OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vladímir Aleksàndrov

Vladímir Aleksàndrov (Ilino, 7 de febrer de 1958) és un corredor de bobsleigh rus, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sarajevo, on va disputar dues proves del programa de bobsleigh. Formant parella amb Zintis Ekmanis, va guanyar la medalla de bronze en la prova de bobs a 2, mentre en la de bobs a 4 fou dotzè.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or (1985), una de plata (1987) i una de bronze (1984) al Campionat d'Europa de bobsleigh. A nivell nacional guanyà un títol soviètics (1984).

## Referències

* 1 2 Vladímir Aleksàndrov a Sports Reference (arxivat)
# Walter Steinbauer

Walter Steinbauer (Dießen am Ammersee, 20 de gener de 1945 - Murnau am Staffelsee, 28 de maig de 1991) fou un pilot de bob alemany que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya, durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sapporo, on guanyà la medalla de bronze en la prova de bobs a quatre del programa de bobs. Formà equip amb Wolfgang Zimmerer, Peter Utzschneider i Stefan Gaisreiter. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or, una de plata i dues de bronze al Campionat del món de bob.

## Referències

* ↑ «Walter Steinbauer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 10 febrer 2020].
# William Dupree

William Dupree (Saranac Lake, 7 de juny de 1909 - Bound Brook, 25 de febrer de 1955) fou un pilot de bob estatunidenc que va competir durant les dècades de 1930 i 1940. Era germà del també pilot de bob Donald Dupree.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sankt Moritz, on guanyà la medalla de bronze en la prova de bobs a quatre del programa de bob. Formà equip amb Thomas Hicks, James Bickford i Donald Dupree. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món de bob.

## Referències

* 1 2 «Bill Dupree Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de setembre 2011. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 31 desembre 2019].
# Kaputan

Kaputan (en armeni: Կապուտան, anteriorment, Gëykilisa) és una ciutat a la província de Kotaik d'Armènia.

## Referències

* ↑ raaadmin. «THE HISTORICAL MONUMENTS OF KAPUTAN VILLAGE» (en anglès americà), 28-10-2021. [Consulta: 14 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Kaputan a GeoNames
* http://www.armstat.am/file/doc/178.pdf
# 2052

L'any 2052 (MMLII) serà un any comú que començarà en dilluns segons el calendari gregorià, l'any 2052 de l'era comuna (CE) i Anno Domini (AD), el 52è any del tercer mil·lenni, el 52è any del segle xxi, i el tercer any de la dècada del 2050.

## Esdeveniments
### Resta del món

* 30 de març - Hi haurà un eclipsi solar total, començant per les Illes de la Línia i passant per Mèxic amb el centre de l'eclipsi que passa la punta del Mississipi, i després continuant sobre Geòrgia i Savannah, als EUA.
* 6 de desembre - Es produirà la superlluna més propera del segle.

### Ficció

* Segons múltiples experts; el món en aquest any serà:
** La segona meitat del segle xxi estarà marcada per sequeres més pronunciades, inundacions més freqüents, condicions meteorològiques més extremes i difícils de predir. Després de tot, molt poques activitats humanes descrites com a catalitzadores de l'escalfament global han estat modificades; ni els països industrialitzats ni aquells en vies d'estar-ho s'han compromès a sacrificar el seu creixement econòmic i per reformar els seus sistemes de producció per frenar el deteriorament de l'ecosistema.
* L'expert Randers deia:
** La humanitat ha esgotat els recursos que la Terra li ha ofert i, abans de l'any 2052, serem testimonis de grans col·lapses en alguns punts del planeta.
** Cada any generem dues vegades més emissions contaminants que les que els boscos i els mars poden absorbir.
** El nivell del mar pujarà mig metre i el gel de l'Àrtida es fondrà a l'estiu.

