OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cor Nacional d'Espanya

El Cor Nacional d'Espanya, fundat l'any 1971, té la seva seu a l'Auditori Nacional de Música de Madrid.

## Història

* El Cor Nacional d'Espanya va ser fundat per Lola Rodríguez Aragó amb el nom inicial de Cor de l'Escola Superior de Canto. La seva primera actuació va tenir lloc al Teatre Real de Madrid el 22 d'octubre de 1971, interpretant, juntament amb l'Orquestra Nacional d'Espanya i sota la batuta de Rafael Frühbeck de Burgos, la Segona Simfonia en Do menor, "Resurrecció", de Gustav Mahler.
* Des de la seva creació com a servei públic, el Cor Nacional d'Espanya ha tingut com a missió principal la difusió de la música coral i simfònica espanyola de totes les èpoques. El seu repertori abasta des d'obres a capella fins a grans composicions simfònic-corals i operístiques.
* A més de la seva participació en la temporada estable de concerts amb l'Orquestra Nacional d'Espanya, així com en cicles de cambra, polifonia i música coral, el cor col·labora amb les orquestres més destacades tant d'Espanya com de l'estranger.
* Entre els directors més rellevants que han dirigit el Cor Nacional d'Espanya destaquen:
    Rafael Frühbeck de Burgos, Igor Markevitch, Sergiu Celibidache, Sergiu Comissiona, Yehudi Menuhin, Antoni Ros-Marbà, Jesús López Cobos, Cristóbal Halffter, Josep Pons, Aldo Ceccato, Yuri Ahronovitch, Riccardo Muti, Eliahu Inbal, Peter Maag, Helmuth Rilling, George Pehlivanian i José Ramón Encinar.
* L'any 2008, el nombre de membres del Cor Nacional d'Espanya era d'aproximadament 100 cantants, mentre que l'any 2014 va disminuir a 78.
* Juntament amb l'Orquestra Nacional d'Espanya, el Cor està integrat dins de l'Institut Nacional de les Arts Escèniques i de la Música (INAEM), organisme dependent del Ministeri de Cultura d'Espanya.

## Obres més interpretades

* Al llarg de la seva història, l'obra més interpretada pel Cor Nacional d'Espanya ha estat la Novena Simfonia de Beethoven. En segon lloc destaca el Rèquiem de Verdi, seguit en tercera posició per La vida breu de Manuel de Falla.

## Directors principals

* Miguel Ángel García Cañamero (Des de 2015)
* Joan Cabero (2010-2014)
* Mireia Barrera (2005–2010)
* Lorenzo Ramos (2003–2005)
* Rainer Steubing-Negenborn (1995–2003)
* Adolfo Gutiérrez Viejo (1992–1994)
* Alberto Blancafort (1987–1992)
* Tomás Cabrera (1987–1988)
* Carmen Helena Téllez (1987)
* Sabas Calvillo i Tomás Cabrera, direcció col·legiada (1983–1986)
* Enric Ribó (1982–1983)
* José de Felipe (1980–1981)
* Sabas Calvillo i Tomás Cabrera, direcció col·legiada (1980)
* Lola Rodríguez Aragó (1971–1979)

## Bibliografia

* Iglesias, Antonio. Coro Nacional de España. 25 Años (1971-1996). Madrid: Ministerio de Educación y Cultura - INAEM, 1996. ISBN 84-87731-13-9.

## Enllaços externs

* Cor Nacional d'Espanya. Pàgina oficial. Consultat el 10 de febrer de 2015.
* Somnis a quatre veus, article sobre el 40è Aniversari del Cor Nacional d'Espanya. Diari El País del 15 d'octubre de 2011. Consultat el 16 d'octubre de 2011.
# 230

El 230 (CCXXX) fou un any comú començat en divendres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Poncià I és escollit Papa.
* Separació de la província romana de Tessàlia de Macedònia.
* El rei Ardaixir I de l'Imperi Persa envaeix la província romana de Mesopotàmia, i assetja sense èxit la ciutat fortalesa de Nísibis (actual Turquia).

