OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bromus teulader

El bromus teulader (Bromus tectorum) és una gramínia anual d'hivern que és planta nativa d'Europa, sud-oest d'Àsia i nord d'Àfrica, però que ha esdevingut planta invasora en molts altres llocs. A l'est dels Estats Units és comuna però no domina en els ecosistemes. Al Canadà domina en l'ecosistema sagebrush steppe on ha estat declarada mala herba nociva.
Bromus tectorum incrementa la freqüència d'incendis forestals.

## Descripció

Bromus prové de la paraula grega per a un tipus de civada i tectorum prové de tector que significa teulada. Bromus tectorum generalment germina a la tardor hiverna com una plàntula i floreix a la primavera o principi d'estiu.
Les tiges són glabres i primes. Les fulles són pubescents. Típicament fa 40–90 centimetres (16–35 in) d'alt. Les florss'agrupen en una panícula penjant. És una planta cleistògama sense entrecreuament evident. B. tectorum té un sistema radicular fibrós i pot aprofitar pluges lleugeres. Un estudi mostra que pot reduir la humitat del sòl a uns nivells molt baixos.

### Hàbitat

Bromus tectorum creix en moltes zones climàtiques i es troba predominantment en pluviometries de 150–560 mil·limetres (5.9–22.0 in). Pot créixer en gairebé qualsevol tipus de sòl. B. tectorum ràpidament colonitza zones pertorbades.

## Control

* Reducció de llavors
* Herbicides
* Foc controlat

## Referències

* ↑ «Bromus teulader». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* 1 2 3 4 5 Upadhyaya, MK; Turkington, R; McIlvride, D «THE BIOLOGY OF CANADIAN WEEDS. 75. Bromus tectorum». The Canadian Journal of Plant Science, 66, 1986, pàg. 689–709.
* 1 2 «Bromus tectorum». [Consulta: 29 novembre 2017].
* ↑ Blank, RR; Morgan, T; Allen, F «Suppression of annual Bromus tectorum by perennial Agropyron cristatum: roles of soil nitrogen availability and biological soil space». AoB Plants, 7, 2015, pàg. 1–11.
* ↑ Duncan, CA; Jachetta, JJ; Brown, ML; Carrithers, VF; Clark, JK; Ditomaso, JM; Lym, RG; McDaniel, KC; Renz, MJ «Assessing the Economic, Environmental, and Societal Losses from Invasive Plants on Rangeland Wildlands». Weed Technology, 18, 2004, pàg. 1411–1416.
* 1 2 3 4 5 6 7 Klemmedson, JO; Smith, JG «Cheatgrass (Bromus Tectorum L.)». Botanical Review, 30, 1964, pàg. 226–262.
* ↑ Valliant, M. T.; Mack, R. N.; Novak, S. J. «Introduction history and population genetics of the invasive grass Bromus tectorum (Poaceae) in Canada». American Journal of Botany, 94, 7, 7-2007, pàg. 1156–1169. DOI: 10.3732/ajb.94.7.1156. PMID: 21636483.
* ↑ Taylor, K; Brummer, T; Rew, LJ; Lavin, M; Maxwell, BD «Bromus tectorum Response to Fire Varies with Climate Conditions». Ecosystems, 17, 2014, pàg. 960–973.
* ↑ D'Antonio, C M; Vitousek, P M «Biological Invasions by Exotic Grasses, the Grass/Fire Cycle, and Global Change». Annual Review of Ecology and Systematics, 23, 1, 11-1992, pàg. 63–87. DOI: 10.1146/annurev.es.23.110192.000431. JSTOR: 2097282.
# Atina Ford

Atina Ford (Regina, 12 d'octubre de 1971), posteriorment coneguda amb el nom de casada Atina Johnston, és una jugadora de cúrling canadenca, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1990 i 2000.
El 1998 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Nagano, on guanyà la medalla d'or en la competició de cúrling. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or al Campionat del Món de cúrling de 1997 i una de bronze al Campionat del Món júnior de 1991. Amb el Hvidovre Curling Club guanyà 15 campionats danesos.

