OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salvador Soteras i Taberner

Salvador Soteras i Taberner, (Madrid, 1874 - 25 de març de 1925). Arquitecte modernista titulat el 9 d'agost de 1899. De les seves obres modernistes sobresurten la casa Miquel Ibarz, erròniament coneguda com a casa Clapés, al c/ Diputació, 248 de Barcelona (1901-1904), i a Terrassa la casa Soteras, c/ Sant Jaume, 26, (1909). Estava casat amb Agustina Mauri i Poal i eren pares de Maria Soteras i Maurí i Josep Soteras i Mauri.
Com a arquitecte de la Companyia MZA, realitzà el baixador del passeig de Gràcia, de Barcelona ja desaparegut (1902). També era obra seva el Círculo Ecuestre del Psg. de Gràcia 38, realitzada en col·laboració amb Alfred Keller, arquitecte de la casa reial austríaca el 1926.

## Bibliografia i referències

* ↑ «Nova catalogació a la base de dades "Arxitectura": Salvador Soteras Taberner | COL·LEGI D'ARQUITECTES DE CATALUNYA». [Consulta: 4 setembre 2020].
* ↑ Esquela a la Vanguardia
* ↑ «Llista de Arquitectos Españoles» (en castellà). Anuario Arquitectos de Cataluña, 1900, pàg. 313 [Consulta: 8 setembre 2013].
* ↑ Barcelonametropolis. Lluís Permanyer
«Glossari d'artistes». A: El Modernisme. Vol 2. Barcelona: Ed. Olimpíada Cultural i Lundwerg, 1990. ISBN 84-87647-006.
# Sant Cebrià de Valldoreix

Sant Cebrià de Valldoreix (antigament Sant Cebrià d'Aquallonga) és una església d'origen romànic ubicada a Valldoreix, entitat municipal descentralitzada pertanyent a Sant Cugat del Vallès.

## Descripció

Situada al carrer de l'Església, 7, a prop de l'Estació de Valldoreix dels FGC, és una església d'origen romànic que ha estat molt transformada. Avui dia hi ha un conjunt de construccions fetes en diferents èpoques. L'església està formada per una sola nau, amb dues capelles laterals a cada costat i ampliada en llarg al cantó de llevant. L'element més destacat n'és la torre campanar, que s'aixeca damunt la façana principal. Té una planta quadrangular i dues finestres d'arc de mig punt. El material constructiu n'és de paredat comú.

## Història

La primera notícia documentada n'és de l'any 940. La seva consagració fou el 1047 i el 1066 ja tenia el caràcter parroquial dependent del monestir de Sant Cugat. El 1107 fou destruït pels almoràvits i va ser reconstruïda més tard; i unida a la mesa episcopal de Barcelona, l'any 1391. L'antiga Aquallonga, terme on és l'església, constituí un terme independent que s'incorporà a Sant Cugat en el segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Cebrià de Valldoreix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].

## Enllaços externs

* parròquia de Sant Cebrià de Valldoreix
# Sant Martí d'Arenys

Sant Martí d'Arenys és una església d'Arenys de Munt protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'una nau, amb la façana austera, flanquejada per una torre campanar de base quadrada, dins l'estil gòtic tardà. A l'interior hi ha un retaule fet per Pere Serafí i dues talles de Joan de Tours.
A la façana principal hi ha la porta d'entrada en arc de mig punt, amb uns relleus al timpà que representen Sant Martí. És una porta arquitravada. Els originals (fets per l'imatger Joan de Tours) foren malmesos durant la guerra: els actuals en són una reproducció. A la part superior hi ha una creu esculpida pel picapedrer Jaume Safont, el mateix que va fer la porta i una imatge de Sant Miquel Arcàngel que està situada sobre la creu (feta l'any 1541).
L'acabament de la porta és rematat per unes motllures amb unes petites decoracions vegetals i cares a les impostes. La porta és original del segle xvi i presenta incrustacions de ferradures antigues, algunes anteriors, procedents de l'església romànica.
Als anys 80 del segle XX es va tirar a terra una part de paret que comunicava amb la rectoria, i va aparèixer una porta lateral amb motllures.

