OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carrer de la Cortadura (Tortosa)

El carrer de la Cortadura és un carrer de Tortosa (Baix Ebre) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un carreró lateral del carrer Major de Sant Jaume, situat a l'altura on aquest s'eixampla per obrir-se a l'esplanada de Remolins i passa a anomenar-se carrer del Pintor Casanova. A la banda oest queda tallat pel turó de la Suda, encara que actualment el mur d'un pati l'interrompi un tram abans. Els edificis que el componen es troben refets a l'exterior. Es tracta en tots els casos de parts posteriors d'habitatges. Conserva l'empedrat de començament del segle xx, que en alguns sectors s'ha modificat i s'ha adobat. A nivell artístic o constructiu no presenta cap element remarcable. No obstant, interessa perquè és una mostra del tipus de carrer obert després de l'enderroc de la muralla.

## Història

Es troba just a l'extrem del barri de Sant Jaume, sector d'intramurs del barri jueu medieval. El seu traçat és modern en relació amb la resta de carrers del sector, ja que es va obrir just al lloc que havia ocupat el sector corresponent de la muralla del segle XIV, en enderrocar-se aquesta a la darreria del segle xix. Les característiques d'aquesta muralla devien ser similars a les del tram conservat a la banda oest del barri de Remolins, entre el fort de la Suda i el barranc del Célio.

## Referències

* 1 2 «Carrer Cortadura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Jordina Freixanet i Pardo

Jordina Freixanet i Pardo (Lleida, 9 de febrer de 1983) és una llicenciada en dret per la Universitat de Lleida (UdL) (2005) i és l'actual portaveu del grup municipal d'Esquerra Republicana - Acord Municipal a la ciutat de Lleida. Entre els anys 2021 i 2024 fou diputada al Parlament de Catalunya (13a legislatura) per Esquerra Republicana de Catalunya.
Té postgraus en dret de la infància, protecció a la persona i adopció a la Universitat de Barcelona (UB) (2007), en lideratge per a la gestió política i social a la Universitat Autònoma de Barcelona (2008), en nul·litat, separació i divorci a la UB (2009), i un màster en dret de família per la UdL (2010). Diploma d'experta universitària en funció pública per la Universitat Nacional d'Educació a Distància (2012). El gener del 2007 es va incorporar per oposició lliure al Cos Superior de la Generalitat de Catalunya per treballar a la Direcció General de Salut Pública del Departament de Salut, en l'àmbit jurídic. Va iniciar la militància política el 2003 al Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC) i a la Joventut Socialista de Catalunya, de la qual fou primera secretària de la Federació de les Comarques de Lleida. Membre de la Comissió Executiva del PSC (2008-2014). Fundadora de la plataforma municipalista Moviment Catalunya i del partit Moviment d'Esquerres (MES). Arran de la coalició entre Esquerra Republicana de Catalunya i MES a les eleccions municipals del maig del 2019 a Lleida, va esdevenir segona tinenta d'alcalde i regidora de Govern Obert i Qualitat Democràtica i Institucional de l'Ajuntament de Lleida i portaveu del Grup Municipal d'Esquerra Republicana de Catalunya - Avancem - Moviment d'Esquerres. Arran de les eleccions municipals del maig del 2023 a Lleida va ser elegida novament regidora, ara sense responsabilitats de govern.

## Referències

* ↑ Catalunya, Parlament de. «Fitxa del diputat/ada». [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ «Jordina Freixanet i Pardo». Paeria. [Consulta: 16 gener 2025].
# Partit del Progrés i el Socialisme

El Partit del Progrés i el Socialisme (PPS) (àrab: حزب التقدم والاشتراكية, Ḥizb at-Taqaddum wa-l-Ixtirākiyya; amazic: ⴰⴽⴰⴱⴰⵔ ⵏ ⵓⴼⴰⵔⴰ ⴷ ⵜⵏⵎⵍⴰ; francès: Parti du Progrès et du Socialisme) és un partit polític del Marroc.

