OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bateria de tracció

Una bateria de tracció és una bateria elèctrica que impulsa el moviment d'un vehicle elèctric o híbrid elèctric. Es distingeix de la bateria d'arrencada que permet alimentar el motor d'arrencada i l'equipament elèctric del vehicle.
Les bateries de tracció més utilitzades actualment són les de ions de liti i per a la unió dels seus components sol utilitzar-se la soldadura per raig làser.
Es tracta d'una tecnologia que es pot utilitzar en combinació amb l'electricitat renovable per optimitzar la xarxa elèctrica (V2G). Una bateria dun vehicle pot rebre electricitat de la xarxa o pot aportar electricitat a la xarxa. Tant la recepció com l'aportació poden ser gestionats per un programari que optimitza aquest procés, depenent de tot un seguit de paràmetres, entre els quals destaca sobretot l'horari d'ús del vehicle i la distància que cal recórrer. És un handicap que molts automobilistes estaran disposats a suportar si això els suposa beneficis monetaris, ja que es podrà adquirir energia quan és més barata (a la nit) i es podrà vendre quan és més cara (durant el dia).

## Fàbriques

A principis de 2022, la major fàbrica europea de bateries de tracció es trobava a Polònia i pertanyia a LG. Aquest mateix any, Volkswagen va anunciar la construcció de la seva primera planta de bateries fora d'Alemanya a Sagunt, sempre que se li subsidiés uns €750 milions.

## Capacitat
### Cotxes elèctrics

* Hyundai Ioniq : 38,3 kWh
* Hyundai Kona : 64 kWh
* BMW i3: 22 - 33 kWh
* Tesla Model S: 60 - 90 kWh
* BYD e6 : 60 - 82 kWh
* Nissan Leaf: 24 - 30 kWh
* Renault Fluence ZE: 22 kWh
* Renault Twizy: 6 kWh
* Renault Zoe: 22 kWh
* Volkswagen e-Golf : 24 - 36 kWh
* Volkswagen XL1 : 5.5 kWh

### Híbrids endollables

* Audi Q7 e-tron: 17 kWh
* BMW i8 : 7 kWh
* BMW 330e iPerformance: 7.6 kWh
* Chevrolet Volt : 16 - 18 kWh
* Ford Fusion II / Ford C-Max II Energi: 7.6 kWh
* Fisker Karma : 20 kWh
* Porsche 918 Spyder : 6.8 kWh
* Toyota Prius III Plug-in: 4.4 kWh
* Volkswagen Golf GTE: 8.8 kWh

### Híbrids no endollables

* Chevrolet Malibu : 1.5 kWh
* Ford Fusion II / Ford C-Max II: 1.4 kWh
* Toyota Prius II: 1.3 kWh
* Toyota Prius III: 1.3 kWh

## Referències

* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 19 de diciembre de 2015. [Consulta: 20 març 2012].
* ↑ «Check Out Europe's Largest EV Battery Gigafactory In Poland» (en anglès). InsideEVs, 28-03-2022 [Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ «Volkswagen tendrá operativa en 2026 la primera fábrica de baterías de España». The Objective, 05-05-2022 [Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ «El Grupo Volkswagen deja en el aire el proyecto de la fábrica de baterías de Sagunto». The Objective, 20-10-2022 [Consulta: 27 octubre 2022].
# Mare de Déu de la Bona Sort

Mare de Déu de la Bona Sort és una església romànica de Prats de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de tradició romànica de planta rectangular amb capelles laterals a mode de creuer i volta de canó. Està coberta a dues aigües amb teula àrab. Als peus hi ha l'entrada, un portal rectangular orientat a ponent. Damunt hi ha un campanar d'espadanya i adossats als laterals, uns petits edificis.

