OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sobreseïment

El sobreseïment (que prové del llatí supersedere) és un tipus de resolució judicial que dicta un jutge o un tribunal, suspenent un procés per falta de causes que justifiquin l'acció de la justícia. Habitualment és una institució del dret processal penal.
En el sobreseïment el jutge, en veure la falta de proves o certs pressupostos, no entra a conèixer el fons de l'assumpte o s'absté de seguir-ho fent, i pot acabar el procés abans de dictar sentència. Per aquest motiu, depenent de la legislació, el sobreseïment no provoca normalment l'efecte de cosa jutjada i el procés es podria reobrir més endavant.
Normalment, el sobreseïment es dicta mitjançant un acte, que pot ser objecte de recurs.

## Tipus de sobreseïment

El sobreseïment pot ser definitiu o temporal segons posi fi al procediment o únicament ho suspengui o paralitzi per certes i determinades causals legals.
També pot ser total o parcial depenent si refereix a totes o a alguna de les parts o fets de la causa.

## Regulació a Espanya

En el Dret d'Espanya, el sobreseïment és regulat en els articles 414.3, 418.2, 423.3 i 424.2 (entre altres) de la Llei d'Enjudiciament Civil. És un institut jurídic previst per a diferents casos que impossibiliten la continuació del procés, quedant imprejutjat l'objecte del litigi.
* Causes: Falta de pressupostos processals no subsanables (p. ex.: litispendència, art. 421 LEC) o subsanables però que no s'han esmenat (p. ex., litisconsorci passiu necessari, art. 420.4 LEC), falta de requisits processals essencials (p. ex.: art. 423.3.II LEC) i incompareixença de les parts a l'audiència prèvia (art. 414.3 LEC).
* Efectes: Finalització del procés mitjançant acte, la pretensió queda imprejutjada (no hi ha sentència sobre el fons) i no hi ha efecte de cosa jutjada, però només es podrà reobrir el procés si es tracta d'una circumstància subsanable.
* Condemna en costes: Per a la part que hagi ocasionat el sobreseïment.

## Referències

* ↑ «Auto de la Audiencia Provincial de Barcelona de 15 de enero de 2015, FJ 3º» (PDF). Poder Judicial de España, 15-01-2015.
# Hamar OL-Amfi

Hamar OL-Amfi (abreviatura de Hamar Olympic Amphitheatre), també conegut amb el nom de Nordlyshallen (Aurora polar), és un complex esportiu a la ciutat de Hamar (Noruega) destinat principalment a la pràctica de l'hoquei sobre gel. Les obres de construcció van començar el 1984 i avui en dia té una capacitat per a 6.091 espectadors. És l'edifici de fusta més gran al nord d'Europa.
Durant els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 celebrats a Lillehammer fou la seu de les proves de patinatge artístic i short track. Per a aquesta última prova s'hagué de modificar la pista, i crear sis pistes per la pràctica del short track.

## Referències

* ↑ Hals, Anne. Byutvikling i Hamar : arkitektur gjennom 150 år. Hedmarksmuseet og Domkirkeodden, 1999.
* ↑ Hove-Ødegård, Arne; Celius, Sten; Brun, Ivar Ole. An Olympic Fairy Tale (en anglès). Lillehammer Kommune, 2004.
# Victòria Almuni i Balada

Victòria Almuni i Balada (la Sénia, 1962) és una professora, investigadora i divulgadora, especialitzada en temes històrics i arquitectònics de les Terres de l'Ebre i del nord del País Valencià.
Doctora en Història de l'Art per la Universitat de Barcelona, la seva recerca s'ha centrat en l'estudi de diversos monuments i edificis rellevants de les comarques compreses a la diòcesi de Tortosa, com és el cas de la catedral de Tortosa. També en la recerca i la divulgació històrica i patrimonial del territori. És catedràtica de Geografia i Història a Educació Secundària i ha estat professora associada del Departament d'Història i Història de l'Art de la Universitat Rovira i Virgili (Didàctica de les Ciències Socials).
Ha format part del patronat del Museu del Montsià, ara Museu de les Terres de l'Ebre, de la Comissió de Patrimoni de la Generalitat de Catalunya a les Terres de l'Ebre i actualment del patronat del Museu de Tortosa. Forma part també de la Comissió Cívica del Patrimoni de les Terres de l'Ebre, de la qual va ser la primera presidenta. És presidenta del Centre d'Estudis Seniencs i representant a la Sénia del Campus Extens de la Universitat Rovira i Virgili. Forma part del consell de redacció de la publicació Plecs d'història local.
Ha estat una de les impulsores del col·lectiu Itineraris per les Terres de Cruïlla, format per Centres d'Estudi i entitats culturals de banda i banda del Sénia, que es dediquen a la recerca i divulgació del patrimoni de la zona de contacte entre Catalunya, València i Aragó.
El maig de 2018 el govern català a l'exili va proposar concedir-li la Creu de Sant Jordi, confirmada el juliol de 2018 «per la seva recerca especialitzada en temes històrics i arquitectònics de les Terres de l'Ebre i del nord del País Valencià».
El juny de 2021 és nomenada Directora dels Serveis Territorials de Cultura de les Terres de l'Ebre. L'any 2023 encapçala la candidatura d'Endavant la Sénia-ERC-AM a les eleccios municipals del 28 de maig i, després de ser la llista més votada, el 17 de juny és nomenada nova alcaldessa de la Sénia.

