OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Max Dvořák

Max Dvořák (Roudnice nad Labem, 4 de juny de 1874 - Hrušovany nad Jevišovkou (República Txeca), 8 de febrer de 1921) va ser un historiador de l'art austríac d'origen txec.
Membre de l'Escola de Viena d'Història de l'Art (Wiener Schule der Kunstgeschichte), va aplicar a l'estudi de la història de l'art una metodologia basada en el formalisme.
L'any 1921 l'arquitecte austrìac Adolf Loos va acabar un mausoleu en el seu honor.

## Obres

* Idealismus und Naturalismus in der gothischen Skulptur und Malerei (1918)
* Das Rätsel der Kunst der Brüder van Eyck (1904)
* Kunstgeschichte als Geistesgeschichte (1924)
* Geschichte der italienischen Kunst im Zeitalter der Renaissance, 2 Vol. (1927-28)
* Gesammelte Aufsätze (1929)

## Referències

* ↑ Tournikiotis, 1994, p. 19.

## Bibliografia

* Tournikiotis, Panayotis. Adolf Loos. Princeton Architectural Press, 1994. ISBN 978-18-7827-180-8.

## Enllaços externs

* AEIOU
# Signe (matemàtiques)

El signe és el que defineix la propietat de ser, en principi un nombre, a les matemàtiques, positiu o negatiu. Els nombres naturals són sempre positius. En canvi, cada nombre real diferent de zero pot ser o positiu o negatiu i, per tant, té un signe davant que n'indica quin. El nombre "zero" i l'infinit en principi no tenen signe, encara que en alguns contextos es consideren amb signe.
A més de la seva aplicació als nombres reals, la paraula signe s'utilitza en matemàtiques per indicar aspectes dels objectes matemàtics que s'assemblen a la positivitat i negativitat, com el signe d'una permutació.
El "signe" s'utilitza de vegades per referir-se a diversos símbols matemàtics, com els operadors de càlcul: els símbols més i menys, el símbol de la multiplicació i altres; els lògics, els comparadors, etc. També per indicar els sentits de gir, dels vectors i de les referències, tant si són de coordenades cartesianes com angulars.

## Història

A Europa a principis del segle XV com a signe més i menys eren utilitzades les lletres "P" i "M", com abreviacions de les paraules llatines "piu" i "meno".
El signe + és una simplificació de la paraula llatina "et" (comparable amb el signe ampersand &). El signe - pot ser derivat de la titla (diacrític que designa el símbol ~) sobre la lletra m quan aquesta indicava una resta. També podria ser una versió curta de la lletra m.
Un llibre publicat per Henricus Grammateus el 1518 és on primer es van trobar les tipografies + i − per reflectir les operacions suma i resta.

## Referències

* ↑ Sign a MathWorld {(anglès)
* ↑ «Signos matemáticos – Qué es, concepto y definición» (en castellà), 08-05-2021. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Stallings, Lynn «A brief history of algebraic notation». School Science and Mathematics, 5-2000. Arxivat de l'original el 6 de gener 2010 [Consulta: 13 abril 2009].
* ↑ Primers usos de diversos símbols matemàtics (en anglès)
Viccionari

## Vegeu també

* Signe de més o menys
# Sistema de demostració interactiu

En teoria de la complexitat, un sistema de demostració interactiu és una màquina abstracta que modela la computació com un intercanvi de missatges entre dues parts. Aquestes parts, el Verificador i el Provador, es comuniquen intercanviant-se missatges per determinar si una cadena donada pertany a un llenguatge o no. El provador te tota la potència de càlcul que calgui però no se'n pot confiar, i el verificador té una potència de càlcul fitada. S'intercanvien missatges entre l'un i l'altre fins que el verificador creu que la resposta és correcta.
Tots els sistemes de demostració interactius tenen dos requeriments:
* Complets: si l'entrada se certa, el verificador honest (aquell que segueix correctament el protocol) pot ser convençut per un verificador no confiable.
* Solidesa: si l'entrada és falsa, cap provador, inclús si no segueix el protocol, pot convèncer el verificador que és cert, excepte amb una petita probabilitat.
S'assumeix que el verificador sempre és honest.
La natura específica del sistema i, per tant, de la classe de complexitat que defineix depèn de quines restriccions es posen al verificador i de quines habilitats se li donen. Les classes de complexitat més importants amb aquest tipus d'arquitectura són les classes AM i IP.

