OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Heròstrat de Nàucratis

Heròstrat (en grec antic: Ἡρόστρατος) fou un comerciant grec natural de Nàucratis (Egipte) conegut gràcies a una anècdota explicada per Policarm.
En un dels seus viatges, entre el 688 i el 685 aC, Heròstrat va adquirir a Pafos de Xipre una petita imatge d'Afrodita. A la tornada a Nàucratis, el vaixell va caure en una gran tempesta; Heròstrat va demanar la protecció a Afrodita, la qual tenia una gran predilecció per Nàucratis, i va mostrar la seva presència a la tripulació fent créixer diverses plantes de murta al seu voltant. Quan Heròstrat va desembarcar, va convidar els seus amics a un banquet per celebrar la salvació de tothom, i els va obsequiar amb una corona de murta, que a partir de llavors era anomenada també corona naucràtica (στέφανος Ναυκρατίτης).

## Referències

* ↑ Ateneu de Nàucratis, El sopar dels erudits, XV 18.
* ↑ William Matthew Flinders Petrie; Ernest A. Gardner Naukratis I and II, Hawara, Biahmu, and Arsinoe. Cambridge University Press, 19 setembre 2013, p. 1–. ISBN 978-1-108-06611-2.
* ↑ Dictionnaire historique et critique. - Rotterdam, Reinier Leers 1697. Reinier Leers, 1697, p. 647–.
* ↑ Jacqueline Karageorghis. La grande déesse de Chypre et son culte à travers l'iconographie de l'époque néolithique au VIème s.a.C.. Maison de l'Orient, 1977.
* ↑ Monica S. Cyrino. Aphrodite. Routledge, 25 juny 2012, p. 111–. ISBN 978-1-136-61591-7.
* ↑ Herostratus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 439
# Dorsal de Gakkel

La dorsal de Gakkel (coneguda anteriorment com la serralada de Gakkel o la dorsal Àrtica) és una dorsal oceànica, un límit divergent entre la placa nord-americana i la placa eurasiàtica. Està situada a l'oceà Àrtic, entre Groenlàndia i Sibèria, i té una longitud de 1.800 km aproximadament. Geològicament, connecta la dorsal mesoatlàntica amb el rift de Laptev.
L'existència i l'aproximació de la localització de la dorsal de Gakkel van ser predites per l'explorador soviètic Iakov Iakovlevitx Gakkel, i confirmades en expedicions soviètiques a l'Àrtida al voltant de l'any 1950. La dorsal porta el seu nom, que fou reconegut a l'abril del 1987 per l'SCUFN.
La dorsal de Gakkel és la dorsal amb una velocitat d'expansió més lenta de la Terra, amb una taxa de menys d'1 cm per any. Fins al 1999, es creia que no era volcànica; aquell any, científics que treballaven en un submarí nuclear hi van descobrir un volcà actiu. L'any 2001, dos trencaglaços de recerca, l'alemany Polarstern i l'estatunidenc Healy, amb diversos grups de científics, viatjaren a la dorsal de Gakkel per explorar-la i recollir-hi mostres petrològiques. Entre altres descobertes, aquesta expedició trobà evidència de fumaroles hidrotermals. L'any 2007, la Woods Hole Oceanographic Institution portà a terme l'expedició "Arctic Gakkel Vents" (AGAVE), que feu algunes descobertes inesperades, incloent-hi els dipòsits volcànics de fragments piroclàstics no consolidats que cobreixen la vall axial de la dorsal (l'àrea dels quals és major de 10 km²). Això va suggerir l'existència de substàncies volàtils en concentracions deu vegades més grans que les dels magmes de les dorsals oceàniques normals. L'expedició AGAVE també descobrí, mitjançant robòtica submergible, "estores" de comunitats microbianes que contenen sis noves espècies o més.

## Referències

* 1 2 «IHO-IOC GEBCO Gazetteer» (PDF), setembre 2007. [Consulta: 24 maig 2008].
* ↑ "GPS Measurements Reveal Imprint of North American Plate in Siberia", Earth Institute at Columbia University, 2003
* ↑ Robert A. Sohn, et. al., (fragment)Explosive volcanism on the ultraslow-spreading Gakkel ridge, Arctic Ocean, Nature 453, 1236-1238 (26 de juny de 2008) | doi:10.1038/nature07075
* ↑ «The Arctic Gakkel Vents (AGAVE) Expedition: A High–Stakes Technology Gamble Pays Big Dividends Beneath the Arctic Ice Cap». Arxivat de l'original el 2008-09-05. [Consulta: 29 març 2010].

