OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan de Mata Carriazo y Arroquia

Juan de Mata Carriazo Arroquia (Jódar, 13 de maig de 1899 - Sevilla, 20 de juny de 1989) va ser un historiador i arqueòleg espanyol.

## Biografia

Encara que nascut a Jódar des dels dos mesos va viure al municipi de Quesada, tots dos pobles en la província de Jaen, on el seu pare exercia com a jutge. Va cursar estudis de Filosofia i Lletres en la Universitat de Granada i en la Universitat Complutense de Madrid. Després d'acabar els seus estudis, va ingressar el 1921 en la secció d'arqueologia del Centre d'Estudis Històrics de Madrid on va ser deixeble de Manuel Gómez-Moreno. El 1927 va ser nomenat catedràtic de Prehistòria i Història d'Espanya Antiga i Medieval a la Universitat de Sevilla, ja que va exercir fins a la seva jubilació el 1969 i des d'on va realitzar una important labor docent i investigadora.
Va realitzar importants anotacions històriques de la troballa el 1958 del Tresor del Carambolo, apuntant al fet que es tractava d'un jaciment de la civilització Tartessos i anotant que podria tractar-se d'un tresor del mateix Argantoni. En els anys 50 va realitzar un important descobriment arqueològic al Mercado ambulante del jueves de Sevilla, trobant-hi un bronze datat entre 625-575 aC. A més, en la seva recerca de la capital de Tartessos, va realitzar nombroses excavacions a la Vall del Guadalquivir, sense arribar a trobar mai la ciutat malgrat la seva preparació i afany. Va ser membre de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, Reial Acadèmia de la Història Portuguesa, Reial Acadèmia de Belles Arts de Santa Isabel d'Hongria (1958) i Reial Acadèmia de Belles Arts de Nuestra Señora de las Angustias de Granada.

## Honors

* El 1983 va ser nomenat Fill Predilecte de Jódar
* El 1985 va ser nomenat Fill Adoptiu de Sevilla
* El 1987 va rebre el nomenament de Fill Predilecte d'Andalusia.

## Obra

* La escultura tartésica. Nuevos cilindros grabados con estilizaciones humanas del eneolítico andaluz.
* Esculturas humanas del cortijo del Álamo.
* Un sarcófago protocristiano en el Prado de Sevilla.
* Dos estelas discoides de Quesada.
* La escultura del Argar en el alto Guadalquivir.
* La boda del Emperador. Notas para una historia del amor en el Alcázar de Sevilla.
* Crónica de Juan II de Castilla
* Los relieves de la guerra de Granada en la sillería del coro de la Catedral de Toledo
* La puerta del anfiteatro en el recinto de Itálica.* Protohistoria de Sevilla. En el vértice de Tartesos.
* Tartessos y El Carambolo.

## Referències

* ↑ El Excelentísimo señor Juan de Mata Carriazo, arqueólogo por José María Blázquez Martínez

## Enllaços externs

«Obra de Juan de Mata Carriazo y Arroquia» a Dialnet.
* Juan de Mata Carriazo y Arroquia a mcnbiografias.com
* Una trayectoria rota. Juan de Mata Carriazo, Catedrático de Prehistoria y de Historia de España
# Manuel Alía Medina

Manuel Alía Medina (Toledo, 25 d'octubre de 1917 - Madrid, 25 de febrer de 2012) fou un geòleg espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals i considerat el descobridor dels jaciments de fosfats de Bucraa, al Sàhara Occidental.