## Referències

* ↑ «Total Solar Eclipse of 30 Mar, 2052 AD». Hermit.org. [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ «Total Solar Eclipse of 2052 Mar 30» (GIF). Eclipse.gsfc.basa.gov. [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ «Superlluna més propera des de 1948!» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2018].
* 1 2 «Prediccions per l'any 2052» (en castellà). [Consulta: 24 novembre 2018].
# Klaus Wolfermann

Klaus Wolfermann (Altdorf bei Nürnberg, 31 de març de 1946 - 18 de desembre de 2024) va ser un atleta alemany especialista en el llançament de javelina que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.

## Biografia

El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on no aconseguí classificar-se per la final de la prova del llançament de javelina del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Múnic, guanyà la medalla d'or en la mateixa prova. En la final superà per tan sols dos centímetres al letó Jānis Lūsis, tot establint un nou rècord olímpic amb 90,48 metres. En el seu palmarès també destaquen sis campionats nacionals, entre 1969 i 1974, i la Copa d'Europa d'Atletisme de 1973.
El 5 de maig de 1973 va millorar el rècord del món de javelina, fins aleshores en possessió de Lūsis amb 93,80 metres. El seu llançament, de 94,08 metres, fou rècord del món fins al 26 de juliol de 1976, quan l'hongarès Miklós Németh llençà 94,58 metres als Jocs de Mont-real de 1976.
El 1972 i 1973 fou declarat l'atleta alemany de l'any. Una vegada retirat de l'atletisme passà a practicar el bob, on arribà a ser cinquè a la Copa d'Europa de 1979 del bobs a dos.

## Millors marques

* Llançament de javelina. 94,08 metres (1973)

## Referències

* ↑ «Speerwurf-Olympiasieger Klaus Wolfermann ist tot» (en alemany), 18-12-2024. [Consulta: 18 desembre 2024].
* 1 2 3 «Olympedia – Klaus Wolfermann». [Consulta: 13 maig 2022].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften (Speerwerfen - Herren)». [Consulta: 13 maig 2022].
* ↑ IAAF World Athletics Championships. Doha 2019. Statistics Handbook. Doha: IAAF, 2019, p. 693 [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 13 maig 2022].
# Pilèntum

Un pilèntum (llatí: pilentum) era un esplèndid carruatge de quatre rodes, que portava a les matrones romanes, als flamines i a les vestals a les processons sagrades i per anar a alguns jocs, especialment als jocs circenses, segons diuen Virgili i Horaci.
Portava una coberta aguantada amb quatre pals i estava obert pels costats, de manera que es podia veure qui hi anava i els passatgers podien veure a la gent. El carro pròpiament dit s'anomenava arca o capsus, el mateix nom que tenia l'espai pels passatges al carruatge anomenat císium. L'arca estava coberta de coixins pels passatgers i hi havia un espai per posar-hi els vasos sagrats i altres elements necessaris
Aquesta distinció la va concedir el senat romà a les matrones en agraïment per haver donat les seves joies a l'estat en un moment de necessitat, quan es va derrotar la ciutat de Veïs, segons diu Titus Livi. També hi tenien dret les verges vestals. El pilentum es distingia del carpèntum perquè tenia quatre rodes i perquè no portava cortines laterals, i de l'harmamaxa perquè anava estirada només per dos cavalls.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pilentum». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 4-XII-2020].
# Serra de les Pedritxes

La serra de les Pedritxes és una serra situada entre els municipis de Matadepera i de Terrassa, a la comarca del Vallès Occidental, contrafort meridional de la serra de l'Obac, amb una elevació màxima de 790 metres.

## Referències

* ↑ «Serra de les Pedritxes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Enfonsar la flota

Enfonsar la flota o jugar a barcos és un joc de taula per a dues persones que es pot jugar amb llapis i paper o en versions de tauler. El seu objectiu és endevinar la situació dels vaixells de l'enemic i enfonsar-los indicant-ne les coordenades. Les primeres versions van sorgir a finals del segle xix però es va popularitzar poc després de la primera guerra mundial.
Ha estat utilitzat com a joc educatiu per les seves possibilitats de desenvolupar la capacitat de deducció dels infants i per la facilitat del seu muntatge i aprenentatge de les regles. El seu èxit ha propiciat l'aparició de nombroses variants al llarg del temps i la seva presència a la cultura popular. La pel·lícula Battleship (2012) s'hi inspira directament.