## Història

Aquesta església es trobava dins de l'antic terme de Lluçà, al lloc anomenat els Prats. Apareix l'any 968 en el testament de Frugió, muller de Langovard, quan manà que tot el que tenia a Prats es donés a Sant Vicenç. Va ser església parroquial fins que l'any 1435 es va unir com a sufragània a la parròquia de Santa Eulàlia de Pardines. L'increment de la població del segle XVII motivà que l'any 1649 fossin restaurades les funcions parroquials però això es feu en un nou temple construït al centre del nou nucli.
La veneració d'una imatge de la Mare de Déu, coneguda inicialment com de les Dones i després de la Bona Sort, va fer que l'església l'agafés com a nou titular.
L'edifici fou restaurat l'any 1555 pel rector Valentí Serra. Durant la guerra carlina del 1835-1840 l'església fou habilitada com a hospital de campament i el seu campanar fou aterrat pel carlí Benet Tristany.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mare de Déu de la Bona Sort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Mercat Central de Tarragona

El Mercat Central de Tarragona és un monument del municipi de Tarragona protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta longitudinal amb tres naus i una de transversal que divideix la planta en dues meitats simètriques. Les cobertes de fibrociment estan suportades per estructures metàl·liques en arc apuntat i per columnes de fosa amb capitell de gust modernista. L'exterior, completament d'obra, consta de dues façanes principals compostes per tres arcs de mig punt, un de central de grans dimensions, corresponent a la nau central, i dos laterals que defineixen les cantonades. Les façanes laterals repeteixen el mateix esquema amb panys de paret més llargs entre els arcs (el central correspon a la nau transversal). Els arcs i els panys de paret presenten obertures amb llibrets-panells. Fort caràcter modernista en les reixes i la iconografia decorativa i gust neomedieval, amb arcs apuntats i estil de les portes.

## Història

L'edifici es va inaugurar el 19 de desembre de 1915.
L'octubre de 2007 van començar unes reformes que van fer desplaçar tots els paradistes del mercat a la plaça del davant (Plaça Corsini) en un edifici temporal. Després de molts retards en les obres, el març de 2017 es va inaugurar la remodelació de l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Mercat Central de Tarragona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 juny 2015].
* ↑ «Mercat Central de Tarragona». ESPIMSA. Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ «Tarragona inaugura el Mercat Central amb 10 anys de retard». Ara. [Consulta: 7 maig 2017].

## Enllaços externs

* «Mercat Central de Tarragona». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Zuguo de Huaduo

Zuguo de Huaduo (xinès tradicional: 祖國的花朵, xinès simplificat: 祖国的花朵, pinyin: Zǔguó de Huāduǒ, literalment 'Flors de la pàtria') és una pel·lícula xinesa en del 1955, produïda per l'Estudi de cinema de Changchun. Coneguda per ser la primera pel·lícula dirigida als infants després de la creació de la República Popular, el film conta la vida dels estudiants de primària després de la fundació de la Xina maoista. A la pel·lícula es veia roba de colors amb l'objectiu d'inspirar esperança als espectadors.

## Història

A una escola primària de Beijing se segueix la vida d'una classe de quaranta alumnes que s'han unit als pioners.
L'1 de juny, els estudiants es reuneixen amb membres de l'Exèrcit de Voluntaris Populars al parc Zhongshan. El voluntari Yang Zhiping s'adona que dos estudiants no porten mocadors rojos, que simbolitzen els Joves Pioners del Partit Comunista de la Xina. Abans de marxar, anima els alumnes a estudiar molt, a ajudar-se els uns als altres i a intentar convertir-se en una classe modèlica.

## Llegat

* El títol de la pel·lícula "Flors de la pàtria", s'utilitza a la Xina per a referir-se al jovent.
* La cançó d'interludi "Rang women dang qi shuang jiang" es va convertir en una famosa cançó infantil, arribant a aparéixer a llibres de text.