## Biografia

Llicenciat en ciències naturals per la Universitat de Madrid el 1940, l'any següent es va incorporar al grup del Laboratori de Geografia Física de la Universitat de Madrid i marxà al Sàhara Espanyol, on va fer estudis sistemàtics d'estratigrafia, geomorfologia i tectònica. El 1944 es va doctorar amb premi extraordinari amb una tesi sobre la geologia del Sàhara. El 1947 formà part del grup de geòlegs que van descobrir els jaciments de fosfats de Bucraa. El 1949 va fer una expedició a Guinea Espanyola. El 1952 va presentar el primer mapa geològic del Sàhara Espanyol a escala: 1:2.000.000 i el 1953 fou nomenat cap del Servei d'Investigació Geològica de la Junta d'Energia Nuclear. El 1962 va contribuir al mapa tectònic d'Àfrica amb la part del Sàhara espanyol. Entre altres càrrecs, fou delegat a l'Àfrica Occidental Espanyola de l'Institut d'Estudis Africans del CSIC, director del Servei Geològic i Mineralògic de l'Àfrica Occidental Espanyola, ca pde la Secció de Geologia Estructural de l'Institut «Lucas Mallada» (CSIC), assessor secretari del Departament de Geologia de la Fundació Juan March, vocal de la Comissió Nacional de Geodèsia i Geofísica, vicepresident de la Reial Societat Geogràfica d'Espanya i president de la Reial Societat Espanyola d'Història Natural. El 1973 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, en va prendre possessió el 1976 amb el discurs Sobre los procesos del interior de la Tierra.
El 1948 va obtenir per oposició la càtedra de geografia física i geologia aplicada en la Facultat de Ciències de la Universitat de Valladolid. El 1963 va obtenir la càtedra de geodinàmica interna a la Universitat Central de Madrid que va ocupar fins a la seva jubilació el 1985. Ha estat guardonat amb les grans creus de l'Orde del Mèrit Civil, de l'Orde Civil d'Àfrica i de l'Orde d'Isabel la Catòlica

## Obres

* Características morfológicas y geológicas de la zona septentrional del Sahara Español (1945)
* Enriquecimiento ferruginoso en el Devónico del Sahara Español
* Los yacimientos de fosfatos sedimentarios del Sahara Español (1950)
* La Guinea Continental Española: Datos geográficos e investigaciones geológicas recientes,
* Results obtained in the radiactive prospection of some spanish areas
* Sobre la tectónica profunda de la fosa del Tajo
* Rasgos estructurales de la Baja Extremadura
* Evolution post-hercynienne dans les regions centrales de la Meseta espagnole
* Una megaestructura de la Meseta Ibérica: La Bóveda Castellana-Extremeña

## Referències

* ↑ Manuel Alía Medina, in memóriam, al web de l'ICOG
* ↑ Ha muerto el descubridor de los fosfatos del Sahara Occidental, diarioya.es
* ↑ Biografia al web de la UCM
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-08 a Wayback Machine. al web de la RAC
# Logistics (pel·lícula)

Logistics, o Logistics Art Project, és una pel·lícula experimental sueca del 2012 concebuda i creada per Erika Magnusson i Daniel Andersson. Amb 51.420 minuts (857 hores o 35 dies i 17 hores), és la pel·lícula més llarga mai realitzada.

## Producció
### Concepte

El 2008, Erika Magnusson i Daniel Andersson es van preguntar d'on procedien els aparells electrònics moderns. Van concebre la idea de seguir el cicle de producció d'un podòmetre en ordre cronològic invers, des de la venda final fins a l'origen i la fabricació. La ruta del viatge va començar a Estocolm, va passar per Insjön, Göteborg, Bremerhaven, Rotterdam, Algesires, Màlaga, i va acabar a Shenzhen, al fabricant de Bao'an.
El finançament va ser proporcionat per la Fundació Innovativ Kultur i Kulturbryggan.
El projecte es va filmar en temps real durant un viatge a una fàbrica i a les seves localitzacions, seguint el recorregut de la fabricació del producte des de la botiga d'Estocolm on es va comprar fins a la fàbrica de la Xina on es va fabricar.

## Projecció

La pel·lícula de 51,420 minuts (5 setmanes de durada) es va projectar a la Biblioteca Municipal d'Uppsala des de l'1 de desembre de 2012 fins al 6 de gener de 2013, a la Casa de la Cultura d'Estocolm, i es va estrenar al Fringe Film Festival de Shenzhen 2014, a més de ser transmesa en línia.

## Referències

* ↑ staff. «Två svenska konstnärer visar världens längsta konstfilm» (en swedish). Innovativ Kultur, 15-12-2014. Arxivat de l'original el 10 maig 2017. [Consulta: 24 abril 2016].
* ↑ «Camping at the Cinema». Daily News and Analysis, 03-01-2013 [Consulta: 24 abril 2016].
* ↑ «At 7 hours 20 minutes, this is the world's longest movie trailer». , 23-04-2016 [Consulta: 24 abril 2016].
* ↑ staff. «Logistics – The Art Project» (en swedish). Bibliotek Knivsta. Arxivat de l'original el 9 maig 2016. [Consulta: 24 abril 2016].
* ↑ staff. «Kulturhuset i Stockholm» (en swedish). Journalisten, 27-12-2012. Arxivat de l'original el 25 de gener 2021. [Consulta: 20 d’abril 2022].