## Referències

* ↑ Limjoco, Uriel R. The Popes: A Brief Synopsis (from Peter to Francis) (en anglès). Covenant Books, Inc., 2021-04-26, p. 13. ISBN 978-1-63630-743-5.
* ↑ A Companion to Ancient Macedonia (en anglès). Wiley, 2010-11-19, p. 264. DOI 10.1002/9781444327519. ISBN 978-1-4051-7936-2.
* ↑ Brill’s Companion to War in the Ancient Iranian Empires (en anglès). BRILL, 2024-10-21, p. 235. ISBN 978-90-04-71077-1.
# 243
## Esdeveniments

* L'emperador Gordià III recupera les ciutats de Hatra, Nísibis i Carrhae de mans dels sassànides després de vèncer en la batalla de Resaena

## Naixements

* Sun Liang, emperador chinès del Regne de Wu (d. 260).

## Necrològiques

* Gu Yong, ministre del Regne de Wu (n. 168)
* Kan Ze, assessor del Regne de Wu.
* Timesiteu, conseller i Prefecte del Pretori (n. 190).
# Hala Finley

Hala Finley (Kansas City, Missouri,18 de maig de 2009) és una actriu estatunidenca. És coneguda pels seus papers a Man with a Plan (2016-2020) com a Emme Burns i a We Can Be Heroes (2020) com a Ojo.

## Primer anys

Finley va néixer el 18 de maig de 2009 a Kansas City, Missouri, on es va criar. Té un germà gran. De petita ballava i feia esport. Va voler ser actriu després de veure com el seu germà es preparava per a les audicions.

## Carrera

Finley va començar la seua carrera apareixent en anuncis impresos i de televisió. Als quatre anys va fer el seu primer paper com a dues bessones a Counter Parts. El 2015, va interpretar el paper principal a Grammy. La revista Gruesome va dir que era "adorable". El 2016, als set anys, Finley va aparéixer a Man with a Plan com Emme Burns, la més jove dels fills d'Adam Burns (Matt LeBlanc). El 2018, va interpretar a Jody Altmyer a Back Roads, per la qual va rebre crítiques positives. Nerdy Babble va dir que va ser "la part més sorprenent de tota aquesta experiència", i que "va fer volar les meues expectatives fora de l'aigua... [Era] adorable i infinitament entranyable". El febrer de 2020 va ser elegida per participar a Shelter de Mandalay Pictures.
Al setembre de 2021 es va unir a Ben Affleck i Alice Braga a la pel·lícula de thriller d'acció Hypnotic, reunint-se amb el director Robert Rodriguez.
El 2022, va protagonitzar Paradise Highway, que se centra en el tràfic de persones. Interpreta a Leila, que és traficada en un intent de salvar un altre personatge. L'A.V. Club va elogiar la seua actuació, afirmant: "Finley evita la simpatia tant com siga possible, interpretant a Leila gairebé tan salvatge al principi: una massa retorçada de crits i funcions corporals incontrolades, dissenyades per ser tan desagradables com siga possible per als possibles segrestadors".

## Referències

* ↑ Perry, Joseph. «"Grammy" (2015): A Little Girl Learns the Hard Way That Grandmother Knows Best». Gruesome Magazine, 21-05-2016. [Consulta: 24 febrer 2021].
* ↑ Adams, Erik. «Best-laid plans of CBS and men go awry for Matt LeBlanc, okay for Joel McHale» (en anglès americà). The A.V. Club, 21-10-2016. [Consulta: 24 febrer 2021].
* ↑ «Back Roads Book VS Movie». Nerdy Babble. [Consulta: 24 febrer 2021].
* ↑ Grater, Tom; Wiseman, Andreas. «Melissa Leo & Zazie Beetz To Star In 'Shelter' For Mandalay Pictures & Exec Producer Sam Rockwell». Deadline, 25-02-2020. Arxivat de l'original el February 25, 2020. [Consulta: 24 febrer 2021].
* ↑ «'Hypnotic': Hala Finley Joins Ben Affleck & Alice Braga In Robert Rodriguez & Solstice Action-Thriller, Cameras Roll This Month In Texas». Deadline Hollywood, 17-09-2021.
* ↑ «Paradise Highway charts a familiar route» (en anglès americà). The A.V. Club, 27-07-2022. [Consulta: 5 agost 2022].
# Ewa Podleś

