OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Brienni

Josep Brienni (en llatí Jopsephus Bryennius, en grec Ἰωσὴφ Βρυέννιος) fou un sacerdot romà d'Orient i eloqüent predicador que va florir al segle xv (va morir entre 1431 i 1438).
És autor d'un gran nombre de tractats sobre temàtica religiosa, i de diverses cartes dirigides a persones rellevants del seu temps (sempre sobre aspectes teològics o religiosos). La seva obra fou publicada sota el títol Ἰωσὴφ μοναχοῦ τοῦ Βρυεννίου τὰ εὑρεθέντα δἰ ἐπιμελείας Εὐγενίου, Διακόνου τῆς Βουλγαρείας, ἤδη τὸ πρῶτον τύποις εκδόθεντα en tres volums, a Leipzig, entre 1768 i 1784. Abans d'això, se n'havien publicat extractes, i Lleó Al·laci s'hi va referir en diverses ocasions i en citava fragments complets.

## Referències

* ↑ Bryennius, Josephus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 514
# Ivan Alexandre de Bulgària

Ivan Alexandre de Bulgària (Ivan Aleksandăr) fou un emperador del Segon Imperi Búlgar que regnà entre 1331 i 17 de febrer de 1371. Fou precedit en el tron per Ivan Esteve de Bulgària, i fou succeït per Miquel IV Assèn.
El 1330 es va formar el despotat de Lòvetx després que Ivan Alexandre fos nomenat per governar Lovech i la zona propera al poble. El 1330 Esteve Uroš III de Dečani derrotà els búlgars a la batalla de Velbazhd, en la que Miquel Xixman va morir. i els búlgars van ser incapaços d'aturar l'avenç serbi cap a Macedònia. La derrota, combinada amb l'empitjorament de les relacions amb l'Imperi Romà d'Orient, que s'havia estabilitzat després d'una guerra civil va precipitar una crisi interna, que es va veure agreujada per una invasió dels romans d'Orient d'Andrònic III Paleòleg. Un cop d'estat va deposar Ivan Esteve el 1331, i els conspiradors van col·locar Ivan Alexandre al tron i Andrònic va abandonar la guerra amb Sèrbia aprofitant la debilitat búlgara, però el 1332 els búlgars van derrotar els romans d'Orient a la batalla de Rusokastro i van recuperar molts territoris a Tràcia i Macedònia.

## Referències

* ↑ Heath, Ian; McBride. Byzantine Armies 1118-1461 AD (en anglès). Osprey Publishing, 1995, p. 8.
* ↑ Joan VI Cantacuzè. Historia (en llatí). vol. Х. GIBI, p. 272.

## Bibliografia

* Андреев, Й. България през втората четвърт на XIV в. С., 1993.
* Андреев, Й., Лазаров, Ив. и Павлов, Пл. Кой кой е в средновековна България. 2 изд. С., 1999.
* Божилов, Ив. Фамилията на Асеневци (1186–1460). С., 1985.
* Fine Jr., J. V. A. The Late Medieval Balkans. Ann Arbor, 1987.
* Аладжов, Ж. Цар Иван Александър. С., 2003.

## Vegeu també

* Llista de sobirans de Bulgària

## Enllaços externs

* Mladjov, I. «BULGARIA (BĂLGARIJA)» (en anglès) p. 4 pàgs.. [Consulta: 12 febrer 2013].
* http://ald-bg.narod.ru/zarIoAl.html
# El pati blau

El pati blau és un conte (1897) i una obra de teatre en dos actes (1903) de l'artista modernista i polifacètic Santiago Rusiñol i Prats. S'ha inspirat en els típics patis blaus de Sitges, i en unes seves pintures Pati Blau i Pati Blau amb dues nenes a l'escala. La versió per a teatre es va estrenar el 12 de maig del 1903 al teatre Romea de Barcelona. Va ser un èxit amb ple assegurat fins a la darrera representació el 12 d'octubre. És una adaptació del conte amb el mateix títol del recull Fulls de la vida i considerat per la crítica de l'època com l'obra mestra de la col·lecció.
Explica la història d'un pintor, Jacint, alter ego de Rusiñol, que sol·licita poder pintar el pati d'una casa comuna de poble. Amb un llenguatge senzill i proper al lector, s'introdueix l'espectador a un món de sensacions i tendresa, a partir de la jove malalta de tuberculosi que sobreviu reclosa darrere de la finestra de l'habitació que li fa de presó. Tant les plantes, que decoren el pati, com la noia, semblen desflorar-se al mateix temps. Amb un final punyent, Rusiñol aborda un dels temes més típics del corrent esteticista modernista: el dolor i la malaltia d'una societat frívola i decadent. En la versió per a teatre, va afegir un personatge més, el metge, i va canviar la germana del conte en la mare, per a més tensió dramàtica en el final.