## Enllaços externs

* Logistics - Lloc web oficial
* Logistics a Internet Movie Database (anglès)
# Juigné-des-Moutiers

Juigné-des-Moutiers (en bretó Yaoueneg-ar-Mousterioù) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 325 habitants. Limita amb Soudan, Erbray, i Saint-Julien-de-Vouvantes a Loira Atlàntic, La Prévière, Armaillé i Saint-Michel-et-Chanveaux a Maine i Loire.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 357 | 435 | 389 | 366 | 335 | 322 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Thierry Legrais | |
# Manuel Azpilicueta Ferrer

Manuel Azpilicueta Ferrer (Sant Sebastià, 2 de gener de 1940) és un economista i empresari basc, antic president del Círculo de Empresarios.
Llicenciat en Ciències Econòmiques per la Universitat Complutense de Madrid amb premi extraordinari de final de carrera, el 1964 ingressà en el Cos de Tècnics Comercials i Economistes de l'Estat, on va tenir contacte amb el sector de tecnòcrates de finals del franquisme i fou nomenat Cap Adjunt d'Estudis de la Comissaria del Pla de Desenvolupament i posteriorment Secretari General Tècnic del Ministeri d'Indústria. Va estar molts anys vinculat a l'Institut Nacional d'Indústria del que en fou subsecretari de planificació, director financer i vicepresident entre 1976 i 1979. Ha estat president de Repsol Butano El 1980 fou nomenat president de Bankunión
Ha ocupat càrrecs importants a empreses: delegat a Espanya de la consultora Russell Reynolds, President de Bodegas Marqués del Puerto i de Bodegas AGE, President d'Europistas, d'AUSOL i d'Autopista Madrid Levante, conseller de Banco Exterior de España, SEAT, Aluminio Español, Grup Ferrovial, Grupo SOS i Indra. De 2000 a 2004 també fou president del Círculo de Empresarios. Des del 2007 és director de Solaria Energía y Medio Ambiente SA. El 1980 també fou tresorer de la Federació Espanyola de Golf.

## Guardons

* 1972 - Gran Creu de l'Orde del Mèrit Civil

## Referències

* ↑ Manuel Azpilicueta Ferrer a l'Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ Manuel Azpilicueta, nuevo vicepresidente, El País, 14 de setembre de 1976
* ↑ Manuel Azpilicueta, presidente de Bankunión, El País, 23 de juliol de 1980
* ↑ Solaria Energia Y Medio Ambiente a bloomberg.com
* ↑ DECRETO 143/1972. de 1 de abril, por el que se concede la Gran Cruz de la Orden del Mérito Civil a don Manuel Azpilicueta Ferrer.

## Enllaços externs

* «Obra de Manuel Azpilicueta Ferrer» a Dialnet.
* La mano invisible: Seoane Azpilicueta – Azpilicueta Ferrer
# (720) Bohlinia

(720) Bohlinia és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 18 d'octubre de 1911 per Franz Heinrich Kaiser des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. Està nomenat en honor de l'astrònom suec Karl Petrus Theodor Bohlin (1860-1939). Forma part de la família asteroidal de Coronis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ URL de la referència: http://www.urania-wiesbaden.de/kaiser.html. Data de consulta: 26 març 2019.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ Kiyotsugu Hirayama «Group of asteroids probably of common origin.» (en anglès). The Astronomical Journal, 743, 1918.

## Enllaços externs

* «(720) Bohlinia» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 16 maig 2015].
# Julian Schnabel

Julian Schnabel (Brooklyn, New York, 26 d'octubre de 1951) és un cineasta i pintor neoexpressionista estatunidenc.

