OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brelh

Brelh (en francès Breil-sur-Roya) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava. La parla local, el roiasc, és occità segons uns i lígur segons altres, però es té constància que la població local és considerada occitanòfona.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 932 | 1 419 | 1 511 | - | - | - | - | - | - |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | 2 706 | 2 709 | 2 595 | 2 576 | 2 538 | 2 565 | 2 696 | 2 668 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 2 728 | 2 645 | 2 804 | 5 136 | 2 899 | 2 666 | 2 562 | 1 321 | 2 029 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 994 | 2 148 | 2 089 | 2 095 | 2 058 | 2 028 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | André Botton | SFIO |
| 1958-1977 | Pierre Sassi | centrista |
| 1977-1983 | Henri Curti | PCF |
| 1983-1995 | Jean Gallon | RPR |
| 1995-2002 | Gilbert Mary | UMP |
| 2002- | Joseph Ghilardi | UMP |

## Agermanaments

* Borgo San Dalmazzo

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
# C. V. Mourey

C. V. Mourey (1791?-1830?) fou un matemàtic francès del qual amb prou feines no es coneix res de la seva vida. La investigadora de la Universitat de St. Andrews Elizabeth Lewis, aventura la possibilitat que sigui un tal Claude Victor Mourey (1791-1830) que va treballar de mecànic a París al començament del segle XIX; però ella mateixa reconeix la dificultat de fer-ne una identificació totalment positiva.
L'única obra que es coneix d'aquest personatge és un opuscle d'un centenar de pàgines titulat La vraie théorie des quantités négatives et des quantités prétendues imaginaires, publicat a París el 1828 i reeditat el 1861, en el qual estudia sistemàticament la teoria dels vectors: Mourey sembla haver estat el primer matemàtic en apreciar la necessitat d'especificar les condicions de la igualtat entre vectors.
Els vectors, expressats en una notació que no ha sobreviscut, li apareixen en representar geomètricament els nombres imaginaris i amb els vectors també apareix la idea d'un àlgebra més general, però de la que no va escriure res; o, almenys, no ha arribat fins als nostres dies.

## Referències

* ↑ Les dades biogràfiques de McTutor History of Mathematics estan fixades suposant que Mourey va ser un mecànic francès del segle xix.
* ↑ Schubring, pàgina 569.
* ↑ O'Connor & Robertson, MacTutor History of Mathematics.
* ↑ Windred, pàgina 539.
* ↑ Crowe, pàgines 11 i 16.

## Bibliografia

* Crowe, Michael J. A History of Vector Analysis: The Evolution of the Idea of a Vectorial System (en anglès). New York: Dover, 1994. ISBN 0-486-67910-1.
* Schubring, Gert. Conflicts Between Generalization, Rigor, and Intuition (en anglès). Springer, 2005. ISBN 978-0387-22836-5.
* Windred, G. «History of the Theory of Imaginary and Complex Quantities» (en anglès). The Mathematical Gazette, Vol. 14, Num. 203, 1929, pàg. 533-541. ISSN: 0025-5572.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «C. V. Mourey» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Ca l'Spa

Ca l'Spa és una obra barroca de Mataró (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casal de planta baixa i dues plantes pis. Destaca la composició de la façana amb un esgrafiat amb formes geomètriques que perfila les obertures dels balcons i finestres incorporant la cornisa.
A la planta baixa se situa la farmàcia i la rebotiga. A la planta pis destaca el dormitori principal amb alcova de marc barroc i pintures del XIX. La distribució és dels segles xvii i xviii i el mobiliari de diferents èpoques: barroc, isabelí, alfonsí i modernista.