## Referències

* 1 2 陈云路. 听朱光潜讲美学 (en xinès). Beijing Book Co. Inc., 2012-06-01. ISBN 978-7-212-04748-1.
* 1 2 Li, Yan. China's Soviet Dream: Propaganda, Culture, and Popular Imagination (en anglès). Routledge, 2017-09-05. ISBN 978-1-315-43723-1.
* ↑ Ye, Tan; Zhu, Yun. Historical Dictionary of Chinese Cinema (en anglès). Rowman & Littlefield, 2012. ISBN 978-0-8108-6779-6.
# Pannecé

Pannecé (en bretó Panezeg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.122 habitants. Limita al nord-oest amb Riaillé, al nord amb Bonnœuvre, al nord-est amb Saint-Mars-la-Jaille, a l'oest amb Teillé, a l'est amb Maumusson i al sud-est amb Pouillé-les-Côteaux.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1008 | 1062 | 1070 | 1087 | 1153 | - | 1204 | 1234 | 1298 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1370 | 1367 | 1410 | 1408 | 1494 | 1553 | 1587 | 1613 | 1549 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1517 | 1427 | 1405 | 1237 | 1175 | 1165 | 1165 | 1152 | 1106 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1134 | 1171 | 1067 | 980 | 952 | 911 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Pépita Joulain | |
| 2008- | Daniel Terrien | |
# Parc Nou (Olot)

El Parc Nou d'Olot (Garrotxa) està catalogat com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Història

Procedeix d'una deixa disposada a favor de l'hospital de Sant Jaume per la senyora Sabina Sureda l'any 1932. L'any 1940, l'hospital vengué la finca a l'ajuntament, qui tenia pensat destinar-la a parc públic. A tal efecte, el 1942 es redactà un avantprojecte, que es transformà definitivament en parc municipal el 1943.

## Descripció

Conserva valuosos reductes de roure pènol i una gran diversitat d'espècies vegetals al bosc caducifoli mixt. També s'hi troben prats naturals, prats molls, estanyols que fan del conjunt un extraordinari jardí botànic que mostra la vegetació natural olotina.
Al mig del parc es troba la Torre Castanys, que allotjava el Museu dels Volcans.

## Referències

* 1 2 «Parc Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Parc Nou d'Olot». Diari de Girona. Arxivat de l'original el 22-01-2012.
# Parc de Vallparadís

El Parc de Vallparadís és el parc central de Terrassa. Comprèn la vall dels torrents de Vallparadís i Monner i creua la ciutat de nord a sud. Amb una extensió de 395.500 m² (any 2011) incloent-hi el Parc del Nord, és un dels parcs urbans més extensos de Catalunya.
Marca la línia divisòria entre els barris del Centre, el Segle XX, Can Palet, el Cementiri Vell, Vallparadís, l'Antic Poble de Sant Pere i Sant Pere Nord.
Disposa d'un estany que funciona com a piscina, un auditori, un tren en miniatura gestionat pel Club Ferroviari de Terrassa i un restaurant, entre altres serveis; i al seu vessant es troben el conjunt monumental de les esglésies de Sant Pere, el castell de Vallparadís, el Centre de Documentació i Museu Tèxtil, la Casa Baumann i els hospitals de Sant Llàtzer i de la Mútua de Terrassa.
Al final de l'any 2005, en el decurs d'unes excavacions als terrenys de l'antiga fàbrica de Cal Guardiola, es va produir el descobriment d'un important jaciment amb milers de restes d'animals i d'eines fetes per homínids d'una antiguitat entre els 800.000 i el milió d'anys. Es tracta del jaciment amb presència humana, detectada per indústria lítica i marques als ossos dels animals, més antic de Catalunya i probablement de la península Ibèrica i d'Europa.
La primavera del 2007 s'inaugurà l'ampliació fins als 313.000 m² actuals, en una fase que abasta ja els barris del Segle XX, Can Palet i Can Jofresa. En aquesta nova zona, coneguda com les Hortes Velles i el torrent de la Font d'en Sagrera, s'hi instal·la el Jardí de les Percepcions, el primer museu científic a l'aire lliure de l'Estat espanyol, amb escultures de Marc Boada on els ciutadans poden tocar, olorar i experimentar amb l'ús dels cinc sentits.
Des de març de 2011 el parc està completat totalment, amb una longitud total de 3,124 km des de la capçalera fins al final.

