OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rússia al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior

Rússia va ser un dels països que va debutar al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior en 2005. La seva primera victòria va arribar l'any 2006, quan els Tolmachevy Twins van guanyar per a Rússia amb "Vesenniy jazz". La seva segona victòria va arribar el 2017, quan Polina Bogusevich va guanyar per a Rússia amb "Wings". El seu pitjor resultat fins ara l'han aconseguit Tanya Mezhentseva i Denberel Oorzhak amb la cançó "A Time for Us" al Festival de la Cançó d'Eurovisió Junior 2019 on van quedar 13è.
RTR ha representat a Rússia al Festival de la Cançó d'Eurovisió Junior. L'emissora ha seleccionat Ekaterina Ryabova per representar Rússia al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior 2009 a Kíev amb la cançó "Malenkiy prints". Ekaterina Ryabova va representar Rússia una vegada més el 2011 amb la cançó "Kak Romeo i Dzhulyetta". També va ser la primera artista que va tornar a la història de l'Eurovisió Júnior.
Rússia havia confirmat inicialment la seva participació al concurs de 2022, però el 26 de febrer de 2022, les emissores russes VGTRK i Channel One Russia van expulsar la seva pertinença a l'EBU després que el país fos exclòs de participar en el Festival de la Cançó d'Eurovisió habitual a causa de la invasió russa d'Ucraïna, per la qual cosa va ser prohibit d'Eurovisió Júnior el 2022 i més enllà.

## Participació

Llegenda
| Any | Seu | Artista | Cançó | Lloc | Punts |
| 2005 | Hasselt | Vladislav Krutskij | «Doroga k solntsu» | 9 | 66 |
| 2006 | Bucarest | Anastasia & Maria Tolmachovy | «Vesenniy Jazz» | 1 | 154 |
| 2007 | Rotterdam | Aleksandra Golovchenko | «Otlichnitsa» | 6 | 105 |
| 2008 | Limassol | Mikhaïl Puntov | «Spit angel» | 7 | 73 |
| 2009 | Kíev | Iekaterina Riábova | «Malenkiy prints» | 3 | 116 |
| 2010 | Minsk | Sasha & Liza | «Boy and girl» | 2 | 119 |
| 2011 | Erevan | Iekaterina Riábova | «Romeo and Juliet» | 4 | 99 |
| 2012 | Amsterdam | Lerika | «Sensatsya» | 4 | 88 |
| 2013 | Kíev | Dayana Kirillova | «Dream on» | 4 | 106 |
| 2014 | Marsa | Alisa Kozhikina | «Dreamer» | 5 | 96 |
| 2015 | Sofia | Mikhaïl Smirnov | «Mechta (Dream)» | 6 | 80 |
| 2016 | La Valletta | Water of Life Project | «Water of Life» | 4 | 202 |
| 2017 | Tbilisi | Polina Bogusevitx | «Wings» | 1 | 188 |
| 2018 | Minsk | Anna Filipchuk | «Nepobedimy» | 10 | 122 |
| 2019 | Gliwice | Tatyana Mezhentseva & Denberel Oorzhak | «A Time for Us» | 13 | 72 |
| 2020 | Varsòvia | Sofia Feskova | «My New Day» | 10 | 88 |
| 2021 | París | Tanya Mezhentseva | «Mon Ami» | 7 | 124 |
| No hi va participar entre 2022 i 2025 ||||||

## Referències

* ↑ Remember the 2005 Junior Eurovision Song Contest?
# David I Mukhrani-batoni

David I fou el cinquè príncep de Mukhran (Mukhrani-batoni) del 1627 al 1648.
El principat li va ser donat pel seu pare Teimuraz de Kakhètia (i també rei de Kartli).
Casat amb Eleni (+1695) exdona de David Sidamoni, eristhavi de l'Aragvi, i filla de Diasamidze Meskhe.
Va morir en combat amb els perses a Magharo el 1648.
Entre els seus fills el gran, Luarsab, va morir jove el 1654; el segon Jordi, adoptat per Alexandre III d'Imerècia el 1649, va morir el 1650; i el tercer, Nicolau, fou rei de Kakhètia (i de Kartli) com Irakli I. Les filles, Kethavan es va casar amb Bagrat IV d'Imerècia i més tard amb Artxil d'Imerècia i de Kakhètia; l'altra filla Sistan-Darejan es va casar amb Parsadan Tsitsishvili príncep de Satsitsiano (+1733) fill de Nodar Tsitsishvili, príncep de Kvemo-Satsitsiano.
El va succeir Vakhtang II Mukhrani-batoni.
# Gülnaz Karataş

