OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# (1088) Mitaka

(1088) Mitaka és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert per Okurō Oikawa des de l'observatori astronòmic de Tòquio, Japó, el 17 de novembre de 1927.
Inicialment es va designar com a 1927 WA. Posteriorment va ser anomenat per la localitat japonesa de Mitaka.
Està situat a una distància mitjana de 2,201 ua del Sol, podent acostar-s'hi fins a 1,77 ua i allunyar-se'n fins a 2,633 ua. Té una excentricitat de 0,1961 i una inclinació orbital de 7,65°. Empra 1193 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1001-2000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Afirmat a: JPL Small-Body Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1088.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1088) Mitaka» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 29 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «(1088) Mitaka» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 29 novembre 2018].
# Castell de Palmerola

El Castell de Palmerola és una construcció del municipi de les Llosses (Ripollès), declarada bé cultural d'interès nacional. Està situat a 1.095 m d'altitud, al cim d'un petit puig proper a la carretera que uneix Borredà i les Llosses.

## Història

Inicialment es tractava d'una casa forta, esmentada ja el 1227, i el 1286, Bernat Guillem de la Portella en rebé la concessió del rei Alfons el Franc. El 1294, Bernat Guillem assegurà amb aquest castell part de l'esponsalici assignat a la seva muller Sibil·la de Pinós, filla de Galceran V de Pinós. Arran d'aquesta fermança, el castlà Arnau de Palmerola, absolt de l'homenatge, el prestà a Bernat Galceran de Pinós, germà de Sibil·la. Més tard, Pere el Cerimoniós va vendre a Sibil·la de Narbona (filla del vescomte Eimeric V), muller d'Andreu de Fenollet i de Saportella, «lo mer imperi y totas las jurisdiccions de las baronies de la Portella y de Llussà y dels castells de Palmerola, de Roset, etc.», i els representants de Berga en protestaren a les Corts.
El 1439 s'esmentava la domus de Palmerola, situata in baronia de Portella, de la que era senyor Guillem Ramon de Palmerola, domiciliat al Lluçanès, com a hereu d'Arnau de Palmerola i Blanca, morts sense descendència. Aquest es titulava batlle del castell i del terme de Palmerola pel baró de la Portella, però domiciliat a Palmerola hi havia el seu fill, el donzell Joan de Palmerola, que el 1437 va reedificar quasi de nou el castell, que «ja de llarg temps, era derruït i deshabitat en tanta de manera que ningú volia ser receptor, ja que només hi podien habitar les ovelles». El 1465, Galceran VII de Pinós, senyor de la Portella, li concedí la castlania.
El 1767, Carles III concedí el títol de marquès de Palmerola a Francesc Xavier Despujol i d'Alemany-Descatllar (1732-1809), baró de Montclar.
El 1973, el castell va ser restaurat en un estil neomedieval, amb una gran torre emmerletada.

## Vegeu també

* Castell de Montclar
* Palau Palmerola
* Casa Vilalba
* Casa del Comte de Fonollar (Gignàs)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Castell de Palmerola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Andreu de Fenollet i de Saportella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fco.-Javier de Despujol y Alemany-Descatllar de Pons y Armella». geneanet. Maria Pilar de Olivar i Vivó.
# Campionat Àrab de Clubs de futbol

El Campionat Àrab de Clubs de futbol (en àrab دوري أبطال العرب) és la màxima competició futbolística per a clubs pertanyent als Països àrabs, inspirada a les competicions com la Lliga de Campions de la UEFA.
Fou coneguda com a Copa de clubs campions àrabs entre l'any de la seva creació, el 1982 i el 2001, any en què es fusionà amb la Recopa aràbiga de futbol per formar el Torneig Príncep Faysal bin Fahad per a clubs àrabs. Des de la temporada 2003/04 s'anomenà Lliga de Campions aràbiga (en àrab دوري أبطال العرب).