## Història i perfil

El partit va ser fundat l'any 1974 per Ali Yata com a successor del Partit Comunista Marroquí i del Partit de l'Alliberament i el Socialisme. No obstant, després de la caiguda del bloc socialista, el partit es va distanciar del comunisme.
A les eleccions parlamentàries disputades el 27 de setembre de 2002, el partit va obtenir 11 de 325 escons. A les següents eleccions parlamentàries, disputades el 7 de setembre de 2007, el partit va obtenir 17 de 325 escons. El PPS va ser inclòs al govern del primer ministre Abbas El Fassi, format el 15 d'octubre de 2007. El partit va obtenir 12 de 325 escons a les eleccions parlamentàries disputades el 2016.

## Referències

* ↑ «Moroccan Political Parties» (en anglès). Riad Reviews. Arxivat de l'original el 16 octubre 2014. [Consulta: 10 octubre 2014].
* ↑ Joffe, George. The Barcelona Process: Building a Euro-Mediterranean Regional Community (en anglès). Routledge, 8 abril 2014, p. 134. ISBN 978-1-135-30982-4.
* ↑ «Morocco» (en anglès). EuropeanForum.net. Arxivat de l'original el 10 setembre 2014. [Consulta: 10 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Partit del Progrés i el Socialisme - Lloc web oficial (francès)
* Grup parlamentari del PPS (àrab)
# Plat d'accents

El plat d'accents és un dels tipus de plat que conformen la bateria. S'empra com a efecte d'accentuació en determinats punts de la interpretació de música moderna (fet que li ha conferit el nom en català) i produeix un so fort i agut, del qual en rep el nom anglès crash com a onomatopeia.
Pot tocar-se amb baquetes, maces o directament amb les mans, de manera que genera diferents intensitats. A diferència dels plats de ritme, acostumen a ser més petits de 51 centímetres de diàmetre (sovint entre 15 i 18 polzades angleses com a mesura més habitual) i significativament més prims. Així doncs, atès el seu menor gruix, un efecte especial habitual és el que s'aconsegueix aturant la vibració del plat amb la mà, immediatament després de colpejar-lo: aquesta tècnica rep el nom d'estrangulació del plat i fou molt comuna durant els orígens del jazz a les primeries del segle xx.
El nombre de plats d'accent que es munten en una bateria depèn de les preferències del percussionista, però normalment no passa dels tres. Quan són més petits, també s'anomenen en anglès splash. Produeixen un so més sec i agut i normalment s'ajusten en el seu suport de manera que vibrin menys que els plats d'accents més grans.

## Referències

* 1 2 PBO «bateria». Gran Enciclopèdia de la Música. Grup Enciclopèdia, 1999 [Consulta: 23 agost 2022].
* 1 2 Lorenzo, 2005, p. 208.
* ↑ Hecker, 2016.
* ↑ Hartigan, Kwazdo Donkor i Adzenyah, 1995, p. 12.
* ↑ «Brass Percution Division» (en anglès). Hubei Machinery & Equipment, 09-01-2002. Arxivat de l'original el 09/01/2002. [Consulta: 24 gener 2022].

## Bibliografia

* Hartigan, Royal; Kwazdo Donkor, Freeman; Adzenyah, Abraham. West African rhythms for drumset (en anglès). Manhattan Music Publications, 1995. ISBN 0-89724-732-9.
* Hecker, Pierre. Turkish metal: music, meaning, and morality in a Muslim society (en anglès). Leipzig: Routledge, 2016 (Ashgate Popular and Folk Music Series). ISBN 978-1-4094-3848-9.
* Lorenzo, Thomas. El arreglo: un puzzle de expresión musical (en castellà). Barcelona: J.M. Bosch Editor, 2005. ISBN 84-7698-726-9.
# Qiao

Qiao (xinès tradicional: 橋, xinès simplificat: 桥, pinyin: Qiáo, literalment 'pont') és una pel·lícula bèl·lica xinesa feta poc després de la revolució comunista, considerada la primera producció en finalitzar-se des de la proclamació de la República Popular. Tot i això, es va estrenar l'agost del 1949. La pel·lícula tracta alguns dels temes que dominarien el cinema socialista de l'època posterior, incloent la glorificació del treballador i la conversió de l'intel·lectual al comunisme.
La trama tracta dels esforços d'un grup de treballadors a l'hora d'alçar un pont per a permetre que l'Exèrcit Popular d'Alliberament el puga creuar durant la Guerra Civil Xinesa.