## NP

La classe NP es pot veure com un cas molt simple de sistema de demostració interactiu. En aquest sistema, el verificador és una màquina determinista en temps polinòmic (una màquina de la classe P). El protocol és:
* El provador mira l'entrada i computa la solució usant la seva potència il·limitada i retorna un certificat de mida polinòmica
* El verificador verifica que el certificat és vàlid en un temps polinòmic i determinista. Si és vàlid, accepta, si no, el rebutja.
El cas que un certificat sigui vàlid, el provador sempre es capaç de fer que el verificador accepti donant-li el certificat. En el cas que no hi hagi cap certificat vàlid, l'entrada no és del llenguatge i cap provador pot convèncer el verificador, perquè qualsevol certificat serà rebutjat.

## Referències

* ↑ Sanjeev., Arora,. Computational complexity : a modern approach. Cambridge: Cambridge University Press, 2009. ISBN 9780521424264.
# Sistema fabril

El sistema de fàbrica o fabril (utilitzat habitualment sense traduir en anglès com factory system en la literatura econòmica i historiogràfica) era un mètode productiu i d'organització de la feina industrial, oposat al domestic system que es va adoptar per primera vegada a Anglaterra durant la Revolució Industrial i més tard es va estendre per la resta de món. Possiblement Richard Arkwright va ser el promotor d'aquest sistema fabril / sistema de fabriques. Després patentar el seu water frame en 1769, va establir una fàbrica a Cromford (Derbyshire), Cromford Mill, que es considera la primera a constituir-se sota aquests principis.
Fonamentalment, cada treballador creava una part separada del conjunt total d'un producte, augmentant així l'eficiència del procés. Al contrari del característic del domestic system, a la fàbrica es reunien màquines (massa grans i costoses com per disseminar) i treballadors (remunerats mitjançant salari en comptes de per peça fabricada). Tots els processos de producció es duien a terme sota un mateix sostre, i la gran escala de l'activitat permetia continuar-indefinidament, mentre resulta pràctic, cosa que permetia a l'empresari aprofitar la totalitat de la força de treball del treballador mentre durés el temps de treball pel qual li havia contractat. La jornada laboral del nou obrer industrial era tan perllongada com la de treballador agrícola: des de l'alba fins al vespre, sis dies per setmana; però amb la gran diferència que el treballador industrial quedava reduït a una simple prolongació de la màquina, sense qualificació ni control sobre el procés productiu i, per tant, fàcilment reemplaçable; circumstàncies també oposades a les del treballador artesà, sotmès a la reglamentació gremial.
De seguida es va plantejar un debat en termes morals sobre el nou sistema, i molt abans que introduïssin modificacions en la legislació laboral van sorgir les queixes dels treballadors per les seves condicions de treball, que consideraven injustes, naixent el moviment obrer; primer com a resistència a les màquines (ludisme) i després com a associacionisme sindical (Trade Unions). El treball infantil i el treball femení (remunerat fins a quatre vegades menys que el masculí) van ser altres assumptes en qüestió. L'alternativa de l'socialisme utòpic es va plasmar en les fàbriques de Robert Owen (New Lanark, 1786) o els falansteris de Charles Fourier.
# Smallfoot