## Història

L'església de Sant Martí d'Arenys de Munt fou bastida al segle xvi sobre una d'anterior, probablement romànica. El mestre d'obres fou Pau Mateu, amb la col·laboració del seu germà Antoni.
El campanar fou construït abans que l'església actual. Aquest fou encarregat el 8 de maig de 1514 a Pere d'Alquier, constructor francès. La construcció fou acabada l'any 1518. El campanar estava format per una base quadrada i tres pisos d'alçada, rematat per un terrat amb merlets de tres esgraons. Es va coronar el terradet amb un pinacle en forma de piràmide.
L'església es troba documentada per primera vegada en el Precepte de Lluís II a favor de la Seu de Barcelona, datat el 9 de setembre del 878. També en un document datat al 998 sobre una donació de Ramon i Ermessenda a favor d'Ennego; i en un altre datat el 1119 sobre una confirmació de límits.
De l'any 1539 hi ha documentada la venda de l'antic portal, i durant el 1540 l'enderroc de l'edifici romànic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Sant Martí d'Arenys». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Sant Pere de Torredembarra

Sant Pere de Torredembarra és un monument del municipi de Torredembarra (Tarragonès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església parroquial de Torredembarra és un gran edifici de carreus amb planta de creu llatina inscrita dins un rectangle. Una nau i capelles laterals, la nau central està coberta amb volta de canó amb llunetes i també als braços del creuer.
Aquest es veu coronat per una cúpula oval damunt de petxines. La façana presenta una portada renaixentista de mitges columnes corínties, fris llis i frontó triangular partit damunt carteles. A la part de la façana que dona a l'Evangeli hi ha una altra portada renaixentista més senzilla.

## Història

El campanar té la part baixa quadrada i la part alta octogonal. L'església és un conjunt renaixentista que s'encamina cap al barroc. Es comença l'any 1705 i es va acabar l'any 1770, a excepció de la capella que s'obre al creuer que és més tardana.
Pel carrer Major i adossat al mur de la façana principal de l'església es troba l'abadia construïda a la mateixa època i que té una airós balcó en angles decorat per sota i esgrafiats a la façana que es troben gairebé esborrats.
També de força interès artístic és l'òrgan barroc de l'església (1705, obra dels germans Jaume i Sebastià Guilla) que ens ha arribat gairebé en l'estat original.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Pere de Torredembarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Sant Pere de Torredembarra». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Roc de Valls

Sant Roc de Valls és un edifici del municipi de Valls (Alt Camp) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici integrat al carrer mitjançant la seva unió per la dreta amb una altra construcció. La façana presenta: planta baixa amb tres portes, de les quals, l'esquerra correspon a la capella. Damunt la porta de la capella hi ha una fornícula. Finalment, en la teulada de la part de la capella s'aixeca una espadanya coronada amb un timpà. Damunt la porta al costat de la capella hi ha tres obertures d'arc escarser i un balcó damunt de la porta central amb barana de ferro colat, de la mateixa manera que els dos que es troben sobre de la tercera porta. L'edifici és de pedra arrebossat i pintat de color siena.

## Història

En aquest edifici va estar instal·lat antigament l'hospital de la Vila. Hi ha notícia que el 1563 ja estava en construcció. Encara es conserva una làpida a la façana que parla de l'any 1566 com a data de la col·locació de la primera pedra (possiblement es refereixi a una ampliació). El 1568 es va obrir el nou hospital sota l'advocació de Sant Roc. El 1600 es van fer obres de millora. El 1786 es va concedir permís per a beneir el nou altar de la capella de Sant Roc, que es va ampliar el 1798 i el 1800 es van tornar a fer obres i es va beneir l'hospital restaurat. En els darrers temps l'edifici ha estat ocupat per diverses institucions i actualment és seu de l'Institut d'Estudis Vallencs i de l'Escola Taller d'Art. La capella ha hostatjat també algunes activitats culturals.
Als noranta del s. XX es van fer algunes restauracions al conjunt: es canvià la teulada, es van condicionar els interiors i es remodelà la façana.

## Espai cultural

La Capella de Sant Roc es l'espai públic dedicat a l'art contemporani de la ciutat de Valls. Es tracta d'una capella dessacralitzada, ubicada a la planta baixa de l'antic hospital de Sant Roc, edifici del segle xvi que actualment acull la seu de l'Institut d'Estudis Vallencs. La Capella inicià la seva trajectòria el 1985, sota la direcció de Pere Isern i Anton Guri, i des de llavors manté una reconeguda activitat de suport a la creació, la producció i la difusió de les arts visuals contemporànies, especialment emergents. La gestió de l'espai és responsabilitat del Museu de Valls, i el seu director, Jordi París, és qui encarrega els continguts de curadoria a un comissari independent.