## Referències

* ↑ Berry, X, p. 32.
* 1 2 3 Zhang, X, p. 192.

## Bibliografia

* Berry, Chris. Postsocialist Cinema in Post-Mao China: The Cultural Revolution after the Cultural Revolution. Routledge, 2004-06-01. ISBN 978-1-135-93647-1.
* Zhang, Yingjin. Chinese National Cinema. Psychology Press, 2004. ISBN 978-0-415-17289-9.
# Resolució 1452 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1452 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 20 de desembre de 2002. Després de recordar les resolucions 1267 (1999), 1333 (2000), 1363 (2001), 1368 (2001), 1373 (2001), 1378 (2001) i 1390 (2001) Ppel que fa a l'Al Qaeda, el talibans i el terrorisme, el Consell va decidir que les sancions financeres contra les organitzacions no s'aplicaran a les despeses d'aliments, lloguers, medicaments i atenció mèdica, assegurança mèdica i taxes professionals.
El Consell de Seguretat va reafirmar la Resolució 1373 (2001) i la seva determinació de facilitar la implementació de les obligacions antiterroristes. Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell de Seguretat eximia els fons necessaris per a despeses bàsiques com menjar, lloguer, atenció mèdica i honoraris professionals i despeses extraordinàries de sancions financeres contra Osama bin Laden, els talibans i Al-Qaeda. Al mateix temps, va decidir que la disposició de no congelar comptes per motius humanitaris ja no s'aplicava. Els Estats també podrien permetre l'addició d'interessos o altres ingressos als comptes.

## Referències

* ↑ «Security Council adjusts provisions regarding frozen funds of Taliban and Al-Qaeda members». United Nations, 20-12-2002.
* ↑ «Security Council adopts humanitarian exemptions to sanctions against Al-Qaida». United Nations News Centre, 20-12-2002.
* ↑ Wallensteen, Peter; Staibano, Carina. International sanctions: between words and wars in the global system. Routledge, 2005, p. 24. ISBN 978-0-415-35596-4.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1401 a la 1500 (2002 - 2003)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1673 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1673 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 27 d'abril de 2006. Després de considerar un informe del Comitè del Consell de Seguretat establert a la Resolució 1540 (2004) sobre la no proliferació, el Consell va ampliar el mandat del Comitè de vigilància de la implementació de la resolució sobre les armes de destrucció massiva i els seus mitjans de lliurament fins al 27 d'abril de 2008.

## Resolució
### Observacions

La resolució 1673 va començar reafirmant que la proliferació d'armes nuclears, químiques i biològiques i els seus mitjans de lliurament constituïen una amenaça per a la pau i seguretat internacionals. Va fer seu el treball del Comitè del Consell de Seguretat i va assenyalar que no tots els estats havien presentat un informe al Comitè sobre els seus esforços per aplicar la Resolució 1540. En aquest context, considerava la implementació de la Resolució 1540 com una tasca a llarg termini que incloïa esforços a nivell nacional, regional i internacional.
Al mateix temps, la resolució va assenyalar obligacions en aquesta resolució en conflicte amb els continguts en el Tractat de No Proliferació Nuclear (TNP), la Convenció sobre Armes Químiques o la Convenció sobre Armes Biològiques, o alterar el paper de l'Agència Internacional de l'Energia Atòmica (OIEA) o l'Organització per la Prohibició de les Armes Químiques.

### Actes

Actuant en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va convidar tots els països a aplicar plenament la Resolució 1540 i als estats que encara no havien presentat informes al Comitè a fer-ho immediatament. Les nacions que ja havien informat van ser encoratjades a proporcionar informació addicional sobre les mesures adoptades per implementar la Resolució 1540.
El mandat del Comitè va ser prorrogat durant dos anys i es va encoratjar a intensificar els esforços per promoure l'aplicació de la Resolució 1540, i els membres del Consell van instar encara més a la cooperació entre el Comitè i els estats i organitzacions internacionals. Finalment, hauria d'informar al Consell, al final del seu mandat, el 27 d'abril de 2008, sobre els avenços en la implementació de la resolució 1540.