Smallfoot és una pel·lícula de comèdia musical animada per ordinador nord-americana del 2018 coproduïda per Warner Animation Group i Zaftig Films, i distribuïda per Warner Bros. Pictures. Basada en el llibre infantil inèdit Yeti Tracks de Sergio Pablos, la pel·lícula va ser coescrita i dirigida per Karey Kirkpatrick, i és protagonitzada per les veus de Channing Tatum, James Corden, Zendaya, Common, LeBron James, Gina Rodriguez, Danny DeVito, Yara Shahidi, Ely Henry i Jimmy Tatro. La trama segueix una tribu de Yeti de l'Himàlaia que es va trobar amb un ésser humà, amb cada espècie pensant que l'altra era només un mite.
Smallfoot es va estrenar als cinemes als Estats Units el 28 de setembre de 2018. Va rebre una acollida majoritàriament positiva per part de la crítica i va recaptar més de 214 milions de dòlars a taquilla. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Producció

Els escriptors Glenn Ficarra i John Requa van concebre Smallfoot, interessats en una història sobre el Yeti o el Bigfoot; es van inspirar en una idea original de Sergio Pablos.
El concepte de Smallfoot estava en desenvolupament abans que el director Karey Kirkpatrick s'unís al projecte el juliol del 2016; va veure una animació en què Percy era un "tipus d'esquí" sense cap motivació per la seva personalitat en els primers esborranys del guió i línies de mordassa repetitives, i així van afegir més elements en les seves revisions posteriors donant arc i profunditat al seu personatge. Kirkpatrick també va dir que Meechee no estava desenvolupada i que va ser nomenada cap de la S.E.S. en reescriptures. Observant el Brexit i un augment del nacionalisme, Kirkpatrick també es va inspirar:
| « | La veritat estava atacada... sens dubte s'estaven llançant frases com fets alternatius. Així doncs, es va convertir en una era de desinformació alimentada per agendes que sovint són alimentades per la por. I com: "Vull aquest resultat i, per tant, estic esbiaixant la veritat". Això és només en el zeitgeist. | » |

## Referències

* ↑ «Smallfoot». Goita què fan, ara!. [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ Wakeman, Gregory. «Is 'Smallfoot' based on a book?», 28-09-2018. [Consulta: 8 octubre 2018].
* ↑ Cook, Tommy. «Director Karey Kirkpatrick Reveals How Current Events Shaped 'Smallfoot'». Collider.com, 05-10-2018. [Consulta: 8 octubre 2018].
* ↑ Deckelmeier, Joe. «Karey Kirkpatrick Interview: Smallfoot». Screen Rant, 28-09-2018. [Consulta: 8 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Smallfoot - Lloc web oficial
* Smallfoot a Goita què fan, ara!
# Axiòtea

Axiòtea és el nom dels següents personatges:
* Axiòtea de Fliünt, deixeble de Plató i Espeusip
* Axiòtea de Pafos, esposa del rei Nícocles de Pafos
# Sōpurando

Sōpurando o soapland (ソープ ランド) és una paraula japonesa que denomina un tipus de prostíbul on els homes poden ser banyats i poden banyar a prostitutes. Hi ha alguns soapland dirigits a dones, però són una minoria. El nom és una invenció wasei-eigo (modificació japonesa de paraules angleses) que combina les paraules "soap" (sabó) i "land" (terra o país).
Els soapland eren originalment anomenats toruko (トルコ, turc), una forma abreujada de la paraula bany turc. Després que l'erudit turc Nusret Sancakli iniciés una campanya per a denunciar les empleades turques i els anomenats banys turcs on treballaven, el terme "soapland" va ser adoptat després de la realització d'un concurs nacional per canviar el nom als prostíbuls. A més la prostitució va ser declarada il·legal durant més de cinquanta anys al Japó, aquesta suposada il·legalitat ve acompanyada d'una aplicació una mica superficial del terme (per exemple, la definició de "prostitució" per alguna raó no s'estén a un "acord privat" arribat entre un home i una dona en un prostíbul) i, per tant, els soaplands van ser comuns al llarg del país.
L'històric districte d'entreteniment de Tòquio, Yoshiwara, continua associat amb el Fuuzoku i té concentració més gran de soaplands a Tòquio.