## Biografia

Fill de pares jueus, s'instal·la el 1965 amb la seva família a Brownsville, Texas. Estudia Belles arts a la universitat de Houston on obté el seu Bachelor of Fine Arts, a continuació al Museu Whitney d'Art Americà a Nova York. Exposa sol per primera vegada L'any 1979 a la Mary Boone Gallery a la Cinquena Avinguda i participa en la Biennal de Venècia L'any 1980. Esdevé ràpidament una figura important del corrent neoexpressionista.
L'any 1996, comença una carrera de realitzador amb Basquiat que és una pel·lícula biogràfica sobre l'artista americà Jean-Michel Basquiat. El seu film següent, Before Night Falls, és una adaptació de la novel·la homònima de Reinaldo Arenas. The Diving Bell and the Butterfly dirigida l'any 2006 és l'adaptació de la novel·la L'escafandre i la papallona de Jean-Dominique Bauby. L'any 2010, segueix les seves adaptacions literàries amb Miral segons la novel·la de Rula Jebreal.
Des de 2010, exposa a Londres, a Milà i París, una selecció de fotografies Polaroid preses des de 2002, que retoca a la pintura per a millor en subratllar els punts destacats. Aquestes fotografies han pres amb una cambra fotogràfica imponent de format 50 × 60 construïda especialment per Polaroid.

## Obra

* Les seves obres tracten a la vegada l'art abstracte i el figuratiu.
* Ha treballat de diferentes maneres la tela, com els collages de materials diversos.

## Filmografia

* 1996: Basquiat
* 2000: Before Night Falls
* 2007: L'escafandre i la papallona (The Diving Bell and the Butterfly)
* 2007: Berlin Lou Reed's Berlin
* 2010: Miral
* 2018: At Eternity's Gate

## Premis i nominacions

* 1996: Selecció oficial a la Mostra de Venècia 1996 per Basquiat
* 2000: Gran Premi especial del jurat a la Mostra de Venècia 2000 per Before Night Falls
* 2007: Premi de la posada en escena al Festival de Cannes 2007 per L' escafandre i la papallona.
* 2008: Nominació al BAFTA a la millor pel·lícula estrangera
* 2008: Nominació al César al millor director i César a la millor pel·lícula per L' escafandre i la papallona
* 2008: Globus d'Or al millor director per L' escafandre i la papallona
* 2008: Nominació a l'Oscar al millor director per L' escafandre i la papallona
* 2010: Selecció oficial a la Mostra de Venècia 2010 per Miral

## Referències

* ↑ «Julian Schnabel - Instantanés - L'artiste présente son exposition "Polaroids" à la Fondation pour la photographie de Milan». Madame Figaro, 20-09-2011.
* ↑ «Exposition « Polaroïds » de Julian Schnabel». France Culture, 01-10-2011. Arxivat de l'original el 2012-06-17. [Consulta: 2 agost 2018].
* ↑ «Julian Schnabel's Polaroids: 'Smoke and mirrors and happy accident'». The Guardian, 01-10-2010.
# (342) Endimió

(342) Endimió és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 17 d'octubre de 1892 per Maximilian Franz Wolf des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. Està nomenat per Endimió, un personatge de la mitologia grega.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 18 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 42. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 29 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(342) Endymion» (en anglès). Minor Planet Center.
# Manuel Negrete de la Torre

Manuel Negrete de la Torre (Reinosa, Cantàbria, 15 de gener de 1736 - París, 13 de març de 1818) fou un aristòcrata i polític espanyol, ministre del govern de Josep I Bonaparte. Era fill d'Ambrosio José de Negrete y Ampuero, primer comte de Campo de Alange (†1762), originari de Carranza i d'Agustina Torre González de Castañeda. Fou cavaller de l'Orde de Sant Jaume, regidor perpetu de Madrid i gentilhome de cambra de Sa Majestat. Es va casar amb María Agustina Adorno Sotomayor.
Fou II comte de Campo Alange des de 1762 i I marquès de Torremanzanal des de 1779. Sense haver prestat cap servei militar, gràcies a contractes reials va aconseguir els graus de coronel en 1769 i de mariscal en 1779, Capità General de Guipúscoa i en 1783 tinent general. Del 27 d'abril de 1790 a l'11 de desembre de 1795 fou Secretari de Guerra i Capità General dels Exèrcits.
Afecte a Manuel Godoy, va ser ambaixador de Carles IV d'Espanya a l'Imperi Austríac i al Regne de Portugal. Quan Josep I Bonaparte es va instal·lar a Espanya el va nomenar Ministre de Negocis Estrangers i ambaixador al Primer Imperi Francès. Quan el 1813 Josep Bonaparte marxà a França el va acompanyar en la seva retirada.

