulos, Mixalakis Savvidis, Nikos Koshis, Ksanthos Klirides, Leandros Zaxariadis, Panagiotis Demetriou, Georgios Zambas, Andreas Xatzioannou), 5 a Limassol (Aimilios Michailides, Aimilios Fragkos, Xenis Xenopoulos, Andreas Neocleous, Maliotis Georgios) i 1 a Larnaka (Antonakis Sotiriadis). A les eleccions legislatives xipriotes de 1976 es presentà com a Reagrupament Democràtic.

## Referències

* ↑ «Cyprus - Political Parties». [Consulta: 11 novembre 2020].
# Pedro Capó

Pedro Capó (Santurce, 14 de novembre de 1980) és un cantant porto-riqueny. El seu avi era Bobby Capó, compositor del clàssic Piel Canela. A partir dels 14 anys, va començar a compondre les seves cançons i va formar part de bandes de rock. Quan va complir la majoria d'edat se'n va anar als Estats Units, primer a Minnesota i després a Nova York, on va explorar camins com el teatre i el cinema. El 2006, va signar amb una discogràfica. Ha interpretat cançons com “Para ayudarte a reír", "Si tú me lo pides" i "Libre". El 2018, va rebre el Grammy Llatí al millor vídeo musical versió llarga per En letra de otro. El 2019, va interpretar “Calma ", versionada pels cantants Farruko i Alicia Keys, que va acumular més de 325 milions de visites a YouTube. Ha participat en la pel·lícula colombiana Paradís Travel i va ser membre de la banda de rock Marka Registrada.

## Discografia

* Fuego y Amor (2007)
* Pedro Capó (2009)
* Aquila (2014)
* En Letra de Otro (2017)
* Munay (2020)
* La Neta (2020)
* La carretera (2025)

## Referències

* ↑ Andrade, Santiago. «Pedro Capó: de las guitarras en Puerto Rico al éxito con Calma» (en castellà). Rollingstone, 19-01-2019. [Consulta: 20 abril 2019].
* ↑ Amarelo, Inés. «Pedro Capó afronta con "calma" el éxito mundial de su nuevo sencillo». La Vanguardia, 17-01-2019. [Consulta: 20 abril 2019].
* ↑ Hernández Mercado, Damaris. «Pedro Capó está encantado con la colaboración de Alicia Keys en su éxito "Calma"» (en castellà). Primera Hora, 19-04-2019. [Consulta: 20 abril 2019].
# Mayet (antic Egipte)

Mayet (també Miiut i Miit, que significa "el gat") és el nom d'una nena egípcia enterrada al temple mortuori del rei Mentuhotep II (que va regnar vers el 2061 aC - 2010 aC) a Deir el-Bahari. La seva tomba es va trobar intacte. Està en discussió la seva posició dins de la família reial de Mentuhotep II.
L'enterrament de Mayet va ser trobat el 1921 per una expedició nord-americana guiada per Herbert Eustis Winlock. El seu enterrament va ser descobert a la part posterior d'una estructura de columnes, al centre del complex. A la part posterior de l'estructura es van descobrir sis enterraments amb santuaris. Cinc d'aquests enterraments pertanyien a dones reials (Aixait, Henhenet, Kawit, Kemsit i Sadeh) ja que duien el títol d'Esposa del Rei. L'enterrament de Mayet va ser el sisè. Tanmateix, Mayet no porta cap títol associat en cap dels objectes que l'acompanyaven. El seu estatus en relació amb el rei i amb les altres dones continua sent un misteri. En general se suposa que era filla del rei ja que tenia uns cinc anys quan va morir.
L'enterrament de Mayet es va trobar al fons d'un pou. Va ser col·locada en un conjunt de dos taüts. L'exterior era un sarcòfag fet de pedra calcària i inscrit amb senzilles inscripcions votives. Aquest sarcòfag era molt més gran del que es requeria, cosa que va suggerir que no estava destinat a ella, que la seva mort va ser inesperada i no se n'havia fet cap previsió. El taüt interior era de fusta i inscrit també amb fórmules votives senzilles. Aquest taüt també estava pensat per a una persona diferent ja que hi ha indicis que fan pensar que el nom es va modificar pel de Mayet. El cos de Mayet estava embolicat amb lli i adornat amb una màscara mortuòria. Al seu coll hi van trobar cinc collarets, alguns d'or i plata.

## Referències

* 1 2 3 Rice, 1999, p. 117.
* ↑ Winlok, 1942.
* ↑ Rasha, 2009, p. 61.
* ↑ Hayes, 1953, p. 162, 229, fig. 144.