## Referències

* ↑ Boye Lafayette D'Ment, Sex And the Japanese: The Sensual Side of Japan , (Rutland, Vermont: Tuttle Publishing, 2006), 58.
* ↑ Peter Constantine, Japan's Sex Trade: A Journey Through Japan's Erotic Subcultures , (Tòquio: Yenbooks, 1993), 37-8.
* ↑ Ibid.
# Teòfil el Just

Teòfil el Just (grec antic: Θεόφιλος Δίκαιος) fou un rei indogrec que va governar durant un temps als Paropamísades. Es creu que era parent de Zoilos I. És possible que algunes de les monedes de Teòfil siguin en realitat d'un altre rei del mateix nom i per la mateixa època a Bactriana. Osmund Bopearachchi el data vers 90 aC i R.C. Senior, en canvi, el situa vers 130 aC; els dos coincideixen en situar el seu regnat adjacent al de Nícies.

## Monedes

Igual que Zoilos I, Teòfil va encunyar monedes amb Hèrcules, un símbol de la casa dels eutidèmides, i va emprar el seu epítet Dikaios/Dhramikasa, o sigui "el Just/Seguidor de Dharma". Molts dels seus monogrames són idèntics als del rei Nícies. Les monedes de bronze tenen inscripcions i motius similars.

## Teòfil de Bactriana?

Hi ha unes monedes completament diferents, molt rares, que són àtics trobats a Bactriana; al revers tenen Atena amb Nice. El rei porta el títol d'Autokrator i té un monograma separat; encara que això trenca amb les monedes indogregues, aquestes monedes bactrianes han estat acceptades com del mateix rei Teòfil dels Paropamísades i, per tant, només es considera un únic rei. Osmund Bopearachchi ha donar suport a aquesta teoria en assenyalar la similitud entre les cares dels dos reis i l'idèntic tractament de la diadema (un extrem recte i un altre torçat). En canvi, Jakobsson argumenta que les monedes emeses pels reis indogrecs per ser exportades a Bactriana eren de factura força diferent i totes similars entre elles agafant el sistema indi d'encunyament; en canvi, les monedes del Teòfil Autòcrata (Theophilos Autokrator) no eren del tipus de monedes per exportar i semblaven ser pròpies de Bactriana i suggereix que Teòfil hauria estat un príncep grec de Bactriana que per un temps limitat s'hauria mantingut independent en alguna part de Bactriana després de la conquesta del territori pels nòmades vers 120 aC.

## Referències

* "The Greeks in Bactria and India", W.W. Tarn, Cambridge University Press.

## Notes

* ↑ Jakobsson, J: Theophilos Autokrator, a last Bactrian king? ONS Journal 202 (2010).
# Tinció de Hoechst

Les tincions de Hoechst són part d'una família de tincions fluorescents per marcar l'ADN en la microscòpia de fluorescència i la separació cel·lular per citometria de flux. Com que aquestes tincions fluorescents marquen l'ADN, sovint també se les utilitza per visualitzar nuclis i mitocondris. Es fan servir habitualment dues d'aquestes bisbenzimides: la Hoechst 33258 i la Hoechst 33342.
Ambdues tincions són excitades per la llum ultraviolada a aproximadament 350 nm, i ambdues emeten una llum fluorescent blava/cian a un màxim d'emissió de 461 nm. Es poden fer servir en cèl·lules vivents o fixades, i sovint se les utilitza com substitut d'una altra tinció per àcids nucleics, la DAPI. La diferència clau és que el grup etil addicional de la Hoechst 33342 la fa més lipòfila i, per tant, més apta per travessar membranes cel·lulars intactes. En algunes aplicacions, la Hoechst 33258 té moltes més dificultats per impregnar la diana.

