OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dolgans

Els dolgans (rus: долганы, també долган, тыа-кихи, саха) són un poble turquès, que viu al krai de Krasnoiarsk, Rússia. El cens rus (2010) en comptava 7.885 individus, dels quals 5.517 vivien a l'antic districte de Taimíria. Hi ha 26 dolgans a Ucraïna, quatre dels quals parlen dolgan (cens ucraïnès del 2001). Els lingüistes creuen que els dolgans parlen un dialecte del iacut, anomenat dolgan.

## Cultura i mitjans de vida

Originalment, els dolgans eren nomades caçadors i pastors de rens. No obstant això, se'ls va impedir seguir un estil de vida nòmada durant l'època soviètica i se'ls va obligar a formar kolkhozy (col·lectius) on es dedicaven, a més de les seves activitats tradicionals, a la cria de rens, la pesca, la ramaderia lletera i l'horta. El 1983, l'antropòleg Shirin Akiner va afirmar: "Els dolgans gaudeixen de la plena ciutadania soviètica. Es troben en totes les ocupacions, encara que la majoria són camperols i treballadors col·lectius. El seu nivell d'habitatge és comparable al d'altres grups nacionals de la Unió Soviètica."

## Religió

La majoria dels dolgans pertanyen a l'Església ortodoxa russa, però entre ells es mantenen les velles creences animistes.

## Història

Al segle XVII, els dolgans vivien a les conques del riu Olenyok i el riu Lena. Es van traslladar a la seva ubicació actual, Taimíria, al segle XVIII. La identitat de Dolgan va començar a emergir durant els segles XIX i principis del XX, sota la influència de tres grups que van emigrar a la zona de Krasnoyarsk des del riu Lena i la regió del riu Olenyok: evenks, iakuts, enets, i els anomenats pagesos de la tundra (rus: зату́ндренные крестья́не).

## Notables dolgans

* Ogdó Aksiónova – poetessa, fundadora de la literatura dolgan

## Referències

* ↑ «Dolgan people». [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ Russian Census 2010: Population by ethnicity Arxivat 2013-12-04 a Wayback Machine. (rus)
* ↑ Hickey, Raymond. The Handbook of Language Contact. John Wiley & Sons, 14 maig 2012, p. 728. ISBN 978-1-4443-1816-6 [Consulta: 26 agost 2012].
* 1 2 Akiner, Shirin. Islamic Peoples of the Soviet Union (with an Appendix on the Non-Muslim Turkic Peoples of the Soviet Union). Londres: Kegan Paul International, 1986, p. 420–423. ISBN 0-7103-0188-X.
# Ken Bugul

Ken Bugul (nada el 1947 a Ndoucoumane) és el nom de ploma de la novel·lista francòfona senegalesa Mariètou Mbaye Biléoma. En el llenguatge wòlof, el seu nom de ploma significa un no desitjat.

## Antecedents

Bugul es va criar en un entorn polígam, nascuda d'un pare que era un morabit de 85 anys. Després de completar la seva educació elemental al seu poble natal, va estudiar a l'escola secundària Malick Sy a Thies. Després d'un any a Dakar, va obtenir una beca que li va permetre continuar estudiant a Bèlgica. El 1980 va tornar a casa seva, on es va convertir en la dona número 28 en l'harem del morabit del poble. Després de la seva mort, va tornar a la gran ciutat. Des de 1986 fins a 1993, Bugul va treballar a l'ONG IPPF (International Planned Parenthood Federation o Federació Internacional de Planificació Familiar) a Nairobi, Kenya; Brazzaville, Congo; i Lomé, Togo, i va ser cap de la secció de la regió africana de l'organització. Posteriorment, es va casar amb un metge de Benín i va donar a llum a una filla. Avui viu i treballa al Senegal. De juliol a desembre de 2017 Ken Bugul és la 14ª Writer in Residence o escriptor/a en residència a Zúric.
La reputació literària de Bugul ha variat d'un lloc a un altre. Va ser guardonada amb el Gran Premi Literari de l'Àfrica Negra per la seva novel·la Riwan ou le Chemin de Sable l'any 2000, però és més coneguda per la seva novel·la Le Baobab fou. Entre altres temes, el treball tracta i critica el colonialisme africà. Sobre la qüestió de la naturalesa autobiogràfica de Le Baobab fou, Bugul ha dit de la novel·la, així com dels següents Cendres et Braises i Riwan ou le Chemin de Sable: « Els tres llibres reflecteixen les profundes i radicals experiències que he viscut». Des de feia temps, el seu estatus entre les feministes nord-americanes havia disminuït una mica, i molts l'havien criticat per casar-se amb un home sant que ja tenia més de 20 esposes. Això és un bon exemple de conflictes ideològics, ja que la crítica de les feministes nord-americanes és el resultat d'intentar mantenir a Bugul amb els estàndards del feminisme occidental, que és un món allunyat de la seva experiència senegalesa.