## Enllaços externs

* Polar Discovery: Dorsal de Gakkel
# Aurora Brunet Farnós

Aurora Brunet Farnós (Girona, 1933 - Girona, 14 de gener de 2025), coneguda com l’Aurora de l’Arc, va ser una destacada figura del Barri Vell de Girona, coneguda per la seva implicació en la gestió del Cafè de l’Arc, situat a la plaça de la Catedral. El local, obert el 1957 pel seu marit, Lluís Bonaventura i Canada, es va convertir en un punt de trobada cultural i social durant diverses dècades. Brunet, professora de gimnàstica, es va casar amb Bonaventura el 1959 i, junts, van gestionar el negoci, ella al matí i ell a la tarda. El cafè va acollir des de funcionaris i turistes fins a intel·lectuals i artistes, i va ser conegut com un espai de debat en una Girona marcada per la dictadura i la transició democràtica. Després de la reforma del local l’any 2002, la gestió va passar als seus fills, mentre Aurora es retirava progressivament. La seva mort als 91 anys deixa un llegat vinculat a la vida cultural de la ciutat.
El bar L’Arc, epicentre de la vida cultural i política de la Girona del segle xx, va ser protagonista del documental Històries de l’Arc (2006), dirigit per Gerard Bagué. La pel·lícula recull, entre d'altres, el testimoni de l’Aurora Brunet, qui explica com aquest espai es va convertir en un lloc mític, descrit com "una cova de rojos" i punt de trobada per a joves, intel·lectuals i catalanistes que cercaven llibertat enmig de la grisor de l’època.

## Referències

* ↑ Simon, Lluís. «Ha mort l'Aurora de l'Arc, del mític bar de la plaça de la Catedral». El Punt Avui. [Consulta: 16 gener 2025].
* ↑ Grau, Jordi. «El bar al qual es va per la Força - 31 juliol 2024». El Punt Avui. [Consulta: 16 gener 2025].
# Muntanyes Wrangell

Les Muntanyes Wrangell (en anglès Wrangell Mountains) és una serralada que es troba a l'est d'Alaska, als Estats Units. Gairebé tota la serralada té un origen volcànic, acollint el segon i tercer volcans més alts dels Estats Units: el Mont Blackburn i el Mont Sanford. La serralada pren el nom del Mont Wrangell, un dels volcans en escut més grans del món i l'únic en actiu en l'actualitat a la serralada. Les muntanyes Wrangell acullen bona part del Camp volcànic Wrangell, el qual s'estén a les veïnes Muntanyes de Sant Elias i al Territori del Yukon, al Canadà.
Les Muntanyes Wrangell es troben al nord-oest de les Muntanyes de Sant Elies i el nord-est de les muntanyes Chugach, que s'estenen al llarg de la costa del Golf d'Alaska. Aquestes serralades provoquen un efecte combinat a la zona, en bloquejar l'aire humit i més temperat procedent de l'oceà Pacífic a la línia costanera, mentre que al nord de les muntanyes s'acumula l'aire fred procedent del nord, fent que aquestes siguin unes de les zones més fredes d'Amèrica del Nord durant l'hivern.
Bona part de la serralada forma part del Parc Nacional Wrangell-St. Elias.

## Cimps principals

Els principals cims de les muntanyes Wrangell són:
* Mont Blackburn. 4.996 m, i Cim Est 4.964 m
* Mont Sanford. 4,949 m i Cim Sud 4.162 m
* Mont Wrangell. 4.317 m i Cim Oest 4.271 m
* Atna Peaks. 4.225 m
* Regal Mountain. 4.220 m
* Mont Jarvis. 4.091 m i Cim Nord 3.970 m
* Parka Peak. 4.048 m
* Mont Zanetti. 3.965 m
* Mont Drum. 3.661 m

## El nom

Les muntanyes Wrangell, i per extensió el Mont Wrangell deuen el seu nom a l'almirall Ferdinand von Wrangel, president de la Companyia Russo-Americana i explorador rus de l'Àrtida.