## Bibliografia

* Hawley, Robert C.; Teresa S. Hawley. Flow Cytometry Protocols (Methods in Molecular Biology (Clifton, N.J.), V. 263.). Totowa, NJ: Humana Press, 2004. ISBN 1-58829-235-5.
# Trasó Indogrec

Trasó (Thraso, grec ΘΡΑΣΟΝΟΣ) fou un rei indogrec al Panjab central i occidental. És el menys conegut, ja que no fou descobert fins al 1982 quan R.C. Senior va descobrir una moneda seva a l'excavació de Surana. Aquesta moneda és de tipus similar a les de Menandre I, amb la mateix Atenea al revers, i comparteix una de les marques de fàbrica de Menandre; a la moneda apareix amb el títol "Basileus Megas" ("Gran Rei"), un títol que anteriorment només havia portat Eucratides I el Gran i cap altre rei s'havia atrevit a utilitzar; aquest títol lliga malament amb un rei jove i probablement poc important (el fet que només existeixi una moneda ho demostra) com fou Trasó.
Osmund Bopearachchi el data provisionalment vers 95-80 aC, però Senior considera que Trasó fou el fill i hereu de Menandre I (rei vers 150-135 aC) en lloc d'Estrató I com es pensava generalment, i es basa en el fet que l'única moneda coneguda no havia estat utilitzada i fou trobada junt amb altres monedes anteriors. Segons la teoria de Senior, Trasó fou elevat al tron en els disturbis que van seguir a la mort de Menandre, per un general que devia pensar que el títol exageradament ostentós reforçaria al seu patrocinat.

## Notes

* ↑ Senior, Decline of the Indo-Greeks (1998). La moneda pertany a un col·leccionista privat secret que no va permetre a Senior fotografiar-la o publicar les fotografies existents i, per tant, no s'ha pogut publicar.

## Referències

* R.C. Senior, The Indo-Greek and Indo-Scythian King Sequences in the Second and First Centuries BC, ONS 179 Supplement
# Marie Ponchelet

Marie Ponchelet va néixer l'octubre de 1940 a Brest (França). L'artista francesa es va graduar a l'École des Métiers d'Art a la secció de ceràmica el 1962 fins al 1970 que va decidir abandonar la carrera de ceramista per dedicar-se a un treball plàstic que posa èmfasi en una relació sensual i voluptuosa. Marie Ponchelet va treballar gairebé per tot el món: Rússia, Txeca, França, Amèrica (Nova York), Viena, Espanya (Barcelona, Fundació Joan Miró: “Cripta”Espai 13),.. presentant les seves instal·lacions. Del 1982 fins al 2005 va voler dedicar-se a l'educació, en aquest cas donant classes a l'Écôle Supérieure des Beaux Arts du Mans.

## Referències

* ↑ «Marie Ponchelet homenajea a Gaudí con un montaje en la Fundació Miró» (en castellà). La Vanguardia, 15-10-1988.
* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS

## Enllaços externs

* http://marie.ponchelet.perso.sfr.fr/Pages/cv.html Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Agustín Esteban Collantes

Agustín Esteban Collantes (Carrión de los Condes, 15 de maig de 1815 -Madrid, 19 de juny de 1876) va ser un polític i periodista espanyol. Fill del metge i escriptor Saturnino Esteban i de Juana Gutiérrez. Va ser diputat per Palència a totes les legislatures de la revolució i del regnat d'Amadeu I d'Espanya (a excepció de les constituents de 1869).