## Referències

* ↑ «Security Council extends for 2 years, mandate of committee monitoring implementation of Resolution 1540 (2004) on mass destruction weapons». United Nations, 27-04-2006.
* 1 2 Mærli, Morten Bremer; Lodgaard, Sverre. Nuclear proliferation and international security. Routledge, 2007, p. 279. ISBN 978-0-415-42047-1.
* ↑ Cortright, David; Lopez, George A.. Uniting against terror: cooperative nonmilitary responses to the global terrorist threat. MIT Press, 2007, p. 56. ISBN 978-0-262-53295-2.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 - 2006)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 771 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 771 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 13 d'agost de 1992. Després de reafirmar les resolucions 713 (1991), 721 (1991), 724 (1991), 727 (1992), 740 (1992), 743 (1992), 749 (1992), 752 (1992), 757 (1992), 758 (1992), 760 (1992), 761 (1992), 762 (1992), 764 (1992), 769 (1992) i 770 (1992), el Consell va expressar la seva preocupació i va condemnar les violacions generalitzades del dret internacional humanitari en el territori de l'antiga Iugoslàvia i, en particular, a Bòsnia i Hercegovina.
La resolució va esmentar casos d'"expulsió forçosa massiva" i deportació de civils, abús en centres de detenció, atacs deliberats contra no combatents, hospitals i ambulàncies que impedien el lliurament de l'ajuda humanitària a les zones afectades. El Consell va condemnar durament les violacions, inclosa la neteja ètnica (la primera resolució d'aquest tipus), exigint que totes les parts cessin i desisteixin de violar el dret internacional. També va exigir a les organitzacions internacionals, en particular al Comitè Internacional de la Creu Roja, tenir accés immediat i sense restriccions als camps, les presons i els centres de detenció.
La resolució 771 demana llavors als Estats membres i les organitzacions internacionals que recopilin informació sobre violacions del dret humanitari i els Convenis de Ginebra i que la posin a disposició del Consell. Va demanar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali que recopilés i resumís la informació en un informe que també farà recomanacions que podrien ser una resposta adequada a la informació.
Finalment, en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va exigir a totes les parts i forces militars presents a l'antiga Iugoslàvia i Bòsnia i Hercegovina complir els termes previstos en la resolució actual, en cas contrari el Consell consideraria noves mesures que podrien adoptar. Es va establir una comissió d'experts a la Resolució 780 per avaluar la informació recollida.

## Referències

* ↑ Malanczuk, Peter; Akehurst, Michael Barton. Akehurst's modern introduction to international law. 7th. Routledge, 1997, p. 411. ISBN 978-0-415-11120-1.
* ↑ Aksar, Yusuf. Implementing international humanitarian law: from the ad hoc tribunals to a permanent International Criminal Court. Routledge, 2004, p. 17. ISBN 978-0-7146-8470-3.
* ↑ Williams, Paul R.; Scharf, Michael P. Peace with justice?: war crimes and accountability in the former Yugoslavia. Rowman & Littlefield, 2002, p. 94. ISBN 978-0-7425-1856-8.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Dissolució de Iugoslàvia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 779 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 779 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 6 d'octubre de 1992. Després de reafirmar la Resolució 743 (1992) i les resolucions posteriors i notant un informe del Secretari General Boutros Boutros-Ghali presentat de conformitat amb les resolucions 743 i 762 (1992), el Consell va autoritzar la Força de Protecció de les Nacions Unides (UNPROFOR) a assumir la responsabilitat de supervisar la retirada completa de l'Exèrcit Popular Iugoslau de Croàcia, la desmilitarització de la península de Prevlaka i l'eliminació d'armes pesants de les zones veïnes de Croàcia i Montenegro en cooperació amb la Missió de Seguiment de la Comunitat Europea.
El Consell va demanar a totes les parts interessades que milloressin la seva cooperació amb la UNPROFOR en l'acompliment de la seva nova tasca, així com les tasques que ja realitzava a les Àrees Protegides de les Nacions Unides. També va instar a totes les parts de Croàcia a complir les seves obligacions en virtut del pla de manteniment de la pau de les Nacions Unides, en particular pel que fa a la retirada de forces i el desarmament de totes les forces i forces paramilitars.
La resolució va aprovar l'acord dels presidents de la República de Croàcia i la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) el 30 de setembre de 1992, que va declarar que totes les declaracions o compromisos assumits sota coacció es considerarien nuls. El Consell va subratllar que això s'aplica, en particular, als drets de propietat i de la terra, després d'expressar la seva preocupació per la "destrucció i devastació de la propietat". També va elogiar els esforços del caps de la Conferència Internacional sobre l'Antiga Iugoslàvia per assegurar la restauració del subministrament d'aigua i energia abans del pròxim hivern.