## Referències

* 1 2 «Sant Roc de Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Sant Roc de Valls». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Santa Margarida del Mujal

Santa Margarida del Mujal és una ermita romànica del municipi de Terrassa, protegida com a bé cultural d'interès local. És situada al sud-est de la ciutat, al polígon industrial de Can Parellada. L'ermita ha donat nom al polígon industrial de Santa Margarida, que s'estén al nord, a l'altra banda de l'autopista C-58.
L'edifici és una capella d'una nau amb absis definit per un arc triomfant apuntat, amb volta de canó seguit restaurada. Està feta amb paredat comú fins al suport de la volta. La volta és de maó, feta a plec de llibre. El portal d'accés és en arc de mig punt adovellat, a la façana de ponent, amb finestral superior i campanars d'espadanya de factura posterior. Presenta importants contraforts al mur de migdia i una petita finestreta de doble esqueixada. El mur nord és mitger amb l'antiga casa de l'ermita.

## Referències

* ↑ «Santa Margarida del Mujal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 abril 2013].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Sent Medard de Jalas

Sent Medard de Jalas (en francès Saint-Médard-en-Jalles) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 1999 tenia 25.566 habitants.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 599 | 1 195 | 1 277 | 1 444 | 1 667 | 1 643 | 1 822 | 1 898 | 1 988 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2 174 | 2 315 | 2 531 | 2 613 | 3 001 | 3 272 | 3 454 | 3 925 | 3 890 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4 407 | 4 884 | 5 046 | 5 277 | 5 135 | 5 105 | 5 144 | 6 037 | 5 924 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 6 967 | 8 955 | 16 265 | 18 665 | 22 064 | 25 566 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1953-1977 | Christian Dussedat | |
| 1977-1979 | Paul Berniard | |
| 1979-1983 | C. Viala | |
| 1983- | Serge Lamaison | PS |

## Agermanaments

* Almansa
* Sabaudia
* Merzig

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sergio del Campo Estaún

Sergio del Campo Estaún (Saragossa, 23 d'octubre de 1981) és un polític català d'origen aragonès resident actualment a Tarragona, diputat al Congrés dels Diputats en la XI i XII legislatures.
És diplomat en Relacions Laborals i llicenciat en Ciències del Treball per la Universitat Rovira i Virgili. Treballa com a Sotsinspector laboral d'ocupació i seguretat social. Militant de Ciutadans - Partit de la Ciutadania, després d'un procés de primàries fou escollit cap de llista del partit per la circumscripció de Tarragona i fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016.

## Referències

* ↑ «Entrega de diplomas en la Inspección Provincial de Trabajo». Arxivat de l'original el 2016-08-17. [Consulta: 16 gener 2016].
* ↑ Ciudadanos concluye su proceso de primarias con personas próximas a Rivera, eldiario.es, 19 de juliol de 2015
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Serra de Cabrera

La serra de Cabrera és un sistema muntanyenc al nord del Collsacabra, comarca natural de la Catalunya central que es troba entre Osona, la Garrotxa i la Selva. La Serra de Cabrera és a cavall dels municipis de la Vall d'en Bas a la comarca de la Garrotxa i el de L'Esquirol a la comarca d'Osona. El seu punt culminant és la muntanya de Cabrera (1.308 metres) on hi ha el Santuari de la Mare de Déu de Cabrera, a la qual s'hi pot arribar per un grau des del coll de Bram. És un terreny molt escarpat amb nombrosos cingles. La formen les muntanyes del Pla d'Aiats, Cabrera, les Vores de Masellera, el Montcau, el puig dels Llops i el Puig d'en Bac. En aquesta serra hi neix el riu Fluvià.
* Sant Julià de Cabrera
* Cingle de la muntanya de Cabrera, des de Sant Julià de Cabrera
* Puig dels Llops, des de la muntanya de Cabrera
* Puig dels Llops, des de Sant Julià de Cabrera
# Sky Over Holland

Sky Over Holland és un curtmetratge neerlandès dirigit per John Fernhout el 1967.

## Argument

La pel·lícula mostra els Països Baixos amb plans des de l'aire, terra i aigua, amb plans panoràmics repetits de les formacions de núvols al cel. Es poden veure els canals i un carilló, el mercat de bestiar, flors i formatges, els molins de vent i les barques així com els esports d'hivern amb patinadors sobre gel i vela sobre gel. Tot seguit es mostren les fotografies d'una visita a l'església, els pescadors al mar, el port i el trànsit aeri, així com els Països Baixos a la tardor. Es mostren imatges d'artesania com el bufat de vidre, així com l'elaboració de segells postals amb el motiu de la Reina. A continuació, s'hi fan fotografies aèries de camps de flors que aporten dibuixos de colors al paisatge, així com imatges de la fira.