## Referències

* Richter, Donald H.; Danny S. Rosenkrans and Margaret J. Steigerwald (1995). Guide to the Volcanoes of the Western Wrangell Mountains, Alaska. USGS Bulletin 2072. (anglès)
* Muntanyes Wrangell a USGS GNIS (anglès)
* Richter, Donald H.; Cindi C. Preller, Keith A. Labay, and Nora B. Shew (2006). Geologic Map of the Wrangell-Saint Elias National Park and Preserve, Alaska. USGS Scientific Investigations Map 2877. (anglès)

## Enllaços externs

* Wrangell-St. Elias National Park & Preserve (anglès)
* Wrangell Mountains Center (anglès)
# Francisco Javier de Salas y Rodríguez-Morzo

Francisco Javier de Salas y Rodríguez-Morzo (21 de febrer de 1832 Jerez de la Frontera, província de Cadis - 4 d'abril de 1890, València) va ser un marí espanyol, capità de navili i acadèmic de la Història.

## Biografia

Graduat en Col·legi Naval de San Fernando va aconseguir el grau de Capità de Navili. Va ser redactor del Dipòsit Hidrogràfic de la Marina i en 1867 membre de nombre de la Reial Acadèmia de la Història. Pels seus mèrits va rebre la insígnia de la Creu de l'Orde de Crist portuguesa i la Creu de la Diadema Reial de Marina, així com la Creu Llorejada de la Marina, aquesta última pels serveis prestats en la guerra d'Àfrica. En 1899 van traslladar les seves restes al Panteó de Marins Il·lustres de San Fernando, a més el recorda una placa col·locada per l'Ajuntament el 1932 a la casa on va néixer, al carrer Porvera 38.

## Obres

* La marina española de la Edad Media. Imp. Fortanet. Madrid, 1864.
* Marina española. Discurso histórico. Reseña de la vida en el mar. Memoria en contestación a un proyecto sobre el Ramo. Imp. Fortanet. Madrid, 1865.
* Expediciones marítimas de don Pedro I de Castilla y don Pedro IV de Aragón. Imp. Fortanet. Madrid, 1868.
* Historia de la matrícula del mar y examen de varios sistemas de Reclutamiento Marítimo. Fortanet. Madrid, 1870.
* Memoria sobre la industria y legislación de pesca que comprende desde el año 1870 al 1874. Madrid, 1876.
* Discurso sobre Colón y Juan Sebastián de Elcano. Imp. Fortanet. Madrid, 1879.
* Acciones navales modernas (1855-1900). Imp. Alemana. Madrid, 1903.

## Referències

* "Excmo.Sr. D. Francisco Javier de Salas", per Pedro Novo Colson, en El Mundo Naval Ilustrado, nº 49, 1 de maig de 1899.
* Jerezanos para la historia.Siglos XIX y XX, Antonio Mariscal. Tierra de Nadie Ediciones. Jerez de la Frontera, 2011
* Mil años de escritores y libros de Jerez, de José Ruiz Mata. Ajuntament de Jerez. Jerez de la Frontera, 2001.
* Francisco Javier de Salas a jerezsiempre.com
# Hualang Yiye

Hualang Yiye (xinès simplificat: 画廊一夜, pinyin: Huàláng Yīyè, literalment 'Una nit a la galeria d'art') és un curtmetratge d'animació xinés produït pel Shanghai Animation Film Studio i dirigit per A Da. Va estrenar-se el 1978, dos anys després de la mort de Mao Zedong, i un any després de la caiguda de la banda dels quatre. Va ser una de les primeres produccions de l'animació xinesa des del final de la Revolució Cultural, i la temàtica del curtmetratge s'enquadra dins del que s'anomenà literatura de les cicactrius, crítica amb el que havia ocorregut al país des del 1966.
La trama s'ambienta en un museu on els objectes cobren vida. És un curtmetratge fantasiós, on els artistes experimenten tècniques, en una història que critica la Revolució Cultural de manera metafòrica, però directa. Juntament amb Nezha Nao Hai, del 1979, és una de les pel·lícules d'animació més crítiques amb la Revolució Cultural. La metàfora consisteix en el fet que una sèrie d'objectes, com un bastó amb punxes, entren a un museu per a eliminar dibuixos fets per xiquets, com paisatges, històries quotidianes o animals, que finalment cobren vida i derroten els enemics. La crítica se centra en el món de l'art, ja que durant la Revolució Cultural les temàtiques no realistes i les històries protagonitzades per animalets havien desaparegut seguint una particular interpretació de les Converses de Yan'an.