## Referències

* 1 2 «Atina Ford Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-11-14. [Consulta: 13 març 2020].
* ↑ Fitxa a Federació mundial de cúrling
# Cathrine Lindahl

Cathrine Lindahl, també coneguda com a Cathrine Norberg, (Härnösand, Suècia, 26 de febrer de 1970) és una jugadora de cúrling sueca, guanyadora de dues medalles olímpiques d'or. És germana de la també jugadora de cúrling Anette Norberg.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) guanyà la medalla d'or en la prova femenina, títol que repetí en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà). Al llarg de la seva carrera ha guanyat 3 medalles en el Campionat del Món de cúrling, destacant les medalles d'or aconseguides el 2005 i 2006.

## Referències

* ↑ «Cathrine Norberg-Lindahl». olympedia.org. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Cathrine NORBERG - Biography». olympics.com. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ Nauright, John; Parrish, Charles. Sports Around the World: History, Culture, and Practice (en anglès). ABC-CLIO, 2012, p. 233. ISBN 978-1-59884-300-2.
# Georges André (cúrling)

Georges Jules André (París, 26 de juliol de 1876 - Versalles, Yvelines, 19 de març de 1945) va ser un jugador de cúrling i pilot de bob francès, que va competir a començaments del segle xx.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla de bronze en la competició de cúrling formant equip amb Henri Cournollet, Armand Bénédic, Pierre Canivet, Robert Planque i Henri Aldebert. En aquests mateixos Jocs disputà la competició de bob a quatre, en la qual finalitzà en quarta posició.

## Referències

* 1 2 «Georges André Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 4 desembre 2017].
# Henri Cournollet

Fernand Henri Jean Cournollet (Villers-sur-Mer, Calvados, 19 de desembre de 1882 - Rheims, Marne, 10 d'agost de 1972) va ser un jugador de cúrling francès, que va competir a començaments del segle xx.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla de bronze en la competició de cúrling formant equip amb Georges André, Armand Bénédic, Pierre Canivet, Robert Planque i Henri Aldebert.

## Referències

* ↑ «Henri Cournollet Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 4 desembre 2017].
# Johan Petter Åhlén

Johan Petter Åhlén (Insjön, 13 d'abril de 1879 - oceà Atlàntic, 31 de març de 1939) va ser un empresari, fundador de la cadena de grans magatzems Åhléns i jugador de cúrling suec que va competir a començaments del segle xx.
Johan Petter Åhlén era fill dels camperols Marits Anders Andersson i Brittas Karin Christoffersdotter. Va néixer com a Johan Petter Andersson, però va canviar el seu cognom a Åhlén per ser Åhl el seu lloc de naixement i evitar d'aquesta manera ser confós en ser Andersson un cognom molt habitual. El 1903 es va casar amb Elin Maria Charlotta Brolin i amb ella va tenir els fills Gösta Mauritz Åhlén i Anders Ragnar Åhlén, que tots dos van ser consellers gerents de les seves empreses. Åhlén va morir el 1939 mentre travessava l'oceà Atlàntic en un viatge en vaixell des de Nova York.
El 1899 va fundar la companyia de correu Åhlén & Holm a la seva ciutat natal, en associació amb el seu oncle Erik Holm. Aviat va canviar de nom a Insjön i es va convertir en el líder del seu camp a Escandinàvia. El 1902 Åhlén passà a ser l'únic propietari de la companyia. El 1906 va llançar una altra empresa, l'editorial Åhlén & Åkerlunds, juntament amb Erik Åkerlund. El 1932, després d'un viatge d'estudis als Estats Units, va fundar el primer gran magatzem, a Östermalmstorg, Estocolm.
A banda de dedicar-se als negocis, fou un pioner del cúrling a Suècia. El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla de plata en aquesta competició.

## Referències

* ↑ Åhléns corporate history Arxivat 2016-03-13 a Wayback Machine. Åhléns
* ↑ «Johan Petter Åhlén Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 28 desembre 2017].
* ↑ Johan Petter Åhlén Comitè Olímpic Suec
# John Robertson-Aikman

John Robertson-Aikman (New Parks, 25 de febrer de 1860 - Hamilton, 18 d'abril de 1948) va ser un militar i jugador de cúrling anglès, que va competir a començaments del segle xx.
Va estudiar a l'Eton College i el Brasenose College de la Universitat d'Oxford. El 1880 es va incorporar al 1r batalló de la Royal Lanark Militia. L'any següent aquest regiment es va fusionar amb la Highland Light Infantry (HLI). Entre el 1900 i el 1912 va comandar-ne el quart batalló, i durant la Primera Guerra Mundial va comandar un districte del Royal Defence Corps. El 1923 va ser nomenat Company de l'Orde del Bany.
El 1924 va exercir de capità de l'equip britànic que va guanyar la medalla d'or en la competició de cúrling als Jocs Olímpics de Chamonix.