## Referències

* ↑ «Ruta Santiago Rusiñol». Catalunya.com. Arxivat de l'original el 2018-01-08. [Consulta: 31 gener 2016].
* ↑ Casacuberta, 1997, p. 364.
* ↑ Casacuberta, 1997, p. 365.
* ↑ Panyella, 2000, p. 46-50.
* ↑ Casacuberta, 1997, p. 366.

## Bibliografia

* Casacuberta, Margarida. «Del simbolisme al sentimentalisme: El Pati Blau». A: Santiago Rusiñol: vida, literatura i mite. Volum 56 de Textos i estudis de cultura catalana. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 1997, p. 364-374. ISBN 9788478268832.
* Panyella i Balcells, Vinyet. Paisatges i escenaris de Santiago Rusiñol: París, Sitges, Granada. Volum 75 de Textos i estudis de cultura catalana. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 2000, p. 204. ISBN 9788484151968.

## Enllaços externs

* «El Pati Blau (Drama musical)» (vídeo), 2013. «Espectacular posada en escena del drama de Santiago Rusiñol, El Pati Blau, per part del Grup de Teatre del Centre d'Arenys de Munt»
* El pati blau a Internet Movie Database (anglès)
* El pati blau a Internet Movie Database (anglès)
# Cristians de Malabar

Els cristians de Malabar són un dels grups religiosos que foren acollits al sud de l'Índia, a la costa Malabar abans de l'arribada dels europeus i després es van desenvolupar a l'arribada d'aquests. Els cristians de Malabar són de quatre orígens: jacobites o sirians, catòlics de ritus sirià, catòlics de ritu llatí i protestants.
Els primers grups cristians foren fundats als primers segles de la nostre era per missioners i comerciants procedents de "Babilònia" (de Mesopotàmia en general) i d'Egipte i la mar Roja. Fins al segle xvi professaven la fe nestoriana i els bisbes eren nomenats des de Pèrsia i reconeixien la supremacia del Patriarca d'Antioquia. Quan van arribar els portuguesos la situació va canviar i les pressions portugueses van culminar en un sínode a Diamper el 1599 que va portar als cristians nestorians de l'Índia al control de Roma. Mig segle després els cristians van trencar aquesta submissió i després d'un període de confusió una part va aconseguir el nomenament d'un bisbe jacobita, i els seus descendents encara existeixen; una altra part va restar lleial a Roma pels esforços dels frares carmelites i van esdevenir catòlics de ritus sirià. Els catòlics de ritu llatí foren els conversos locals fets pels portuguesos (jesuïtes i carmelites). Els protestants van sorgir amb la missió de Basilea i les que la van seguir al segle xix i XX.
La missió carmelita fou fundada el 1656; les seves tasques foren agafades pels jesuïtes el 1879. Malabar va quedar dins el bisbat de Mangalore excepte una petita part que va quedar sota el de Verapoli o Varapula a Travancore. A banda de diverses escoles els frares van fundar convents a Cannanore, Calicut i Cochin. De Cochin a Kavai (o Kawai), al nord, hi ha diverses comunitats de cristians locals.
La missió de Basilea es va establir el 1839 i va fundar escoles a Cannanore, Tellicherry, Calicut i Palghat, amb subestabliments a Chombala i Kodakal. Les conversions van créixer lentament durant el domini britànic però després no van augmentar de la mateixa manera.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885. , article «Malabar»
# Heptathela kimurai