Ewa Podleś (Varsòvia, 26 d'abril de 1952 - Varsòvia, 19 de gener de 2024) fou una contralt polonesa considerada una de les millors cantants de la seva època i una de les poquíssimes «contralts pures». La seva veu destacava pel seu ampli registre (més de tres octaves, del la2 al re6), per la seva agilitat, pel seu dramatisme, per un timbre i color inconfusible i per una entrega emocional commovedora.
Entre els papers que va interpretar destaquen Isaura (Tancredi), Arsace (Semiramide), Malcolm (La donna del lago), Ciro (Ciro in Babilonia) i Rosina (Il barbiere di Siviglia), de Rossini; Rinaldo, Giulio Cesare i Polinesso (Ariodante), de Händel; la Cieca (La Gioconda), de Ponchielli; Azucena (Il trovatore) i Ulrica (Un ballo in maschera), de Verdi; Adalgisa (Norma), de Bellini; la marquesa (La Fille du régiment), de Donizetti; Erda (Das Rheingold), de Wagner; Klytamnestra (Elektra), de R. Strauss; la comtessa (La dama de piques), de Txaikovski; Iocasta (Oedipus Rex), de Stravinski i Mme. de la Haitière (Cendrillon), de Massenet. Fou sovint requerida per a concerts (és corprenedora la seva «Cançó de la mort» de l'Aleksándr Nevski de Prokófiev) i recitals, en els quals destaquen les cançons de Xostakóvitx.
Des que el 1981 obtingué el segon premi del Concurs Internacional de Cant Francesc Viñas, les actuacions de Podleś a Catalunya van ser molt freqüents, fins al punt que considerava Barcelona la seva segona casa.
El 2013, fou guardonada amb la Medalla d'or del Gran Teatre del Liceu.

## Referències

* ↑ «Francesc Viñas. Història dels premis 1981-1990». Arxivat de l'original el 2013-12-05. [Consulta: 9 abril 2014].
* ↑ «Eric Myers: "Eva Podleś in Barcelona". Opera News 77/5, novembre 2012 [Consulta: 9 abril 2014]». Arxivat de l'original el 13 d’abril 2014. [Consulta: 9 d’abril 2014].
* ↑ «ACN, 30 abril 2013 [Consulta 9 abril 2014]». Arxivat de l'original el 13 d’abril 2014. [Consulta: 9 d’abril 2014].

## Enllaços externs

* http://www.podles.pl
* http://www.delosmus.com/bio/eva_podles.html
* http://theoperacritic.com/singers.php?singer=ewa_podles.
# 495

El 495 (CDXCV) fou un any comú començat en diumenge del calendari julià.

## Esdeveniments

* El papa Gelasi I decreta que el poder espiritual és superior al polític, una doctrina coneguda com la teoria de les Dues espases.
* Fundació del monestir de Shaolin.

## Morts

* Barsauma bisbe metropolità de Nísibis

## Referències

* ↑ «Zwei-Schwerter-Lehre». A: Lexikon des Mittelalters. (en alemany). 9: Werla bis Zypresse, Anhang. Munic: Artemis-Verlag, 1998, p. col. 725 s. ISBN 978-3-89659-909-4.
* ↑ Shaḥar, Meʾir. The Shaolin monastery: history, religion, and the Chinese martial arts (en anglès). Honolulu: University of Hawai'i Press, 2008, p. 11. ISBN 978-0-8248-3110-3.
* ↑ Gero, Stephen. Barsauma of Nisibis and Persian Christianity in the Fifth Century (en anglès). Lovaina: E. Peeters, 1981. ISBN 978-90-429-0467-5.
# Jacob de Nísibis

Jacob de Nísibis (Jacobus, Ἰάκωβος) (Nísibis vers 270-341) conegut també com a Jacob Magne (Magnus) o el Gran (ὁ μεγας) fou un religiós sirià. Va néixer a Nísibis també coneguda per Antioquia de Migdònia (o Migdònica, llatí Antiocheia ad Mygdonium o Mygdonica) una ciutat de Mesopotàmia a la frontera persa.
Va escollir la vida de solitud i ascetisme a les muntanyes, dormint sobre els matolls la major part de l'any i buscant el refugi d'alguna cova als mesos més rigorosos de l'hivern. Teodoret li atribueix facultats de profeta i altres poders miraculosos.
Va predicar més tard a Pèrsia i al seu retorn fou nomenat bisbe de Nísibis i va deixar la solitud i es va traslladar a la ciutat, però va continuar una vida dura de sacrifici; fou benefactors dels pobres, guardià de les viudes i orfes i protector dels malalts. Efraïm, que fou expulsat de la casa paterna quan es va negar a participar en les pràctiques idòlatres del pare, va trobar refugi amb Jacob.
El llibre Menaea dels grecs li atribueix nombroses conversions de pagans. Gennadi de Marsella diu que va patir les persecucions dels successors de Dioclecià. Va estar present al concili de Nicea I el 325 i fou un dels campions dels consubstancialistes, i encara apareix com a signant a les actes del concili d'Antioquia el 341.
Fou probablement el 338 quan el rei persa Sapor II va assetjar Nísibis i la defensa fou encoratjada pel bisbe Jacob i va pujar a les muralles a orar i llavors gran quantitat d'insectes van atacar als cavalls dels perses que van haver d'aixecar el setge i això fou considerat una resposta a les oracions de Jacob.
Devia morir uns tres anys després vers el 341 o 342 encara que Dionís, patriarca dels jacobites, en la seva Crònica Siríaca, situa la seva mort el 338.
El martirologi dels cristians romans és commemorat el 15 de juliol, al menologi grec el 31 d'octubre, al sinaxari dels maronites el 13 de gener i al llibre de l'església copte el 18 del mes tybi.
# Ibn Hàwqal