## Referències

* ↑ Manuel Negrete de la Torre a geni.com
* ↑ Vicente de Cadenas y Vicent, Emilio de Cárdenas Piera Caballeros de la Orden de Santiago, p. 63
* ↑ Manuel Negrete de la Torre a geneanet.org
* ↑ Francisco Andújar Castillo. El sonido del dinero: monarquía, ejército y venalidad en la España del siglo XVIII. Marcial Pons, 2004, p. 308-309.
* ↑ «Ministres de Ferran VII i Josep I». Arxivat de l'original el 2019-02-09. [Consulta: 22 juliol 2017].
* ↑ Negrete de la Torre, Manuel, a Auñamendi Eusko Entziklopedia
# Vilamirosa

Vilamirosa és un antic poble de la zona de Granollers de la Plana, al sud del municipi de Manlleu (Osona), situat a prop de l'antic mas del Fugurull, vora la carretera de Vic a Manlleu.
El 1178 se sap que el municipi ja tenia batlle i que el 1301 constava d'un petit nucli de set cases i un edifici que pertanyia als Hospitalaris de Sant Joan. El 1401, Berenguer Padró, batlle de Sant Julià de Vilamirosa, va prestar declaració per unes qüestions sobre molins del Prior de Manlleu.
En un cens de 1768 constava que en el terme de Sant Julià de Vilamirosa hi havia 22 masos amb 157 habitants i que en 1778, en documentació de l'arxiu parroquial manlleuenc, es deixava constància que el terme de Vilamirosa comprenia algunes cases de Granollers de la Plana i part també de la parròquia de Manlleu i que criminalment pertanyia a la jurisdicció a la Reial Audiència de Barcelona i en l'aspecte civil al comte de Centelles.
La masia del Fugurull va tenir una protagonisme destacat durant la primera guerra carlina. En aquesta casa hi va instal·lar el seu quarter el Comte d'Espanya, Charles d'Espagnac, des d'on va bombardejar i atacar la població de Manlleu el 28 i 29 d'abril de 1839.
Fins a l'any 1844 va ser municipi independent i aleshores, per dictat de la Diputació de Barcelona, es va fusionar amb Manlleu.

## Referències

* 1 2 Gaja, Esteve. Història de Manlleu. Barcelona: Jaimes Libros, 1976, p. 166.
* ↑ Torrent, Domingo. Manlleu, croquis para su historia (en castellà). Vic: Imprenta y Librería de Ramon Anglada, 1893, p. 93 -105.
* ↑ Gaja, Esteve. El Manlleu del segle XIX. Manlleu: Gajal i Molist, p. 66. ISBN 8439802293.
# (661) Clèlia

(661) Clèlia és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per Joel Hastings Metcalf des de l'observatori de Taunton, Estats Units, el 22 de febrer de 1908.

## Designació i nom

Cloelia va rebre al principi la designació de 1908 CL. Més endavant es va nomenar per la llegendària heroïna romana Clèlia.

## Característiques orbitals

Cloelia està situat a una distància mitjana de 3,017 ua del Sol, podent allunyar-se fins a 3,119 ua. La seva inclinació orbital és 9,232° i l'excentricitat 0,03385. Emplea 1914 dies a completar una òrbita al voltant del Sol. Pertany a la família asteroidal d'Eos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «Group of asteroids probably of common origin» (en anglès). The Astronomical Journal, 743, 1918.

## Enllaços externs

* «(661) Cloelia» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 12 juny 2015].
# Conspiració a Berlin

Conspiració a Berlin (títol original: The Quiller Memorandum) és una pel·lícula d'espies neo-noir britànica de 1966 dirigida per Michael Anderson, amb George Segal, Alec Guinness, Max von Sydow i Senta Berger. Està filmada en Deluxe Color i Panavision, i adapta de la novel·la d'espies de 1965 The Berlin Memorandum, d'Elleston Trevor sota el nom d' "Adam Hall", amb el guió de Harold Pinter. Està doblada al català.
La pel·lícula es va rodar a Berlín Occidental i als Estudis Pinewood a Anglaterra. Va ser nominat a tres premis BAFTA, mentre que Pinter va ser nominat per a un premi Edgar pel guió.
Es va estrenar el 10 de novembre de 1966 a l' Odeon Leicester Square al West End de Londres.