L'espècie Heptathela kimurai és un mesotel de la família dels lifístids. El nom kimurai es deu al seu descobridor, Arika Kimura, que el va descriure el 1920. En japonès l'anomenen kimura-gumo; la paraula kumo en japonès significa "aranya", i gumo és una variació en la pronúncia deguda al fenomen lingüístic del rendaku.
Les característiques ancestrals d'Heptathela kimurai inclou fileres en una posició central, al mig de l'abdomen, i senyals de segmentació a l'abdomen, trets que no es poden veure en les aranyes actuals. Per tant, l'estudi d'aquesta espècie és molt important per comprendre l'evolució de les aranyes, ja que té una existència que es remunta a uns 400 milions d'anys; són de les aranyes vivents més antigues.
Amb el fil de seda fixa la posta d'ous a la superfície del seu cau, així aconsegueix tenir-los més ben protegits. També envolta de seda els caus i protegeix l'entrada amb una coberta que fa la funció de camuflatge. Quan surt a caçar deixa un fil de seda que li serveix d'orientació.
S'han trobat algunes subespècies d'Heptathela kimurai:
* H. k. amamiensis
* H. k. higoensis
* H. k. yanbaruensis
* H. k. yakushimaensis

## Referències

* Tomo Kočar (2002): Strah je okrogel in ima osem nog, GEA 12, 7, pp 46-49.
* Yoshikura, M. (1982): Kumo no fushigi (Meravelles de les aranyes). Iwanami-shoten, Tokyo.
* ↑ «The World Spider Catalog, V14.0 by N. I. Platnick © 2000 — 2013 AMNH».

## Enllaços externs

* The amonline net de les espècies australianes
* World Spider Catalog amb la llista d'Heptathela kimurai i nombroses subespècies
# Agent biològic

Un agent biològic, també anomenat bio-agent, agent de guerra biològica, arma biològica, o bioarma, és un bacteri, virus, protozou, un paràsit o un fong que pot ser usat a propòsit com una arma amb propòsits de bioterrorisme o la guerra biològica (Biological warfare). Dintre del concepte d'agent biològic s'inclouen també, no solament els organismes viables (bacteris) o amb capacitat per propagar-se (virus) si no també les toxines d'origen biològic o biotoxines. Fins ara s'han descrit més de 1.200 diferents tipus d'agents biològics que es podrien potencialment emprar com a armes. Per tant, el concepte d'agent biològic és clarament més restrictiu que el d'agent infecciós o agent patogen.
Els agents biològics tenen la capacitat d'afectar negativament la salut humana en una gran varietat de formes, que anirien des de reaccions al·lèrgiques relativament lleus fins a malalties greus, fins i tot mortals. Molts d'aquests organismes són ubics en el medi natural; es poden trobar a l'aigua, el sòl, plantes o altres animals. L'enginyeria amb els agents biològics fent-los de més fàcil disseminació o desplegament els fa més susceptibles a la potencial "militarització" o doble ús. La modificació genètica pot millorar les seves propietats incapacitants o letals, o fer-los resistents o refractaris als tractaments convencionals preventius o post-exposició.
La Convenció sobre les armes biològiques, o BWC, de l'anglès Biological Weapons Convention (1972) és un tractat internacional que prohibeix l'ús o l'emmagatzematge d'agents biològics; al febrer de 2015 havia 171 estats signataris. Tanmateix els agents biològics continuen sent estudiats àmpliament per a fins mèdics i de coneixement general, sempre que es demostri que la recerca és “defensiva” i no “ofensiva”, dins de les instal·lacions de biocontenció, o contenció biològica, amb el nivell de bioseguretat (o seguretat biològica) adient. El 2008, un informe del Servei d'Investigació del Congrés dels Estats Units, assenyalava a la Xina, Cuba, Egipte, Iran, Israel, Corea del Nord, Rússia, Síria, i Taiwan, amb diferents graus de certesa, com a estats que mantenien agents biològics en programes de guerra biològica amb capacitats ofensives.

## Referències

* Occupational Safety and Health Administration. US Department of Labor. (2017). Biological Agents. Accès en 19.05.2017. https://www.osha.gov/SLTC/biologicalagents/index.html
* WHO. (2017).Specific diseases associated with biological weapons. Accès en 19.05.2017. http://www.who.int/csr/delibepidemics/disease/en/
# Anarcoindependentisme