## Història

Els documents informen que des de mitjan segle xvii hi havia una farmàcia en aquest mateix lloc. La família Spà n'és titular en línia ininterrompuda des de l'any 1801.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Spa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Alba Fucens

Alba Fucens o també Alba Fucensis (en grec antic Ἄλβα φούκεντις) va ser una ciutat i fortalesa d'Itàlia central, situada a la Via Valèria dalt d'un turó elevat, a 5 km del Lacus Fucinus i al peu del Mont Velino.
Els seus habitants, anomenats albensis i no albans, eren presentats per alguns autors antics (Claudi Ptolemeu, Sili Itàlic i Sext Pompeu Fest) com un poble dels marsis ja que la ciutat es trobava prop del seu territori, però altres historiadors, (Titus Livi diu expressament Albam in Aequos) pensen que eren eques i no marsis, i com que estaven a la frontera van ser absorbits pels marsis, un poble més poderós, i així se'ls va considerar, sobretot a partir de Plini el Vell.
El territori dels eques va passar a Roma l'any 302 aC i Alba Fucens en va quedar inclosa i s'hi van enviar uns 6.000 colons, diu Titus Livi, que explica que era una important fortalesa. L'any 211 aC va ser lleial als romans contra Hanníbal i va enviar a Roma un contingent de 2.000 soldats per defensar-la. Però el 209 aC va ser una de les dotze colònies que no va poder aportar contingents militars, i per això, va ser castigada, segons Apià. A la ciutat, per la seva situació a l'interior del país i per estar molt ben fortificada, s'hi van enviar presoners de l'estat, entre ells, Sifax de Numídia, Perseu de Macedònia, Bituitus dels Arverns i altres destacats caps contraris als romans, segons Estrabó, Titus Livi i Valeri Màxim.
A la Guerra social va resistir un atac de les tropes confederades però finalment es va haver de rendir. Durant les Guerres civils romanes es menciona amb freqüència, demostrant la seva importància des del punt de vista militar. Però durant l'Imperi no apareix esmentada però va existir com un municipi i va anar decaient. Claudi Ptolemeu, l'Itinerari d'Antoní i la Taula de Peutinger la mencionen. Plini el Vell diu que produïa una fruita excel·lent, i abundant collita de blat. Avui dia encara existeix i es diu Massa d'Albe.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Alba Fucensis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 juliol 2022].
# Gai Licini Macre

Gai Licini Macre (llatí: Gaius Licinius Macer) va ser un historiador romà, del grup dels annalistes. Era el pare de Gai Licini Macre Calvus. Va néixer al voltant de l'any 110 aC.
Va ser qüestor al voltant de l'any 78 aC i tribú de la plebs el 73 aC, i després pretor (68 aC) i propretor (67 aC), però no se sap de quina província. L'any 73 aC va acusar Gai Rabiri de participar en la mort de Saturní, però va ser absolt, un delicte pel qual Rabiri va ser tornat a portar a judici per segona vegada deu anys després. Ciceró va acusar Macre l'any 66 aC per la llei de Repetundae, i haguera estat condemnat tot i la influència del seu amic Cras, però ho va evitar suïcidant-se i estalviant així el deshonor a la família i la pèrdua dels seus béns, cosa que hauria passat si l'haguessin condemnat regularment. Aquest és el relat que dona Valeri Màxim, i no difereix del que es conserva de Plutarc.

## Obres

Els seus Annales o Rerum Romanarum Libri o Historia, com són designats pels historiadors, són citats amb molt de respecte per Titus Livi i Dionís d'Halicarnàs. Començaven amb l'origen de Roma i ocupaven un mínim de vint-i-un llibres. Sembla que va prestar molta atenció a la història de les lleis antigues i havia consultat documents oficials antics, especialment els Libri Lintei (Llibres de lli) conservats al temple de Juno Moneta. Titus Livi, que segueix en alguns punts aquests annals, li retreu la seva parcialitat cap a la gens Licínia, de la qual Macre en formava part. Ciceró parla molt dels seus mèrits d'escriptor i d'orador, fins i tot amb menyspreu, però potser es deuria a la seva enemistat personal.
Priscià de Cesarea va conservar un fragment del seu discurs Pro Tuscis, i Noni Marcel una sola frase de la seva carta Epistola ad Senatum.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 883.
# Nebenkharu

Nebenkharu (Nb-n-kȝw), anomenat el "Cap de Síria", va ser un príncep egipci de la dinastia XIX. Era fill del faraó Ramsès II, el sisè fill de la processó dels prínceps. La identitat de la seva mare segueix sent desconeguda, però probablement no és fill d'una de les principals esposes del seu pare, Nefertari o Isetnofret.
Nebenkharu en jeroglífic :
Tenint en compte el seu rang destacat entre els prínceps, Nebenkharu probablement tenia l'estatus de fill primogènit d'una dona menor. Segurament va néixer cap al final del regnat del seu avi Seti I. Va tenir un paper actiu en esdeveniments significatius com la processó victoriosa després de la batalla de Cadeix l'any 5 de Ramsès II i el setge de Tunip l'any 8. La prestigiosa posició de Nebenkharu es va consolidar encara més pel seu títol de comandant de les tropes.