## Argument

Al Berlín Occidental dels anys 60, dos agents britànics són assassinats per un grup neonazi, fet que fa que la intel·ligència britànica enviï l'agent Quiller per investigar.

## Repartiment

* George Segal com Quiller
* Alec Guinness com Pol
* Max von Sydow com Oktober
* Senta Berger com Inge Lindt
* George Sanders com Gibbs
* Robert Helpmann com Weng
* Robert Flemyng com Rushington
* Peter Carsten com Hengel
* Günter Meisner com Hassler
* Philip Madoc as home d'Oktober

## Premis i recepció crítica

Als premis BAFTA de 1967 la pel·lícula va tenir nominacions a les categories de millor direcció artística, muntatge i guió, però no en va guanyar cap. Harold Pinter va ser nominat a un premi Edgar a la categoria de millor pel·lícula, però tampoc no va guanyar.
En una ressenya contemporània per a The New York Times, el crític Bosley Crowther va escriure: "Clarament, 'The Quiller Memorandum' és un "claptrap" fet amb un estil i amb una partitura musical de John Barry que et pot fer pensar que és art. Però no, no deixis que t'enganyi ni un minut, ni el senyor Segal, ni la Senta Berger com la noia. Tot, inclosos aquests dos actors, és tan buit com una closca.
Variety va escriure que "es basa en una història narrativa directa, senzilla però contundent, diàleg alfabetitzat i personatges ben dibuixats". Ian Nathan d' Empire va descriure la pel·lícula com "tonta, anticuada i francament confusa la major part del temps, però innegablement divertida" i la va puntuar amb 3/5 estrelles.

### Taquilla

Segons els registres de Fox, la pel·lícula necessitava guanyar 2.600.000 dòlars en lloguers per arribar a l'equilibri i va guanyar 2.575.000 dòlars, el que significa que inicialment va mostrar una pèrdua marginal, però les vendes posteriors de televisió i vídeos domèstics la van traslladar al positiu.

## Referències

* ↑ «Conspiració a Berlin». goitaquefanara.cat. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ «Conspiració a Berlin». esadir.cat. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ «The Quiller Memorandum». IMDb. [Consulta: 2 octubre 2019].
* ↑ «The Quiller Memorandum». IMDb. [Consulta: 2 octubre 2019].
* ↑ Crowther, Bosley «Screen: Ersatz Menace». The New York Times, 16-12-1966, p. 59.
* ↑ «The Quiller Memorandum (1966)». Rotten Tomatoes. [Consulta: 10 desembre 2008].
* ↑ Silverman, Stephen M. The Fox that got away : the last days of the Zanuck dynasty at Twentieth Century-Fox. L. Stuart, 1988, p. 326.
# Manuel Salvadores de Blas

Manuel Salvadores de Blas (Madrid, 19 d'abril de 1874 - 3 de maig de 1946) fou un mestre i polític espanyol, governador civil durant la Segona República Espanyola.
Era doctor en Dret i Filosofia i Lletres, i treballà com a notari i professor de l'Institut Cardenal Cisneros. Militant del Partit Conservador i profundament monàrquic, exercí com a governador civil de la província de Còrdova fins a la proclamació de la Segona República Espanyola. Durant els darrers governs de la CEDA es va alinear amb Manuel Portela Valladares i fou nomenat governador civil de Castelló de la Plana (desembre de 1935-febrer de 1936) i de Palència (febrer de 1936).

## Referències

* ↑ Esquela mortuòria al diari ABC, 4 de maig de 1946
* ↑ Natividad Araque Hontangas La educación secundaria femenina. 1900-1930 p. 289
* ↑ Manuel Salvadores de Blas a la Cordobapedia
* ↑ Serrallonga i Urquidi, Joan «El aparato provincial durante la Segunda República. Los gobernadores civiles, 1931-1939». Hispania Nova: Revista de historia contemporánea, 2007. ISSN: 1138-7319.