Gülnaz Karataş, també coneguda pel nom de guerra «Berîtan», (Solhan, província de Bingöl, 1971 - 25 d'octubre de 1992) fou una guerrillera kurda, membre del Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK).
Nascuda a una família de kurds alevis de Dersim, cursà estudis primaris i secundaris a Elâzığ. L'any 1989 començà a estudiar a la facultat d'Economia de la Universitat d'Istanbul. Se sap que fins 1990 no fou conscient de la seva identitat kurda. Aquell mateix any aconseguí posar-se en contacte amb les xarxes del Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK) i fou arrestada, però poc després alliberada al 1991. El 9 maig 1991 ingressà al PKK a les Muntanyes de Cudi, a la província de Şırnak. L'any 1992 fou enviada com a dirigent d'un petit grup a Şemdinli. El 25 d'octubre de 1992 morí en combat contra el Peixmerga, al Kurdistan iraquià, quan es varen aliar amb l'exèrcit turc. El comandant adversari del Peixmerga l'advertí que es rendís però la llegenda narra que s'hi negà lluitant fins a l'última bala i es precipità per un penya-segat quan s'ordenà el seu arrest. Esdevingué una figura icònica a la història del PKK, havent-se creat moltes cançons i nadons anomenats en honor seu. Halil Uysal produí una pel·lícula sobre la seva vida l'any 2006. Les seves restes foren trobades l'any 2005 i transportades a una àrea controlada pel PKK, on fou enterrada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Beritan, a symbol of the PKK’s resistance» (en anglès). ANF News. [Consulta: 24 febrer 2019].
* 1 2 Orhan, Mehmet. Political Violence and Kurds in Turkey: Fragmentations, Mobilizations, Participations & Repertoires. Routledge, 2016. ISBN 9781317420439.
* ↑ «Martyr Beritan remembered in Kurdistan» (en anglès). ANF News. [Consulta: 24 febrer 2019].
* ↑ Ginsberg, Terri. Historical Dictionary of Middle Eastern Cinema. Scarecrow Press, 2010-03-11, p. 241-242. ISBN 9780810873643.
# Hertogenwald

L'Hertogenwald (neerlandès: Hertogenwoud) és una selva a l'est de la província de Lieja a Bèlgica a la frontera amb Alemanya.
L'Hertogenwald fa part del parc natural Haute-Fagne-Eifel, situat am ambdós costats de la frontera. Cobreix cinq municipis: Jalhay, Limburg, Baelen, Eupen i Raeren i és regat pel Getz(bach), Gileppe, Helle, Soor i Vesdre. S'hi troben també dos llacs artificials, el de la presa del Weser a Eupen i el de la presa del Gileppe a Jalhay. És la foresta contínua més llarga de Bèlgica.
La selva era la caça privada dels ducs de Limburg, d'on prové el nom (hertog = duc en neerlandès). Feia part del feu de Baelen. El 1815 (Tractat de París) el riu Helle va esdevenir una frontera estatal entre Bèlgica i Prússia, el que va trencar el bosc, per a la primera vegada a la seva història, en dues parts. El 1919, després del Tractat de Versalles, la unitat va ser restaurada.

## Referències

* ↑ Damblon, Freddy «Les dépôts tourbeux et l'histoire de la végétation sur le plateau des Hautes-Fagnes (Belgique)» (en francès). Annales de la Société géologique de Belgique, 01-02-1996. ISSN: 0037-9395.
* ↑ Guebel, Michael. «Zoom sur: Le Parc naturel Hautes Fagnes - Eifel». Parc naturel Hautes Fagnes-Eifel, 2021. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ Charruadas, Paulo; Deligne., Chloé. «Cities hiding the forests: wood supply, hinterlands and urban agency in the southern Low Countries, thirteenth to eighteenth centuries.». A: Urbanizing Nature.. Routledge,, 2019, p. 112-134.. ISBN 9780429024726.
* ↑ Back, Claude; Helfer, Malte «Les modifications territoriales dans la Grande Région SaarLorLux du Congrès de Vienne à aujourd hui» (en french). GR-Atlas–Atlas de la Grande Région SaarLorLux,, 2014.
# Jordi II

