OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Guillem de Campins

Sant Guillem és el conjunt format per una ermita i una masia al municipi de Campins (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. A prop hi ha la Creu de Sant Guillem.

## Ermita

Sant Guillem és una ermita rectangular de quatre trams. El del presbiteri es cobreix amb volta de canó (segle xv?). Els altres tres trams són de volta d'aresta. Hi ha dos ulls de bou oberts en els trams segon i tercer. Té un petit campanar d'espadanya, amb un sol buit, de mig punt, per a la campana. També un cor amb balustrada de fusta. L'entrada és tapada per un porxo que es recolza per dues columnes de fusta recolzades a la paret de pedra. L'aplec de Sant Guillem de Campins se celebra cada segon cap de setmana de maig. Hi és tradicional el tastet de mel, vi dolç i coca. L'ermita té uns goigs dedicats.

## Masia

La Masia de Sant Guillem està situada al sud-oest del nucli de Campins, a l'indret anomenat Serra de Sant Guillem. Es tracta d'una masia de planta rectangular, quatre crugies i coberta de dos aiguavessos de teula àrab amb l'ermita adossada al costat sud-oest. En alçada la masia consta de planta baixa i primer pis. La façana principal està orientada a llevant i la porta d'accés és d'arc escarser dovellat, a la llinda d'una de les finestres de la planta baixa hi ha inscrita la data de 1756. Destaquen quatre finestres rectangulars del primer pis amb llinda, marc i ampit de pedra. El parament dels murs exteriors és de maçoneria de pedra rústica sense arrebossar.

## Història

L'origen de l'ermita és desconegut, la primera notícia és del 1488, quan es donà llicència per a captar a pagar-ne la construcció o reparació, ja que el 1481 es diu que feia poc que s'havia construït. Probablement, però, la capella data de la primeria del segle xvi.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Sant Guillem i Ermita de Sant Guillem». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
* ↑ «Goigs de sant Guillem a la seva ermita de Campins». [Consulta: 2018].
# Brian Naylor

John Brian Naylor va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Brian Naylor va néixer el 24 de març del 1923 a Salford, Anglaterra i va morir el 8 d'agost del 1989 a Marbella, Espanya.

## A la F1

Va debutar a la sisena cursa de la temporada 1957 (la vuitena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 4 d'agost del 1957 el GP d'Alemanya al Circuit de Nürburgring.
Brian Naylor va participar en un total de vuit curses puntuables pel campionat de la F1, disputant-les en cinc temporades diferents (1957 - 1961), assolí un tretzè lloc com a millor resultat i, per tant, no aconseguint cap punt pel campionat.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1957 | J B Naylor | Cooper | Climax | ARG | MON | 500 | FRA | GBR | ALE 13 | PES | ITA | | | | - | 0 |
| 1958 | J B Naylor | Cooper | Climax | ARG | MON | HOL | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE Ret | POR | ITA | MAR | - | 0 |
| 1959 | J B Naylor | JBW | Maserati | MON | 500 | HOL | FRA | GBR Ret | ALE | POR | ITA | USA | | | - | 0 |
| 1960 | J B Naylor | JBW | Maserati | ARG | MON NVQ | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR 13 | POR | ITA Ret | USA Ret | | - | 0 |
| 1961 | J B Naylor | JBW | Climax | MON | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA Ret | USA | | | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Nintendo Entertainment Planning & Development

Nintendo Entertainment Planning & Development (任天堂企画制作本部, Nintendō Kikaku Seisaku Honbu) (lit. "Nintendo Planning and Production Division"), més conegut com a Nintendo EPD, és la filial més gran dins de Nintendo. Es va crear el setembre de 2015, amb la presidència de Tatsumi Kimishima, després de la fusió de Nintendo EAD i Nintendo SPD. Per tant, són els responsables de jocs llançats immediatament després a la fusió com The Legend of Zelda: Tri Force Heroes, Animal Crossing: Amiibo Festival, Star Fox Guard i Star Fox Zero, així com de jocs com Super Mario Run, The Legend of Zelda: Breath of the Wild, Mario Kart 8 Deluxe, 1-2-Switch, Super Mario Maker 2, Super Mario Odyssey, The Legend of Zelda: Tears of the Kingdom i molts altres.