## Referències

* ↑ 'Bugul, Ken', in Simon Gikandi (ed.), Encyclopedia of African Literature. Routledge; 2002. ISBN 978-0-415-23019-3
* ↑ Ken Bugel, University of Western Australia, Retrieved 30 April 2016
* ↑ «Ken Bugul».
* ↑ «The Abandoned Baobab | The University of Virginia Press».
* ↑ «Writers in Residence: Laksmi Pamuntjak». [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Azodo, Ada Uzoamaka. «Conversations with Ken Bugul: "I Write My Life as I Want" Ada Uzoamaka Azodo». Arxivat de l'original el 2018-05-16.

## Enllaços externs

* Gustau Nerín. «Entrevista a la senegalesa Ken Bugul, convidada a la BCNegra», 02-02-2019. [Consulta: 3 febrer 2019].
# Forn de Can Suriol (Olivella)

El Forn de Can Suriol és una obra d'Olivella (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat dintre del paratge de Can Suriol, poper al nucli d'Olivella. Seguint en paral·lel la Riera de Begues, anant des d'Olivella, es troba al marge esquerre, una vegada passat el mas de Can Suriol.
Compta amb una estructura arquitectònica alçada amb murs de maçoneria, de planta circular. Es conserva la boca, una obertura al mur per on s'introduïa la llenya a la cambra de combustió.

## Història

El forn va ser construït per Ramon Vidal de Ca la Laieta Vella i Josep Arnal el Valencià. Utilitzat entre 1930 i 1940, aproximadament.

## Referències

* 1 2 3 «Forn de Can Suriol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ «Forn de Can Suriol». Natura local. [Consulta: 27 febrer 2019].
# Norbert Mueller

Norbert Mueller (Waterloo, 14 de febrer de 1906 - Toronto, 6 de juliol de 1956) va ser un porter d'hoquei sobre gel canadenc que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre gel.

## Referències

* ↑ «Stuffy Mueller Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2018. [Consulta: 25 febrer 2018].
# Selkups

Els selkups (rus сельку́пы), fins als anys 30 anomenats ostiac-samoieds (остя́ко-самое́ды) són un poble de Sibèria, Rússia. Viuen a les zones septentrionals de l'óblast de Tomsk, Krai de Krasnoiarsk, Iamàlia, i Nenètsia. Parlen el selkup, que pertany al grup de les llengües samoiedes de la família de les llengües uràliques.
Els selkups com a poble es formaren per la llarga interacció mitjançant la ramaderia entre pobles indígenes dels marges del riu Obi i pobles samoiedes, que havien arribat a la regió des de les muntanyes Saians a començaments del primer mil·lenni. En el segle xvii, alguns selkups es van establir més al nord, als marges dels rius Taz i Turukha, on es dedicaven a la cacera, pesca i ramaderia de rens. En el segle xviii els selkups foren sotmesos a una campanya de conversions forçades al cristianisme. Tanmateix, han mantingut bona part dels seus costums i creences ancestrals.
Segons el Cens rus (2002), hi havia 4,249 selkups a Rússia (4,300 el 1970). També hi ha 62 selkups a Ucraïna, dels quals només un és parlant de selkup (Cens ucraïnès 2001).
# Vakhtang V de Kartli