## Vegeu també

* Llista de mòmies reials egípcies
* La dona a l'Antic Egipte

## Bibliografia

* Hayes, William C. The Scepter of Egypt, I. From the Earliest Times to the End of the Middle Kingdom (en anglès), 1953. ISBN 0-87099-190-6.
* Rasha, Soliman. Old and Middle Kingdom Theban Tombs (en anglès). Londres: GHP, 2009. ISBN 978-1-906137-09-0.
* Rice, Michael. Who is who in Ancient Egypt (en anglès). Londres/Nova York: Routledge, 1999. ISBN 978-0-203-44328-6.
* Winlock, H.E.. Excavations at Deir el-Bahri, 1911–31 (en anglès). Nova York: The Macmillan Company, 1942.
# Encephalartos lanatus

Encephalartos lanatus és una espècie de gimnosperma de la divisió Cycadophyta, família Zamiaceae, originària de l'est de la regió de la Ciutat del Cap (Sud-àfrica). Es troba en estat gairebé amenaçada segons la UICN, ja que té un abast restringit i es produeix en menys de deu ubicacions. Per tant, seria qualificat com a Vulnerable en el criteri B1 + 2 si hi ha alguna evidència de disminució contínua. En l'actualitat les poblacions semblen relativament estables.

## Distribució i hàbitat

Encephalartos lanatus és endèmica de Sud-àfrica, i es troba a la conca alta del riu Olifants en els districtes de Middelburg, Witbank i Bronkhorstspruit de les províncies de Gauteng i Mpumalanga a Sud-àfrica. També es produeix al llarg dels Petits Olifants i rius Wilge en aquesta àrea. Creix a partir de 1200 a 1500 m. Aquesta espècie de pastures altes es produeix a les valls rocoses protegides que experimenten estius moderadament calorosos i hiverns frígids amb gelades.

## Descripció

Encephalartos lanatus és una planta de mida normalment mitjana, d'una sola tija aproximadament 1-1,5 metres d'alçada. Al jardí, que gaudeix d'una posició a ple sol i és una planta arquitectònica fa un bon punt focal. És resistent a les gelades, adaptat als incendis i resistent a la sequera. És un petit arbre de creixement lent amb tiges en general al voltant d'1,5-2,5 m de llarg, i de 25-30 cm de diàmetre. Les fulles joves són de color gris, d'aspecte llanós i estan una mica corbades. Les fulles madures són de color verd grisenc, i fan al voltant de 60-80 cm de longitud. Tots dos cons masculins i femenins són densament llanosos quan són joves i es tornen de color groc amb l'edat. Són dioiques / els cons són sufragats en plantes separades. Cons femenins són en forma de barril, 25-30 cm de llarg i 12-15 mm de diàmetre. Els cons masculins són cilíndrics, 25-30 cm de llarg i 5.6 cm de diàmetre. E. lanatus a vegades envia ventoses a la base de la tija principal. Les llavors madures són de color groc i carnosa i més petit que els d'altres espècies comunament cultivades com ara E. altensteinii.

## Referències

* ↑ http://www.iucnredlist.org/details/41933/0
* ↑ http://www.plantzafrica.com/plantefg/encephlanat.htm Arxivat 2015-03-17 a Wayback Machine.
# Claudio Suárez

Claudio Suárez Sánchez (17 de desembre de 1968) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1994.

## Referències

* ↑ Mamrud, Roberto «Players with 100+ Caps and 30+ International Goals». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 15-07-2011 [Consulta: 17 juliol 2011].
* ↑ «Claudio Suárez le dijo adiós a las canchas».
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Bathylinyphia

Bathylinyphia maior és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Bathylinyphia.
Fou descrit per primera vegada per Kiril Ieskov l'any 1992,
Es pot trobar al Japó, la Xina, Corea i l'est de Sibèria (Rússia).

## Referències

* ↑ Platnick, 2011 : The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ Eskov, K. Y. «A restudy of the generic composition of the linyphiid spider fauna of the Far East (Araneida: Linyphiidae).». Entomologica Scandinavica, vol. 23, 2, 1992, pàg. 153–168. DOI: 10.1163/187631292X00272.
* ↑ «Gen. Bathylinyphia Eskov, 1992». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
# Principi d'Aufbau