## Historial

Font:
| # | Temporada | Campió | Finalista | Resultat | Seu |
| Copa Àrab de Clubs Campions ||||||
| 1 | 1982 | Al-Shorta Bagdad | 2-0 / 2-2 | Al-Nejmeh | Bagdad |
| 2 | 1984 | Al-Ittifaq Dammam | Campionat | KAC de Kénitra | Dammam |
| 3 | 1985 | Al-Rasheed SC | Campionat | USM El Harrach | Bagdad |
| 4 | 1986 | Al-Rasheed SC (2) | Campionat | Espérance de Tunis | Tunis |
| 5 | 1987 | Al-Rasheed SC (3) | 2-1 (prò.) | Al-Ittihad Jeddah | Riad |
| 6 | 1988 | Al-Ittifaq Dammam (2) | 1-1 | Club Africain | Xarjah |
| 7 | 1989 | Wydad AC | 3-1 | Al-Hilal Riad | Marrakech |
| 8 | 1992 | Al-Shabab Riad | 2-0 (prò.) | Al-Arabi Doha | Doha |
| 9 | 1993 | Espérance de Tunis | 3-0 | Al-Muharraq | Tunis |
| 10 | 1994 | Al-Hilal Riad | 0-0 (4-3 p) | Al-Ittihad Jeddah | Riad |
| 11 | 1995 | Al-Hilal Riad (2) | 1-0 | Espérance de Tunis | Riad |
| 12 | 1996 | Al Ahly SC | 3-1 | Raja Casablanca | El Caire |
| 13 | 1997 | Club Africain | 2-1 (prò.) | Al Ahly SC | Tunis |
| 14 | 1998 | WA Tlemcen | 3-1 | Al-Shabab Riad | Jiddah |
| 15 | 1999 | Al-Shabab Riad | 2-0 | Al-Jaish | El Caire |
| 16 | 2000 | CS Sfaxien | 2-1 (prò.) | Al-Jaish | Jiddah |
| 17 | 2001 | Al Sadd | 3-1 | Mouloudia Club d'Oran | Doha |
| Torneig Príncep Faysal bin Fahad per a clubs àrabs ||||||
| 18 | 2002 | Al-Ahli Jeddah | 1-0 | Club Africain | Jiddah |
| 19 | 2003 | Zamalek SC | 2-1 | Al Kuwait Kaifan | El Caire |
| Lliga de Campions aràbiga ||||||
| 20 | 2003-04 | CS Sfaxien (2) | 0-0 (4-3 p) | Ismaily SC | Beirut |
| 21 | 2004-05 | Al-Ittihad Jeddah | 2-1 / 2-0 | CS Sfaxien | Anada i tornada |
| 22 | 2005-06 | Raja Casablanca | 2-1 / 1-0 | ENPPI Club | Anada i tornada |
| 23 | 2006-07 | ES Sétif | 1-1 / 1-0 | Al-Faisaly Amman | Anada i tornada |
| 24 | 2007-08 | ES Sétif (2) | 1-0 / 1-0 | Wydad AC | Anada i tornada |
| 25 | 2008-09 | Espérance de Tunis (2) | 1-0 / 1-1 | Wydad AC | Anada i tornada |
| Copa de la UAFA ||||||
| 26 | 2012-13 | USM Alger | 0-0 / 3-2 | Al-Arabi Doha | Anada i tornada |
| | 2014 | Edició anul·lada | Edició anul·lada | Edició anul·lada | Edició anul·lada |
| Campionat Àrab de Clubs ||||||
| 27 | 2016-17 | Espérance de Tunis (3) | 3-2 | Al-Faisaly Amman | Alexandria |
| Copa de Campions Àrab de Clubs ||||||
| 28 | 2018-19 | ES Sahel (1) | 2-1 | Al-Hilal Riad | Al Ain |
| 29 | 2019-20 | Raja Casablanca (2) | 4–4 (4-3 p) | Al-Ittihad Jeddah | Rabat |
| 30 | 2023 | Al-Nassr Riad | 2–1 (prò.) | Al-Hilal Riad | Taïf |

## Referències

* ↑ «Arab Club Champions Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ L'édition 2013 de l'UAFA Cup annulée

## Enllaços externs

* RSSSF
# Conamara Theas

Conamara Theas és una àrea de parla irlandesa (Gaeltacht) situada a l'oest del comtat de Galway. La seva població se situa entre els 8.000-9.000 excloses les Illes Aran. Entre el 80 i el 90% dels residents a la zona són parlants d'irlandès.
La zona també és coneguda com a Conamara Sud i es troba a ll'oest de la Gaeltacht Cois Fharraige. És una àrea de parla predominantment irlandesa. Cobreix la zona entre Ros an Mhíl, Casla, An Cheathrú Rua, Ceantar na nOilean, Camus, Ros Muc i la península Iorras Aithneach. L'accent de Conamara Theas és diferent al de Cois Fharraige accent.
El port del ferri que porta a les illes Aran és a Ros an Mhíl. A Casla hi ha la seu local de l'emissora de ràdio en irlandès Raidio na Gaeltachta.
An Cheathrú Rua és la vila més gran de la zona i on s'edita el diari en irlandès Foinse. També hi ha el Departament de Llengua Irlandesa de la Universitat Nacional d'Irlanda, Galway que té a la vila un centre on ofereix cursos superiors a estudiants del país i a vinguts defora.
La NUIG també té un centre d'educació secundària a Carna.