## Referències

* ↑ «Nintendo Consolidates Its Game Development Teams». Wired (website). Condé Nast, 14-09-2015. Arxivat de l'original el 15 setembre 2015. [Consulta: 15 setembre 2015].
* ↑ ; Otero, Jose«Nintendo Reveals Restructuring Plans». IGN. Ziff Davis, 14-09-2015. Arxivat de l'original el 15 setembre 2015. [Consulta: 15 setembre 2015].
# Crocodile Clips

Crocodile Clips és un programa desenvolupat per Crocodile Clips Ltd. entre 1993 i 2001 que permet dissenyar i simular circuits electrònics amb un entorn gràfic dinàmic (permet realitzar modificacions i observar les conseqüències a la mateixa simulació) i portable. Aquesta eina pot utilitzar-se en els cursos d'ESO i de Batxillerat. Actualment l'oferta de programes educatius emuladors desenvolupats per Crocodile Clips Ltd. queden englobats sota el nom comercial de Yenka, de la companyia Sumdog Ltd, i inclou especialitats de matemàtiques, ciència i tecnologia diverses.

## Referències

* ↑ Bob, Barnes; Jim, Morley; Su, Sayers. Issues in Design and Technology Teaching (en anglès). Routledge, 2003-09-02, p. 92. ISBN 9781134605323 [Consulta: 16 gener 2016].
* ↑ Nuria, Bravo; Luis Fernard, Medina. Tecnologías I - E.S.O. (en castellà). Editex, 2011-07-27, p. 160. ISBN 9788497715638 [Consulta: 16 gener 2016].
* ↑ Claire, Alfrey. Understanding Children's Learning: A Text for Teaching Assistants (en anglès). Taylor & Francis, 2013-08-21, p. 144. ISBN 9781136744808 [Consulta: 16 gener 2016].
* ↑ «Yenka.com». [Consulta: 16 gener 2016].
# Crucify My Love

Crucify my Love és una cançó del grup de rock japonès X Japan. El senzill fou llançat el 26 d'agost de 1996 i conté dues cançons: Crucify my love, una balada composta per Yoshiki, i una versió en directe de la cançó Weekend.

## Crèdits

* Yoshiki (bateria i piano)
* Toshi (vocal)
* hide (guitarra)
* Pata (guitarra)
* Taiji Sawada (baix)

## Referències

* ↑ Global Glam and Popular Music: Style and Spectacle from the 1970s to the 2000s (en anglès). Routledge, 2016, p. 203. ISBN Routledge.
* ↑ «Crucify My Love». Encyclopaedia Metallum. [Consulta: 2 desembre 2017].
# Cultura Kakanj

La cultura Kakanj és una cultura arqueològica del neolític primerenc apareguda a la Bòsnia central. Té una cronologia que va dels anys 6230–5990 aC fins als anys 5300–4900 aC.

## Història

La Bòsnia central i les zones de les conques de Sarajevo, Visoko i Zenica van ser algunes de les principals àrees de poblament de diferents grups prehistòrics, especialment al llarg de les ribes del riu Bosna. La Bòsnia central ja estava poblada per altres cultures, com les portadores de la ceràmica Starčevo o la cardial. Aquestes cultures van formar la base per a la creació d'una cultura única que es coneix com la cultura Kakanj. Deu el seu nom a què les primeres troballes van ser en un jaciment anomenat Obre, prop de la ciutat de Kakanj. Maria Gimbutas considerava la cultura Kakanj com una variant local de la Starčevo, amb elements del grup Danilo.
Altres jaciments coneguts d'aquesta cultura es troben a la regió de Kakanj – Plandište, Papratnica; Visoko – Arnautovići, Okolište i Tuk a prop de Zavidovići. La cultura Kakanj va tenir una forta influència en el desenvolupament de la cultura Butmir.

## Assentaments i característiques

Els assentaments excavats no eren uniformes. El solar d'Obre incloïa cases rectangulars d'1 o 2 habitacions, fonaments de pedra i murs de marga argilosa. Predominen les eines de pedra, especialment les destrals modelades. Eines com espàtules i agulles estaven fetes amb ossos.
La ceràmica és versàtil, tosca i monocroma. La superfície de la ceràmica monocroma està ben polida, com en la cultura Butmir. Les formes inclouen recipients amb tiges altes còniques i buides, juntament amb bols amb vores més gruixudes i rítons de 4 peus. Els ritons eren uns recipients de ceràmica per emmagatzemar líquids destinats a rituals. Segons aquests objectes, la cultura Kakanj s'inclouria en l'ampli cercle del complex neolític que va nodrir el culte a la fertilitat (des del nord d'Itàlia, Dalmàcia i Epir fins a l'Egeu).