L'Anarcoindependentisme o Anarquisme independentista defensa els principis anarquistes a més de defensar la llengua, la cultura, la història d'una determinada nació. L'anarcoindependentista defensa l'autonomia per a la seua regió i la capacitat que la pròpia té d'autogovernar-se sense necessitar un estat, igual que reconeix la plena llibertat i autonomia dels individus sostinguda en l'ajuda mútua, així com l'adopció de la teoria econòmica anarquista.
D'una forma molt clara i concisa podríem resumir tot açò que un anarcoindependentista és un anarquista amb sensibilitat nacional. Els seus integrants solen considerar-la com una estratègia d'oposició al poder estatal, atorgant-li més autonomia a les regions i no recolzen ni la xenofòbia ni l'aïllament ni genètic ni cultural, ni l'etnicisme de cap tipus, ni les tradicions autòctones que atempten a la llibertat, però rescatant aquelles tradicions que tinguen potencial llibertari (cal recordar que l'anarquisme com a teoria sorgix de l'observació de les societats). Diuen que part important dels ideals federalistes es troba en la diversitat de les cultures i reivindicar-les en germandat amb totes les altres cultures de la humanitat és un gest que no és oposat al seu discurs.

## Conflictes

Desconfiança: Alguns sectors anarquistes mostren certa desconfiança cap als anarcoindependentistes, ja que els consideren individus influïts negativament per ideologies nacionalistes burgeses, com ara partits polítics, associacions, col·lectius, etc. que preconitzen la creació d'un nou Estat. Encara que la finalitat sincera d'aquesta sospitada actitud dels anarcoindependentistes només és coneguda per cada individu en ell mateix.
Denominació: D'altra banda, anarquistes que segons les seues idees s'inclourien en el moviment anarcoindependentista rebutgen la utilització del concepte "Anarcoindependentisme" perquè el consideren discriminatori, en trobar que l'existència de nacions (mai d'Estats) és natural en la cultura dels individus, que el sentiment d'enyorança cap a la terra d'origen és natural, cosa que no ocorre quan s'utilitzen aquests sentiments per a manipular al poble i se li dona un caràcter patriòtic que amb poder acabar degenerant en la discriminació a altres cultures. Per tant, aquests interpreten que tots aquests sentiments i emocions relacionats amb les nacions i cultures del món són inherents en la definició d'anarquisme, sense adjectius, prefixos, ni sufixos.

## Col·lectius i personatges

* Negres Tempestes Col·lectiu llibertari dels Països Catalans.
* Secundino Delgado Anarquista considerat el pare del nacionalisme canari.
* Félix Likiniano Anarquista basc.
* Federico Krutwig polític i escriptor basc.
* Émile Masson Escriptor i anarquista bretó.
* Josep Llunas i Pujals Llibertari català.

## Referències

* ↑ AAVV. Anarquisme i alliberament nacional. ISBN 978-84-96044-90-6
* ↑ "Anarco... què?", Anarco... què?, Setembre, 2006

## Enllaços externs

* Anarkherria
* Negres Tempestes
* Vídeo sobre l'anarcoindependentisme
# Argument ad ignorantiam

Un argument ad ignorantiam o argument d'ignorància és una fal·làcia lògica que intenta demostrar una conclusió a partir de la ignorància sobre la seva falsedat. O dit d'una altra manera, afirma que si un determinat fet no es pot explicar, llavors no pot succeir, o que si la prova d'un fet no ha estat demostrada, llavors aquest fet no pot existir.
En la seva forma general es pot escriure:
* Ningú no ha demostrat A;
* Per tant, A és fals.
A pot ser una altra proposició, com "B és vertader":
* Ningú no ha demostrat "B és vertader";
* Per tant, B és fals.
O com "B és fals":
* Ningú no ha demostrat "B és fals";
* Per tant, B és vertader.
Clarament, aquest tipus d'argument és fal·laç. La premissa (1) pot ser vertadera, però això no garanteix la conclusió (2). En altres paraules, «l'absència de prova no és pas prova d'absència».

## Introducció
### Argument bàsic

Els arguments que apel·len a la ignorància per arribar a una conclusió definitiva es basen "simplement" en el fet que la veracitat de la proposició no és refutada. Aquests arguments no tenen en compte que els límits de la comprensió o la certesa no canvien el que és veritat. És a dir, no "informen" sobre la realitat. Això és el que la realitat és; i aquesta no "espera" que la lògica humana o l'anàlisi es formulen. La realitat existeix en tot moment, i existeix independentment del que està en la ment de cadascú. Sent així que l'impuls real de la ciència i l'anàlisi racional és el de separar la noció preconcebuda del que la realitat és, i en tot moment estar oberts a l'observació de la naturalesa tal com es comporta, per tal de descobrir vertaderament la realitat.