## Vegeu també

* Gaeltacht ciutat de Galway
* Gaeltacht Cois Fharraige
* Illes Aran

## Bibliografia

* Dialects of Irish/Changing landscapex p.432
# Mues

Mues és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Oriental, dins la merindad d'Estella. Limita al nord amb Mendaza, al sud amb Los Arcos, a l'est amb Sorlada i a l'oest amb Desojo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 119 | 110 | 112 | 104 | 110 | 111 | 102 | 108 | 101 | 99 | 107 |
| Fonts: Mues i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Església del Sagrat Cor (les Peces)

Església del Sagrat Cor és un temple del poble de les Peces, al municipi d'Albinyana inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana és composta per un cos quadrangular i per una torre adossada a la dreta. El campanar, de poca alçada, és una torre vuitavada feta de paredat, amb quatre finestres d'arc de mig punt on es troben dues campanes. La façana, arrebossada i pintada, presenta una portalada d'arc escarser, una rosassa, un rellotge i és rematada per unes motllures.
L'interior presenta una nau central amb capelles laterals d'arc de mig punt. La coberta és de volta de canó. L'absis és decorat amb una gran conquilla. Als peus de l'església es troba el cor, sostingut per un arc carpanell, i el cancell.

## Història

L'església fou construcció en 1880, segons la inscripció que hi ha damunt la porta d'entrada. En un principi, fou una capella de la parròquia d'Albinyana, a principis de segle, de tendència parroquial, i avui dia gaudeix d'independència administrativa. Recentment s'ha commemorat el seu centenari sota la presidència del bisbe.

## Referències

* 1 2 3 «Església del Sagrat Cor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Església del Sagrat Cor». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cap de nen

Cap de nen, és una obra del pintor valencià Joaquim Sorolla i Bastida, l'obra mostra unes espatlles ben delineades a base de pinzellades grosses en blanc i verd donen pedestal a un rostre envaït, parcialment pel contundent efecte d'ombres i llums, tan famós en el pintor. Data del període de 1870-1900. Està executat en oli sobre taula i mesura 16.5 cm d'alçada per 14.8 cm d'amplada.

## Anàlisi del quadre

La pintura mostra una subtil ganyota de la boca en el caràcter del nen. Aquesta pintura dista una mica del seu treball que comunament presenta, per exemple Nens a la platja, plens de reflexos de llum. En aquesta obra semblaria que la freda obscuritat del fons del llenç refermés la vocació de l'autor per la representació de la llum. Sorolla, representa diferents matisos lluminosos.

## Referències

* ↑ Museo Soumaya. Fundacion Carlos Slim.. México: Museo Soumaya-Fundación Carlos Slim, 2015, p. 298. ISBN 978-607-7805-13-7.
# Ladrón de cadáveres

Ladrón de cadáveres és una pel·lícula de terror i lluita lliure dirigida per Fernando Méndez i protagonitzada per Columba Domínguez, Crox Alvarado, Wolf Ruvinskis i Carlos Riquelme.

## Sinopsi

Un atleta és assassinat i trepanat; el comandant Carlos investiga, l'assassí mata després a un lluitador; llavors l'inspector proposa al ranxer Guillermo que es faci passar pel lluitador Vampir per a atrapar a l'assassí que és Ogden, un científic que vol prolongar la vida humana canviant els cervells de les seves víctimes per uns altres d'animals.
Mata al ranchero i porta el seu cos al seu laboratori, on el reviu amb el cervell d'un goril·la; després el fa lluitar; ell venç a tots els seus rivals, però en llevar-se la màscara el seu rostres d'ha transformat en el d'un goril·la i mata Ogden, per a després buscar a la seva xicota Lucía, la secretària de la sorra, qui se salva mentre el ranxer mor.