## Referències

* ↑ «The Glasgow Herald - Google News Archive Search». google.com. [Consulta: 30 juny 2015].
* ↑ The London Gazette: (suplement) no. 32830. p. 3945. 1 juny 1923.
* ↑ Bob Cowan. «Curling History: Curling at the 1924 Winter Olympics: Part 1 - The GB Curlers». curlinghistory.blogspot.ca. [Consulta: 30 juny 2015].
# Thomas Murray (jugador de cúrling)

Thomas Murray (South Lanarkshire, 3 d'octubre de 1877 - South Lanarkshire, 3 de juny de 1944) va ser un jugador de cúrling escocès, que va competir a cavall del segle xix i del segle xx. El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla d'or en la competició de cúrling.

## Referències

* ↑ «Tom Murray Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 5 gener 2018].
# Tore Torvbråten

Tore Torvbråten (Oslo, 28 de gener de 1968) és un jugador de cúrling noruec, ja retirat, que va competir durant les dècades del 1990 i del 2000.
El 1998 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Nagano, on va guanyar la medalla de bronze en la competició del cúrling. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món de cúrling de 2001 i una altra medalla de bronze al Campionat d'Europa de 1995.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Tore Torvbråten». [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «Personal details». [Consulta: 15 desembre 2024].
# Paco Poch

Francesc Poch i Sabarich, més conegut artísticament com a Paco Poch (Barcelona, 1951) és un productor de cinema català.
Es va llicenciar en història moderna a la Universitat de Barcelona, on també va estudiar fotografia, economia i direcció d'empreses. El 1979 es va introduir al món del cinema treballant per a Fígaro Films, dirigida per Pepón Coromina i el 1980 fou productor delegat de la primera pel·lícula de Pedro Almodóvar, Pepi, Luci, Bom y otras chicas del montón. El 1986 va crear la seva pròpia productora, Virgínia Films. El 1983 va produir el curtmetratge documental Sergi Aguilar, premiat com a millor curtmetratge als III Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya (1985). Després ha impartit classes a la Universitat Pompeu Fabra i el 1994 va crear una nova productora, Mallerich Audiovisual, amb la qual ha produït nombrosos llargmetratges i documentals, entre d'altres d'Isaki Lacuesta. Dues de les seves produccions de 2018, Miriam miente i Entre dos aguas, han estat premiades a diversos festivals.
Des de febrer de 2022 és vocal de la junta d'Òmnium Cultural presidida per Xavier Antich.

## Filmografia (selecció)

* Pepi, Luci, Bom y otras chicas del montón (1980, de Pedro Almodóvar)
* Navajeros (1980, d'Eloy de la Iglesia)
* Barcelona sur (1981, de Jordi Cadena)
* La revolta dels ocells (1982, Lluís Josep Comeron)
* Tras el cristal (1986, d'Agustí Villaronga)
* La senyora (1987, Jordi Cadena)
* L'home de neó (1988, d'Albert Abril)
* Innisfree (1990, José Luis Guerín)
* Els papers d'Aspern (1991, de Jordi Cadena)
* Buenaventura Durruti, anarquista (1999, Jean-Louis Comoli i Els Joglars)
* El cas Pinochet (2000, de Patricio Guzmán)
* Cravan vs Cravan (2001, d'Isaki Lacuesta).
* Tempus fugit (2003, d'Enric Folch)
* La leyenda del tiempo (2006, d'Isaki Lacuesta)
* Els últims dies del món (2009, d'Arnaud Larrieu i Jean-Marie Larrieu)
* Caracremada (2010, de Lluís Galter)
* La maleta mexicana (2011, de Trisha Ziff)
* Miriam miente (2018, de Natalia Cabral i Oriol Estrada)
* Entre dos aguas (2018, d'Isaki Lacuesta)
* Sis nits d'agost (2022, de Ventura Durall)
* Memorias de un cuerpo que arde(2024 d'Antonella Sudasassi)