## Referències

* ↑ Wu, Weihua. Chinese Animation, Creative Industries, and Digital Culture. Routledge, 2017-08-03. ISBN 978-1-351-61108-4.
* 1 2 3 Fang, Karen. Surveillance in Asian Cinema: Under Eastern Eyes. Taylor & Francis, 2017-02-24, p. 76-78. ISBN 978-1-317-29881-6.
* 1 2 Jones, Stephanie, "The Chinese Animation Industry: from the Mao Era to the Digital Age" (2019) Master's Projects and Capstones, 907. pgs 16-17
* 1 2 3 4 Bruckner, Franziska; Lang, Holger; Gilic, Nikica; Šuljic, Daniel; Turkovic, Hrvoje. Global Animation Theory: International Perspectives at Animafest Zagreb. Bloomsbury Publishing USA, 2018-11-01, p. 71. ISBN 978-1-5013-3715-4.
* ↑ 颜慧; 索亚斌. 中国动画电影史 (en xinès). 中国电影出版社, 2005, p. 1850. ISBN 978-7-106-02381-2.
* ↑ 美术电影创作研究. 中国电影出版社, 1984, p. 14-15.
* 1 2 张慧临. 20世纪中国动画艺术史. 陕西人民美术出版社, 2002, p. 114-117. ISBN 978-7-5368-1488-2.
* ↑ 三个和尚: 从三句话到一部动画片. 中国电影出版社, 1984, p. 78.
* ↑ 银色印记: 上海影人理论文选. 復旦大學出版社, 2005, p. 36. ISBN 978-7-309-04398-3. «上海影人理论文选国印记一类是漫画形式的美术片,如动画片《黄金梦》、《画廊 一夜》,前者讽刺资本主义世界;后者揭露“四人帮”的丑恶。此类美术片音乐就是极其 夸张的喜剧性音乐。除此之外,在美术片音乐中为正剧谱写的也有,如《半夜鸡叫》等。»
# Institut Polar Noruec

L'Institut Polar Noruec (en noruec: Norsk Polarinstitutt) és la institució nacional de Noruega per a la recerca polar. Funciona sota els auspicis del Ministeri noruec de medi ambient. L'institut organitza expedicions a les regions de l'Àrtida i l'Antàrtida i dirigeix un centre de recerca a Ny-Ålesund. Les oficines es troben a Tromsø i Svalbard, alhora que manté una base cièntifica a la Terra de la Reina Maud, a l'Antàrtida. Unes 160 persones hi treballaven el 2021.
L'antecessor de l'institut va ser el Norges Svalbard-og Ishavsundersøkelser (NSIU) per Adolf Hoel el 1928. Després de la Segona Guerra Mundial, el govern volia distanciar-se d'Adolf Hoel, que havia mostrat massa proximitat amb els interessos en la zona polar de l'Alemanya nazi. El 1948 es va crear l'actual institut. Harald Ulrik Sverdrup, que des de 1936 havia dirigit l'Institució Scripps d'Oceanografia a Califòrnia, en va esdevenir el primer director. El nou institut va absorbir els actius del NSIU.

## Directors
### Norges Svalbard-og Ishavsundersøkelse

* 1928 - 1945 Adolf Hoel
* 1945 - 1948 Anders Orvin

### Norsk Polarinstitutt

* 1948 - 1957 Harald Ulrik Sverdrup
* 1957 - 1960 Anders K. Orvin
* 1960 - 1983 Tore Gjelsvik
* 1983 - 1991 Odd Rogne
* 1991 - 1993 Nils Are Øritsland
* 1993 - 2005 Olav Orheim
* 2005 - 2017 Jan-Gunnar Winther
* 2017 - … Ole Arve Misund

## Referències

* ↑ «Organisasjon» (en noruec bokmål). Norsk Polarinstitutt, 2021. [Consulta: 7 juny 2021].
* 1 2 3 Jølle, Harald Dag. «The history of The Norwegian Polar Institute» (en anglès). [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Ny toppjobb for Jan-Gunnar Winther» (en noruec bokmål). High North News, 19-03-2018. [Consulta: 6 març 2022]. «Jan-Gunnar Winther was Director of the Norwegian Polar Institute for 12 years. Now he will lead the new National Centre for the Ocean and the Arctic.»
* ↑ «Ole MISUND | Managing Director | Norwegian Polar Institute, Tromsø» (en anglès). Researchgate. [Consulta: 6 març 2022].