## Galeria de fotos

* Àrea de jocs infantils, amb l'església de Santa Maria a dalt a l'esquerra
* Públic en una actuació al parc durant el Festival de Jazz Terrassa
* Rotonda i pont giratori del trenet de Vallparadís
* El trenet del parc
* Escultures d'hipopòtams al pla del Castell
* El mural del Voluntariat, sota el pont del Cementiri Vell
* Piscina municipal
* Relacions de l'espai, d'Àngel Màdico
* Auditori del torrent de la Font d'en Sagrera, durant la festa major

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
* Passarel·la de Sant Pere

## Enllaços externs

* Parc de Vallparadís Arxivat 2007-02-17 a Wayback Machine. (dins Terrassa.cat)

## Referències

* ↑ «Parc de Vallparadís - Ajuntament de Terrassa». [Consulta: 26 febrer 2017].
# Passeig de Lluís Companys

El Passeig de Lluís Companys és un bulevard de Barcelona que continua el passeig de Sant Joan fins al passeig de Pujades.
Deu el nom al president de la Generalitat de Catalunya Lluís Companys, executat el 1940. Tradicionalment dugué el nom de Saló de Sant Joan. Amb la Segona República Espanyola esdevingué Saló de Fermín Galán, i sota el franquisme Salón de Víctor Pradera. El nom actual fou aprovat per l'Ajuntament de Barcelona el 20 de desembre de 1979.

## Edificis i monuments

* Arc de Triomf per Josep Vilaseca i Casanovas.
* Palau de Justícia de Barcelona, un edifici monumental d'estil molt eclèctic, per Enric Sagnier i Josep Domènech i Estapà.
* Monument a Lluís Companys (1998) de Francisco López Hernández. La inscripció Catalunya i la llibertat són la mateixa cosa; on viu la llibertat, allí està la meva pàtria Una noia jove, Conxita Julià, amic de Companys, poetessa més endavant, és el tema principal de l'escultura.
* Monument a Francesc Rius i Taulet (1901) per Manuel Fuxà
* Monument a Pere Codina i Vilà (1932) per Josep Dunyach.

## Història

El 1872, Josep Fontserè i Mestre projectà la urbanització dels terrenys de l'antiga fortalesa de la Ciutadella, que incloïa el Saló de Sant Joan. Aquest fou inaugurat el 1888 com un dels accessos principals al Parc de la Ciutadella, que acollia l'Exposició Universal de Barcelona.
El 1883, l'Ajuntament de Barcelona va aprovar la col·locació de vuit escultures commemorant vuit homes importants en la història de Catalunya. Aquests havien de ser originalment: Guifré el Pilós, Roger de Llúria, Bernat Desclot, Rafael Casanova, Ramon Berenguer I, Pere Albert, Antoni Viladomat i Jaume Fabre. El monument de Casanova va ser traslladat a la Ronda de Sant Pere el 1917 i reemplaçat per un de nou dedicat a Pau Claris, fet per Rafael Atché. No obstant això, tots menys el Roger de Llúria i les estàtues de Viladomat es van retirar el 1937, i el monument a Pau Claris, ocult en un magatzem durant dècades, va ser reinaugurat el 1977.

## Transports

* Estació d'Arc de Triomf: L1, R1, R3, R4, RG1 i R12

## Vegeu també

* Hodonímia de Barcelona
* Història de Barcelona
* Urbanisme de Barcelona
* Arquitectura de Barcelona
* Art públic de Barcelona

## Referències

* ↑ «Conjunt del passeig Lluís Companys». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Palau de Justícia». Cercador Patrimoni Arquitèctonic. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 18 març 2014].
* ↑ «A Lluís Companys». Art Públic. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 18 març 2014].

