OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Maria Quadrado Nieto

Josep Maria Quadrado Nieto (Ciutadella de Menorca, 14 de juny de 1819 - Palma, 6 de juliol de 1896) fou un apologista catòlic, arxiver, periodista i historiògraf menorquí.
L'any 1840 va dirigir La Palma (setmanari d'història i literatura) i 4 anys més tard La Fe (revista religiosa, política i literària), ambdues a Palma. L'any 1845 va redactar a Madrid El Conciliador i el 1846 va col·laborar amb Jaume Balmes durant un temps en El Pensamiento de la Nación.
Va col·laborar escrivint alguns textos en Recuerdos y Bellezas de España, el "viatge pintoresc" del litògraf Francesc Xavier Parcerisa, publicat en fascicles entre 1839 i 1865.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor. «Carrer de Josep Maria Quadrado». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 14 juny 2014].
* ↑ «Josep Maria Quadrado Nieto». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Alcolea Blanch, Santiago. «La missió arqueològica-jurídica de L'Institut d'Estudis Catalans a la Vall d'Aran i l'Alta Ribagorça». A: La missió arqueològica del 1907 als Pirineus. Barcelona: Fundació "la Caixa", 2008, p. 15. ISBN 978.84.7664.981.7.

## Bibliografia

* Montoliu, Manuel de. «Josep Maria Quadrado». A: Aribau i el seu temps. Barcelona: Alpha, 1962, p. 149-153.
# Josep Moix i Regàs

Josep Moix i Regàs (Sabadell, 28 d'octubre de 1898 - Praga, 3 de setembre de 1973) fou un teixidor i polític comunista català, secretari general del Partit Socialista Unificat de Catalunya (1949-1965), alcalde de Sabadell (1936-1938), director general de Treball i ministre de Treball al govern espanyol.

## Biografia

Moix era teixidor d'ofici i fou dirigent del Sindicat de la Indústria Tèxtil de Sabadell dins la Confederació Nacional del Treball (CNT). El 1926 hagué de marxar a l'Argentina, per la persecució de la dictadura de Miguel Primo de Rivera. El 1929 tornà a Sabadell i es va fer càrrec de la secretaria de la Federació Local de Sabadell.
En el Congrés de la CNT del juny del 1931, celebrat a Madrid, s'alineà amb la posició trentista, oposada a la tendència anarquista sostinguda per la Federació Anarquista Ibèrica (FAI). Així el maig del 1932, la Federació Local de Sindicats (FLS) de Sabadell deixà de pagar la seva contribució a la direcció confederal, per la qual cosa el setembre del mateix any, Moix va ser expulsat de la CNT igual que tota la FLS. El maig del 1933 participà en la constitució dels anomenats Sindicats d'Oposició (dissidents de les tesis de la FAI), però també xocà contra les idees anarcosindicalistes d'aquests i va acabar abraçant el marxisme i afiliant-se a la Unió Socialista de Catalunya (USC). Va participar activament en els fets del sis d'octubre de 1934, i s'hagué d'exiliar de nou. En tornar ja s'havia arrenglerat totalment amb el socialisme, s'afilià a la Unió General de Treballadors (UGT) i al Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC).
Dins la tasca sindical aconseguí que moltes agrupacions locals s'incorporessin a la UGT, de forma que durant la guerra, el sindicat socialista va experimentar el seu major creixement a la regió barcelonina. Fou president del Comitè Local Antifeixista de Sabadell, càrrec des del qual accedí a l'alcaldia del 1936 al 1938. Fou també director general de Treball al Principat i l'abril del 1938 fou nomenat ministre de Treball al govern espanyol dirigit per Juan Negrín. El febrer del 1939, acabada la guerra civil espanyola, marxà a Alacant i d'ací a França i, en arribar el torn d'aquesta, passà a Mèxic. Després de la Segona Guerra Mundial tornà a França, i el 1949 substituí Joan Comorera com a secretari general del PSUC. El 1953 les autoritats franceses l'expulsaren en mig d'una campanya anticomunista. Llavors s'instal·là a Praga. El 1956 deixà la secretaria a Gregori López Raimundo per ocupar la presidència del partit, càrrec que va ocupar fins a la seva mort.

## Referències

* 1 2 Nomenclàtor. «Avinguda de l'Alcalde Moix». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 14 maig 2016].
* ↑ «José Moix Regás» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 3 setembre 2020].
* ↑ Castells, Andreu; Peig. Editorial Riutort. Informe de l'Oposició (IV). Del Terror a la Segona República 1918-1936, 1980, p. 21.15. ISBN 8485164032.