## Repartiment

* Columba Domínguez - Lucía
* Crox Alvarado - Capità Carlos Robles
* Wolf Ruvinskis - Guillermo Santana
* Carlos Riquelme - Don Panchito
* Arturo Martínez - Felipe Dorantes
* Eduardo Alcaraz - Cap de Policia
* Guillermo Hernández - Llop Negre
* Black Shadow - El Tigre

## Producció

Filmada a partir de setembre de 1956 als Estudios Churubusco en format de 35 mm. La història de Ladrón de Cadáveres era parcialment inspirada en Frankenstein de la Universal que va ser un èxit comercial i de crítica. Amb l'esperança de replicar aquest èxit, els directors mexicans van respondre publicant les seves pròpies variacions de les famoses pel·lícules de monstres de la Universal, però difereixen prou com per evitar demandes de copyright.

## Recepció

Estrenada el 26 de setembre de 1957 al Cinema Mariscala. D'acord amb el crític de cinema Emilio García Riera, la cinta sofreix per la "no gaire convincent actuació i caracterització del savi boig de rutina Don Panchito", interpretat per Carlos Riquelme. No obstant això, el mateix crític lloa la perícia i enginy del director Méndez i el fotògraf Herrera en les escenes de lluita. En conjunt, la cinta és descrita com a "desigual, però no avorrida".
Aquest film ocupa el lloc 49 dins de la llista de les 100 millors pel·lícules del cinema mexicà, segons l'opinió de 25 crítics i especialistes del cinema a Mèxic, publicada per la revista Som en juliol de 1994.

## Referències

* ↑ La Guía del Cine Mexicano, p. 168.
* ↑ Wheeler Winston Dixon. A History of Horror. Rutgers University Press, 24 agost 2010, p. 114–. ISBN 978-0-8135-5039-8.
* ↑ Steven Jay Schneider; Tony Williams Horror International. Wayne State University Press, 1 gener 2005, p. 38–. ISBN 0-8143-3101-7.
* ↑ Victoria Ruétalo; Dolores Tierney Latsploitation, Exploitation Cinemas, and Latin America. Routledge, 7 maig 2009, p. 94–. ISBN 978-1-135-84877-4.
* ↑ Ayala Blanco, Jorge. Cartelera Cinematográfica 1950-1959, p. 269.
* ↑ Historia Documental del Cine Mexicano, Volumen 8. 2da, p. 265-266.
* ↑ «Las 100 mejores películas del cine mexicano». Arxivat de l'original el 8 de febrer de 2010. [Consulta: 23 gener 2009].

## Enllaços externs

* Ladrón de cadáveres a Facebook
# Esquelbecq

Esquelbecq (en neerlandès Ekelsbeke, en flamenc occidental Ekelsbeke) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 2.216 habitants. Limita al nord amb Socx, al nord-oest amb Crochte i Bissezeele, a l'oest amb Zegerscappel, a l'est amb Wormhout, i al sud amb Ledringhem.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.517 | 1.559 | 1.592 | 1.907 | 1.979 | 2.124 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Història

Durant la Primera Guerra Mundial hi van morir 80 habitants de la vila. Durant la gran ofensiva alemanya als turons de Flandes l'abril de 1918, hi foren concentrats milers de veterans del front. Més de 600 d'ells va sucumbir a les ferides, gasos tòxics o les malalties i van ser enterrats en un cementiri provisional al llarg de la carretera de l'estació i, finalment, l'abril de 1918 en un camp retirat ofert per l'Estat francès.
A mitjan maig de 1940 es va dur a terme una ferotge batalla a la Plaine au Bois, on la 1a Divisió Leibstandarte SS Adolf Hitler de Josef Dietrich va massacrar 84 soldats britànics a un graner de la vila. Un monument fa testimoniatge del crim de guerra a la carretera a Wormhout, i darrerament s'ha reconstruït el graner.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| -2001 | Gabriel Deblock | RPR |
| 2001- | Jean-Michel Devynck | |

## Vila del llibre

Evelyne Valois, presidenta de l'associació Esquelbecq, Village du livre organitza el gener del 2007 una visita a Redu, vila del llibre de les Ardenes belgues, amb una desena de persones per agafar la inspiració pel projecte de vila del llibre d'Esquelbecq. El municipi és favorable a la idea i s'hi suma oferint diversos locals. Des d'aleshores els aficionats estan sempre presents a la vila i són cada cop més nombrosos per defensar inclús que la vila del llibre d'Esquelbecq sigui l’única del nord de París.