Vakhtang V (Shah Nawaz Khan II) era el fill gran de Bagrat II tercer príncep de Mukhrani i regent de Geòrgia i de la filla de Sidamoni, eristhavi de l'Aragvi. Fou rei de Kartli del 1658 al 1676.
Va rebre el títol de Bakhta Beg del xa de Pèrsia. Va succeir el seu cosí com a sisè Mukhrani-batoni (príncep de Mukhran) sota el nom de Vakhtang II, el 1648. Adoptat com a fill pel rei Rustam de Kartli va ser fet hereu el 1653. Nomenat djanisin (virrei) per decisió del xa de Pèrsia amb el títol de Shah Nawaz Khan el 1658. Fou coronat l'1 de gener de 1659.
Es va casar amb Rwadam (+1678), filla del noble Vakhtang-Orbel Qaplanishvili-Orbeliani, jutge de l'alta cort, que es va fer monja; i després amb Mariami, vídua del seu parent i pare adoptiu Rustam.
El 1660 Vakhtang va passar a l'Imerècia on el rei Alexandre acabava de morir i s'havia rebel·lat el gran senyor de Mingrèlia, Vameq Dadiani. Vakhtang el va derrotar i va col·locar al tron al seu propi fill Artxil de 14 anys. El mateix any la Kakhètia el va cridar per a ser rei i encara que no va ser coronat va tenir tot el poder. Només el Samtskhé, ocupat pels turcs, escapava al seu poder. El seu fill va ser proclamat rei de Kakhètia per ordre del xa el 1663. Però després li devia semblar que s'acumulava massa poder i el 1675 va fer venir a Irakli, net de Teymuraz, que vivia a la cort del tsar a Moscou. A Irakli el xa li va oferir el tron però es negà a fer-se musulmà.
L'any següent va morir Vakhtang (Shah Navaz I) quan ja havia estat cridat a la cort persa. Va morir a Khoscaro, Gandja, el setembre del 1676.

## Referències

* Genealogia
Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# James MacNabb

James MacNabb (Keighley, 26 de desembre de 1901 - Londres, 6 d'abril de 1990) fou un remer anglès que va competir durant la dècada de 1920.
Nascut a Keighley, West Yorkshire, va estudia a l'Eton College i al Trinity College de la Universitat de Cambridge. Amb Cambridge, juntament amb Robert Morrison, Charles Eley i Terence Sanders, que ja havien remat plegats a Eton, van formar la tripulació del quatre sense timoner que guanyà la Stewards' Challenge Cup i la Visitors' Challenge Cup de 1922. El 1923 guanyà novament la Stewards' Challenge Cup. El 1924 va formar part de la tripulació de Cambridge que participà en la Regata Oxford-Cambridge i de la que guanyà la Silver Goblets a Henley juntament amb Charles Eley. El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla d'or en la competició de quatre sense timoner del programa de rem. Entre 1931 i 1933 entrenà l'equip de Cambridge.
Durant la Segona Guerra Mundial va servir a la Royal Artillery a l'Àfrica Occidental i Birmània. Entre 1949 i 1951 va entrenar l'equip d'Oxford, sent una de les poques persones que ha dirigit a ambdues universitats.

## Referències

* ↑ Fletcher, Walter Morley. The University Pitt Club: 1835–1935. First Paperback. Cambridge: Cambridge University Press, 2011, p. 100. ISBN 978-1-107-60006-5.
* ↑ «Henley Royal Regatta Results of Final Races 1839–1939». Arxivat de l'original el 2012-03-09. [Consulta: 21 juliol 2018].
* ↑ Henley Royal Regatta Results of Final Races 1839–1939 Arxivat 9 March 2012$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Mr. Maxwell Eley». The Times. The Times Digital Archive, 05-02-1983, p. 10.
* 1 2 3 «James Macnabb Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 21 juliol 2018].
# Victòria Civera