## Referències

* ↑ No Bustamante Bustamante. Locuciones Latinas En Materia Juridica. Palibrio, 21 novembre 2012, p. 75–. ISBN 978-1-4633-4183-1 [Consulta: 16 maig 2013].
* ↑ Bury, J. B.. History of Freedom of Thought. Londres: Oxford University Press, 1913, p. 20.
# Associació de Veïnes i Veïns de Prosperitat

Associació de Veïnes i Veïns de Prosperitat és una associació veïnal que agrupa els habitants del barri de Prosperitat, al districte de Nou Barris de Barcelona.
Aquesta associació de veïns té la seu al carrer Argullós número 92 i la seva junta es reuneix el dimarts a les 20h. Aquesta junta està oberta a tot veí o veïna que volgui anar.

## Actuacions

Aquesta associació marca la seva principal actuació treballant d'interlocutor entre la veu del veïnat i l'Ajuntament de Barcelona.
En aquests últims anys l'Associació de Veïnes i Veïns de Prosperitat ha tingut molta feina com el rebutjament a una antena de telefonia mòbil al barri i entre les seves últimes actuacions es troba el conegut com a Pla d'Actuació del Districte (PAD) fet amb el Districte de Nou Barris. A finals del 2008 es va llistar aquesta full de ruta a seguir i aconseguir com a equipaments públics pels veïns i veïnes del barri de Prosperitat.
* Piscina pel barri i residència tercera edat i centre de dia. A principis del 2009 es comença les obres per la construcció d'una piscina municipal, un gimnàs, una residència per la tercera edat i a més centre de dia, i també habitatges per gent gran.
* CEIP Mercè Rodoreda.
* Insonorització del Casal de Joves de Prosperitat. La defensa al no tancament del Casal de Joves de Prosperitat per incumplir el pla d'equipaments juvenils aprovat en 2008.
* Plaça Àngel Pestanya
* Carrer Tissó. Es tracta de la remodelació d'aquest carrer per fer més amples les voreres. Les obres s'han fet el 2009 entre el tram d'Avinguda Rio de Janeiro i carrer Pablo Iglesias. La resta de la remodelació del carrer fins Via Júlia resta pendent.
* ARI
* Pla de Mobilitat. Aquest pla tracta del problema de densificació del barri amb uns carrers tan estrets. Per tant, és un pla de remodelació dels carrers.
* Ideal Plàstica Flor. Aquest edifici és una antiga fàbrica traslladada a la Gran Via i expropiada per l'Ajuntament de Barcelona per construir equipament públic. De moment s'ha derrocat l'antiga fàbrica i es farà un aparcament per cotxes i un parc infantil esperant que a la pròxima legislatura es decideixi que fer.
* Poliesportiu. Aquesta actuació tracta de reformar el Poliesportiu Valldaura.
* Edifici de Serveis Socials.

## Referències

* ↑ «L'associació». Arxivat de l'original el 2009-06-11. [Consulta: On és l'associació?].
* ↑ «L'associació». Arxivat de l'original el 2009-12-09. [Consulta: Actuacions l'associació?].
* ↑ «ADN». Arxivat de l'original el 2008-06-11. [Consulta: L'Ajuntament precinta l'antena telefonia mòbil Prosperitat].
* ↑ «El Periódico». [Consulta: Prosperitat rebutja una nova antena telefonia mòbil].
* ↑ «El País». [Consulta: La "Prospe" contra Telefónica].
* ↑ «L'associació». [Consulta: PAD].
* ↑ «L'associació». Arxivat de l'original el 2009-04-26. [Consulta: Terrenys al carrer Molí-Via Favència].
* ↑ «Tancament del Casal de Joves». [Consulta: El Periódico Catalunya].
* ↑ «Ideal Flor trasllada». [Consulta: Ideal Flor].
* ↑ «Ideal Flor». [Consulta: El Periódico Catalunya].