El principi d'Aufbau estableix que els electrons no seran ocupats a nivells superiors d'energia fins que els orbitals menys energètics hagin estat ocupats. Així doncs, conté una sèrie d'instruccions relacionades amb la ubicació d'electrons als orbitals d'un àtom. El model, formulat pel físic Niels Bohr, va rebre el nom d'Aufbau (de l'alemany Aufbauprinzip: principi de construcció) en comptes del nom del científic. També es coneix popularment amb el nom de regla del xerrac o regla de Madelung.
Els orbitals s'omplen respectant la regla de Hund, que diu que cap orbital no pot tenir dues orientacions del gir de l'electró sense abans que els nombres quàntics magnètics restants de la mateixa subcapa en tinguin almenys un. Es comença amb l'orbital de menor energia.
Primer ha d'omplir-se l'orbital 1s (fins a un màxim de dos electrons), d'acord amb el nombre quàntic l.
Seguidament, s'omple l'orbital 2s (també amb dos electrons com a màxim).
La subcapa 2p té tres orbitals degenerats en energia denominats, segons la seva posició tridimensional, 2p$_x$, 2p$_y$, 2p$_z$. Així, els tres orbitals 2p poden omplir-se fins amb sis electrons, dos en cadascun. De nou, d'acord amb la regla de Hund, tots han de tenir almenys un electró abans que algun arribi a tenir-ne dos.
I així, successivament:
1s²2s²2p⁶3s²3p⁶4s²3d¹⁰4p⁶5s²4d¹⁰5p⁶6s²4f¹⁴5d¹⁰6p⁶7s²5f¹⁴6d¹⁰7p⁶
El principi d'exclusió de Pauli ens adverteix, a més, que cap electró en un àtom pot tenir la mateixa combinació de nombres quàntics com a descripció del seu estat energètic.
La configuració electrònica es pot construir col·locant electrons, en els orbitals més baixos disponibles, fins al nombre total d'electrons agregats sigui igual al nombre atòmic. Per tant, els orbitals calen en l'ordre d'energia creixent, utilitzant dos regles generals per ajudar a configurar prèviament configuracions electròniques:
1. Els electrons es converteixen en òrbites en ordre de valor creixent de (n + ℓ).
2. Per a subcapes amb el mateix valor de (n + ℓ), els electrons es converteixen en primer lloc a la subcapa amb menor n.

## Regla del xerrac o de les diagonals (diagrama de Moeller)

Per a omplir els orbitals correctament, s'ha de seguir la direcció de la fletxa, tal com es mostra en la gràfica. Primer 1s, després 2s, després puja a 2p i baixa 3s, 3p i baixa a 4s. En aquest punt, el següent nivell d'energia més baix no és 4s, sinó que puja a 3d per, després, baixar a 4p i 5s. I així, successivament.
Se l'anomena regla del xerrac a causa de l'acció de pujar i baixar de la manera descrita:
1s, 2s, 2p, 3s, 3p, 4s, 3d, 4p, 5s, 4d, 5p, 6s, 4f, 5d, 6p, 7s, 5f, 6d, 7p…
La regla del xerrac també serveix per a ordenar els orbitals segons els seus nivells.

## Vegeu també

* Configuració electrònica
* Taula periòdica
# Ca n'Oriac (Sabadell)

Ca n'Oriac és un barri de Sabadell situat al nord de la ciutat, que deu el nom a l'antiga masia de Ca n'Oriac. Antigament, el territori pertanyia a la parròquia de Sant Julià d'Altura del municipi de Sant Pere de Terrassa.
El barri es formà arran de la immigració de mitjan segle xx. Resu Fernández Páez, nascuda a Múrcia, va ser una lluitadora veïnal al barri. Els primers habitatges hi foren construïts els anys 40. Format part del Districte 3 del municipi, que inclou barris com Torreguitart, Torrent del Capellà, la Plana del Pintor, Can Deu i/o la Roureda, entre d'altres.
L'eix comercial del barri és l'avinguda de Matadepera.
El barri rep el nom de la masia, amb finestrals gòtics, de l'antic terme de Sant Julià d'Altura que avui es conserva molt deteriorada. La família Oriac és documentada a Sabadell des del 1542 fins al segle xix. El 1578, Antic Oriac adquirí el mas Boadella, que amb els temps prendria el nom de Ca n'Oriac.

## Referències

* ↑ Optimot. «Ca n'Oriac». [Consulta: 9 abril 2013].
* ↑ Calendari 2009 "Veïnes, ciutadanes", de l'Institut Català de les Dones.
* ↑ «Districte 3». Arxivat de l'original el 2010-12-09. [Consulta: 21 novembre 2010].
* ↑ «Història de Ca n'Oriac». Arxivat de l'original el 2010-11-29. [Consulta: 21 novembre 2010].
* ↑ Nomenclàtor. «Plaça de Ca n'Oriac». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 21 maig 2016].
* Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
# Nispa

Nispa barbatus, és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Nispa.
Fou descrita per primera vegada per Kiril Ieskov l'any 1993,
És un endemisme de Rússia, on es pot trobar a les illes de Sakhalin i Kurils.

## Referències

* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ Eskov, K. Y. «Several new linyphiid spider genera (Araneida Linyphiidae) from the Russian Far East». Arthropoda Selecta, vol. 2, 3, 1993, pàg. 43–60.
* ↑ «Gen. Nispa Eskov, 1993». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)