## Referències

* 1 2 Gimbutas, 1974.
* ↑ Čović, 1988, p. 16.
* ↑ Tringham, 2014.
* ↑ Boardman et al., 1970, p. 135.
* ↑ Bloms, 1967, p. 34-41.
* ↑ Whitehouse, 2016, p. 248.
* 1 2 Boardman et al., 1970, p. 113.

## Bibliografia

* Bloms, C. Studies in Mediterranean Archaeology (en anglès). vol. 17-18, 1967.
* Boardman, J.; Edwards, I. E. S.; Hammond, N. G. L.; Sollberger, E. The Cambridge Ancient History (en anglès). Cambridge University Press, 1970. ISBN 9780521224963.
* Čović, Borivoj. Arheološki leksikon BiH. vol. 2. Sarajevo: Museu Nacional de Bòsnia i Hercegovina, 1988.
* Gimbutas, Marija; Alseikaitė. The Gods and Goddesses of Old Europe: 7000 to 3500 BC Myths, Legends and Cult Images (en anglès). University of California Press, 1974. ISBN 9780520019959.
* Tringham, Ruth. Hunters, Fishers and Farmers of Eastern Europe, 6000-3000 B.C (en anglès). Routledge, 2014. ISBN 9781317599463.
* Whitehouse, Ruth D. Macmillan Dictionary of Archaeology (en anglès). Macmillan International Higher Education, 2016. ISBN 9781349075898.
# Enhydriodon

Enhydriodon és un gènere extint de mamífers carnívors de la família dels mustèlids que visqueren al Vell Món entre el Miocè superior i el Plistocè inferior. Se n'han trobat restes fòssils a Egipte, Etiòpia, l'Índia, Kenya, el Pakistan, Rússia, Sud-àfrica, el Txad, Uganda i la Xina. Malgrat que tenen una relació molt propera amb les llúdries marines d'avui en dia, no se sap amb certesa si vivien al mar, en aigua dolça o indistintament en un medi o l'altre. Eren de mida comparable o fins i tot superior a la dels seus parents moderns; per exemple, es calcula que l'espècie E. dikikae atenyia una llargada de més de 2 m i pesava entre 77 i 126 kg. Possiblement consumien mol·luscs i peixos gat.

## Referències

* 1 2 Entrada «Enhydriodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 22 agost 2023].
* ↑ Berta, 2017, p. 134.

## Bibliografia

* Berta, A. The Rise of Marine Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2017. ISBN 9781421423265.
# Ca l'Arquer (Badalona)

Ca l'Arquer és una masia del municipi de Badalona (Barcelonès) protegida com a bé cultural d'interès local. Està situada a la riera de Pomar, en el barri de Pomar de Dalt.

## Descripció

És un conjunt format per una masia basilical, de tres cossos. El de la dreta està rematat en forma de torre. Té planta baixa, un pis, amb finestres gòtiques, i golfes amb galeria d'arcs semicirculars. El conjunt, amb les construccions auxiliars, està encerclat per un barri.

## Història

Havia pertangut a les propietats del duc de Solferino, com el castell de Godmar, adjacent. Actualment la divisió de les finques les ha concedit a diferents hereus.

## Referències

* «Masia de Ca l'Arquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012].
# Casa Senyorial de Suntaži

La Casa Senyorial de Suntaži (en letó: Suntažu muižas pils; en alemany:Schloß Sunzel) a la regió històrica de Vidzeme, al municipi d'Ogre del nord de Letònia.
Originàriament va ser construïda com una estructura d'una planta a la vora del final del segle xviii, va ser ampliada durant el segle xix. Severament danyada per un incendi el 1905, va ser restaurada l'any 1909. L'edifici va allotjar a partir de 1920 l'escola primària Suntaži i després des de 1952 l'escola secundària Suntaži.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Nombre mixt