## Mort i enterrament

Quan Merneptah es va convertir en príncep hereu després de la mort de Khaemuaset, és probable que Nebenkharu ja fos mort. Això es deu al fet que Mernptah tenia un rang inferior a Nebenkharu en la processó i, per tant, es creu que va morir abans del seu pare.
Nebenkharu probablement va ser enterrat a la tomba KV5, un gran sepulcre tallat a la roca construït per als fills de Ramsès II a la Vall dels Reis.

## Referències

* ↑ Chatel, 2001.
* ↑ «Familia del faraón Ramsés II» (en castellà). egiptoforo.com. [Consulta: 7 abril 2024].
* 1 2 «Sons of Ramesses IInd» (en anglès). narmer.pl. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ Reeves, 2013, p. 109-110.

## Bibliografia

* Chatel, Philippe. Dictionnaire historique de l'Égypte antique (en francès). Berg International Editeurs, 2001. ISBN 2-911289-33-1.
* Reeves, C.N.. After Tutankhamun (en anglès). Routledge, 2013. ISBN 9781136152900.
# Neosovietisme

El neosovietisme és un concepte ampli que fa referència tant a les decisions polítiques que van existir en l'antiga Unió Soviètica i també a un petit moviment polític que promou el ressorgiment de l'URSS al món modern. Alguns comentaristes han assenyat que el president rus Vladímir Putin recolza molts punts de vista neosoviétics, especialment pel que fa a l'ordre públic i a la defensa estratègica militar.

## Referències

* ↑ John Heathershaw. Post-Conflict Tajikistan: The Politics of Peacebuilding and the Emergence of Legitimate Order. Routledge, 7 de maig de 2009, p. 63–64. ISBN 978-1-134-01418-7.
* ↑ Lilia Shevtsova. Russia--lost in Transition: The Yeltsin and Putin Legacies. Carnegie Endowment, 2007, p. 200. ISBN 978-0-87003-236-3.
* ↑ Slade, G Deconstructing the Millennium Manifesto: The Yeltsin-Putin Transition and the Rebirth of Ideology Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine. The School of Russian and Asian Studies, 2005

## Vegeu també

* Nacionalisme rus
* Nacional-bolxevisme
* Unió Econòmica Eurasiàtica
* Segona Guerra Freda
# Muixel III Mamikonian

Muixel III Mamikonian va succeir al seu germà Gregori II Mamikonian com a cap de la rebel·lió proromana d'Armènia el 750. El 751 es va unir a les forces romanes d'Orient que van envair Armènia. Va ocupar alguns territoris dels Bagratuní al Taik, prop de la frontera amb l'Imperi Romà d'Orient. Vers el 752 es va refugiar a l'Imperi quan les tropes romanes es van retirar.
# Reixtunik

Reixtunik era el nom armeni de la regió al sud del Llac Van. Tenia per capital Manakert situada a la costa enfront de l'illa d'Althamar.
Limitava al nord amb el llac i l'antiga Tusba (Van), la capital del regne d'Urartu, en una zona muntanyosa, i a l'oest amb el Yerevark i l'Aruenis Tzor (districtes del Tauruberan i del Mokq); al sud amb el Ishots Gavar (al Mokq) i el Mokq propi; i a l'est amb el Gukan i el Bazhuniq. El territori era governat per la família nakharark dels Reixtuní i va formar part del regne de Vaspurakan. Faust de Bizanci diu que a la regió hi havia unes mines importants de ferro i coure.
Durant el regnat de Khosrov III d'Armènia (330-339), Vatxè Mamikonian i Baanes I Amatuní, per ordre del rei, van massacrar a la família dels Beznuní en aquella regió. Reixtunik era el territori més important de la família nakharark dels Reixtuní, però després de la mort de Teodor Reixtuní (ca. 656) el territori va passar a ser una possessió dels Mamikonian, i després dels Artsruní.