## Biografia

Els seus estudis filosòfics els va realitzar en el Seminari Conciliar de Palència, i posteriorment va ingressar en la Universitat de Valladolid on va cursar els estudis sobre lleis i cànons. Ja a Palència, va exercir com a advocat i es va afiliar al Partit Moderat.
Va ser regidor de l'ajuntament de Palència i secretari de la diputació de la província. Després de la revolució de setembre de 1840, es va mudar a Madrid dedicant-se exclusivament a la política, però col·laborant amb els diaris afins al seu partit polític: El Correo Nacional, El Español, La Postdata i el Heraldo.
Va prendre part en la caiguda d'Espartero en 1843, en 1844 va ser nomenat secretari civil de Madrid i en aquest mateix any i fins a una dècada més tard, va ser diputat per la província de Palència, amb això va participar en la redacció de la Constitució Espanyola de 1845. Va ser segon secretari al Congrés en 1851 i segon vicepresident en 1853. En 1852, amb el govern de Juan Bravo Murillo va ser nomenat Director General d'Administració i, posteriorment, Director General de Correus.
Va ser ministre de Foment al govern de Francisco Alejandro Lersundi y Ormaechea i després, de Ministre de Marina interí en govern de Luis José Sartorius y Tapia. Culminada la revolució de 1854, va marxar a França.
En 1857 retorna a Espanya i és elegit diputat per Palència fins a 1858, ja que va ser dissolta, reprendria la diputació en 1866. En la seva tornada, és acusat per malversació de fons en l'adjudicació d'un contracte, finalment va ser absolt dels càrrecs.
Després del derrocament d'Isabel II en 1868 va viatjar a París a oferir els seus serveis, va fundar el periòdic “El Eco de España” a comanda d'Alfons XII, des del qual es va promoure la restauració borbònica. Una vegada produïda la restauració borbònica, va ser designat ambaixador plenipotenciari a Lisboa, Portugal i temps més tard, President del Consell d'Estat d'Espanya i president de secció, càrrec que ocupava quan va morir el 19 de juny de 1876.

## Referències

* ↑ Ministeri de Marina Instituto de Historia - CSIC.
* 1 2 3 4 5 6 Agustín Esteban Collantes Arxivat 2013-06-27 a Wayback Machine. Carrión de los Condes. Consultat el 29 de novembre de 2012.
* 1 2 Agustín Esteban Collantes Biografías y Vidas. Consultat el 29 de novembre de 2012.
# Illes Skellig

Les Illes Skellig (en anglès: Skellig Islands; en gaèlic irlandès: Na Scealaga) són dues petites i escarpades illes rocoses que se situen uns 16 km a l'oest de la península d'Iveragh, al Comtat de Kerry, Irlanda. Són famoses per les seves poblacions de pebrets i mascarells, així com per un antic monestir cristià que ha estat declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco.

## Little Skellig

L'illa més petita és coneguda com a Little Skellig (Sceilig Bheag en irlandès). Està tancada al públic, i conté la segona població més gran del món de mascarells, amb quasi 30.000 parelles. Little Skellig està aproximadament a 1,5 km de Great Skellig.

## Great Skellig

L'illa més gran, coneguda com a Great Skellig o Skellig Michael (Sceilig Mhichíl en irlandès), és la més gran de les dues, elevant-se fins als 230 metres sobre el nivell de la mar. Gràcies a la presència d'un monestir cristià del segle vi suspès sobre una cornisa a la vora del cim, Skellig Michael ha estat declarada Patrimoni de la Humanitat per la Unesco.

## Fauna

Ambdues illes Skellig són conegudes per la seva abundant colònia d'ocells marins, la més important d'Irlanda tant en quantitat com en varietat d'espècies. Entre els tipus d'ocells que les habiten es troben l'escateret, el mascarell comú, el fulmar, la baldriga pufí, la gavineta de tres dits, l'somorgollaire, el gavot i el fraret atlàntic —espècie de la que existeixen més de 4000 exemplars solament a Great Skellig. També pot trobar-se un nombre una mica més reduït de gralles de bec groc i falcons pelegrins.
A part dels ocells, les illes Skellig també allotgen una important fauna aquàtica: s'ha documentat la presència de foques grises, taurons pelegrins, rorquals d'aleta blanca, dofins i tortugues llaüt. Les illes abunden zones aptes per practicar el submarinisme.

## Enllaços externs

* Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO World Heritage Centre - Skellig Michael
* Pàgina amb informació sobre les illes Skellig Arxivat 2007-04-09 a Wayback Machine.
* Pàgina amb informació sobre tours de les illes