Abu-l-Qàssim ibn Alí an-Nassibí (àrab: أبو القاسم محمد بن علي النصيبي, Abū l-Qāsim ibn ʿAlī an-Naṣībī), més conegut com a Ibn Hàwqal (àrab: ابن حوقل, Ibn Ḥawqal), fou un escriptor i geògraf àrab del segle x, nascut a Nísibis o Nisibin vers 920.
Des de 943 va iniciar una sèrie de viatges cap al Sàhara, Magreb, al-Àndalus, Sicília, Egipte, Armènia, l'Azerbaidjan, Djazira, l'Iraq, Khuzistan, Fars, Coràsmia i Transoxiana. Les darreres anotacions són del 973 i després no se'n tenen més notícies.
Les observacions dels seus viatges consten al Kitab al-massàlik wa-l-mamàlik (o Kitab súrat al-ard).

## Referències

* ↑ «Ibn Ḥawḳal». A: Enciclopèdia de l'Islam (en anglès). Leiden: Brill.
* ↑ Khalidov, Anas B. «Ebn-e Ḥawqal Abul Qasem mohammad». A: Encyclopaedia Iranica (en anglès). tom 1, 1997, p. 27-28.
# Batalla de Misikhe

El 243, l'emperador Gordià III va reprendre les ciutats romanes de Hatra, Nísibis i Carres a l'imperi Sassànida després de derrotar-los a la batalla de Resaena. Què va passar després no és clar: les fonts perses afirmen que Gordià III va ser derrotat i assassinat a la batalla de Misikhe, per Sapor I, segons l'escultura i inscripció trilingüe de Naqsh-e Rostam, que data la batalla entre el 13 de gener i el 14 de març del 244. Les fonts romanes, però, esmenten aquesta batalla com un revés insignificant. Per a commemorar la victòria la ciutat va ser rebatejada amb el nom de Peroz-Sapor ('Victoriós (és) Sapor'), avui Falluja (Iraq).

## Referències

* ↑ The Enemies of Rome, p. 235
* ↑ Shapur, Deeds of the God-Emperor Shapur
* ↑ Erich Kettenhofen: The Persian Campaign of Gordian III and the Inscription of Sahpuhr at the Ka'be-ye Zartost a Stephen Mitchell, ed., Armies and Frontiers in Roman and Byzantine Anatolia (Oxford: British Archaeological Reports International Series 156, 1983), pp.151-171
* ↑ Fergus Millar: The Roman Near East: 31 BC-AD 337 (Cambridge MA: Harvard, 1993)
# 217
## Esdeveniments

* 11 d'abril - Roma: Macrí es proclama emperador després de l'assassinat de Caracal·la en una conspiració que és probable que ell mateix organitzés.
* Armènia: Macrí en reconeix Tiridates II com a rei.
* Nísibis (Pàrtia): Es produeix una gran batalla entre els romans de Macrí i els parts d'Artaban V, amb la victòria d'aquests.
* Roma: Calixt I és nomenat papa, després de la mort de Zeferí I.
* Roma: Un grup de disconformes amb les tesis oficials proclama Papa a Hipòlit de Roma, que esdevindrà el primer antipapa.