## Producció

Sky Over Holland va ser creat per al pavelló holandès de l'Expo 67 a Montreal, on es va mostrar en una pantalla de 20 metres. Les gravacions es van fer amb una MCS 70 mm, una càmera panoràmica de 70 mm.
Les pintures de pintors holandesos coneguts s'entrellacen en el metratge documental de la pel·lícula; a la pel·lícula es poden veure les obres següents:
* Johannes Vermeer: Vista de Delft (1660)
* Jacob van Ruisdael: Vista de Haarlem (1670)
* Rembrandt van Rijn: El pont de pedra (1638)
* Hendrick Avercamp: Paisatge d'hivern amb patinadors sobre gel (1608)
* Jan Steen: com el vell (cantava), així el jove (xiulet) (1665)
* Pieter Saenredam: Cunerakerk, Rhenen (1655)
* Jan Porcellis: Schipbreuk voor de kust (1631)
* Johan Barthold Jongkind: Rotterdam (1856)
* Vincent van Gogh: Paisatge de tardor (1885)
* Vincent van Gogh: Knotwilgen in zonsondergang (1888)
* Vincent van Gogh: Carrer amb xiprer i estrella (1890)
* Vincent van Gogh: Olijfboomgaard (1889)
* Vincent van Gogh: Porträt Joseph Roulin (1889)
* Piet Mondrian: Komposition Nr. II (1913)
* Piet Mondrian: Komposition mit Rot, Gelb und Blau (1927)
La pel·lícula es va projectar a l'Expo 67 l'abril de 1967. També es va projectar al 20è Festival Internacional de Cinema de Canes del 1967 i al Berlinale el 2009, entre d'altres.

## Premis

Sky Over Holland va guanyar la Palma d'Or al millor curtmetratge a Canes l'any 1967 i va rebre el Prix de la Commission Supérieure Technique. També va ser nominat a un Oscar al millor curtmetratge el 1968, però va perdre davant A Place to Stand, que també es va fer per a l'Expo 67.

## Referències

* ↑ «Vgl. Sky Over Holland auf beeldengeluid.nl». Arxivat de l'original el 2014-01-16. [Consulta: 5 octubre 2023].
* ↑ Robert Gaffney: «Footnotes To The Production Of „Motion“ And „Sky Over Holland“». Arxivat de l'original el 2014-01-16. [Consulta: 5 octubre 2023].. in70mm.com, August 1967.
* ↑ «Official Selection 1967: All the Selection». festival-cannes.fr. Arxivat de l'original el 26 desembre 2013.
* ↑ «The 40th Academy Awards (1968) Nominees and Winners». oscars.org. Arxivat de l'original el 2014-11-03. [Consulta: 10 novembre 2011].

## Enllaços externs

* ºDky over Holland al web de l'IDFA
# Soudan (Loira Atlàntic)

Soudan (en bretó Saoudan) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.015 habitants. Limita amb Châteaubriant, Rougé, Noyal-sur-Brutz, Villepot, Juigné-des-Moutiers i Erbray a Loira Atlàntic, Carbay a Maine i Loira.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.823 | 1.831 | 1.884 | 2.026 | 2.072 | 2.007 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Douaud | |
# Sucé-sur-Erdre

Sucé-sur-Erdre (en bretó Sulieg, en gal·ló La Chapèll sur l'Erd) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 6.111 habitants. Limita amb els municipis de Casson, Nort-sur-Erdre, Petit-Mars, Saint-Mars-du-Désert, Carquefou, La Chapelle-sur-Erdre i Grandchamp-des-Fontaines.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.654 | 1.696 | 2.346 | 4.135 | 4.806 | 5.868 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-2001 | Serge Drouet | Divers droite |
| 2001-2008 | Dominique Meluc | Divers droite |
| 2008- | Daniel Châtellier | PS |

## Galeria d'imatges

* L'església
* L'antiga estació, actual casa d'associacions
* Una casa al centre de la vila
* L'alcaldia
# Teatre de Balb

El Teatre de Balb era un dels antics teatres que hi havia al Camp de Mart de la ciutat de Roma. Portava el nom del general que se'n va fer càrrec de les despeses de construcció. Era de mida mitjana però tenia fama de posseir una bonica ornamentació. La seva època d'esplendor va ser a finals de la república.