## Referències

* ↑ «Vilage du livre à Esquelbecq» (en francès). Arxivat de l'original el 2020-08-08. [Consulta: 12 maig 2020].
# AC0

La classe de complexitat AC$^0$ és usada en complexitat de circuits. És la classe més petita a la jerarquia AC i consisteix en totes les famílies de circuits de profunditat O(1) i mida polinòmica, amb portes AND i OR amb fan-in il·limitat (només es permeten portes NOT a les entrades). Per tant, conté la classe NC$^0$, que conté portes amb fan-in limitat.
La suma i resta d'enters son computables a AC$^0$, però la multiplicació i la divisió no ho son (almenys sota la representació binaria o base 10 d'enters).

## Referències

* ↑ Sanjeev., Arora,. Computational complexity : a modern approach. Cambridge: Cambridge University Press, 2009. ISBN 9780521424264.
* ↑ Barrington, David Mix; Maciel, Alexis IAS/PCMI Summer Session 2000, Clay Mathematics Undergraduate Program: Basic Course on Computational Complexity., 2000.
# Antena de Oro 2024

La llista de guardonats de la LI edició dels premis Antena de Oro 2024 va ser anunciada el 14 d'octubre de 2024. L'entrega dels premis tindrà lloc el 16 de novembre al Gran Casino d'Aranjuez i serà presentada per la presentadora de TVE Ana Belén Roy. A continuació la llista de guardonats:

## Televisió

* Anne Igartiburu, D Corazón, de La 1.
* Sonsoles Ónega, Y ahora Sonsoles, d’Antena 3.
* Código 10, Cuatro.
* Carlos Franganillo, Informativos Telecinco, de Telecinco.
* Glòria Serra, Equipo de investigación de La Sexta.
* Solidarios por un bien común, Trece

## Ràdio

* Susana Santaolla, Radio Nacional de España.
* Toni Peret, Kiss FM
* Jorge Hevia, Gemma Santos, Andrea Peláez, Heri Frade i Germán Mansilla, de Cadena COPE.
* José Luis Sastre, Hoy por hoy, de la Cadena SER.
* Edu García, Radioestadio, de Onda Cero.
* Isabel González, Es la mañana de Federico, d’EsRadio

## Podcast

* Poco se habla, de Xuso Jones i Ana Brito.

## Extraordinari

* Rafa Nadal

## Referències

* ↑ «Anne Igartiburu, Sonsoles Ónega, Carlos Franganillo... premiados con la Antena de Oro 2024». El Confidencial, 14-11-2024.
* ↑ Anne Igartiburu y Susana Santaolalla recogen sus Antenas de Oro 2024, rtve.es, 17 de novovembre de 2024
* ↑ Atresmedia triunfa en las Antenas de oro 2024 Arxivat 2024-11-13 a Wayback Machine., La Razón, 15 d'octubre de 2024

## Vegeu també

* Premis Ondas 2024
# Bomba Orsini

Una bomba Orsini és un artefacte explosiu esfèric que en lloc d'activar-se mitjançant una espoleta o un dispositiu de temps, s'activa per contacte mitjançant uns dispositius emplenats amb fulminat de mercuri que envolten la bomba, que explota amb l'impacte.
La bomba va ser inventada pel revolucionari italià Felice Orsini, a finals de 1857 quan Orsini va viatjar a Anglaterra i li va demanar a l'armer Joseph Taylor sis còpies de la bomba dissenyada per ell. La bomba va ser provada a Sheffield i a Devon amb el consentiment del radical francès Simon Bernard, i posteriorment Orsini va tornar a París amb aquestes.