## Referències

* ↑ Paco Poch al Diccionari del Cinema a Catalunya
* ↑ “Crits sords”, de Raül Contel, mejor película, La Vanguardia, 27 d'abril de 1985
* ↑ Paco Poch a catalanfilms.cat
* ↑ Paco Poch: “No soy productor de un solo director, creo que es muy saludable alternar”, audiovisual452.com
* ↑ «Junta directiva». Òmnium Cultural, 01-02-2022. [Consulta: 4 març 2022].
# Natasha Arthy

Natasha Arthy (nascuda el 23 de maig de 1969 a Gentofte, Dinamarca) és una guionista, directora i productora de cinema danesa, més coneguda per la seva pel·lícula Dogma de 2003 Se til venstre, der er en Svensker, que va rebre el Gran Premi del Jurat al Festival de Cinema de Los Angeles. El 2007 va dirigir La lluitadora per la que la protagonista Semra Turan va rebre el Premi a la millor actriu al XLI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.

## Filmografia
### Directora

* La lluitadora (2007)
* Se til venstre, der er en Svensker (2003)
* Mirakel (2000)
* Barbie (1997)
* Drengen de kaldte Kylling (1997) minisèrie
* Fanny Farveløs (1997)
* Y's fantom farmor (1996) minisèrie
* Forunderlige Frede (1995) minisèrie
* Container Conrad (1994) minisèrie
* Fortælle frikadelle (1993) minisèrie

### Productor

* Anton — min hemmelige ven II (2002) sèrie de televisió (episodis 1.1-1.4, 1.6, 1.8)
* Drengen de kaldte Kylling (1997) minisèrie
* Y's fantom farmor (1996) minisèrie
* Forunderlige Frede (1995) minisèrie

### Guionista

* La lluitadora (2007)
* Y's fantom farmor (1996) minisèrie

## Referències

* ↑ Morten Piil. Danske filminstruktører (en danish). Copenhagen, Denmark: Gyldendal, 2005, p. 13–. ISBN 978-87-02-02981-9.
* ↑ Palmarés del Festival Internacional de cinema de Catalunya, Sitges 2008, espinof.com

## Enllaços externs

* Natasha Arthy al Filmdatabasen
# William Henry Bradley

William Henry Bradley (Boston, 1868 – Nova Jersey, 1962) fou un il·lustrador i artista modernista estatunidenc. Conegut com el Dean of American Designers (en català, «el degà dels dissenyadors americans»), va ser l'artista estatunidenc més ben pagat dels inicis del segle xx.
El Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC) conserva dues litografies en color de Bradley His Book (1896).

## Biografia

Nascut a Boston (Massachusetts), de jove va obtenir el seu primer treball com a impressor d'un setmanari. Posteriorment es va desplaçar a Chicago (Illinois), on va tenir breus treballs com a gravador en fusta i tipògraf abans de dedicar-se al disseny gràfic de manera independent. De tornada a Massachusetts, va establir Wayside Press, on va treballar com a il·lustrador, editor, tipògraf, dissenyador i director del periòdic Bradley His Book. La publicació incloïa reculls de poesia, contes i dibuixos, i la seva obra va rebre una càlida rebuda.
Després de patir un col·lapse amb només vint-i-vuit anys, es va veure obligat a vendre Wayside Press. Després va treballar com a assessor de American Type Founders i com a editor de Collier's Weekly. També va treballar durant un breu període amb llibres infantils, i després per a la divisió de cinema de William Randolph Hearst com a dissenyador d'escenaris. El 1954 va publicar les seves memòries i, el mateix any, va obtenir el premi AIGA, el més alt honor per als dissenyadors gràfics. Va ser un artista i dissenyadors prolífic fins a la seva mort, als 94 anys.

## Estil artístic

El seu estil artístic és considerat una branca dins de l'Art Nouveau, encara que es troba molt influït per l'estètica del moviment Arts and Crafts i la impressió xilogràfica japonesa. La seva obra es compara sovint amb la del seu contemporani anglès, Aubrey Beardsley, fins al punt que de vegades se l'anomena «el Beardsley estatunidenc». El principal mitjà de Bradley van ser els cartells, que en aquells dies era una forma artística en desenvolupament, amb pioners en el canvi de segle com els artistes francesos Jules Chéret i Toulouse-Lautrec, però a Bradley se li atribueix la popularització de l'estil de cartell bidimensional als Estats Units d'Amèrica.