## Enllaços externs

* Tret de marxists.org (amb llicència GFDL).
# José Alonso Ruiz de Conejares

José Alonso Ruiz de Conejares (Corella, 21 de setembre de 1781 - Madrid, 12 d'abril de 1855) va ser un jurista i polític liberal espanyol, ministre de justícia durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.
El 1806 es llicencià en dret i el 1810 fou president de la Junta Central de Navarra i ministre del consell de Navarra durant la guerra del francès. El 20 de maig de 1814 fou nomenat censor de Publicacions, el 28 de novembre de 1814 assessor de la Junta de Sanitat i el 8 d'abril de 1815 assessor de Rendes generals i estancades (8 d'abril de 1815). A causa de les seves tendències liberals fou detingut durant l'etapa absolutista del regnat de Ferran VII d'Espanya. Va desenvolupar la seva professió com a jurista tant com a fiscal com magistrat de diferents Audiències. Durant el Trienni Liberal va formar part de la Societat Patriòtica de Pamplona, raó per la qual després de l'arribada dels Cent Mil Fills de Sant Lluís va perdre tots els seus càrrecs.
En esclatar la Primera Guerra Carlina va donar suport Isabel II i l'11 de febrer de 1834 fou nomenat comissari regi a Biscaia. Es va mostrar partidaris que tant el País Basc com Navarra uniformitzessin la seva legislació foral respecte de l'espanyola. Pel gener de 1838, va ser membre de la Comissió encarregada de redactar les noves jurídiques espanyoles i el maig de 1841 fou nomenat Ministre de Gràcia i Justícia fins a juny de 1842. Durant el seu mandat es va aprovar la Llei Paccionada Navarresa. També dictar una llei que sotmetia als religiosos a la jurisdicció ordinària, però no s'arribà a aprovar.
En 1843, 1846 i 1854 fou elegit novament diputat per Ávila, Navarra i Madrid. Entre juliol i novembre de 1854 fou novament Ministre de Gràcia i Justícia en el tercer gabinet de Baldomero Espartero. Poc després fou nomenat president del Tribunal Suprem, càrrec que ocupar breument a causa de la seva mort el 12 d'abril de 1855.

## Obres

* Recopilación y Comentarios de los Fueros y Leyes del Antiguo Reino de Navarra, que han quedado vigentes después de la modificación hecha por la Ley Paccionada de agosto de 1841

## Referències

* ↑ «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2018-10-05. [Consulta: 17 gener 2016].
* 1 2 José Alonso Ruiz de Conejares s l'Enciclopèdia Basca Auñamendi
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Llista de Presidents, Tribunal Suprem d'Espanya». Arxivat de l'original el 2011-09-02. [Consulta: 15 març 2021].
# José Antonio Jiménez Salas

José Antonio Jiménez Salas (Saragossa, 10 de març de 1916 - 15 de novembre de 2000) va ser un Enginyer de camins espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

Enginyer de camins, canals i ports per l'Escola de Madrid. Va rebre una beca Friedrich List amb la qual va estudiar a Múnic, Viena i Berlín. Posteriorment va especialitzar en física i mecànica del sòl, va ser nomenat Cap d'aquesta secció en l'Institut d'Edafologia del CSIC, càrrec que va ocupar fins a 1950.
Va treballar en la creació d'un laboratori de problemes de mecànica del sòl i geotècnia, dins de l'Escola d'Enginyers de Camins com a Director del laboratori Carreteres i Geotècnia. Així mateix també va ser Catedràtic de Geotècnia i Fonaments i Cap del Departament de Geotècnia a l'esmentada Escola, president i soci d'honor de la Societat Espanyola de Mecànica del Sòl i Enginyeria Geotècnica, president de la Societat Espanyola de Química del Sòl, primer president i President d'Honor de la Societat Espanyola de Mecànica de Roques, i primer president també de l'Associació Espanyola de Geologia per a l'Enginyer. És considerat com el pare de la geotècnia a Espanya.
Va fer conferències en diferents països i professor Honoris causa de la Universitat de Cantàbria i de la Universitat Nacional del Perú. Ha estat consultor sobre temes geotècnics relacionats amb l'enginyeria civil, assessorant sobre les fonamentacions de les centrals de Zorita, Santa María de Garoña, Almaraz i Lemoiz. El 1980 fou admès com a acadèmic a la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, ingressant el 1982 amb el discurs Aportaciones científicas españolas a la Geotecnia.