## Enllaços externs

* Institut Polar Noruec - Lloc web oficial
# EndNote

EndNote és un paquet informàtic de gestió de referències, usat per manejar llistats bibliogràfics i cites en escriure assajos i articles. És desenvolupat per Clarivate Analytics.

## Característiques

El programa agrupa les dades bibliogràfiques en «llibreries» amb extensió d'arxiu *.enl i una carpeta corresponent de *.data. Hi ha diverses maneres d'agregar una referència a una biblioteca: manualment, exportant, important, etc. El programa presenta a l'usuari una finestra que conté un menú per seleccionar el tipus de referència que calgui (llibre, article periodístic, pel·lícula, etc.), i els camps associats amb aquest registre, tant en general (autor, títol, any, etc.) com els relacionats amb un tipus de referència en particular (nombre d'ISBN, per a publicacions, durada, per a pel·lícules, etc.).
És possible exportar i importar referències entre l'EndNote i altres programes. Això permet a l'usuari manejar llistats amb múltiples referències, estalviant la tasca de la càrrega manual. En alguns serveis d'indexació de bases de dades, com PubMed, o determinats cercadors, com Google Scholar, és possible importar directament les referències d'un article consultat.

## Referències

* ↑ «EndNote». EndNote. [Consulta: 17 març 2017].
* ↑ «Comparación de gestores bibliográficos - Citavi, Colwiz, EndNote, JabRef, Mendeley, Paperpile, RefWorks, Zotero - 6a actualización». mediatum - digital collection management. Technische Universität München, 09-02-2017. [Consulta: 17 març 2017].
# Hugo Jamioy Juagibioy

Hugo Jesús Jamioy Juagibioy (nascut en 1971) és un poeta i contista colombià, provinent de l'ètnia indígena kamëntsá del sud de Colòmbia.

## Biografia

Jamioy va néixer a Waman Tabanók (que significa "El nostre lloc sagrat d'origen"), localitzat a Sibundoy, departament de Putumayo. El seu pare és un metge tradicional i la seva mare teixidora.
Es va vincular a la Universitat de Caldas per estudiar agronomia. No obstant això, la veritable passió de Jamioy era la poesia, per la qual cosa va començar a escriure, publicant la seva primera obra en 1999 mitjançant el suport de la Universitat Nacional de Colòmbia. El 2005 va publicar la seva obra más reconeguda, Danzantes del viento, que va ser rellançada en 2010 amb nous textos poètics.
El Ministeri de Cultura va premiar al poeta amb una Beca de Recerca Nacional en Literatura en 2006. Tres anys després va guanyar la Beca Nacional de Creació d'Oralitura, atorgada pel mateix ens governamental. En 2013 va participar al Festival Folklife, organitzat per l'Institut Smithsonià a Washington, DC.

## Obres publicades

* Mi fuego y mi humo, mi tierra y mi sol (1999). Infección Editores, Facultad de Derecho Ciencias Jurídicas y Sociales, Dirección de Bienestar Universitario, Universidad Nacional de Colombia, Bogotá.
* No somos gente (2000)
* Bínÿbe Oboyejuayëng. Danzantes del Viento (2010). Bogotá: Ministerio de Cultura.

## Referències

* 1 2 "Colombia." Arxivat 2014-01-11 a Wayback Machine. Smithsonian Folklife Festival. 11 de enero de 2014.
* 1 2 Rendón, Fernando. "Colombia: Hugo Jamioy Juagibioy." Arxivat 2017-11-17 a Wayback Machine. Poetry International Rotterdam. 11 de enero de 2014.
* 1 2 3 «Tres poetas/oralitores contemporáneos de la Amazonía». Arxivat de l'original el 2019-12-05. [Consulta: 7 gener 2020].
* ↑ «Hugo Jamioy Juagibioy: Un danzante del viento», 29-03-2019. [Consulta: 7 gener 2020].
* ↑ Cibreiro, Estrella. Global Issues in Contemporary Hispanic Women's Writing: Shaping Gender, the Environment, and Politics (en anglès). Routledge, 27 de novembre de 2012. ISBN 978-1-136-17715-6 [Consulta: 7 gener 2020].