Un nombre mixt és la suma d'un nombre enter i una fracció pròpia. En alguns contextos, per exemple, en la nomenclatura tradicional dels diàmetres de canonades, aquesta suma queda indicada implícitament sense utilitzar de cap operador visible com "+"; per exemple, referint-se a dos pastissos sencers i a tres quartes parts d'un altre pastís, la part sencera i la fraccionària del nombre s'escriuen una al costat de l'altre: $2+{\tfrac {3}{4}}=2{\tfrac {3}{4}}$. En matemàtiques però, és diferent, ja que el fet de no posar cap operador entre el nombre enter i la fracció indica una multiplicació.
Es pot pensar que una fracció impròpia és una altra manera d'escriure un nombre mixt; considerem l'exemple $2{\tfrac {3}{4}}$.
Es pot imaginar que els dos pastissos sencers estan dividits en quatre parts cadascun, per tant el denominador per als pastissos sencers és el mateix que el denominador per les parts. Per tant, cada pastís sencer contribueix ${\tfrac {4}{4}}$ al total, per tant ${\tfrac {4}{4}}+{\tfrac {4}{4}}+{\tfrac {3}{4}}={\tfrac {11}{4}}$ és una altra manera d'escriure $2{\tfrac {3}{4}}$.

## Conversió a fracció impròpia

Un nombre mixt es pot convertir en una fracció impròpia en tres passos:
* Multiplicar la part entera pel denominador de la part fraccionària.
* Afegir el numerador de la part fraccionària a aquest producte.
* La suma resultant de la fracció obtinguda i la fracció de la part fraccionària és la fracció impròpia (el seu denominador continua sent el mateix que el de la part fraccionària original del nombre mixt).

### Exemple

Convertim el nombre mixt $2{\tfrac {3}{4}}$ en una fracció impròpia:
* Multipliquem la part entera pel denominador de la part fraccionària: $2\cdot 4=8$ i li afegim el mateix denominador: ${\frac {8}{4}}$
* Sumem les dues fraccions: ${\frac {8}{4}}+{\frac {3}{4}}={\frac {11}{4}}$
Per tant, la fracció impròpia és ${\frac {11}{4}}$

## Conversió des d'una fracció impròpia

Similarment, una fracció impròpia es pot convertir en un nombre mixt:
* Dividir el numerador pel denominador.
* El quocient (sense residu) es converteix en la part entera i el residu és el numerador de la part fraccionària.

### Exemple

La fracció ${\frac {11}{4}}$ és impròpia, ja que el numerador és major que el denominador.
* Al realitzar la divisió, obtenim el quocient $2$ i el residu $3$
* El nombre mixt és $2{\tfrac {3}{4}}$
# Hitoshi Ashida

Hitoshi Ashida (芦田 均 Ashida Hitoshi, 15 de novembre de 1887 - 20 de juny de 1959) fou un polític japonés el qual serví com a Primer Ministre del Japó entre el 10 de març i el 14 de setembre de 1948. Ashida fou una figura prominent en el paisatge polític de la postguerra, però va ser obligat a dimitir després d'un escàndol de corrupció en el qual estaven involucrats dos dels seus ministres.

## Referències

* ↑ Lentz, Harris M. «Hitoshi Ashida». A: Heads of States and Governments Since 1945. Routledge, 2014, p. 456–457. ISBN 978-1-134-26490-2 [Consulta: 25 setembre 2019].
# Balagàtxevo (poble)

Balagàtxevo (en rus: Балагачево) és un poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 2010 tenia 17 habitants.
Segons el cens de 1897, hi vivien 23 persones, totes elles Chulym. El 1926, el poble de Balagachev constava de 78 llars, la població principal eren russos, 411 persones. El centre del consell del poble de Balagachevsky del districte de Zachulymsky del districte de Tomsk a la regió de Sibèria.