## Referències

* ↑ «William Henry Bradley». MNAC. [Consulta: 26 octubre 2012].
* ↑ Duncan, Alastair. Art Nouveau (en anglès). Londres: Thames & Hudson, 1994, p. 100. ISBN 0-500-20273-7.

## Bibliografia

* Koch, Robert. (2002). Will H. Bradley: An American Artist in Print. Manchester, Vermont: Hudson Hills Press LLC. ISBN 1-55595-224-0.
* Johnson, Diane Chalmers. (1979). American Art Nouveau. Nova York: Harry N. Abrams. ISBN 0-8109-0678-3

## Enllaços externs

* Lloc web sobre Will H. Bradley (anglès)
# Pliolophus

Pliolophus és un gènere extint de mamífers perissodàctils de la família dels èquids que visqueren a Europa durant l'Eocè inferior. Se n'han trobat restes fòssils a França, Portugal i el Regne Unit. Evolucionaren a partir del perissodàctil basal Hallensia i foren els primers representants de la seva família. Les dents tenien una estructura selenodonta, és a dir, les crestes d'esmalt tenien forma de mitja lluna, cosa que indica que les fulles tenien una importància cada vegada més gran en la seva dieta. Eren igual de grossos que un gos de mida mitjana. Tenien el coll i les potes curtes, amb quatre peülles a cada pota anterior i tres a cada pota posterior.

## Referències

* 1 2 Entrada «Pliolophus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ Agustí i Antón, 2002, p. 36 i 37.

## Bibliografia

* Agustí, J.; Antón, M. Mammoths, Sabertooths and Hominids: 65 Million Years of Mammalian Evolution in Europe (en anglès). Columbia University Press, 2002. ISBN 0-231-11640-3.
# Adam Fortunate Eagle

Adam Fortunate Eagle o Amabese (Red Lake, Minnesota, 1929) és un activista amerindi, fill d'una anishinaabemowin i un suec. Donà classes a l'institut Haskell de Kansas. Posteriorment fou líder espiritual dels Guardians de la Sagrada Tradició dels Fabricants de Pipes, i un dels instigadors de l'ocupació d'Alcatraz el 1969. El 1973 fou rebut en audiència pel Papa, el 1987 fou arrestat per tenir plomes d'una espècie protegida, i el 1992 va escriure Alcatraz ! Alcatraz ! The indian ocupation of 1969-1971.

## Enllaços externs

* Biografia
# Tòtem

Un tòtem és un objecte, ésser o animal sobrenatural, que en les mitologies d'algunes cultures esdevé l'emblema de la tribu o de l'individu; aquest pot incloure una diversitat d'atributs i significats. En el totemisme, s'entén també com una relació simbòlica entre la natura i l'ésser humà. Són associats, així mateix, a les religions xamàniques.
Tot i que el terme tòtem deriva de l'idioma ojibwa nord-americà, la creença en esperits tutelars i deïtats no es limita als pobles indígenes de les Amèriques, sinó que és comuna a gairebé totes cultures del món. No obstant això, les persones tradicionals d'aquestes cultures tenen paraules per als seus esperits tutelats en les seves pròpies llengües, i no anomenen a aquests esperits o símbols tòtems.
Les relacions espirituals i mútues entre els aborígens australians i els de les illes de l'estret de Torres i el món natural sovint es defineixen com totems. Molts grups indígenes s'oposen al terme «tòtem» de l'idioma ojibwa, considerat com un mot importat per descriure una pràctica prèvia i independent, encara que altres fan servir el terme.

## Tòtem físic

Generalment, es localitzen propers a la costa de l'oceà Pacífic d'Amèrica del Nord als Estats Units i Canadà. Molts van ser creats per tribus nadiues com els anishinaabemowin, que solien fer-les en fusta de cedre que té característiques duradores a la intempèrie. Des de la dècada de 1920 el costum de esculpir-ne va caure en desús, i renasqueren en la dècada de 1950.
En la cúspide, molts mostren un, dos o tres personatges que declaren el rang o estatus del cap de la localitat. Les representacions d'animals són part important en la base de cada escultura. Les virtuts dels animals, com a part de les creences nadiues i del totemisme, hi són incloses.