## Referències

* ↑ Cappelletti, Giuseppe. L'Armenia. Florència: Itamperia e Fonderia Fabris, 1843, p. 63.
* ↑ Faust de Bizanci. Història d'Armènia, III, 10
* ↑ Toumanoff, Cyril. Studies in Christian Caucasian history. Washington: Georgetown University Press, 1963, p. 132, 213.
# Vorduní

Els Vorduní o també Orduní (armeni: Որդունիներ, Vorduniner) van ser una família de nakharark (nobles) d'Armènia amb feu hereditari a les comarques anomenades Ordunik al Bassèn (Airarat) i a la província de Vaspurakan.
Segons la tradició que transmet Moisès de Khoren, eren una dinastia hàikida (descendent d'Haik), és a dir d'origen immemorial, potser urartià. Els Vorduní es mencionen per darrera vegada al segle iv. Segons Faust de Bizanci, els Vorduní es van enfrontar diverses vegades amb els Manavazian en guerres que van resultar molt cruentes a l'inici del regnat de Khosrov III d'Armènia. Les famílies van rebutjar l'arbitratge del Catolicós i el rei va ordenar a Vatxè Mamikonian que hi posés pau o els exterminés. Vatxè Mamikonian va matar a tots els membres de les dues famílies. Les possessions dels Vorduní van passar a l'Església Armènia.

## Referències

* ↑ «-Armenian Princely Families-». Arxivat de l'original el 2020-07-31. [Consulta: 6 desembre 2021].
* ↑ Moisès de Khoren. Història d'Armènia, Llibre I, cap. 12, p. 123-124
* ↑ Faust de Bizanci. Història d'Armènia, vol, III, llibre IV
* ↑ Grousset, René. Histoire de l'Arménie des origines à 1071. París: Payot, 1973, p. 129.
# Segon llibre dels Macabeus

El Segon llibre dels Macabeus és un llibre de l'Antic Testament no acceptat pel cànon jueu però sí pel catòlic escrit en grec cap al segle I aC. El seu autor, desconegut, no coincideix amb el del Primer llibre dels Macabeus, ni els fets continuen la línia cronològica, sinó que amplia esdeveniments ja narrats en l'altre llibre. Es pot dir per l'estil que era una persona molt culta i d'influència hel·lenística.
L'escrit se centra a descriure les festes religioses com a moment d'aglutinació del poble, així com conceptes que després seran represos pel cristianisme: la resurrecció, el paper dels àngels i de l'oració pels difunts.
# Hapoel Jerusalem BC

Hapoel 'Migdal' Jerusalem (en hebreu: הפועל 'מגדל' ירושלים) és un club professional de bàsquet ubicat a la ciutat de Jerusalem, Israel. Actualment, disputa la màxima divisió del seu país, la Ligat HaAl.

## Història

El Hapoel Jerusalem es va fundar com un modest equip del carrer Histadrut, abans de traslladar-se a l'YMCA Arena primer, i a l'Strauss Arena després, l'únic pavelló cobert de Jerusalem de l'època. A finals de la dècada dels 80 s'hi instal·la al Malha Arena, per a 3.000 espectadors. Des del 2014 juga els partits al Pais Arena amb capacitat per 11.000 persones.
En 1996 i 1997, el Hapoel va guanyar la Copa Estatal, tot derrotant el Maccabi Tel Aviv a les finals, disputades al Yad Eliyahu Arena. L'equip estava liderat per Adi Gordon, considerat com un símbol del club i un dels seus millors jugadors.
L'any 2004 guanya el seu primer títol europeu, la Copa ULEB, tot imposant-se al Real Madrid Baloncesto a la final. Just eixa temporada, un altre equip del país, el Maccabi Tel Aviv, guanyava l'Eurolliga, la màxima competició continental.
L'any següent, el mil·lionari israeli-americà Arcadi Gaydamak va adquirir un percentatge del club. D'aquesta manera, l'equip es reforça amb quatre jugadors americans amb experiència a l'NBA (Tamar Slay, Horace Jenkins, Roger Mason i Mario Austin). També compta amb els serveis de l'estrella local Meir Tapiro i altres jugadors reconeguts d'Israel.
A principis del 2008 realitza una remuntada de 22 punts contra el Maccabi Tel Aviv i guanya la seua quarta Copa d'Israel. El palmarès d'eixe any es completa amb la Winner Cup davant l'Ironi Nahariya. Una competició en la qual hi revalida títol l'any següent, de nou contra el Maccabi.
El 2015 va guanyar la seva primera lliga, títol que repetí dos anys després.