## Característiques

Fou construït l'any 13 aC per ordre del procònsol d'Àfrica, Luci Corneli Balb Menor. Probablement el va pagar amb els diners obtinguts durant diversos saqueigs en les seves campanyes militars contra els garamants. Quan l'obra va estar acabada el va dedicar a l'emperador August. L'edifici va patir un incendi en època de Tit i va ser restaurat, probablement en temps de Domicià El poeta Ausoni el va esmentar en un dels seus escrits com si encara estigués en funcionament. Tenia capacitat per 7.700 espectadors. Sembla que el més destacat en la seva decoració eren quatre petites columnes d'ònix.

## Localització

Del seu emplaçament només se sabia que estava al Camp de Mart i que el dia de la seva inauguració va coincidir amb un desbordament del riu Tíber, motiu pel qual els espectadors van accedir en barques. La seva localització exacta va ser tema de debat durant dècades, ja que als escrits antics no constava aquest detall, fins que el 1960 es van trobar prou peces del Forma Urbis i, després d'encaixades, es va poder veure que estava entre el teatre de Marcel i el teatre de Pompeu. El lloc on va estar el teatre de Balb va ser ocupat segles més tard pel Palazzo Cenci. Unes excavacions arqueològiques es van iniciar el 1981 i encara segueixen, tot i que els treballs sobre la part principal van concloure l'any 2000. Algunes restes del que es va trobar es poden veure en el Museo Nazionale Romano Crypta Balbi, que està al carrer Via delle Botteghe Oscure nº 31, fent cantonada amb la Via M. Caetani.
El museu està situat damunt del que anomenaven "la cripta", un pati al darrere de l'escenari del teatre. Era el pati més petit de tots els teatres importants que va tenir la ciutat en època romana. Aquí era on els patrocinadors de les obres teatrals es passejaven entre els actes d'una representació o anaven a prendre un refrigeri.

## Referències

* ↑ Suetoni "August" 29
* 1 2 Cassi Dió LIV.18.2
* ↑ Cassi Dió LXVI.18.2
* ↑ Ausoni, Ludus Septem Sapientum, 40
* ↑ Plini el Vell, Naturalis Historia XXXVI,59-60
* ↑ Platner, 1929, p. 513.

## Bibliografia

* Rendina, Claudio. "L'enciclopedia di Roma". Roma: ed.Newton Compton, 1999.
* Platner, Samuel Ball. "A Topographical Dictionary of Ancient Rome". Londres: Oxford University Press, 1929.
# Temple de foc

Temple de foc és el nom amb què són coneguts els llocs de culte del zoroastrisme. A partir de la veneració de l'atar o foc sagrat com a divinitat (a partir del segle IV aC), es van construir recintes i edificis específics per retre-li culte per influència de les religions veïnes. Amb l'imperi part van proliferar pel territori persa, tant en forma de temples com d'altars a cel obert. Els temples seguien un mateix disseny: una planta quadrada amb quatre pilars que sostenien la cúpula, a imatge del cel, i l'altar al centre. Entre els temples n'hi havia uns de més importants, els anomenats «grans focs», que estaven relacionats amb la reialesa. Els temples tenien poca ornamentació, per tal que la bellesa de l'embolcall no fes desviar l'atenció dels fidels sobre la importància del foc. L'altar no es podia trepitjar per part dels profans.
En l'actualitat romanen més de 200 temples de foc repartits per tot el món, la gran majoria a l'Índia. Es classifiquen segons una jerarquia que fa referència als ritus que s'hi duen a terme per consagrar el foc. Als Ataix Dadgah, els més humils, un parell de sacerdots reciten els yasna, els textos de l'Avesta, al voltant d'unes flames. Després del ritual, qualsevol persona pot encarregar-se que el foc no s'apagui. Dins els Ataix Adaran es concentren vuit sacerdots que purifiquen el recinte durant setmanes i s'hi tenen en compte els representants de cada estament social, per simbolitzar que el foc engloba tothom. Per acabar, als Ataix Behram, el foc només es pot considerar consagrat quan s'han unit mostres de setze focs previs de diferent tipus, amb un seguit de complicades cerimònies que duren tot un any i involucren més de trenta oficiants.
Els focs del temple, un cop consagrats, es mantenen amb branquetes aportades pels fidels. Ha d'estar encès durant les cerimònies religioses i durant les dates assenyalades de l'any. Si s'apaga, cal recomençar tot el procés després d'un temps de pausa en què el recinte deixa de ser «temple de foc».

## Referències

* ↑ Tausberg, Michael (2004), Die Religion Zarathushtras, vol. III, Stuttgart: Kohlhammer, ISBN 3-17-017120-8.