## Referències

* ↑ Aksar, Yusuf. Implementing international humanitarian law: from the ad hoc tribunals to a permanent International Criminal Court. Routledge, 2004, p. 16. ISBN 978-0-7146-8470-3.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Guerra de la independència croata

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Scientix

Scientix és una plataforma comunitària oberta per a l'ensenyament de les ciències a Europa que té com a objectius distribuir i milorar la qualitat de la ciència alhora que fer-la més accessible a la societat. Va ser creada el 2010 per la xarxa de ministeris d'Educació dels estats membres i està recolzada pel programa Horitzó 2020 de la Comissió Europea de la Unió Europea i coordinat per l'European Schoolnet.
Les seves accions s'emmarquen en la promoció de programes europeus per donar a conèixer professions de l'àmbit científic i tecnològics, la recopilació i realització de tallers i activitats de formació a divulgadors, la prospecció de professionals necessaris per a dur a terme tasques de recerca i innovació a la Unió Europea. Disposa d'una plataforma de continguts educatius amb serveis com ara la traducció de material pedagògic a les llengües oficials de la UE i manté una representació nacional en prop de 30 països.

## Referències

* ↑ «Scientix - EducaLAB» (en castellà). Instituto Nacional de Tecnologías Educativas y de Formación del Profesorado. Ministerio de Educación, Cultura y Deporte. Gobierno de España. [Consulta: 4 abril 2017].
* ↑ C.H. Tong, Vincent. Geoscience Research and Outreach: Schools and Public Engagement (en anglès). vol. 21. Springer Science & Business Media, 2013, p. 139 (Innovations in Science Education and Technology). ISBN 9789400769434.
* ↑ Littlejohn, Allison; Pegler, Chris. Reusing Open Resources: Learning in Open Networks for Work, Life and Education (en anglès). Routledge, 2014. ISBN 9781135040031.

## Enllaços externs

* Scientix - Lloc web oficial
# Sentinelès

El sentinelès és una llengua no testimoniada gairebé extingida de les illes Andaman, a l'Índia. Compta actualment amb unes 50 persones que la sàpiguen parlar, totes habitants nadiues de l'illa Sentinel del Nord, una petita illa que forma part de l'arxipèlag de les illes Andaman. Es tracta d'un poble no contactat i hom no coneix detalls sobre aquesta llengua encara que es presumeix que pugui estar emparentada amb altres llengües de les illes Andaman. La pervivència d'aquest idioma, s'ha sustentat sobre la base de l'aïllament de les poblacions que el parlen. És una de les poques llengües d'Andaman que encara no ha sucumbit a l'hindi.
En les ocasions documentades en què els individus de parla onge van ser portats a l'illa Sentinel del Nord per intentar comunicar-se, no van poder reconèixer cap de les llengües parlades pels habitants.