## Referències

* ↑ «Дані перепису населення Росії 2002 року». Arxivat de l'original el 3 лютого 2019. [Consulta: 24 березня 2021].
* ↑ Патканов С.К. Статистические данные, показывающие племенной состав населения Сибири, язык и роды инородцев.
* ↑ «Список населенных мест Сибирского края. Т. 2 | Томский государственный университет Электронная библиотека», 13-05-2014. [Consulta: 12 gener 2025].
* ↑ «Список населенных мест Сибирского края. Том 2. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1928». Arxivat de l'original el 2020-02-04. [Consulta: 19 febrer 2018].
# Zelia Aumere

Zelia Aumere (nom civil Zelia Uhke, nom de naixement Zelia Anton; Tallinn, 4 de març de 1919 - Solna, Suècia, 13 d'agost de 1998) va ser una violinista i pedagoga estoniana.
Es va donar a conèixer de petita actuant amb el seu germà Hubert Aumere. El 1937 es va graduar a la classe de violí de Johannes Karl Paulsen al Conservatori de Tallinn, el 1942 va completar els seus estudis a Salzburg amb Váša Příhoda.
Va escapar a Suècia el 1944, va tocar a l'Orquestra Simfònica de la Ràdio Sueca i al quartet de corda d'Otto Kyndel. Entre 1940 i 1950, es va convertir en el solista més sol·licitat de les agències de concerts nòrdiques (fent concerts en solitari a molts països). El 1958 i 1959, va participar en els cursos de màster de Wolfgang Schneiderhan a Lucerna com a becària i va tocar a l'orquestra del festival fins al 1966, any que va treballar com a professora de violí a Estocolm. Va ser el primer intèrpret d'obres de diversos compositors, entre ells Eduard Tubin.

## Personal

El seu pare Jakob Aumere era violinista, el germà Hubert Aumere era violinista, el germà Edmund Aumere era actor i el germà Harry Aumere era esportista i entrenador. El seu marit Rein Uhke era ministre de l'església.

## Referències

* ↑ EE 14. köide lk. 29
# Divisió de Santal Parganas

La divisió de Santal Parganas o Santhal Parganas és una entitat administrativa de l'estat de Jharkhand. La capital és a Dumka.

## Administració

Està formada per sis districtes:
* Districte de Godda
* Districte de Deoghar
* Districte de Dumka
* Districte de Jamtara
* Districte de Sahibganj
* Districte de Pakur.

## Geografia
### Muntanyes

* Muntanyes Rajmahal (Rajmahal Hills)
* Serra de Mori
* Serra de Sendgarsa
* Serra de Nuni
* Serra de Sankara
* Serra de Ramgarh
* Serra de Kulanga
* Serra de Sarbar
* Serra de Sundardihi
* Serra de Lakhsmanpur
* Serra de Sapchala

### Rius

* Bhagirathi-Hoogly
* Gumani
* Maral
* Bansloi
* Brahmani
* Mor o Morakhi (amb l'afluent Naubil)
* Ajay
* Barakar

## Història

El districte fou creat el 1855 dins la presidència de Bengala. El nom deriva de santhal o santal, una important tribu adivasi, i de parganas, versió anglesa de la paraula urdú "pargana" que vol dir "província" però generalment utilitzada com "petita entitat administrativa" o com a "entitat fiscal". Als sis districtes de la divisió hi ha presència important de la nació santal i la llengua santali o santhali és corrent. Els santals es van revoltar contra els britànics (juliol de 1855- maig de 1856) dirigits per Sidhu Murmu i el seu germà Kanhu Murmu.
Les ciutats principals eren Madhupur, Deogarh, i Sahibganj; Dumka, la capital fou constituïda en municipalitat el 1903. Les llengües principals eren el bengalí (13,5%), bihari (46%) i santali (vers 40%). El 56% eren hindús, el 35% animistes, i el 8,5% musulmans. Els santals eren considerats dels grup kol i emparentats als bhumijs, hos i mundes. Les altres tribus principals eren els bhuiyes, musahars, sàuries pahàries i mai pahàries (aquestes dues darreres emparentades als oraons, i vivien a les muntanyes Rajmahal). El 81% de la població vivia de l'agricultura.
La divisió es va formar amb el districte de Santal Parganas a Bihar, divisió de Bhagalpur, el maig de 1983; Santal Parganas es va dividir en quatre districtes: Dumka, Deoghar, Godda i Sahibganj. Sahibganj es va dividir el 1995 en dos: Sahibganj i Pakur. El 2001 el districte de Jamtara es va segregar de Dumka.

## Vegeu també

* Mahuagarhi, muntanya.