## Publicacions

* Notas sobre Mecánica del Suelo (1945)
* Construcciones españolas sobre arcillas expansivas (1962)
* Note on a halloysite red clay from Fernando Poo Island (1963)
* Calculation methods of the streesses produced by swelling clays (1965)
* Tierras y rocas compactas como materiales de construcción (1966)
* Problemas geológicos del desarrollo, Real Academia de Ciencias (1971)
* Estabilidad de taludes en roca. Conceptos probabilísticos (1974)
* Cretaceous Clay Shales and Silurian Schists of Spain (1979)

## Referències

* ↑ José Antonio Jiménez Salas, académico, necrològica a El País
* ↑ Página web de la Sociedad Española de Mecánica del Suelo e Ingeniería Geotécnica http://www.semsig.org/
* ↑ Casi 200 personas homenajean a Jiménez Salas, padre de la geotecnia española Aragón Digital, 15 de març de 2016
* ↑ Homenaje a José Antonio Jiménez Salas Arxivat 2016-06-02 a Wayback Machine. a la Reial Acadèmia d'Enginyeria
* ↑ Biografia Arxivat 2016-06-05 a Wayback Machine. al web de la RAC
# José Aznarez Navarro

José Aznárez Navarro (Jaca, 13 de gener 1759- Leitza, 14 de juny de 1837) va ser un polític espanyol.

## Biografia

Advocat i magistrat, fou auditor de l'exèrcit del centre i elegit diputat pel Regne d'Aragó a les Corts de Cadis de 1810 a 1813. Durant el Trienni liberal va ser ministre de la Governació de la península entre setembre i desembre de 1823, en els governs dels secretaris Antonio Vargas Laguna i Víctor Damián Sáez Sánchez-Mayor.

## Referències

* ↑ Vicente de Cadenas y Vicent Caballeros de la Orden de Santiago que efectuaron sus pruebas de ingreso ... p. 138-139
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Governs de Ferran VII Arxivat 2019-02-09 a Wayback Machine., CSIC
# José Gabriel Sarasa Miquélez

José Gabriel Sarasa Miquélez (Pamplona, 13 de març de 1927 - 1987) va ser un advocat i polític navarrès, procurador a Corts i senador per Navarra en les legislatures constituent i primera.
Estudià batxillerat als Germans Maristes de Pamplona i dret a la Universitat de Saragossa. S'ha dedicat a l'exercisi de l'advocacia, inscfrit al Col·legi d'Advocats de Pamplona i Madrid. Ha estat Procurador en Corts en la IX Legislatura per l'Ajuntament de Navarra (1970-1971) i President del Consell Parlamentari de Navarra.
Fou membre destacat de la Comunió Tradicionalista (Partit Carlí) fins al 1970, del 1964 al 1967 fou tinent d'alcalde de l'ajuntament de Pamplona. A la mort de Franco, s'integrà en el Partit Social Demòcrata Foral de Jaime Ignacio del Burgo Tajadura. A les eleccions generals espanyoles de 1977 i 1979 fou escollit senador d'UCD per Navarra. Després de l'ensulsiada de la UCD va ingressar al Partit Demòcrata Popular.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ José Gabriel Sarasa a l'Enciclopedia Vasca Auñamendi
# José García-Siñeriz y Pardo Moscoso

José García-Siñeriz (Madrid, 11 de maig de 1886 - 28 de gener de 1974) va ser un enginyer de mines i geofísic espanyol, procurador a Corts durant les tres primeres legislatures del període franquista.