## Referències

* ↑ Brenzinger, Matthias. Language Diversity Endangered (en anglès). Mouton de Gruyter, 2007, p. 40. ISBN 978-3-11-017049-8.
* ↑ Moseley, Christopher. Encyclopedia of the World's Endangered Languages (en anglès). Routledge, 2007, p. 289,342. ISBN 978-0-7007-1197-0.
* ↑ Driem, George van. Chapter 14. Endangered Languages of South Asia (en anglès). De Gruyter Mouton, 2015-07-31. DOI 10.1515/9783110905694-016/html. ISBN 978-3-11-090569-4.
* ↑ Tewari, Debayan «Sentinel island: When the Sentinelese shun bows and arrows to welcome outsiders». The Economic Times, 2018.
* ↑ Pandya, Vishvajit. In the Forest: Visual and Material Worlds of Andamanese History (1858-2006) (en anglès). University Press of America, 2009-04-16, p. 362. ISBN 978-0-7618-4272-9.
# Shah Wali Taranasaz

Shah Wali Taranasaz (Badakhxan, 11 de desembre de 1927 - Califòrnia, 2007) va ser un cantant i compositor de Badakhshan, Afganistan.
Taranasaz va cantar més de 300 cançons en persa. Va compondre cançons tradicionals i populars i algunes que criticaven els talibans. Després de fugir d’Afganistan, es va traslladar a la ciutat de Nova York i, després, a Fremont, on podia estar més a prop de l'escena musical afganesa. Va morir el 2007 i li van sobreviure una dona i dos fills.

## Referències

* ↑ John Baily. War, Exile and the Music of Afghanistan: The Ethnographer's Tale. Routledge, 2007, p. 30, setembre 2016. ISBN 9781315466927.
* ↑ «Worlds of Music: Vocal and Instrumental Music of Afghanistan». American Archive of Public Broadcasting. [Consulta: 4 desembre 2020].
* 1 2 3 Bay Area Living Staff. «Local Afghan composer succumbs to lung cancer». East Bay Times, 15 December 2007. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ James R. Oestreich. «Music of Afghanistan Queens College Concert Hall». New York Times, 12 January 1993. [Consulta: 4 desembre 2020].
# Socialisme imperial

Socialisme imperial és un terme utilitzat per membres l'esquerra política per dos usos distints: un ús polític i un acadèmic.

## Ús polític

Lenin definí el concepte en un sentit de denúncia dels estats que són "socialistes de paraula, imperialistes en accions". Els xinesos criticaren a la Unió Soviètica com a socio-imperialistes.

## Ús acadèmic

El terme en el seu ús per part d'acadèmics d'esquerra ha significat l'ús de l'imperialisme utilitzat per part de governs per a mantindre la pau domèstica. Ha sigut utilitzat especialment per a referir-se a la història d'Alemanya moderna. L'historiador d'esquerres Hans-Ulrich Wehler va definir l'imperialisme social com a "les distraccions cap a les tensions internes i les forces del canvi per a preservar l'statu quo polític i social", i com una "ideologia defensiva" per a contrarestar "els efectes disruptius de la industrialització en l'estructura social i econòmica alemanyes". Segons Wehler, l'imperialisme social fou un instrument que permeté al govern alemany distreure l'atenció del públic dels problemes domèstics i preservar l'ordre social i polític existent.
Un dels usos més notables d'aquest concepte fou l'ús fet per l'historiador britànic marxista Timothy Mason. Mason argumentava que la Segona Guerra Mundial va ocórrer per l'imperialisme social. La política exterior alemanya va ser conduïda per les consideracions polítiques domèstiques, i l'inici de la guerra mundial el 1939 es pot considerar com una "variant bàrbara de l'imperialisme social".

## Referències

* ↑ «A Brief History of The Great Polemic Between the Communist Parties of China & Soviet Union». Encyclopedia of Anti-Revisionism On-Line, 1979. [Consulta: 11 juny 2018]. «The Chinese condemned the Soviets as Outright “social-imperialists”, a phrase defined by Lenin as “socialist in words, imperialist in deeds.”»
* ↑ Eley, Geoff. «Social Imperialism». A: Modern Germany, Volume 2. Nova York: Garland Publishing, 1998, p. 925.
* ↑ Kaillis, Aristotle. Fascist Ideology. Londres: Routledge, 2000, p. 7.