## Bibliografia

* Cibreiro, Estrella and Francisca López. Global Issues in Contemporary Hispanic Women Writers. Routledge, 2012. ISBN 978-0415626941.

## Enllaços externs

* Lo puro, vida del futuro (Hugo Jamioy, Kamsá, Colombia) a YouTube
# Bruno Mealli

Bruno Mealli (Malva di Loro Ciuffenna, Toscana, 20 de novembre de 1937 - Malva di Loro Ciuffenna, 3 d'agost de 2023) va ser un ciclista italìà, que fou professional entre 1961 i 1969. En el seu palmarès destacaren tres etapes al Giro d'Itàlia i el Campionat d'Itàlia de ciclisme en ruta de 1963.

## Palmarès

* 1958
** 1r a la Coppa Ciuffenna
* 1959
** 1r al Giro del Casentino
* 1961
** 1r al Giro del Lazio
* 1962
** 1r al Premi de la Indústria i el Comerç de Prato
** 1r al Giro de l'Emília
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1963
** Campió d'Itàlia de ciclisme en ruta
** 1r al Giro de Romanya
* 1964
** 1r al Giro del Lazio
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 1965
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1966
** 1r al Gran Premi de la vila de Camaiore
* 1967
** 1r al Giro de Romanya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1961. 54è de la classificació general
* 1962. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1963. 17è de la classificació general
* 1964. 30è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1965. 17è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. Ports el mallot rosa durant 5 etapes
* 1966. 25è de la classificació general
* 1967. 44è de la classificació general
* 1969. Abandona (10a etapa)

## Referències

* ↑ Bicisport. «Addio a Bruno Mealli: aveva 85 anni, era il più vecchio campione italiano» (en italià), 03-08-2023. [Consulta: 15 agost 2023].
* ↑ «MEALLI Bruno». [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ «Palmarès de Bruno Mealli (Ita)». [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Bruno MEALLI» (en italià). [Consulta: 27 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Bruno Mealli a sitiodeciclismo.net
# La espalda del mundo

La espalda del mundo és una pel·lícula documental espanyola del 2000 dirigit per Javier Corcuera Andrino, premiat al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià.

## Argument

El documental dona seguiment a tres situacions d'exclusió (social, racial, política) en la qual viuen moltes persones arreu del món, tant als països rics com als països empobrits. Està dividida en tres segments amb tres protagonistes reals:
* El primer segment, "El niño", mostra la història de Guinder Rodríguez, un nen d'11 anys que viu amb els seus pares i tres germans més a una barraca a la perifèria de Lima. Intenta compaginar treball i educació treballant com a picapedrer amb els seus amics Michael, Cuti, Martín i Raúl.
* El segon segment, "La palabra", mostra el cas de Leyla Zana, política kurda esposa de Mehdi Zana, que era embarassada del seu segon fill quan empresonaren el seu marit. i que hagué d'aprendre turc per poder visitar-lo a la presó. Va estudiar i arribaria a ser la primera dona kurda escollida diputada a la Gran Assemblea Nacional de Turquia. Durant el seu jurament portava una diadema amb els colors de la bandera del Kurdistan i en acabar el jurament va afegir una frase sobre la germanor dels pobles en kurd. Per aquest motiu fou condemnada a 15 anys de presó.
* El tercer segment, "La vida", mostra la història de Thomas Miller-El, que des del 1986 és al "corredor de la mort" a Texas condemnat per robatori i doble assassinat. Des de llavors ha conegut a 120 persones que han estat executades i ha tingut deu dates d'execució que no s'han arribar a complir gràcies a les apel·lacions del seu advocat.

## Premis

Va guanyar el Premi OCIC al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana, el Premi FIPRESCI al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià i el Premi Turia al millor director novell.

## Referències

* ↑ la espalda del mundo al web de FIPRESCI
* ↑ La espalda del mundo al web del Festival de Sant Sebastià
* ↑ La espalda del mundo a Fotogramas
* ↑ Leyla Zana, la diputada condenada a cárcel en Turquía por defender los DDHH, a eulixe.com
* ↑ After Two Supreme Court Reversals, Texas Man Sentenced to Life a deathpenaltyinfo.org
* ↑ Premis a IMDB

## Enllaços externs

* La espalda del mundo a documaniatv.com