## Títols

* Copa ULEB (1)
** Guanyadors: 2003-04
* Lliga israeliana de bàsquet
** Guanyadors (2): 2014-15, 2016–17
** Finalistes (7): 1995-96, 1996-97, 1998-99, 2000-01, 2005-06, 2006-07, 2015-16
* Copa israeliana de bàsquet (6)
** Guanyadors (6): 1995-96, 1996–97, 2006–07, 2007–08, 2018–19, 2019–20
** Finalistes (8): 1998-99, 1999-00, 2000-01, 2001-02, 2003-04, 2005-06, 2014-15, 2016-17
* Copa de la Lliga israeliana de bàsquet
** Guanyadors (5): 2008, 2009, 2014, 2016, 2019
** Finalistes (3): 2007, 2010, 2013

## Jugadors destacats

| Adi Gordon Meir Tapiro Tunji Awojobi Emir Mutapčić Mario Austin | Terence Morris Will Solomon Pops Mensah-Bonsu Amar'e Stoudemire D'or Fischer |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine.
* Lloc de seguidors Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine.
# Xota Rustaveli

Xota Rustaveli (en georgià: შოთა რუსთაველი) (1172?-1216?) fou un poeta georgià, considerat no sols com el més gran exponent de la literatura georgiana sinó com un dels més grans de la literatura medieval. És autor de l'obra L'embolcallat amb pell de pantera (en georgià: ვეფხისტყაოსანი, Vepkhistkaosani) el poema èpic nacional de Geòrgia. És compost de més de 1.500 estrofes i és un càntic a l'esperit cavalleresc i a les virtuts humanes que reflecteix molt bé la Geòrgia medieval.
Rustaveli era príncep i tresorer ("Mechurchletujutsesi") de la reina Tamara de Geòrgia i pintor d'alguns frescs del monestir de la Creu georgià a Jerusalem. A un dels pilars del monestir hi ha el que es creu que és el seu retrat. Se sap ben poc de la vida de Rustaveli; fins i tot la data de naixement i de mort són desconegudes.
El significat del cognom Rustaveli és propietari de Rustavi o home de Rustavi. Rustavi és una ciutat Geòrgia.
L'embolcallat amb pell de pantera ha estat traduït a molts idiomes, fou imprès per primer cop el 1712, a Tbilisi. A l'Institut de Manuscrits de l'Acadèmia de Ciències de Geòrgia (a Tblisi) existeixen dos fulls del text del segle xvi, i algunes línies del poema pertanyen al segle xiv. La resta del poema pertany al segle xvii (manuscrit de 1653, H-54 de l'Institut de Manuscrits).
El premi més gran de la República de Geòrgia en art i literatura és el Premi Nacional Shota Rustaveli. El carrer principal de Tbilisi és l'Avinguda de Rustaveli. També són a Tbilisi l'Acadèmia estatal de teatre Rustaveli, l'Institut de literatura georgiana Shota Rustaveli de l'Acadèmia de Ciències de Geòrgia i l'estació de metro Xota Rustaveli.

## Enllaços externs

* «Xota Rustaveli». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Text complet en anglès de l'obra "L'embolcallat amb pell de pantera" (anglès)
* Schota Rustaveli. "Der Ritter im Tigerfell" Arxivat 2008-11-20 a Wayback Machine. (alemany)
# Monserrato

Monserrato (en llengua sarda, Pauli) és un municipi italià, a la regió Campidano di Cagliari de Sardenya i a la Ciutat metropolitana de Càller. L'any 2010 tenia 20.240 habitants. Limita amb els municipis de Càller, Quartu Sant'Elena, Quartucciu, Selargius i Sestu.