## Desenvolupament del joc

Cada jugador té un tauler quadriculat on col·loca els seus vaixells sense que l'adversari els vegi. Al seu torn, indica una coordenada, que es refereix a l'eix de les ordenades i les abscisses, numerades de l'1 al 10 i amb lletres. Si ha encertat una posició on hi ha un vaixell, l'altra persona indica "tocat" i si no és així, "aigua". Quan s'han dit totes les caselles que corresponen a un vaixell concret, s'indica amb la paraula "enfonsat". Tenint en compte les distribucions possibles cal enfonsar tots els vaixells abans de perdre els propis.
Segons l'edició es permet que els vaixells es toquin pels cantons o cal que estiguin envoltats per aigua per totes les bandes, fet que facilita la seva detecció, perquè un cop enfonsat un vaixell es poden marcar com a "aigua" o buides totes les caselles que l'envolten en totes direccions.

## Vaixells de la versió estàndard

La versió més comuna consta dels següents vaixells:
* 1 portaavions que ocupa 5 caselles seguides
* 2 cuirassats, que ocupa 4 caselles consecutives
* 3 destructors, que ocupen 3 caselles consecutives
* 2 fragates, de 2 caselles en vertical o horitzontal.
* 4 submarins, d'una sola casella

## Variants

Hi ha variants regionals segons el nombre i tipus de vaixells disponibles. Fins i tot existeixen versions, com la japonesa, on els vaixells tenen punts de vida i no queden destruïts al primer tret. El joc consta igualment d'adaptacions electròniques i com a videojoc en diferents suports.
En algunes edicions difereixen a més a més de les naus implicades, les regles bàsiques. Per exemple, en la versió anomenada "Salvo", cada jugador disposa de diverses tirades per torn, i les va perdent a mesura que els seus vaixells són enfonsats, de manera que al mateix temps que cal encertar la flota contrària, és fonamental protegir la pròpia. Tampoc no existeix el terme "enfonsat", així que el jugador pot perdre torns intentant disparar al costat de porcions tocades quan el vaixell ja ha estat destruït.
En la versió anomenada "cega", cada jugador té un nombre fix de trets per torn (usualment tres o cinc) i l'adversari indica el resultat global, per exemple "dues aigües i tres tocats", de forma que augmenta la dificultat de detecció i cal esforçar-se més en la deducció de les posicions de cada vaixell.

## Referències

* ↑ Hinebaugh, Jeffrey P. (2009). A Board Game Education. R&L Education. ISBN 9781607092605
# Mericoidodontoïdeus

Els mericoidodontoïdeus (Merycoidodontoidea), també coneguts com a oreodonts (Oreodonta), són un subordre d'artiodàctils extints que comprèn dues famílies, els mericoidodòntids i els agrioquèrids. Les espècies d'aquest grup visqueren a Nord-amèrica entre l'Eocè i el Miocè.

## Referències

* ↑ Palmer, D. The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals (en anglès). Londres: Marshall Editions, 1999, p. 270. ISBN 1-84028-152-9.
# Jordi Monomacat