## Referències

* ↑ «Personalitats Creu Sant Jordi 2018». Arxivat de l'original el 2018-07-18. [Consulta: 17 juliol 2018].
* ↑ «El Govern a l'exili proposa les Creus de Sant Jordi 2018». Ara.cat.
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 30 persones i 24 entitats». Gencat, 17-07-2018. Arxivat de l'original el 2018-07-18. [Consulta: 18 juliol 2018].
* ↑ Aja, Dani Sainz De. «La nova delegada de Cultura serà la Creu de Sant Jordi senienca Victòria Almuni», 30-06-2021. [Consulta: 30 juny 2021].
* ↑ «Ajuntament de la Sénia – Web de l'Ajuntament de la Sénia», 11-08-2023. [Consulta: 22 agost 2023].
# Steven Burke

Steven Burke, MBE, (Burnley, Lancashire, 4 de març de 1988) és un ciclista en pista britànic. Especialista en la persecució, ha obtingut tres medalles als Jocs Olímpics, dues d'elles d'or. També ha guanyat diverses medalles als Campionats del món.

## Palmarès en pista

* 2005
** Campió d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Ross Sander, Andrew Tennant i Ian Stannard)
* 2006
** Campió d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Adam Blythe, Peter Kennaugh i Jonathan Bellis)
* 2007
** Campió d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Peter Kennaugh, Ben Swift i Jonathan Bellis)
** Campió nacional de scratch
* 2008
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Pequín en persecució individual
** Campió d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Peter Kennaugh, Andrew Tennant i Mark McNally)
* 2009
** Campió d'Europa sub-23 en Persecució
** Campió nacional de kilòmetre
* 2010
** Campió d'Europa en Persecució per equips, amb Edward Clancy, Jason Queally i Andrew Tennant
* 2011
** Campió d'Europa en Persecució per equips, amb Edward Clancy, Peter Kennaugh i Andrew Tennant
** Campió nacional de persecució
* 2012
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Londres en persecució per equips, amb Geraint Thomas, Edward Clancy i Peter Kennaugh
** Campió del món de persecució per equips, amb Geraint Thomas, Edward Clancy i Peter Kennaugh
* 2013
** Campió d'Europa en Persecució per equips, amb Edward Clancy, Owain Doull i Andrew Tennant
* 2015
** Campió d'Europa en Persecució per equips, amb Owain Doull, Jonathan Dibben, Bradley Wiggins, Andrew Tennant i Matthew Gibson
* 2016
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en persecució per equips, amb Edward Clancy, Bradley Wiggins i Owain Doull

### Resultats a la Copa del Món

* 2007-2008
** 1r a Copenhaguen, en Persecució per equips
* 2008-2009
** 1r a Manchester i Copenhaguen, en Persecució per equips
* 2009-2010
** 1r a Manchester, en Persecució per equips
* 2010-2011
** 1r a Manchester, en Persecució per equips
* 2013-2014
** 1r a Manchester, en Persecució per equips
* 2014-2015
** 1r a Londres, en Persecució per equips
* 2017-2018
** 1r a Manchester, en Persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Palau de Gel Bolxoi

El Palau de Gel Bolxoi (en rus: Большо́й ледо́вый дворе́ц, Bolxoi ledovi dvorets) és un pavelló esportiu multiusos de 12.000 seients situat a Sotxi, Rússia, que va ser inaugurat el 2012. "Bolxoi" significa "gran", d'aquí que el nom correcte en català seria "el Gran palau de gel". El lloc se l'ha comparat, per la seva semblança, amb un ou de Fabergé. Juntament amb el Xaiba Arena, acollí alguns dels esdeveniments d'hoquei sobre gel dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2014. Les dues seus estan ubicades a 300 metres de distància.
El cost de construcció del pavelló fou del voltant de 180.100.000 dòlars dels Estats Units, incloent-hi les obres temporals per als Jocs Olímpics. Després dels Jocs, el recinte serveix d'estadi esportiu i sala de concerts.

## Referències

* 1 2 «Bolshoy Ice Dome» (en anglès). Sochi2014.com. Arxivat de l'original el 2014-02-05. [Consulta: 14 febrer 2014].
* ↑ «Bolshoy Ice Dome - Sochi 2014 Venue» (en anglès). Sochi2014Olympicswiki.com. Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 14 febrer 2014].
* ↑ «81 Days to Sochi: The coastal cluster» (en anglès). Sportsnet, 18-11-2013. [Consulta: 21 febrer 2014].
* ↑ «Venue profile» (en anglès). Sochi2014.com. Arxivat de l'original el 2017-01-18. [Consulta: 29 setembre 2010].