## Enllaços externs

* «Passeig Lluís Companys». Guia del patrimoni històric i artístic dels municipis de Catalunya. Pobles de Catalunya.
# Pedro Nueno Iniesta

Pedro Nueno Iniesta (Barcelona, 27 de maig de 1944) és un enginyer industrial, arquitecte tècnic i professor d'administració i direcció d'empreses.
Es llicencià en arquitectura tècnica l'any 1966 a l'Escola Politècnica Superior d'Edificació de Barcelona, en enginyeria industrial l'any 1968 a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Industrial de Barcelona, i l'any 1973 fou Doctor of Business Administration per la Graduate School of Business Administration de la Universitat Harvard.
És professor titular de la Cátedra Fundación Bertrán d'Iniciativa Empresarial de l'escola de negocis IESE des del 1987. El seu impuls a les empreses innovadores es desenvolupa també des de la presidència de Finaves, societat vinculada a aquella institució.
Ha estat impulsor de l'escola de negocis CEIBS (CHINA EUROPE INTERNATIONAL BUSINESS SCHOOL) situada a Shanghai. Escriu habitualment a La Vanguardia i altres mitjans i ha publicat alguns llibres. El 2003 va rebre la Creu de Sant Jordi. L'any 2010 va participar com a ponent a la primera edició del Fòrum Impulsa.

## Obres

* Compitiendo en el siglo XXI (2000)
* Cartas a un joven emprendedor (2007)
* Emprendiendo hacia el 2020 (2009)

## Referències

* ↑ Currículum de Pedro Bueno a Bloomberg.com
* ↑ Currículum al web de la Fundació ICO
* ↑ Pedro Nueno a marketscreener.com
* ↑ Currículum a consedoc.com
* ↑ Currículum a raed.academy
* ↑ Pedro Nueno a lecturalia
# Petit-Auverné

Petit-Auverné (en bretó Arwerneg-Vihan) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 392 habitants. Limita amb Saint-Julien-de-Vouvantes, Erbray, Moisdon-la-Rivière, Grand-Auverné, Saint-Sulpice-des-Landes i La Chapelle-Glain.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 519 | 560 | 508 | 438 | 414 | 386 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michelle Cochet | |
# Pierre Puiseux

Pierre Puiseux (París, 20 de juliol de 1855 - París, 28 de setembre de 1928) va ser un astrònom i matemàtic francès conegut pel seu atlas fotogràfic de la Lluna.

## Vida i Obra

Puiseux era fill de Victor Puiseux, qui li va encomanar les seves dues passions: la ciència i el muntanyisme. Des de ben menut, pujava amb el seu pare els cims dels Alps. El 1875 va començar els estudis universitaris a l'École Normale Supérieure en la qual es va graduar el 1878; rebent el diploma de doctor en matemàtiques el 1879.
El 1879 va ingressar a l'Observatori de París com alumne-astrònom i, ràpidament, va començar a ajudar Maurice Lœwy en la construcció dels telescopis de colze equatorials. Tota la seva carrera professional es va desenvolupar a l'Observatori de París en el que va ser astrònom-ajudant (1881), astrònom adjunt (1885), astrònom titular (1903) i, en retirar-se el 1917, astrònom honorari. Simultàniament, va ser professor adjunt de la Facultat de Ciències de la Universitat de París, encarregat d'un curs de física celeste.
Entre 1888 i el 1907, any en què va morir Lœwy que era director de l'Observatori, la seva col·laboració va ser molt fecunda, tan en la construcció de telescopis que evitaven l'aberració òptica, com en la publicació d'articles científics. Però la seva gran idea va ser la de substituir la fotografia pel dibuix en l'observació astronòmica. El 1895 van anunciar el projecte de fotografiar La Lluna per a fer un gran atles del satèl·lit. El gran projecte es va dur a terme entre 1896 i 1910, amb la publicació de dotze fascicles que contenen cadascun un text de presentació i 5 o 6 rotogravats de gran format obtinguts a partir dels clixés de les fotografies. El treball va ser conegut popularment com l'Atles lunar parisenc.
El seus darrers anys va ser víctima d'una severa artritis que el va impedir continuar amb la seva afició al muntanyisme.