Jordi Monomacat (grec medieval: Γεώργιος Μονομαχάτος, Geórgios Monomakhatos; fl. al darrer quart del segle xi) fou un militar romà d'Orient que fou pròedre dux de Dirràquion i tot Il·líria sota l'emperador Nicèfor III Botaniates (r. 1078-1081).
Fou un dels objectius de les intrigues de Boril i Germà, cortesans i confidents bàrbars de Botaniates. En un primer moment, no volia acceptar el càrrec de dux de Dirràquion, però acabà fent-ho per fugir d'aquests dos, que no deixaven de vilipendiar-lo davant de l'emperador. Les llengües viperines de Boril i Germà feren efecte sobre Botaniates, que compartí amb l'emperadriu Maria d'Alània les seves sospites que Monomacat era «un enemic de l'imperi dels romans». El mestre Jordi l'Alà fou qui advertí Jordi Monomacat que els cortesans ordien una trama en contra seu.
De camí cap a Dirràquion, es trobà amb el gran domèstic (i futur emperador) Aleix Comnè, que tornava de reprimir la revolta de Nicèfor Basilaces, predecessor de Monomacat en el càrrec, i feu amistat amb Aleix. Tanmateix, quan ja estava instal·lat com a dux de Dirràquion i havia estat informat dels preparatius de Robert Guiscard per envair l'Imperi Romà d'Orient, en comptes de mostrar fidelitat absoluta a Aleix, negocià a diverses bandes amb el mateix Robert Guiscard i Constantí Bodin, rei de Dioclea. Després de pujar al tron, Aleix, que ja no se'n fiava, envià Jordi Paleòleg a Dirràquion per desposseir Monomacat del control de la ciutat, però quan hi arribà, Monomacat ja havia fugit a la cort de Constantí. Aleix li trameté una butlla d'or garantint-li que no li passaria res de dolent si tornava al seu costat, oferta que Monomacat acceptà.

## Referències

* ↑ «George Monomachatos, proedros and doux (eleventh century, second half)» (en anglès). Dumbarton Oaks. [Consulta: 15 juny 2024].
* 1 2 Skoulatos, 1980, «Georges Monomachatos».
* ↑ Comnena, 2021-2025, llibre I, capítol XVI, secció 2.
* ↑ Alemany i Vilamajó, 1997, p. 148.

## Bibliografia

* Alemany i Vilamajó, A. «Recull crític de fonts per a la estudi de la història, cultura i llengua dels alans». Universitat Autònoma de Barcelona, 1997.
* Comnena, A. «Alexíada». Viquitexts, 2021-2025.
* Skoulatos, B. Les personnages byzantins de l'Alexiade: Analyse prosopographique et synthèse (en francès). Bureau du Recueil Collège Érasme i Éditions Nauwelaerts, 1980. OCLC OCLC.
# Ramon Bosc

Ramon Bosc (Reus, 1351 (?) - 1416), va ser un sacerdot i escriptor català en llengua llatina.

## Biografia

Beneficiat de la Prioral de Sant Pere de Reus, segons explica l'historiador reusenc Andreu de Bofarull se'l coneix per l'inventari dels seus béns i els manuscrits que, segons Corminas, es troben a la Comuna Prioral de Reus. Segons Jaume Fort, cronista reusenc, en una informació recollida per Josep Olesti, era de família de pagesos, i donà classes gratuïtes als treballadors dels camps propers a Reus. Va escriure algunes peces escèniques, com un entremès en un acte sobre sant Bernat Calbó, i altres obres que descriuen la vida reusenca d'aquells temps.

## Obres

* Martiniana super cronicis disgestis romanorum. Manuscrit.

## Referències

* ↑ Un beneficiat és el que gaudeix d'un benefici eclesiàstic, segons el DIEC
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. 2a ed.. Reus: Imp. de la V. é Hijo de Sabater, 1866, p. 604.
* ↑ Juan Corminas, Suplemento al diccionario crítico de los escritores catalanes, Burgos, 1849.
* ↑ Mariàngela Vilallonga,La literatura llatina a Catalunya al segle xv. Repertori bio-bibliogràfic (1993, ISBN 978-84-7256-930-0)
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 139.
# Narayana Pandit

Narayana Pandit (sànscrit: नारायण पण्डित) (subcontinent indi, c. 1340 - subcontinent indi, c. 1400) fou un matemàtic indi del segle xiv. No s'ha de confondre amb el poeta i escriptor del mateix nom del segles X, autor de la col·lecció de faules titulada Hitopadesa.