## Tòtem espiritual i totemisme

Entre algunes tribus indígenes i ameríndies, les qualitats dels animals reflecteixen o reflectien forces sobrenaturals i atribucions espirituals. Entre alguns dels animals reconeguts hi ha l'os, el falcó, el peix, el bisó i el teixó.

## Referències

* ↑ Halpin, Marjorie M. Totem Poles: An Illustrated Guide (en anglès). UBC Press, 2011, p. 16. ISBN 077484518X.
* ↑ «tòtem». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Donaldson, Susan Dale. «Exploring ways of knowing, protecting, acknowledging Aboriginal totems across the Eurobodalla, Far South Coast, NSW: Final report», 2012. Arxivat de l'original el 2018-06-14. [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ Grieves, Vicki. «Aboriginal Spirituality: Aboriginal Philosophy The Basis of Aboriginal Social and Emotional Wellbeing» p. 12, 2009. Arxivat de l'original el 2019-01-07. [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ Halpin, Marjorie M. Totem Poles: An Illustrated Guide (en anglès). UBC Press, 2011, p. 15. ISBN 077484518X.
# Dennis Banks

Dennis Banks o Nowa Cumig (Reserva Leech Lake, Minnesota, 1932 - 29 d'octubre de 2017) va ser un actor i activista amerindi d'ètnia anishinaabemowin. Fou un dels fundadors de l'American Indian Movement (AIM) amb Clyde Bellecourt i Russell Means. El 1972 organitzà el Trail of Broken Treaties. També fou un dels caps del moviment a Wounded Knee el 1973 i encoratjà moltes demandes per terres contra el govern federal. Donà suport a totes les reclamacions índies contra el govern federal, i per violar les lleis de Dakota del Sud donant suport la reclamació dels onondaga fou empresonat 18 mesos el 1985. El 1994 encapçalà la Marxa per la Justícia d'Alcatraz a Washington, dirigí el comitè a favor de la llibertat de Leonard Peltier, i com a actor va participar en films com Last of the Mohicans o Thunderheart.

## Referències

* ↑ Erdoes, Dennis Banks with Richard. Ojibwa warrior: Dennis Banks and the rise of the American Indian movement. Norman: University of Oklahoma press, 2004. ISBN 0-806-13580-8.

## Enllaços externs

* Biografia en anglès
* Una altra biografia
# Peter Jones

Peter Jones o Kahkewaquonaby, "plomes sagrades" (Hamilton, Ontario, 1802- Brantford, 1856) fou un intel·lectual anishinaabemowin. Era fill del lleialista Augustus Jones i la seva mare era de Mississauga; el 1812 foren devastats per la guerra i el 1823 es convertí al metodisme. Havia estat educat en la cultura tradicional i la religió de Mississaugua.
Jones també va ser un líder polític. El 1825 va escriure el Departament indi; aquesta carta va ser la primera que el Departament va rebre d'un indi. El 1826 s'establí amb un grup a Credit River i es dedicaren a l'agricultura; el 1831 es casà amb una anglesa, Eliza Field, amb la qual va tenir cinc fills i traduïren psalms i la Bíblia a l'ojibwa. El 1838 fou rebut al castell de Windsor per la reina Victòria d'Anglaterra. Va morir d'una malaltia. Pòstumament es publicaren Life and Journals (1860) i History of the Ojebway Indians (1861).

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
* (anglès) Sobre el Tractat del 1847 Arxivat 2005-02-20 a Wayback Machine.
# Baix Vivarès

El Baix Vivarès, (en occità: Bas Vivarés; en francès: Bas-Vivarais) és un Parçan o comarca d'Occitània situada al Llenguadoc. També es considerada una regió natural de França. Les seves vil·les principals són Aubenàs i Privàs.
Segons la proposta de divisió administrativa d'Occitània del diari Jornalet , basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el Baix Vivarès estaria ubicat a la regió del Llenguadoc, subregió del Vivarès.
Oficialment, les comunes del Baix Vivarès estan adscrites administrativament i situades al sud-est del departament francès de l'Ardecha, a la regió administrativa d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «País» (en occità). Jornalet. [Consulta: 15 gener 2025].