Victòria Civera (Port de Sagunt, València 1955) és una artista valenciana. Entre els anys 1973 i 1977, estudia a l'Escola Superior de San Carlos de València.
En les seves primeres obres, experimenta amb imatges procedents del món de la pornografia, emprades en la realització de fotomuntatges. La seva obra comença a ser coneguda en la dècada dels anys vuitanta, amb una producció englobable dins de l'àmbit artístic de l'action painting; posteriorment, la seva producció artística es decantà cap a una figuració de clar biaix neoexpressionista.
Des dels mitjans dels vuitanta, té la seva residència fixa a Nova York amb el seu marit, el també artista Juan Uslé, amb el qual de vegades treballa, alternant fotografia, fotomuntatge i pintura. El seu repertori iconogràfic actual s'ha abocat a l'àmbit de la imatge femenina i inclou noies amb aparença de fades, joves desafiadores i enigmàtiques, dones afligides i angoixades.
L'àmbit del treball escultòric de l'artista és ampli i inclou tota mena de matèries: sivelles, sabates, vestits, tot un conjunt de materials i objectes específicament femenins amb què l'artista sembla voler reflexionar sobre el paper de les dones en les societats contemporànies.
La seva obra ha estat exposada en galeries de França, Bèlgica, Itàlia i Estats Units d'Amèrica.

## Obres en museus i col·leccions

Les seves obres són presents en els museus més importants i col·leccions de l'estat espanyol:
* ARTIUM, Àlaba.
* Caixa Burgos.
* Col·lecció Banc d'Espanya.
* Col·lecció Testimoni de la "Caixa", Barcelona.
* Generalitat Valenciana. Conselleria Cultura.
* Govern de Cantàbria.
* IVAM. València.
* Museu d'Art Contemporani de Barcelona, MACBA.
* Museu Nacional Centre d'Art Reina Sofia, Madrid.
* Museu Patio Herreriano, Valladolid.
* Caixa Madrid.
* Centre d'Art Contemporani de Màlaga.

## Referències

* 1 2 3 «Victòria Civera | enciclopedia.cat». [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Civera, Victoria» (en espanyol europeu). [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Victoria Civera. Bajo la piel | Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía» (en castellà). [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Victoria Civera» (en va-va). [Consulta: 26 gener 2025].

## Enllaços externs

* «Victòria Civera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Patrick Marleau

Patrick Denis Marleau (Swift Current, 15 de setembre de 1979) és un jugador professional d'hoquei sobre gel canadenc. Des del 19 d'abril de 2021 en un partit contra els Vegas Golden Knights, és el jugador que més partits ha jugat en la història de la NHL, superant el rècord de Gordie Howe.

## Trajectòria

L'equip dels San Jose Sharks van triar Marleau com a segon classificat de la NHL Entry Draft de 1997, i des d'aleshores ha esdevingut en el seu màxim anotador. Marleau també és el quart jugador de la història de la NHL a registrar 900 partits consecutius jugats.
El 2017, després de dues temporades amb el Toronto Maple Leafs i no guanyar tampoc la Stanley Cup, i jugar algun partits als Pittsburgh Penguins, va tornar als San Jose Sharks el 2019.
Marleau és conegut com un dels patinadors més ràpids de la NHL amb una alta capacitat de joc combinada amb una conducta cavallerosa. Això li ha valgut dues nominacions al Trofeu Memorial Lady Byng i l'ha convertit en un jugador popular tant entre els aficionats com entre els jugadors professionals.
A nivell internacional, Marleau va guanyar la medalla d’or amb la selecció del Canadà als Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 i 2014.
Patrick Marleau i la seva esposa Christina tenen quatre fills i resideixen a San José. Marleau té una germana gran Denise i un germà gran Richard.

## Referències

* ↑ «Patrick Marleau, el nou Mr. Hockey de l'NHL». CCMA, 20-04-2021. [Consulta: 6 agost 2021].
* ↑ Serra, Eudald. «Patrick Marleau fa història a l'hoquei gel». Catalunya Ràdio, 10-05-2021. [Consulta: 6 agost 2021].
* ↑ Kanalley, Craig «Canadian Olympic Hockey Team: 2010 Roster Released». HuffPost, 30-12-2009.
* ↑ «Long day leads to new son for Patrick Marleau». People, 16-05-2011. Arxivat de l'original el 25 de març 2012. [Consulta: 2 novembre 2011].
* ↑ «Patrick Marleau Welcomes Son Brody Christopher». People, 02-04-2009. Arxivat de l'original el 25 de març 2012. [Consulta: 2 novembre 2011].
* ↑ «A New Baby And No Sleep For Marleau». [Consulta: 20 novembre 2013].
* ↑ McCarthy, Dave. «Marleau keeps family tradition alive with backyard rink». National Hockey League, 17-01-2018. [Consulta: 17 març 2018].
# Lleó III (papa)