## Necrològiques

* 8 d'abril - Haran (Pàrtia): Caracal·la, emperador romà, assassinat per una probable conspiració.
* 20 de desembre - Roma: Zeferí I, Papa.
# Tit Quinti Crispí Sulpicià

Tit Quinti Crispí Sulpicià (en llatí: Titus Quinctius Crispinus Sulpicianus) va ser un senador i magistrat romà del segle i aC, que va ser nomenat cònsol l'any 9 aC.
Va néixer patrici, probablement fill natural d'un Sulpici i fill adoptiu d'un Quinti de la branca dels Crispins. Es desconeix la seva carrera política, encara que se sap que va ser triumvir monetalis l'any 18 aC
Sota el seu consolat, l'any 9 aC, juntament amb el fillastre d'August, Neró Claudi Drus, es va implementar la lex Quinctia que ordenava els aqüeductes romans es va inaugurar l' Ara Pacis al camp de Mart. Gai Vel·lei Patèrcul el va caracteritzar com a "inútil i desafiador". Potser una de les seves amants va ser Júlia, filla d'August, motiu pel qual l'haurien enviat a l'exili el 2 aC.

## Referències

* ↑ Tit Quinti Pennus Capitolí Crispí, segons Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 606.
* ↑ Frontí, De aquis urbis Romae 129,1.
* ↑ Gai Vel·lei Patercle. Compendio de historia romana, 2,100,5.
* ↑ Tàcit, Annals 3,24,2.
# Joan Grau Ferrer

Joan Grau Ferrer (Reus, 1835 - Argentona, 1889) va ser un comerciant i polític català.
Tenia una gran empresa que comerciava amb blats i farines. Era una persona molt coneguda a la ciutat i el 1859 va ser un dels joves entusiastes que van fundar el Centre de Lectura, una important entitat cultural reusenca, sota la direcció de Güell i Mercader. El 1860 col·laborava a l'Eco del Centro de Lectura on va publicar una sèrie d'articles per a impulsar la ciutat, amb el títol "El Porvenir de Reus". A l'inici de 1880 va aconseguir que l'ajuntament comprés la part dels terrenys que no s'havien confiscat del que havia estat el convent i els horts de les monges carmelites situat al centre de la ciutat de Reus enderrocat el 1868, per urbanitzar-la i construir-hi la Plaça de Prim. El 1881 i 1882 quan va ser alcalde de Reus, va donar un gran impuls a la urbanització de la plaça i d'altres indrets de la ciutat. Va ser conseller local del Banc d'Espanya.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 344.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Josep Oliver Aixalà | Alcalde de Reus 1881 - 1882 | Succeït per: Serafí Serra Matas |
# 468 aC

L'any 468 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República Romana es coneixia com l'Any del consolat de Capitolí Barbat i Estructe Prisc, o de vegades, any 286 Ab urbe condita o de la fundació de Roma. La denominació 468 aC per a aquest any s'ha emprat des de l'edat mitjana, quan el calendari Anno Domini va ser el mètode més usat a Europa per a anomenar els anys.

## Esdeveniments
#### Grècia

* La ciutat de Tirint és atacada i destruïda pels argius. Va ser abandonada, i la seva ciutadella, anomenada Licimna, va ser desmantellada, segons explica Estrabó.
* A l'illa d'Esciros es van descobrir els suposats restes de Teseu i Cimó II els va portar a Atenes, segons Plutarc i Pausànias. Segurament Cimó va dirigir la conquesta de Carist i de Naxos, segons Tucídides.
* La ciutat de Cerinea, a la vora del riu Cerinites, va ampliar la seva població amb un gran nombre d'emigrants de Micenes que havien abandonat aquella ciutat quan va caure en mans d'Argos.

#### República Romana

* Titus Quinti Capitolí Barbat i Quint Servili Estructe Prisc són elegits cònsols a Roma. Capitolí Barbat va fer la guerra als volscs i als eqües. Va salvar el campament romà quan era atacat de nit pels enemics, i al tornar a Roma va obtenir els honors del triomf.
* Àntium, ciutat en poder dels volscs és presa per les forces romanes.

### Temàtiques
#### Literatura

* Sòfocles, dramaturg grec guanya el primer premi a les Dionísies amb l'obra Triptòlem, i desbanca Èsquil.