## Enllaços externs

* Diòcesi de Dumka. Arxivat 2010-04-16 a Wayback Machine.
# Titii sodales

Titii sodales era el nom d'un collegium sacerdotal de l'antiga Roma que representava a la segona tribu romana, els tities és a dir els sabins, que després de la seva unió als ramnes (llatins) van continuar amb el culte a les antigues deïtats sabines. Per conservar els costums, Titus Taci va instituir el col·legi dels titii sodales, segons Tàcit.
El mateix Tàcit n'explica un altre origen. El sacerdoci l'hauria instituït Ròmul en honor del rei Titus Taci que a la seva mort va ser adorat com una divinitat, però probablement es refereix al fet que Ròmul, després de la mort de Taci, va sancionar la institució del col·legi i va fer del culte del rei una part de la «sabina sacra». Varró deriva el nom de «titiae aves» les aus que aquests sacerdots observaven en els antics auguris sabins, amb uns rituals diferents dels d'altres tribus.
Els titii sodales van desaparèixer al final de la República quan les tres tribus romanes ja s'havien fos progressivament en un única religió. El col·legi anomenat titii sodales (o sacerdotes titiales flaviales) va ser restaurat per August a l'inici de l'Imperi Romà, però ara el formaven persones de rang senatorial, entre les que hi va haver el mateix August, Neró Cèsar, fill de Germànic Cèsar i l'emperador Claudi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Titii Sodales». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 14 desembre 2023].

## Vegeu també

* Associacions a l'antiga Roma
# Ricard Torquemada i Cid

Ricard Torquemada i Cid (Barcelona, 27 de maig del 1971) és un periodista esportiu català.
Llicenciat en periodisme, el 1995 inicià la seva carrera a la delegació del diari Marca a Catalunya. Al cap d'un any es va incorporar a la redacció del diari Sport, on va romadre uns mesos. Ricard Torquemada va entrar a Catalunya Ràdio l'any 1996, on va col·laborar en diferents espais del departament d'esports, com el No ho diguis a ningú, bàsicament com a redactor encarregat del FC Barcelona. L'any 2000 es va incorporar a l'equip de Joaquim Maria Puyal en les seves transmissions futbolístiques dels partits del Barça. Quatre anys després, el 2004, va esdevenir el cap d'esports de la ràdio, càrrec que deixà l'any 2008.
Des de l'any 2000 és analista de futbol a La transmissió d'en Puyal i als mitjans de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. També col·laborà al programa de Catalunya Ràdio El club de la mitjanit, i amb articles als diaris El País, Mundo Deportivo i Ara.
El novembre del 2011 va publicar el llibre Fórmula Barça a Cossetània Edicions.
Des de 2018 és director de La transmissió d'en Torquemada, que substitueix La transmissió d'en Puyal. Des de l'agost d'aquell any gestiona la productora audiovisual Boot Room responsable de produir La transmissió d'en Torquermada a Catalunya Ràdio i altres continguts relacionats amb el món del futbol com ‘Parlem de futbol' o ‘El tercer temps'.

## Llibres publicats

* Torquemada Cid, Ricard. Fórmula Barça. Valls: Cossetània Edicions, 2011 (Fora de joc, n. 11). ISBN 978-84-15403-62-3 [Consulta: 3 novembre 2011].

## Referències

* 1 2 3 «Fitxa de Ricard Torquemada a la web de Catalunya Ràdio». Catalunya Ràdio. [Consulta: 27 febrer 2011].
* 1 2 Biografia de l'autor al llibre (Torquemada, 2011).
* 1 2 3 «Ricard Torquemada» (en castellà). We Share Handball. [Consulta: 9 agost 2020].
* ↑ «Equip fix del programa "La transmissió d'en Puyal"». LaTdP - Catalunya Ràdio. Arxivat de l'original el 14 juny 2011. [Consulta: 27 febrer 2011].
* ↑ «Sílvia Cóppulo presentarà a Catalunya Ràdio 'La vida', un espai divers i obert a la participació». Ara, 27-08-2015 [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ «Home». Boot Room. [Consulta: 9 agost 2020].
* ↑ «Àudios de la secció Parlem de futbol amb...». ccma. [Consulta: 9 agost 2020].
* ↑ ««LaTdT» consolida la apuesta digital de las transmisiones del FC Barcelona en Catalunya Ràdio» (en castellà). Guía de la Radio, 23-03-2019. [Consulta: 9 agost 2020].

## Enllaços externs

* Compte de Ricard Torquemada al Twitter
* Firmes i blogs del 3cat24: Ricard Torquemada Arxivat 2011-03-10 a Wayback Machine.