Lleó III (Roma, ? – 12 de juny del 816) fou Papa de l'Església catòlica de 795 al 816.
Escollit Papa el 26 de desembre del 795, quan era cardenal de Santa Susanna i responsable del tresor pontifici, va ser consagrat l'endemà. Immediatament va comunicar la seva elecció a Carlemany i li envià una carta amb les claus de la tomba de Sant Pere i la bandera de Roma, acció amb la qual reconeixia al rei dels francs com a protector de la Santa Seu.
Lleó pertanyia a una família modesta i com a nou papa no va comptar amb el suport de la noblesa romana; una part dels seus membres, emparentats amb l'anterior pontifici, van organitzar una emboscada durant una processó celebrada el 25 d'abril del 799 en la qual Lleó va resultar ferit, fou formalment deposat i enviat al monestir de Sant Erasme, d'on va aconseguir escapar i reunir-se amb Carlemany a Paderborn, on li va sol·licitar ajuda. El rei dels francs, després de rebre una ambaixada romana que va acusar Lleó d'adulteri i de fals jurament, va prestar el seu suport a Lleó no reconeixent la seva deposició i escortant-lo fins a Roma.
L'any següent, el 24 de novembre del 800, Carlemany va entrar a Roma on va convocar i presidir un sínode per escoltar els arguments del Papa deposat i dels seus opositors. Durant aquest sínode, Lleó, el 23 de desembre, va prestar jurament afirmant que era totalment innocent dels càrrecs que s'havien presentat contra ell. Dos dies després, el 25 de desembre del 800, el Papa va coronar a Carlemany com a emperador a la Basílica de Sant Pere.
En un concili celebrat en Aquisgrà l'any 809, va prohibir l'ús de la clàusula filioque i va ordenar que el credo, sense aquesta clàusula, fos gravat sobre dues taules d'argent i exposat a la Basílica de Sant Pere.
Amb aquest acte, Lleó III inicià una tradició que continuà fins a l'any 1452 amb la coronació de Frederic III, de coexistència d'un emperador d'Orient i un emperador d'Occident, i suposà per a Roma una afirmació de la seva primacia, però també un reconeixement de l'existència d'un poder temporal, diferent del pontifici, que en les següents centúries provocà importants conflictes amb els emperadors germànics.
Lleó III va morir el 12 de juny del 816 i fou enterrat a la Basílica de Sant Pere. Va ser canonitzat pel papa Climent X l'any 1673.

## Referències

* ↑ «Lleó III (papa)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Aspindza

Aspindza és una ciutat de Geòrgia a la vora del riu Mtkvari
El 1770, durant la guerra entre Rússia i l'Imperi Otomà, un exèrcit rus va arribar a Geòrgia, sota el comandament de Gottlieb Heinrich Totleben. El rei de Kartli, Irakli, planejava ocupar Akhaltsikhé, a la regió del Samtskhé-Saatbago i va marxar amb els russos pel camí de Bordjomi. Però no van poder prendre Atskuri i el general rus va començar a dubtar i es va retirar. Irakli va continuar i va derrotar els turcs a Akhalkalaki i Khertvissi, i es va presentar a Aspindza. A la vora del Mtkvari el 20 d'abril de 1770 els georgians desferen als turcs. El rei no va poder aprofitar aquesta victòria al saber que Tottleben, que havia tornat a Tblisi, conspirava amb els thavadis (nobles) per fer submissió a Rússia. Irakli es va presentar a la capital i va expulsar a Tottleben que se'n va anar a Imerècia

## Bibliografia

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Alan Smith

Alan Smith (Rothwell (West Yorkshire), 28 d'octubre de 1980) és un futbolista anglès que la temporada 2012-2013 juga al Milton Keynes Dons FC, procedent del Newcastle United FC (2007-2012). Abans havia estat també al Manchester United FC (2004-2007) i al Leeds United AFC (1997-2004). També ha jugat amb la selecció de futbol d'Anglaterra.
Smith jugava tant de davanter com de lateral dret, quan era al Leeds, abans que el manager del Manchester United FC, Sir Alex Ferguson, el convertís definitivament en migcampista.