## Atemptats amb Bomba d'Orsini

* El 14 de gener de 1858 el mateix Felice Orsini va llançar tres bombes dissenyades per ell contra la carrossa imperial de Napoleó III, no aconseguint assolir-lo, però tanmateix l'atemptat va acabar amb 8 morts i 150 ferits entre la comitiva i el públic.
* El 7 de novembre de 1893, com a represàlia a l'execució de l'anarquista Paulí Pallás que havia llançat una bomba contra el general Arsenio Martínez-Campos, l'anarquista espanyol Santiago Salvador Franch va llançar dues bombes Orsini a la platea del Teatre Del Liceu de Barcelona en l'atemptat que es coneix popularment com la bomba del Liceu. Encara que només una de les dues bombes va detonar, van morir 22 persones i hi va haver 35 ferits. Aquest atemptat restà gravat en la memòria de Barcelona com la Bomba del Liceu. La bomba que no va explotar al Liceu va ser confiscada per la policia. Es creia que era la bomba Orsini que es conserva al Museu d'Història de Barcelona (MUHBA), la qual va ser exposada temporalment al Museu van Gogh d'Amsterdam l'any 2007, si bé la descripció en les cròniques de l'època no concordava del tot ja que la descrivia com una peça de ferro colat. i l'any 1990 el periodista Lluïs Permanyer va donar a conèixer l'existència d'una altra bomba de similars característiques que també podria haver-ho estat. Per tant, és molt probable que la Bomba Orsini conservada al MUHBA no sigui la de l'atemptat del Liceu tot i que sense cap mena de dubte és una peça autèntica, procedent de l'Audiència de Barcelona. Fins i tot s'apunta que el seu autor podia haver estat l'anarquista italià Francesco Momo.

## La Bomba d'Orsini a l'art

Antoni Gaudí va incloure a la façana exterior del Temple Expiatori de la Sagrada Família de Barcelona una escultura amb un dimoni lliurant una bomba d'Orsini a la figura d'un obrer anarquista. El nom de l'escultura, creada sota la direcció de Llorenç Matamala i Piñol, és: La Temptació de l'Home.

## Referències

* ↑ Chisholm, Hugh. «Orsini, Felice». A: Encyclopædia Britannica. Vol. 20 (en anglès). 11a ed.. Cambridge University Press, 1911, p. 331.
* ↑ (castellà) Revista La Vanguardia, La Bomba d'Orsini i l'atemptat al Liceu (6-11-1990)
* ↑ La Vanguardia. Notícia del 9 de novembre de 1893
* ↑ Permanyer, Lluís «La bomba que desgarró la Barcelona de fin de siglo». La Vanguardia, 06-11-1990.
* ↑ «Fitxa de la Bomba Orsini al Catàleg en línia del MUHBA». [Consulta: 15 juny 2020].
# Cota ajustada asimptòtica

En anàlisi d'algorismes, una cota ajustada asimptòtica és una funció que serveix de cota tant superior com inferior d'una altra funció quan l'argument tendeix a infinit. Usualment s'utilitza la notació Θ g(x) per referir-se a les funcions acotades per la funció g(x).
Més formalment es defineix:
   $\Theta (g(x))=\left\{{\begin{matrix}f(x):{\mbox{ existeixen }}c_{1},c_{2},x_{0}{\mbox{c onstants positives tals que }}\\\forall x:x_{0}\leq x:0\leq c_{1}g(x)\leq f(x)\leq c_{2}g(x)\end{matrix}}\right\}$
Una funció f(x) pertany a Θg(x) quan existeixen constants positives $c_{1}$ i $c_{2}$ tals que a partir d'un valor $x_{0}$ f(x) es troba atrapada entre $c_{1}g(x)$ i $c_{2}g(x)$. Vol dir que les funcions f i g són iguals a partir d'un valor donat llevat per una factor constant. Per tant, té sentit prendre a g com un representant de f.
Tot i que Θ g(x) està definit com un conjunt, s'acostuma a escriure f(x)=Θ(g(x)) en lloc de f(x)∈Θg(x). Moltes vegades també es parla de la funció x² en lloc de h(x) = x² sempre que estigui clar quin és el paràmetre de la funció dins de l'expressió. En la gràfica es dona un exemple esquemàtic de com es comporten $c_{1}g(x)$ i $c_{2}g(x)$ pel que fa a f(x) quan x tendeix a infinit.
La cota ajustada asimptòtica té relació amb les cotes superior i inferior asimptòtiques (respectivament les notacions O i Ω):
   $f(x)=\Theta (g(x)){\mbox{ si i només si }}f(x)=O(g(x)){\mbox{ i }}f(x)=\Omega (g(x))\,$

## Exemples

* La funció f(x)= x+10 pot ser fitada per la funció g(x)=x. Per demostrar prou notar que per a tot valor de x≥1 es compleix que g(x)≤f(x)≤11g(x), és a dir x≤x+10≤11x. Per tant, x+10=Θ(x).

## Vegeu també

* Cota inferior asimptòtica
* Cota superior asimptòtica

## Bibliografia

* Introduction to Algorithms, Second Edition by Thomas H. Corman, Charles E. Leiserson, Ronald L. Rivest, Clifford Stein