## Orígens del nom

El nom sard Pauli o Paulli significa pantà. Ja a l'edat mitjana va assumir el nom de Paùly, primer, i després el de Paùli Pirri.
Després del 1881 es va convertir en Paùli Monserrato i a partir de l'11 d'abril de 1888, amb reial decret i a instàncies del Consell Municipal, va prendre el nom de Monserrato, mot atribuïble a la Mare de Déu de Montserrat (de Catalunya), en record del període català de l'illa de Sardenya.

## Alcaldes

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006-2011 | Marco Salvatore Sini | Centreesquerra |
| 2011- | Gianni Argiolas | Centreesquerra |
# Julià de Le Mans

Julià de Le Mans (Roma?, s. III - Sarthe, Gàl·lia, s. III o IV) fou el primer bisbe de Le Mans. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes. Les seves relíquies, al monestir benedictí de Saint-Julien-du-Pré, foren cremades i dispersades pels hugonots en 1562. El crani del bisbe, que es conservava a la catedral de Le Mans, hi és des del 1254. La catedral de Le Mans li ha estat dedicada. El seu culte passà a Anglaterra, on el portà Enric II d'Anglaterra que havia nascut a Le Mans.
Se sap poc de la seva vida: podria haver estat un patrici romà que, consagrat com a bisbe a Roma, fou enviat a la Gàl·lia a mitjan segle iii, per predicar l'Evangeli a la regió dels cenomans.S'establí a la Civitas Cenomanorum, actual Le Mans, capital de la regió. En arribar, la ciutat patia una gran sequera i, segons la llegenda, Julià va obrir una font a terra picant-lo amb el seu bàcul i pregant. El miracle va fer que molta gent l'escoltés i es convertís al cristianisme, entre ells, gent principal que donà al nou bisbe part dels seus palaus perquè servissin com a catedral.
Julià, igualment, destacà per la seva caritat envers els necessitats, malalts i orfes. Ja gran, es retirà a una ermita a Sarthe, on morí després de 47 anys de bisbat, en data desconeguda. Una tradició posterior, sense cap fonament històric i volent fer el sant molt més proper als apòstols, diu que Julià era un dels Setanta deixebles de Crist. Encara una altra tradició, recollida per Jacopo da Varazze, l'identifica amb Simó, el leprós guarit per Crist.

## Enllaços externs

* Julian of Le Mans Arxivat 2008-01-04 a Wayback Machine.
* Catholic Online: Julian of Le Mans
* Catholic Forum: Julian of Le Mans Arxivat 2006-06-14 a Wayback Machine.
* San Giuliano di Le Mans
# Idan Tal

Idan Tal (en hebreu: עידן טל) és un futbolista israelià, nascut a Jerusalem el 13 de setembre de 1975. Ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Va començar la seua carrera al Maccabi Petah Tikva a la temporada 96/97, jugant 71 partits fins a la seua marxa al Hapoel Tel Aviv FC. Amb aquest club guanya la State Cup, el primer títol del club des de feia 11 anys. Hi juga 14 partits fins al final de la temporada 98/99, quan recala al CP Mérida, de la Segona Divisió espanyola.
Hi retorna al Maccabi Petah Tikva. Hi disputa set partits abans d'anar-se'n a l'Everton FC, a l'octubre del 2000. Amb l'equip anglès hi suma 29 partits abans de tornar a la competició espanyola, ara al Rayo Vallecano, amb qui disputa sis partits.
De nou al seu país, hi milita a les files del Maccabi Haifa FC. El juliol del 2006 hi retorna al futbol anglès, beneficiat per disposar de la nacionalitat francesa, i per tant, no ocupar plaça d'extracomunitari. Hi arriba al Bolton Wanderers FC, on juga un any abans de fitxar pel Beitar Jerusalem FC.

## Selecció

Ha estat internacional amb Israel en 69 ocasions, tot marcant cinc gols.

## Títols

* Israeli Premier League (4):
** 2003-04, 2004-05, 2005-06, 2007-08
* State Cup (3):
** 1999, 2008, 2009
* Toto Cup (1):
** 2005-06
* Jugador de l'Any Israelià:
** 2004/05