## Vida i Obra

L'únic que es coneix de la vida de Narayana és que el seu pare es deia Narasimha i que va viure durant el sultanat de Firuz Xah Tughluq.
L'any 1356 va escriure un llibre titulat Ganita Kaumudi (Clar de Lluna del càlcul) sobre aritmètica, seguint l'obra de Bhaskara II. En el llibre es troben, però, algunes idees originals sobre combinatòria i quadrats màgics. També fa us del quadrilàter cíclic per derivar alguns teoremes de trigonometria.
També se li atribueix un altre tractat d'àlgebra: el Bija-ganitavatamsa (Garlanda de l'àlgebra), que segueix fidelment el Bijaganita de Bhaskara II i conté menys novetats que el Ganita Kaumudi. D'aquest tractat només se'n conserva un manuscrit incomplet a Benarés.

## Referències

* ↑ Joseph, 2011, p. 379.
* ↑ Plofker, 2009, p. 208.
* ↑ Singh, 2002, p. 35 i ss.
* ↑ Alegría Ezquerra, 2009, p. 109.
* ↑ Joseph, 2011, p. 407.
* ↑ Plofker, 2009, p. 210.
* ↑ Pingree, 2008, p. x.

## Bibliografia

* Alegría Ezquerra, Pedro «La magia de los cuadrados mágicos» (en castellà). Sigma: Revista de Matemáticas, Num. 34, 2009, pàg. 107-128. ISSN: 1131-7787.
* Joseph, George Gheverghese. The crest of the peacock (en anglès). Princeton University Press, 2011. ISBN 978-0-691-13526-7.
* Plofker, Kim. Mathematics in India (en anglès). Princeton University Press, 2009. ISBN 978-0-691-12067-6.
* Singh, Parmanand «The Ganita Kaumudi of Narayana Pandita» (en anglès). Bulletin of the Indian Society for History of Mathematics, Vol. 24, Num. 1, 2002, pàg. 35-98. ISSN: 0970-0307.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Narayana Pandit» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Pingree, David. «Nārāyaņa». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 25 maig 2015].
# Baldo degli Ubaldi

Baldo degli Ubaldi (Perusa, Itàlia, 2 d'octubre de 1327 – Pavia, Itàlia, 28 d'abril de 1400) fou un jurista italià, deixeble de Bàrtolo de Sassoferrato i professor de les universitats de Bolonya, Perusa, Pisa, Pàdua i Pavia.

## Biografia

Germà dels juristes Angelo i Pietro, estudià dret civil a Perusa i, probablement, dret canònic a Siena. A Perusa fou mestre de Paolo di Castro i del cardenal Francesco Zabarella, i posteriorment de Pierre Roger de Beaufort, que el 1370 fou elegit papa amb el nom de Gregori XI.
Després del cisma d'occident (1378), el papa Urbà VI el requerí al seu costat com a conseller jurídic per a donar-li suport enfront de l'antipapa Climent VII d'Avinyó.

## Obres

Fou autor de nombrosos Comentaris a les diverses parts del Corpus Iuris Civilis de Justinià, als tres llibres de les Decretals i als Libri feudorum.
En el dret públic seguí la via traçada per Bàrtolo i va estendre el principi rex in regno suo est imperator als municipis, respecte als quals sostingué que, malgrat estar subjectes a l'autoritat imperial, tenien el dret d'elegir lliurement els seus governants, essent suficient a tal fi el consentiment tàcit de l'emperador (teoria posteriorment represa per Coluccio Salutati).
Entre les seves principals obres destaquen: els Tractats de syndicatu officialium, de duobus fratribus, de significatione verborum, de pace Constantiae, de feudis i la Summula respiciens facta mercatorum, que conté una sèrie d'observacions i principis (Consilia) que va formular quan era consultor de l'art del comerç de Perusa, i que van assentar les bases per a la formació del dret mercantil.
A Baldo es deu, també, el primer estudi sobre la lletra de canvi.
* Consiliorum, siue responsorum, 1575
* In usus feudorum commentaria, 1580
# Ubaid Zakani