## Enllaços externs

* Web de l'Associació de Veïnes i Veïns de Prosperitat
# Associació estel·lar d'AB Doradus

L'associació estel·lar d'AB Doradus és un grup d'uns 30 estels que es mouen a través d'espai al costat de l'estel AB Doradus. Les associacions estel·lars es caracteritzen perquè els seus membres tenen edat, composició (o metal·licitat) i moviment gairebé iguals a través de l'espai. Per tant, probablement tenen un origen comú.
Localitzada a aproximadament 20 parsecs de distància de la Terra, és l'associació estel·lar coneguda més propera. La seva edat estimada és de 50 ó 119 milions d'anys. La velocitat mitjana d'aquest grup a través de l'espai té components d'U = −8, V = −27 i W = −14 km/s. Deu d'aquests estels formen un nucli central que ocupa un volum aproximat de 10 parsecs de diàmetre.

## Membres del grup

Gran part dels membres de l'associació estel·lar d'AB Doradus poden veure's des de l'hemisferi nord, i els més prominents són (magnitud aparent per sobre de 7):
* GJ 159
* HR 2468
* HD 45270
* AB Doradus
* HD 17332
* PW Andromedae

## Referències

* ↑ Ortega, V. G.; Jilinski, E.; de la Reza, R.; Bazzanella, B. «On the common origin of the AB Doradus moving group and the Pleiades cluster». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 377, 1, 2007, pàg. 441-445. DOI: 10.1111/j.1365-2966.2007.11614.x [Consulta: 4 març 2008].
* 1 2 Zuckerman, B.; Song, Inseok; Bessell, M. S. «The AB Doradus Moving Group». The Astrophysical Journal, 613, 1, 2004. pp. L65-L68.
# Estatoreactor

Un estatoreactor (també conegut pel nom anglès: ramjet ) és un tipus de motor de reacció que no té compressors i turbines, ja que la compressió es fa a causa de l'alta velocitat a la qual ha de funcionar. L'aire ja comprimit, se sotmet a un procés de combustió a la cambra de combustió i una expansió en la tovera d'escapament. El règim de treball d'aquest motor és continu.

## Concepte

Tecnològicament, l'estatoreactor és el més senzill dels motors de reacció, ja que no conté cap peça mòbil, a excepció de la bomba de combustible. Aquest està obert per ambdós extrems i només té toveres de combustible a la part central. Els components principals dels estatoreactors des de l'entrada fins a la fuita són:
* El difusor d'entrada
* La cambra de combustió

## Funcionament

En primer lloc, l'aire es dirigeix cap a l'entrada del reactor, que està en moviment a gran velocitat, on resulta parcialment comprimit i augmenta la seva temperatura per l'efecte de pressió dinàmica. Si la velocitat a la que entra l'aire en el motor és prou alta, aquesta compressió pot ser suficient i el reactor podria funcionar sense compressor ni turbina.
El següent pas és el de la combustió de l'aire, el procés es realitza a la cambra de combustió, on hi ha una sèrie d'injectors que polvoritzen el combustible de manera contínua. Quan el combustible i l'aire es barregen en la cambra de combustió una sèrie de bugies encenen la barreja i comença la combustió, en què es produeix una gran quantitat de calor (uns 700 °C), per la qual cosa és necessari aïllar la cambra de combustió amb un recobriment ceràmic especial.
Finalment, els gasos resultants de la combustió surten a gran velocitat per la tovera d'escapament, la qual pot tenir dues formes: convergent o divergent. La principal diferència està en la seva utilització: les convergents són utilitzades per a la propulsió subsònica i les divergents per a la supersònica.

## Règim de funcionament

Els estatoreactors poden funcionar a partir de velocitats d'uns 300 km/h. Per tant, la principal aplicació de l'estatoreactor és la de propulsió addicional, després d'haver adquirit la velocitat que necessita per al seu funcionament.
Un estatoreactor ha de tenir una secció de difusió d'entrada amb la forma apropiada perquè l'aire entri a baixa velocitat i alta pressió en la secció de combustió. Això s'aconsegueix creant ones de xoc obliqües en el difusor d'entrada d'aire (per exemple, amb una secció cònica com a la figura). La seva tovera d'escapament també ha de tenir la forma adequada. Com el funcionament de l'estatoreactor depèn de la velocitat de l'aire en entrar-hi, un vehicle propulsat per aquest sistema ha de ser accelerat primer per altres mitjans fins a arribar a una velocitat prou elevada.

## Vegeu també

* Scramjet
* René Lorin
* René Leduc
* William Avery
* Yuri Pobedonóstsev
* Lockheed SR-71