## Referències

* ↑ Hughes, 2012, p. 133.
* ↑ Collard, 1931, p. 14.
* ↑ Hughes, 2012, p. 135.
* ↑ Collard, 1931, p. 15.
* ↑ Collard, 1931, p. 16.
* ↑ Collard, 1931, p. 17.
* ↑ Sicard, 2013, p. 37.

## Bibliografia

* Collard, Auguste «Un astronome français. Pierre Puiseux (1855-1928)» (en francès). Ciel et Terre, Vol. 47, Num. 1, 1931, pàg. 14-24. ISSN: 0009-6709.
* Collard, Auguste «Un astronome français. Pierre Puiseux (1855-1928) (Suite et fin)» (en francès). Ciel et Terre, Vol. 47, Num. 2, 1931, pàg. 60-68. ISSN: 0009-6709.
* Hughes, Stefan. Catchers of the Light (en anglès). ArtDeCiel Publishing, 2012. ISBN 978-1-4675-7993-3.
* Klöti, Thomas. «Puiseux, Pierre‐Henri». A: Hockey T. et al. (eds). Biographical Encyclopedia of Astronomers (en anglès). Springer, 2007, p. 937-938. ISBN 9780387304007.
* Sicard, Monique «L’Atlas photographique de la Lune, de MM. Loewy et Puiseux» (en francès). Revue de la BNF, Vol. 44, Num. 2, 2013, pàg. 36-43. ISSN: 1254-7700.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Pierre Puiseux» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Schistura prashadi

Schistura prashadi és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes. Va ser descrit per l'ictiòleg indià Sunder Lal Hora el 1921.

## Morfologia

El cos presenta un patró de color consistent en franges i punts reticulars. Els adults poden assolir els 4,6 cm de longitud total. Tenen 13 radis tous a l'aleta dorsal, 8 a l'anal i 9+8 radis ramificats a l'aleta caudal i 9,5 a la dorsal així com una línia lateral completa.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical, que es troba a les conques dels rius Brahmaputra i Chindwin (Manipur, l'Índia). És vulnerable, per la destrucció del seu hàbitat per la desforestació i la contaminació de l'aigua produïda per detergents i pels pesticides emprats als arrossars.

## Referències

* 1 2 Hora, S L; Hora, S. L. «Fish and fisheries of Manipur with some observations on those of the Naga Hills». Records of the Indian Museum., 22, 1921, pàg. 165–214. DOI: 10.5962/bhl.part.1473.
* 1 2 Kottelat, M., 1990. Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Viet Nam. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic: 1-262.
* 1 2 Torres, Armi G. «Schistura prashadi (Hora, 1921)» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* ↑ Singh, L.K. «Schistura prashadi: Singh, L.:» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2010, 21-01-2010. DOI: 10.2305/iucn.uk.2010-4.rlts.t166472a6216545.en.

## Bibliografia

* Banarescu, Petri; Nalbant 1995, Teodor T. «A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae)» (pdf). Travaux du Museum d'Histoire Naturelle «Grigore Antipa», v. 35, 2013.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
# Pierric

Pierric (en bretó Pierig) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 883 habitants. Limita amb Guémené-Penfao, Conquereuil i Derval a Loira Atlàntic, Grand-Fougeray, Sainte-Anne-sur-Vilaine i Langon a Ille i Vilaine.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 818 | 896 | 791 | 816 | 781 | 783 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Damien Migot | |
| 2008- | Claude Ferré | |