Jordi II és el nom dels següents personatges:
* Jordi II de Hessen-Darmstadt (Darmstadt, Alemanya, 1605 - 1661)
* Jordi II de Còrcira, bisbe grec de l'illa de Corfú del segle xiii que fou autor de diverses obres teològiques.
* Jordi II de Geòrgia, rei de Geòrgia del 1072 al 1089
* Jordi II de Grècia (Tatoi, Grècia, 1890) Rei de Grècia (1922-25 i 1935-47).
* Jordi II del Regne Unit o de Hannover (Hannover, 1683 - Londres, 1760), rei de la Gran Bretanya i d'Irlanda, duc de Brunsvic-Luneburg i Príncep elector del Sacre Imperi Romanogermànic
* Jordi de Rússia (gran duc de Rússia II) (Tsàrskoie Seló, 1871 - Caucas, 1899)
* Jordi II Xifilí, patriarca de Constantinoble (vers el 1191 - 1198)
* Jordi II de Xipre, religiós grec que fou patriarca de Constantinoble sota el nom de Gregori II de Xipre (1283-1289).
* Jordi II de Saxònia-Meiningen (Meiningen, 1826 - 1914), sobirà del ducat de Saxònia-Meiningen
* Jordi Albert II d'Erbach-Fürstenau (Fürstenau, Alemanya, 1648 - 1717)
* Giorgi II d'Imerècia (? - 1585), fill gran i successor de Bagrat III d'Imerècia el 1565
* Joan Jordi II d'Anhalt-Dessau (Dessau, 1627 - Berlín, 1693), príncep alemany de la Casa d'Ascània
* Joan Jordi II de Saxònia (Dresden, Alemanya, 1613 - Freiberg, 1680).
Viccionari
# Jordi V Gurieli

Jordi V Gurieli fou mtavari de Gúria del 1744 al 1760 i del 1765 al 1768. El 1768 el seu oncle Mamia IV Gurieli es va imposar definitivament. Era fill de Jordi III de Gúria. Estava casat amb Mariami, filla d'Alexandre V d'Imerècia.

## Enllaços externs

* GURIA. The Gurieli Dynasty. GENEALOGY (anglès)

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Institució total

La institució total, és un lloc de treball i de residència on un gran grup de persones cohabita, allunyat de la societat més àmplia durant un temps considerable, duen junts una vida tancada, aïllada segons unes regles administratives formals fixes. S'hi organitzen totes les activitats: menjar, dormir, descans, treball, lleure…El concepte va ser divulgat pel sociòleg nord-americà Ervin Goffman al seu assaig On The Characteristics of Total Institutions del 1957. Es va inspirar en les teories d'Everett Hughes.
Les regles i jerarquia de la institució són clares i explícites i modifiquen la conducta dels seus membres a partir de la rutina, ja que viuen dins de la institució, de forma que es crea un microcosmos o món a part. Durant el sojorn, sigui voluntari o involuntari, no se'n surt. S'hi crea un microcosmos amb la seva pròpia cultura.
Algunes institucions totals són: la presó, els campaments d'instrucció militar, el camp de concentració, l'hospital psiquiàtric, l'internat, un vaixell mercant, el creuer de plaer i o els pobles d'estiueig, el convent, l'orfenat o la residència de gent gran

## Referències

* ↑ «institució total». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ Giddens, Anthony. Introduction to sociology. 11a ed. Nova York: W.W. Norton & Company, 2018, p. 126. ISBN 978-0-393-62395-6.
* 1 2 Goffman, Erving. «On The Characteristics of Total Institutions». A: Asylums : Essays on the Social Situation of Mental Patients and Other Inmates (en anglès). 1a edició 1957. Londres: Routledge, 2017, p. 124. ISBN 978-1-351-32776-3.
* ↑ Michael Tonry. The Oxford Handbook of Crime and Criminal Justice. Oxford University Press, 2011, p. 884. ISBN 978-0-19-539508-2.
# Simó II Gurieli