## Biografia

En acabar els seus estudis en Enginyeria de Mines va visitar diversos centres estrangers, va ingressar a l'Institut Geogràfic i Cadastral i va ser Director de l'Institut Geològic i Miner d'Espanya de 1947 a 1954. que va ser guardonada amb Premi Extraordinari i Medalla d'Or per la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, en la qual va ser admès com a Membre de Nombre el 1935.
En el Consell Superior d'Investigacions Científiques va actuar com a Vicepresident Primer i dirigint l'Institut Nacional de Geofísica. Va ser president del Comitè Internacional de Geofísica, corresponent de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona el 1942, i les de Còrdova, Coïmbra, Institut de Mineria i Mineralogia de Nova York, del Deutsche Geologische Gesselchaft de Berlín, així com membre de nombre de l'Acadèmia Pontifícia de les Ciències i President de la Reial Societat Espanyola de Física i Química (1942).
Procurador en Corts designat pel Cap de l'Estat durant la I Legislatura de les Corts Espanyoles (1943-1946).
J. García-Siñeriz va ser una de les màximes figures amb què ha explicat el Cos d'Enginyers de Mines, havent desenvolupat una intensa labor professional en el camp de la Geofísica, tant teòrica com aplicada.
El 15 de juliol de 1974 va ser constituïda a Madrid la fundació que porta el seu nom . A partir de l'últim trimestre de 1994, aquesta Fundació va tenir la possibilitat de fer complir el testament del seu fundador i proposar al col·lectiu d'Enginyers i Llicenciats l'oferta pública dels Premis de Geofísica García-Siñeriz, d'àmbit Iberoamericà.

## Referències

* ↑ Cercador Històric de Diputats Consultat el 16 de novembre de 2011..
* ↑ Presidents de l'IGME
* ↑ Web de la RACAB
* ↑ Apartat j), article 2n de la Llei de Creació de les Corts Espanyoles de 17 de juliol de 1942

## Enllaços externs

* Fundació García-Siñeriz
# José Javier Arregui Asta

José Javier Arregui Asta (Saragossa, 12 de novembre de 1944) és un militar aragonès, cap de la Caserna General Terrestre d'Alta Disponibilitat (CGTAD), càrrec que ocupa el buit deixat pel Capità general de València.
Va ingressar com a cadet a l'Acadèmia General Militar l'1 de novembre de 1960. Ha estat Oficial d'Enllaç en el Comandament d'Instrucció i Doctrina de l'Exèrcit dels Estats Units, i Secretari General del Comandament d'Ensinistrament i Doctrina. En 2001 fou general adjunt i cap d'Estat Major de la Caserna General Terrestre d'Alta Disponibilitat (CGTAD), i el 2003 general de la Zona Militar de Canàries. En juny de 2004 fou nomenat cap de la Caserna General Terrestre d'Alta Disponibilitat (CGTAD) L'1 d'agost de 2007 fou substituït en el càrrec per Fernando Sánchez-Lafuente Caudevilla.

## Referències

* ↑ Arregui Asta, nuevo General Jefe de la Zona Militar de Canarias, El Dia, 21 de juny de 2003
* ↑ El nuevo jefe de la Fuerza de Maniobra no espera cambios en sus unidades, El País, 8 de juny de 2004
* ↑ Sánchez-Lafuente releva a Arregui en el Cuartel General de Despliegue Rápido, ABC, 1 d'agost de 2007
# José Luis Monge Recalde

José Luis Monge Recalde (Alhama de Aragón, comunitat de Calataiud, 1934) és un advocat i polític espanyol, senador per Navarra en les legislatures constituent i primera.

## Biografia

Estudià batxillerat a Bilbao i es llicencià en dret per la Universitat de Valladolid, on s'especialitzà en matèria laboral i sindical. Del 1961 al 1967 fou funcionari del Ministeri de Justícia, més tard inspector tècnic de treball (1967-1971) i director de personal de Potasas de Navarra el 1974-1976.
Membre del Partit Social Demòcrata, a les eleccions generals espanyoles de 1977 i 1979 fou escollit senador d'UCD per Navarra. A les eleccions generals espanyoles de 1982 no fou reelegit, però sí que fou escollit parlamentari foral a les eleccions al Parlament de Navarra de 1983 dins les llistes d'Alianza Popular.
Posteriorment ha estat president de l'Associació Navarresa d'Empresaris del Metall i membre del Consell d'Àrbitres del Tribunal Laboral de Navarra. També ha fet exposicions de pintura.

## Obres

* Técnicas de negociación colectiva: el decálogo del buen negociador, 2004.
* El encuadramiento en la seguridad social de los altos cargos societarios, 1998.
* Comentarios a la reforma laboral de 1994, 1994.
* La excedencia laboral en la jurisprudencia, 1987.
* Las relaciones laborales hoy, 1985.
* Las horas extraordinarias y la prolongaciones de jornada: su problemática legal y práctica, 1983

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ José Luis Monge Recalde a l'Enciclopedia Vasca Auñamendi
* ↑ El sosiego de las obras de José Luis Monge, Diario de Navarra, 21 de maig de 2011
# José Manuel Muñoz Muñoz

José Manuel Muñoz Muñoz (Huelva, Andalusia, 1948) és un militar espanyol amb grau de general i intervencions i comandaments en diferents teatres d'operacions com la guerra de Kosovo, la guerra de l'Iraq i la guerra de l'Afganistan.