Nejam od-Din Obeyde Zâkâni (persa: نجم الدین عبید زاکانی), o simplement Ubaid Zakani (?-1370), va ser un poeta i satíric persa del segle xiv. Va nàixer a ciutat de Qazvin i va estudiar a Xiraz, Iran, sota els millors mestres de la seva època, però finalment es retirà a la seva ciutat natal de Qazvin. Tanmateix preferia Xiraz a Qazvin, on va ser un poeta de la cort del xa Abu-Ishaq, i on un jove Hàfidh també va ser present. Era conegut per les seves sàtires mordaces, sovint amb escenes obscenes i al·lusions homosexuals que van causar escàndol entre els seus compatriotes.

## Bibliografia

* Jan Rypka. History of Iranian Literature. Reidel Publishing Company. 1968 OCLC 460598.ISBN 90-277-0143-1

## Enllaços externs

* La hoguera de las declaraciones hipócritas (castellà)
* Caricaturizar el Islam (castellà)
* Bitter Sweet (anglès)
# David II d'Escòcia

David II d'Escòcia (5 de març, 1324 – 22 de febrer, 1371) fou rei d'Escòcia, fill del rei Robert the Bruce i de la seva segona esposa, Elisabet de Burgh (m. 1327). Va néixer al palau de Dunfermline, Fife. A la mort del seu pare fou coronat rei a Scone.
Des del començament del seu regnat hagué de lluitar contra el pretendent Eduard Balliol en la Guerra de la Independència d'Escòcia, que desembarcà a Scone el 1332 i el vencé en la batalla de Dupplin Moor amb suport anglès, aprofitant la seva minoria d'edat. Més tard el vencé en la batalla de Halidon Hill (1333) i ocupà bona part del país; l'obligà a signar amb el rei Eduard III d'Anglaterra el tractat de Newcastle, pel qual els cedia Lothians, Berwick, Peebles, Selkirk, Roxburgh i Dunfries i havia de marxar a França. Però va tornar el 1341 i expulsà al pretendent. Els anglesos el venceren en la batalla de Neville's Cross el 1346, i hagué de suportar revoltes de nobles fins al 1357.
Durant el seu regnat es formà definitivament el Parlament escocès, però la centralització perillà a causa del feudalisme i del separatisme tribal de Highlands. Durant bona part del seu regnat fou regent el senescal del Regne, Robert Stuard, que va conquerir per al rei Perth (1339) i Edimburg (1344) als partidaris d'Eduard Balliol i el va fer guanyar posició dins el poder. Va morir sense fills i amb ell es va acabar la Casa de Bruce.

## Referències

* 1 2 2003, p. 21-22.
* ↑ Neillands, Robin. The Hundred Years War (en anglès). 2a edició. Psychology Press, 2002, p. 70. ISBN Psychology Press.
* ↑ Ayton, Andrew; Preston, Philip. The Battle of Crécy, 1346 (en anglès). Boydell Press, 2007, p. 15. ISBN 1843833069.

## Bibliografia

* Curry, Anne. The Hundred Years' War 1337-1453 (en anglès). Taylor & Francis, 2003. ISBN 0203487338.
* David Nash Ford (2004). Royal Berkshire History: David II, King of Scots (1324-1371).
* John of Fordun (1871–72). Chronica gentis Scotorum, edited by W. F. Skene. Edinburgh.
* J. H. Burton. (1905). History of Scotland, vol. ii. Edinburgh.
* Andrew Lang. (1900). History of Scotland, vol. i. Edinburgh.
* Andrew of Wyntoun. (1872–79). The orygynale cronykil of Scotland, edited by D. Laing Edinburgh.
* Michael Brown. (2004). The Wars of Scotland, 1214–1371. The New Edinburgh History of Scotland, volume 4. Edinburgh: Edinburgh University Press.
* Ranald Nicholson. (1975)., Scotland. The Later Middle Ages. Edinburgh: Mercat Press.
* Michael Penman. (2003). David II, 1329–71: The Bruce Dynasty in Scotland. East Linton: Tuckwell Press.