Simó II Gurieli fou mtavari de Gúria del 1778 al 1792. Va heretar els drets del seu pare Jordi V Gurieli el 1778 quan va morir Mamia IV Gurieli, i va ser proclamat mtavari. El rei Salomó I d'Imerècia el va deposar i va nomenar el seu germà petit Kai Khusrau IV Gurieli, però aquest va renunciar al tron i així va poder seguir al poder.
Casat amb la princesa Makrina (+ 1814) que fou regent del fill del 1805 al 1814 i era filla de Kaikhushru Tsereteli, príncep de Satseretelo.
Una filla es va casar amb Ioani Abashidze (+1822), fill del príncep Kaikhushru Abashidze, Asikbashi i de Darejan (filla del rei Salomó I d'Imerècia el Gran). Una altra es va casar amb Tariel Dadiani, mthavari de Mingrèlia (+ 1802); i una altra es va maridar amb Abdi Beg Khimshiashvili, príncep d'Atshara (+1859).
Va morir el 1792 i el va succeir al seu germà petit Vakhtang II Gurieli.

## Enllaços externs

* GURIA. The Gurieli Dynasty. GENEALOGY (anglès)

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Izaac Walton

Izaac Walton (9 d'agost de 1593 - 15 de desembre de 1683) fou un escriptor anglès del segle xvii l'obra del qual és representativa de la literatura de la Restauració anglesa. La seva obra més coneguda és The Compleat Angler.
Treballà com a ferrer a prop de Stafford encara que el 1650 es va mudar a Clerkenwell. La primera edició de la seva obra The Compleat Angler es va publicar el 1653. Després de la mort de la seva segona esposa, Walton es va dedicar a viatjar. Es va establir a Farnham Castle al costat de George Morley, bisbe de Winchester a qui va dedicar la seva obra Life of George Herbert.
La seva obra The Compleat Angler tracta en aparença d'un manual de pesca, però els lectors van apreciar les seves vívides descripcions de la naturalesa.

## Referències

* ↑ «Izaak Walton: The Compleat Anglican». The Collegiate Church of St Mary, Stafford., Arxivat des l'original el 30 May 2014. Arxivat de l'original el 30 de maig 2014 [Consulta: 18 agost 2016].
* ↑ Izaak Walton; Charles Cotton The Complete Angler. Routledge, Warnes and Routledge, 1859.
# Tabule

El tabule (de l'àrab sirià i libanès تبولة, tabbūla) és una amanida d'hortalisses i pasta (bulgur o sèmola) pròpia de l'Orient Mitjà, originària de Síria o el Líban.
Els seus ingredients principals són el búrgul, o bé el cuscús, juntament amb tomàquet, ceba, herbes aromàtiques finament tallades (menta i julivert). S'amaneix amb oli d'oliva, suc de llimona, sal i pebre. Segons la recepta, pot afegir-se-li pebrot i olives, i servir-se amb fulles d'enciam.

## Vegeu també

* Kısır

## Referències

* ↑ «Tabule». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "تبل". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Sami Zubaida, "National, Communal and Global Dimensions in Middle Eastern Food Cultures" in Sami Zubaida and Richard Tapper, A Taste of Thyme: Culinary Cultures of the Middle East, Londres i Nova York, 1994 and 2000, ISBN 1-86064-603-4, p. 35, 37; Claudia Roden, A Book of Middle Eastern Food, p. 86; Anissa Helou, Oxford Companion to Food, s.v. Lebanon and Syria; Maan Z. Madina, Arabic-English Dictionary of the Modern Literary Language, 1973, s.v. تبل
* ↑ Oxford Companion to Food, s.v. tabbouleh

## Bibliografia

* Basan, Ghillie. The Middle Eastern Kitchen. Hippocrene Books, 2007. ISBN 978-0-7818-1190-3.
* Caplan, Patricia. Food, health, and identity. Illustrated. Routledge, 1997. ISBN 978-0-415-15680-6.
* Nabhan, Gary Paul. Where our food comes from: retracing Nikolay Vavilov's quest to end famine. Illustrated. Island Press, 2008. ISBN 978-1-59726-399-3.
* Wright, Clifford A.. Mediterranean vegetables: a cook's ABC of vegetables and their preparation in Spain, France, Italy, Greece, Turkey, the Middle East, and north Africa with more than 200 authentic recipes for the home cook. Illustrated. Harvard Common Press, 2001. ISBN 978-1-55832-196-0.
* Zelinsky, Wilbur. The enigma of ethnicity: another American dilemma. Illustrated. University of Iowa Press, 2001. ISBN 978-0-87745-750-3.