## Biografia

La seva vida militar va transcórrer entre la Brigada Paracaigudista i La Legió. Va ser promogut a Tinent General i nomenat Inspector General de l'Exèrcit pel Consell de Ministres, va prendre possessió del càrrec el 28 d'abril de 2010. Fins llavors, era General de Divisió, Cap de la Tercera Subinspecció General de l'Exèrcit Pirinenca a Barcelona, destacant també entre les seves anteriors destinacions la Segona Subinspecció General de l'Exèrcit Sud i la Brigada de la Legió. Va ocupar el càrrec fins que va passar a la reserva l'1 d'agost de 2013.
Com a tinent va passar per la llavors província del Sàhara Espanyol. La seva primera destinació en La Legió va ser en el MALEG amb l'ocupació de Comandant. En 1995, prenc comandament en el trasllat del MALEG de Màlaga a Almeria i fundació de la BRILEG sent el primer Tinent Coronel Cap d'Estat Major de la BRILEG. Com a Coronel va dirigir el Terç "Alejandro Farnesio" (4t de la Legió), en qualitat de cap de KSPAGT V, unitat desplegada a Kosovo en 2001. Poc abans de prendre oficialment el Comandament de la BRILEG va ser designat Cap del denominat CONAPRE (unitat constituïda sobre la base de la BRILEG), últim contingent que va participar en les operacions en la Guerra de l'Iraq. Durant el seu mandat la Unitat també va enviar contingents a la Guerra de l'Afganistan.

### Guerra de l'Iraq

Com un dels comandants de la CONAPRE a l'Iraq, Muñoz va comandar, no solament efectius espanyols, sinó també hondurenys i salvadorencs. En 2004 va ser víctima d'un atac a la seva base "Espanya" a Diwaniya quan terroristes iraquians van atacar aquesta base, però cap soldat espanyol va resultar ferit i la situació va ser controlada.

## Referències

* ↑ José Manuel Muñoz toma posesión como Inspector General del Ejército, ABC, 29 d'abril de 2010
* ↑ Despedida del Teniente General Muñoz de La Brigada de La Legión, ejercito.mde, 21 de juny de 2013
* ↑ Resolución 430/38083/2013, de 17 de julio, de la Subsecretaría, por la que se dispone el pase a la situación de reserva del Teniente General del Cuerpo General del Ejército de Tierra don José Muñoz Muñoz.
* ↑ El inspector general del Ejército destaca "el clima de entendimiento y colaboración" con Mossos, La Vanguardia, 28 de juny de 2013
* ↑ JEFES DE LA LEGIÓN GENERAL JOSÉ MANUEL MUÑOZ MUÑOZ 2007 La Legión
* ↑ Terroristas iraquíes atacan con morteros la zona de la base militar "España" en Diwaniya Libertad Digital - 27 de abril de 2004

## Enllaços externs

* José Manuel Muñoz Muñoz Arxivat 2018-07-22 a Wayback Machine. a Onubenses Ilustres
# José Marina Vega

José Marina Vega (Figueres, 13 d'abril de 1850 - Madrid, 30 de gener de 1926) va ser un militar i polític espanyol

## Biografia

Fill d'un militar, el 1856 es traslladà amb la seva família a Luzón (Filipines), d'on tornaria el 1862. El 1863 ingressa al Batalló de Caçadors de Llerena, i el 1866 demana ser destinat a les Filipines, on el 1867 és ascendit a tinent.
Veterà capità i comandant en la tercera guerra carlina (1872-1876), lluità com a coronel de 1893 a 1898 a les Filipines i a Cuba al costat del general africanista Camilo García de Polavieja (1838-1914).
També fou governador civil de Barcelona (1899), governador militar de València, 1902, sotssecretari del Ministeri de la Guerra, governador militar de Melilla a partir de 1905, ciutat nord-africana ocupada en 1498, intervenint en les accions militars espanyoles de 1909, amb mobilitzacions de reservistes enviats des de la Península i amb profundes pertorbacions de l'ordre públic a Barcelona del 26 de juliol al 2 d'agost de 1909, conegudes com a Setmana Tràgica.
Finalment, per la seva duresa repressiva a la zona amaziga entorn de Melilla obtindria la promoció a tinent general i comandant en cap de l'exèrcit operant, substituint a l'aleshores capità Miguel Primo de Rivera el 17 d'octubre de 1917 en el Ministeri de la Guerra fins al seu abandó voluntari l'any següent, durant el govern nacional presidit per Antoni Maura i Montaner. Fou nomenat el 22 de març de 1918 ministre de la Guerra, cartera que va ocupar fins a novembre d'aquell any. Posteriorment va ser senador vitalici des de 1919 fins a la seva mort en 1926.