## Referències

* ↑ The PFA Footballers' Who's Who 2010–11. Mainstream Publishing, 2010, p. 382. ISBN 978-1-84596-601-0.
# Willem Peeters

Willem Peeters (Lovaina, 20 de maig de 1953) és un ciclista belga, que fou professional entre 1974 i 1982. En el seu palmarès destaquen algunes de les clàssiques flamenques com el Circuit Het Volk, la Fletxa Brabançona i el Gran Premi de Valònia.

## Palmarès

Palmarès Willem Peeters.
* 1974
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi del Midi Libre
* 1975
** 1r a la Fletxa Brabançona
** 1r al Circuit dels monts de sud-oest
* 1976
** 1r al Gran Premi de la vila de Zottegem
** 1r al Circuit Het Volk
** 1r a l'Omloop Mandel-Leie-Schelde
* 1977
** 1r al Gran Premi Stad Sint-Niklaas
** Vencedor d'una etapa dels Tres dies de La Panne
* 1978
** 1r al Gran Premi de Valònia
** 1r al Tour de Limburg
* 1979
** 1r al Circuit del sud-oest
* 1980
** 1r al Circuit de Waasland
** 1r al Circuit de Brabant central
* 1982
** 1r al Gran Premi Raymond Impanis

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1981. Abandona

## Referències

* 1 2 «Willem Peeters» (en anglès). procyclingstats.com, 01-11-2022. [Consulta: 13 gener 2025].
* 1 2 «Willem Peeters» (en anglès). cyclingarchives.com. [Consulta: 13 gener 2025].
# Desistiment

En Dret processal, s'anomena desistiment l'acte per mitjà del qual la part actora abandona el procés judicial.

## Regulació a Espanya

En el Dret d'Espanya, el desistiment és regulat en els articles 19.1, 19.3, 20.2, 20.3, 25.2 i 396 de la Llei d'Enjudiciament Civil. Supon l'abandó del procés per part del demandant, que deixa imprejutjat el fons de l'assumpte, és per això que res no impedix tornar a plantejar un plet posterior amb el mateix objecte. El desistiment ha de ser total.

### Requisits

* Subjectius: L'actor ha de tindre plena capacitat d'actuació processal i atorgar poder especial que autoritze el procurador a desistir.
* Objectius: Es pot desistir de qualsevol tipus de procés civil, inclosos els d'objecte indisponible (capacitat, filiació, etc.).
* D'activitat: Es pot desistir en qualsevol moment i forma.

### Tipus

* Unilateral: Per voluntat única de l'actor. Ha de ser abans de la contestació a la demanda o la citació de la vista si el demandant està en rebel·lia.
* Bilateral: En la resta de casos. Es dona una audiència al demandat, que haurà de respondre en 10 dies. Si accepta, el secretari judicial dictarà un decret que acorde el sobreseïment. Si no accepta, el Tribunal haurà de resoldre si el procés ha de continuar o si se sobreseu.

### Efectes

El procés acaba per mitjà d'acte o decret. La pretensió quedarà imprejutjada; és a dir, el jutge no es pronunciarà sobre el fons de l'assumpte. La resolució no tindrà efectes de cosa jutjada, llevat que el procés es trobe en segona instància.

### Condemna a costes

Es condemnarà a costes al demandant si el demandat no consentira el desistiment. En cas contrari, no hi haurà condemna expressa a costes.

## Referències

* ↑ «Sentencia de la Audiencia Provincial de Barcelona de 27 de octubre de 2014, FJ 4º» (PDF). Poder Judicial de España, 27-10-2014.
# Přemysl Hajný

Přemysl Hajný (Praga, 18 de desembre de 1925 - 24 d'octubre de 1993) va ser un jugador d'hoquei sobre gel txec que va competir sota bandera txecoslovaca durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre gel. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món d'hoquei gel de 1949. A nivell de clubs jugà al LTC Praha i HC ATK Praha. El 1950 va ser detingut, i posteriorment empresonat, junt amb onze jugadors més d'hoquei txecoslovacs pel govern comunista, sota l'acusació de conspirar per desertar als Campionats del Món de 1950.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Přemysl Hajný». [Consulta: 20 març 2023].