## Enllaços externs

* Recepta de tabule (català)
Viccionari
# Can Sisternes

Can Sisternes és un edifici de Mataró (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un casal de planta baixa i dues plantes pis. Presenta portals i finestres en planta baixa, balcons de ferro treballat amb poms de llautó i finestres al primer pis. Al segon pis balcons amb balustres que formen una barana que segueix el pla de la façana. S'observa brancals i llindes de pedra a les obertures. Un ball ràfec corona l'edifici. A la façana hi ha un esgrafiat.
Al segle xix es va ampliar amb una galeria amb cinc columnes de fosa i jàssera metàl·lica vista. La barana del balcó presenta balustres. El tancament es resolt amb persianes de llibret.

## Història

L'edifici és un antic casal de la família Feliu de la Penya i dels seus successors Sisternes. Interessant com a casal d'una de les antigues famílies ciutadanes. A finals del segle xviii, els grans propietaris del moment, les cases Feliu de la Penya, i després Sisternes, Llauder, Salla, Palau, etc. Estableixen sínies i hortes de llur propietat per a l'aixecament de rengleres d'edificacions que volten les antigues masies. El 2010 va ser rehabilitada mantenint l'estructura original i seguint-n'he l'estil arquitectònic.
Davant mateix, al número 18 del carrer, la família hi tenia la Casa Sisternes, la reforma de la façana de la qual és l'obra més primerenca de Puig i Cadafalch.

## Referències

* 1 2 3 «Can Sisternes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
* ↑ «Mostres Arquitectura REHABILITACIÓ DE CAN SISTERNES». [Consulta: 3 març 2019].
* ↑ «Can Sisternes petita o casa de llogaters (c. de Sant Simó, 18)» (pdf). Puig i Cadafalch, 150 anys p. 15. Ajuntament de Mataró. [Consulta: 6 març 2024].
# Ca l'Esclopeter (Colomers)

Ca l'Esclopeter és un mas situat al municipi de Colomers, a la comarca catalana del Baix Empordà.
# Arthur Southern

Arthur George Heron Southern (Sowerby Bridge, West Yorkshire, 26 de març de 1883 – Swanage, Dorset, 5 de juny de 1940) va ser un gimnasta artístic anglès que va competir a començament del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla de bronze en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Arthur Southern Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2012. [Consulta: 21 setembre 2016].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
# Gordon Thomas (ciclista)

Gordon Thomas (Shipley, Yorkshire, 18 d'agost de 1921 - 10 d'abril de 2013) va ser un ciclista anglès, que va córrer durant els anys centrals del segle xx.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres de 1948, en què guanyà la medalla de plata en la contrarellotge per equips, junt als seus compatriotes Ian Scott i Robert John Maitland.

## Palmarès

* 1948
** Medalla de plata en la contrarellotge per equips dels Jocs Olímpics de Londres
* 1950
** Campió britànic en ruta (NCU)
* 1952
** Vencedor d'una etapa del Tour of Britain
* 1953
** 1r al Tour of Britain i vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ Griffiths, Kathie «Shipley-born Olympic cyclist Gordon 'Tiny' Thomas dies at age of 91». Telegraph & Argus. Newsquest, 16-04-2013 [Consulta: 16 abril 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa de Gordon Thomas a sitiodeciclismo.net
# Montserrat Aparici i Isern