## Bibliografia

* Diccionario biográfico español. Real Academia de la Historia
* Enciclopedia de España, (1999), ISBN se la obra completa, 22 vols, circa 11,052 pgs. ISBN 84- 87544-01-0, en particular tomo XIII, pág. 6,185
* http://mundosgm.com/otros-conflictos/la-carga-del-regimiento-alcantara-en-dar-drius/
* MARINA VEGA, José Expedient personal del Senador Vitalici José Marina Vega. SIGNATURA: HIS-0268-03
# Rusís

Els rusís (en rutè: Русины, Rusiny), rusniacs (en rutè: Руснацы, Rusnatsy) o rutens, són un grup ètnic eslau oriental dels Carpats orientals a l'Europa central. Parlen rutè, una varietat de llengua eslau oriental, tractada de manera diferent com una llengua diferent o un dialecte de la llengua ucraïnesa. Com a adeptes tradicionals del cristianisme oriental, la majoria dels rusís són catòlics orientals, encara que una minoria de rusís practiquen l'ortodòxia oriental.
Avui dia, Eslovàquia, Polònia, Hongria, la República Txeca, Sèrbia i Croàcia reconeixen oficialment els rusís com una minoria ètnica. El 2007 es va reconèixer els rusís com a pertanyents a una ètnia separada a Ucraïna per part del Consell Regional de Zakarpatia. Els rusís d'Ucraïna tenen la ciutadania ucraïnesa, i la majoria han adoptat la identitat ètnica ucraïnesa. La majoria de les persones que s'autoidentifiquen com a rusís ètnics viuen fora d'Ucraïna.
Els rusís ​​descendeixen d'una població eslava oriental que habitava les regions del nord-est dels Carpats orientals. En aquestes regions, hi ha diversos grups rusí, inclosos els dolinyans, boykos, hutsuls i lemkos.
Dels 1,7 milions de persones estimades d'origen rusí, només unes 110.000 s'han identificat oficialment com a tals en els recents censos nacionals (c. 2012). Això és en gran part perquè algunes autoritats censals els classifiquen com un subgrup del poble ucraïnès, mentre que altres els classifiquen com un grup ètnic diferent.

## Referències

* ↑ «Ukraine’s ethnic minority seeks independence» (en anglès). RT. [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ «uk:Чисельність осіб окремих етнографічних груп украінського етносу та їх рідна мова» (en ucraïnès). ukrcensus.gov.ua, 2001. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 4 març 2016]. Карта говорiв української мови Arxivat 2021-febrer-25 a la Wayback Machine., 10 d'octubre de 2008; Энциклопедический словарь: В 86 томах с иллюстрациями и дополнительными материалами. Editat per Андреевский, И.Е. – Арсеньев, К.К. – Петрушевский, Ф.Ф. – Шевяков, В.Т., s.v. Русины. Online version. Вологда, Russia: Вологодская областная универсальная научная библиотека, 2001 (1890–1907) Arxivat 2021-agost-19 a la Wayback Machine., 10 d'octubre de 2008; Ethnologue: Languages of the World. Edited by Gordon, Raymond G., Jr., s.v. Rusyn. Quinzena edició. Versió en línia. Dallas, Texas, U.S.A.: SIL International, 2008 (2005) Arxivat 2022-gener-11 a la Wayback Machine., 10 d'octubre de 2008; Eurominority: Peoples in search of freedom. Edited by Bodlore-Penlaez, Mikael, s.v. Ruthenians. Quimper, France: Organization for the European Minorities, 1999–2008, 10 d'octubre de 2008.
* ↑ Magocsi, Paul R. With Their Backs to the Mountains: A History of Carpathian Rus' and Carpatho-Rusyns (en anglès). Budapest-New York: Central European University Press, 2015. ISBN 9786155053467.

## Enllaços externs

* The Carpathian Connection (anglès)