## Necrològiques

* Aristides, polític grec. (Nascut el 530 aC)

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Estrabó, Geografia, VIII
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Teseu, II, 35
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, I, 17, 6
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 520. ISBN 9788496061972.
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, I, 98
* ↑ Claudi Elià. Ποικίλη ἱστορία – Varia historia, XIII, 6
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, II, 56-57
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, II, 63
* ↑ Sommerstein, Alan H. Greek drama and dramatists. Londres: Routledge, 2002, p. 41-42. ISBN 9780415260275.
# Charas

Charas és el nom que rep l'haixix elaborat a mà de l'Índia i Pakistan. Es fa a partir de l'extracte de la planta del cànnabis (Cànnabis índica). La planta creix de forma salvatge per tot el nord de l'Índia, Pakistan i l'Himàlaia (el seu origen putatiu) i és un important cultiu comercial per la gent del lloc.

## Vegeu també

* Mitologia índia
* Om namah shivaya

## Referències

* ↑ Fewkes, 2008, p. 124.

## Bibliografia

* Fewkes, Jacqueline H. Trade and Contemporary Society Along the Silk Road: An Ethno-history of Ladakh. Routledge, 2008. ISBN 9781135973094.
# Chibusa yo eien nare

Chibusa yo eien nare (乳房よ永遠なれ, Els pits eterns) és una pel·lícula dramàtica japonesa de 1955,i la tercera pel·lícula dirigida per l'actriu Kinuyo Tanaka. Es basa en la vida de la poetessa tanka Fumiko Nakajō (1922–1954).

## Argument

Fumiko, infeliçment casada, mare de dos fills, es divorcia del seu marit drogodependent després d'un incident que ella considera un acte d'infidelitat, i torna amb la seva mare. Al mateix temps, intenta trobar la seva veu de poetessa, assistint regularment a un cercle de poesia, animada pel seu tutor casat Hori, a qui estima amb una distància respectuosa. Mentre lluita amb el divorci i el fet que només podia portar la seva filla amb ella, se li diagnostica un càncer de mama en fase tardana. Se sotmet a una doble mastectomia, sobre la qual escriu en una sèrie de poemes molt coneguts i premiats, i intenta viure la seva vida amb la màxima llibertat possible i com ho permet la seva malaltia. Té una breu aventura amb el periodista Ōtsuki, que escriu sobre ella en una sèrie de diaris, abans que finalment mori.

## Repartiment

* Yumeji Tsukioka - Fumiko Shimojō, nascuda Nakajō
* Ryōji Hayama - Akira Ōtsuki
* Junkichi Orimoto - Shigeru Anzai
* Hiroko Kawasaki - Tatsuko
* Shirō Ōsaka - Yoshio
* Ikuko Kimuro - Seiko
* Masayuki Mori - Takashi Hori
* Yōko Sugi - Kinuko, esposa de Hori
* Chōko Iida - Hide
* Bokuzen Hidari - marit de Hide
* Tōru Abe - Yamagami
* Fumie Kitahara - Kobayashi
* Kinuyo Tanaka - esposa del veí
* Yoshiko Tsubouchi - Shirakawa

## Llegat

Molt apreciada per unanimitat per les seves habilitats de direcció, els estudiosos del cinema difereixen en la seva avaluació dels temes tractats a Chibusa yo eien nare. Si bé Alejandra Armendáriz-Hernández l'anomena "una representació atrevida de la sexualitat femenina […] així com un exemple poderós de la creativitat i l'autoexpressió de les dones", Alexander Jacoby veu el tema "feminista i progressista" d'una dona que escull de bon grat la seva carrera professional en lloc del matrimoni enfosquit per la concentració de la pel·lícula en la seva malaltia, per tant tímid. lluny de les implicacions més controvertides.

## Referències

* ↑ Sato, Hiroaki. Japanese Women Poets: An Anthology. Milton Park and New York: Routledge, 2015. ISBN 978-0-7656-1783-5.
* ↑ «The best Japanese film of every year – from 1925 to now at the British Film Institute website». [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ Jacoby, Alexander. Critical Handbook of Japanese Film Directors: From the Silent Era to the Present Day. Berkeley: Stone Bridge Press, 2008. ISBN 978-1-933330-53-2.

## Bibliografia

* Tanaka Kinuyo: Nation, Stardom and Female Subjectivity. Edimburg: Edinburgh University Press, 2018. ISBN 978-1-4744-0969-8.
* Directory of World Cinema: Japan2. Bristol and Chicago: Intellect, 2012. ISBN 978-1-84150-551-0.

## Enllaços externs

* Scanlon, Hayley. «The Eternal Breasts», 06-12-2017. [Consulta: 11 gener 2021].
* Chibusa yo eien nare a YouTube