Montserrat Aparici i Isern (Barcelona, 1 de desembre de 1938) és una mezzosoprano catalana.
Va estudiar cant i piano al Conservatori Municipal de Música de Barcelona a partir dels 10 anys, i més tard repertori musical amb el mestre Josep Sabater i Sust. Després va ampliar la seva tècnica vocal amb Conxita Badia.
Una veu de mezzosoprano càlida, extensa i rica en vibracions i colors, son característiques seves. Una gran personalitat interpretativa, fort temperament dramàtic i una acusada musicalitat completen la figura de la cantant.
El 19 de juny de 1959 cantà amb gran èxit Carmen al teatre Fortuny de Reus. Va debutar al Liceu el 16 de novembre de 1961 a La Gioconda i la seva següent aparició al gran teatre va ser el 21 de novembre de 1962 a Il trovatore en la seva quarta i darrera representació.
Va desenvolupar una bona part de la seva carrera al Liceu, on va interpretar les parts de mezzosoprano de títols com Aida, Il Trovatore, La Gioconda, Rigoletto, Tassarba, Canigó, El Giravolt de Maig, Maria del Carmen, Amaya, La Vida Breve, Un Ballo in Maschera, Assassinio nella Catedrale, Nabucco, La Forza del Destino, Andrea Chenier i Madame Butterfly.
Fou la contralt escollida per Pau Casals el 1962 per interpretar El Pessebre al Festival de Prada en unes memorables audicions. Va interpretar l'oratori a Barcelona, Madrid, Toledo, Montserrat, Cuixà i pràcticament a totes les ciutats del país i de l'estranger; l'última fou el 23 i 25 de desembre de 1989, al costat de Montserrat Caballé, en el concert extraordinari del Mil·lenari de Catalunya.
El 1969 va guanyar a Treviso el Concurs de Veus Rossinianes, la qual cosa li va permetre cantar Il barbiere di Siviglia en la versió revisada i dirigida per Alberto Zedda. L'any 1971 va gravar I Lombardi al costat de Plácido Domingo amb Philips, a Londres.
Un cop retirada dels escenaris, va exercir de professora de cant i va dirigir el Grup de Joves Intèrprets d'Òpera de Catalunya. Posteriorment va ocupar la càtedra de Cant a la prestigiosa Acadèmia Marshall de Barcelona.

## Referències

* ↑ Guerrero Martín, José. «Entrevista» (en castellà). La Vanguardia, 17-08-1975. [Consulta: 23 abril 2018].
* 1 2 3 4 5 «Montserrat Aparici i Isern | enciclopedia.cat». [Consulta: 7 novembre 2023].
* ↑ Aviñoa, Xosé. «Solemne investidura com a Doctora Honoris Causa de la senyora Montserrat Caballé» p. 20. Universitat de Barcelona, 01-02-2011. [Consulta: 23 abril 2018].
* ↑ «Crítica» (en castellà). La Vanguardia, 31-05-1960. [Consulta: 23 abril 2018].
* ↑ «La Vanguardia» (en castellà), 08-06-1968.
* ↑ «La Vanguardia» (en castellà), 17-11-1961. [Consulta: 14 agost 2014].
* ↑ «La Vanguardia» (en castellà), 09-06-1982.
* ↑ «La Vanguardia» (en castellà), 22-05-1993.
* ↑ «Montserrat Aparici i Isern». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Dades del disc» (en anglès). arkivmusic. Arxivat de l'original el 24 d’abril 2018. [Consulta: 24 abril 2018].
* ↑ «Biografia». Arxivat de l'original el 24 d’abril 2018. [Consulta: 24 abril 2018].
* ↑ «La Vanguardia» (en castellà), 10-05-1998.
# Andreu Roig i Prohens

Andreu Roig i Prohens (Campos, Mallorca, 1880 — Palma, Mallorca, 1955) va ser un poeta en llengua catalana.
Va escriure el llibre Codolades mallorquines el 1934, citat en el Patrimoni Bibliogràfic de Mallorca. Una codolada és una composició poètica de to popular en què es combinen alternativament els versos de vuit síl·labes rimant amb versos de quatre o cinc síl·labes (i antigament versos també versos de set amb versos de tres síl·labes) que solen explicar històries de caràcter humorístic i satíric i de caràcter molt popular.

## Referències

* ↑ «Andreu Roig i Prohens | enciclopèdia.cat». [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «CODOLADES MALLORQUINES, ANDREU ROIG I PROHENS, 1934» (en castellà). [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Alta mar». [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Andreu Roig i Prohens». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.