## Enllaços externs

* Informació del projecte de construcció Arxivat 2013-04-06 a Wayback Machine. (rus)
# Félix Malloum

Félix Malloum Ngakoutou Bey-Ndi o, senzillament, Félix Malloum —en àrab فليكس معلوم, Filīks Maʿlūm— (Sarh, 10 de setembre de 1932-París, 12 de juny de 2009) fou un militar i polític txadià.
Va assistir a l'acadèmia militar francesa i va participar en accions a Indoxina i Algèria. Posteriorment va exercir com a oficial de l'exèrcit txadià i fou membre del govern pe Partit Progressista Txadià (PPT). El 1971, es va convertir en cap de l'estat major amb el rang de coronel i va ser nomenat comandant en cap de les forces armades el 1972. El juliol de 1973, va ser arrestat i empresonat pel president François Tombalbaye per l'acusació de conspirar contra el govern, però va ser alliberat després d'un reeixit cop d'estat el 13 d'abril de 1975. Va exercir de president i de primer ministre del Txad fins al 29 d'agost de 1978, quan Hissène Habré va ser nomenat primer ministre per integrar els rebels armats del nord al govern. Tanmateix, va fracassar i va renunciar a la presidència el 23 de març de 1979 després de signar l'acord de pau de Kano que permetia als rebels formar un govern provisional.
Malloum es va retirar de la política i es va establir a Nigèria. Va tornar a la capital txadiana N'Djamena el 31 de maig de 2002, després de 23 anys a l'exili.
Malloum va morir per una aturada cardiorespiratòria als 76 anys el 12 de juny de 2009 a París, França.

## Referències

* ↑ Hornburger, Jane. African countries and cultures : a concise illustrated dictionary. Nova York: D. McKay Co, 1981. ISBN 0679205071.
* ↑ M. Lentz, Harris. Heads of States and Governments Since 1945. Routledge, 4 febrer 2014, p. 155–156. ISBN 9781134264902.
* ↑ "Félix Malloum: Retour à N'Djamena de l'ancien président tchadien" Arxivat 2006-10-04 a Wayback Machine., Afrique Express, N° 251, June 18, 2002 (francès)
* ↑ Décès de l'ex-président Félix Malloum, Jeune Afrique, June 13, 2009 (francès)
* ↑ «Chadians pay last respect to late ex-president Malloum». [Consulta: 27 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Country Study, Chad
* Tchadien.com (francès)
# Iván Mérgola Gómez

Iván Mérgola Gómez (Madrid, 1977 - Eivissa, 14 de gener de 2025) va ser un músic, docent i gestor cultural pitiús. Va fundar l'Escola Municipal de Música de Formentera el 1999, que amb el temps va afegir una secció oficial de dansa, i va impulsar la creació de cors i la Banda Municipal de Formentera. Des del 2021, dirigia el Patronat de Música d'Eivissa, on va treballar per ampliar l'oferta educativa i les infraestructures musicals. Va morir als 47 anys a causa d'un càncer.

## Referències

* ↑ Boix, Arnau. «Mor Iván Mérgola Gómez, docent, músic i gestor cultural de les Pitiüses». [Consulta: 15 gener 2025].
# Mateu Llobera Bauzà

Mateu Llobera Bauzà (Pollença, 1923 - 2019) fou un pintor mallorquí.
Començà pintant l'any 1949, quan va participar en la creació del Grupo de Acuarelistas de Baleares. Posteriorment, es dedicà íntegrament a la pintura a l'oli. Al llarg de la seva vida va exposar no sols a Pollença, el seu poble natal, sinó sobretot a Palma i altres indrets d'Espanya i l'estranger (Suissa, Itàlia, Alemanya o els Estats Units). Predominen els paisatges, les marines i escenes de la vida quotidiana del pobles; temes principals de la seva extensa obra.
Va morir l'any 2019, considerat com el darrer exponent de l'Escola pollencina de pintura, fundada al segle XX per Hermen Anglada Camarasa.

## Referències

* 1 2 3 Largo, Ana. «La galería Vanrell homenajea la trayectoria del artista Mateu Llobera» (en castellà), 05-12-2013. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Mateu LLOBERA (1923-2019) Prix aux enchères, cote - Acheter et vendre avec Artprice» (en francès). [Consulta: 26 gener 2025].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Pollença. «Ha mort el pintor pollencí Mateu Llobera». [Consulta: 11 gener 2023].
# Frederick Norris

Frederick Norris (Tyldesley, 4 de setembre de 1921 - Tyldesley, 13 de desembre de 2006) fou un atleta anglès, especialista en curses de fons, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on fou vuitè en els 10.000 metres del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, abandonà en la marató del programa d'atletisme.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en la marató del Campionat d'Europa d'atletisme de 1958, rere Sergei Popov i Ivan Filin. Va prendre part en els Jocs de la Commonwealth de 1958. Durant la seva carrera va establir més de 50 rècords britànics i anglesos en diverses distàncies. Va ser el campió de la Gran Bretanya (AAA) de les 10 milles el 1958 i el 1959.

## Millors marques

* 10.000 metres. 30' 09.8" (1952)
* Marató. 2h 19' 08" (1960)

## Referències

* ↑ «Olympian, Fred Norris dies, aged 85» (en anglès). [Consulta: 4 desembre 2021].
* 1 2 «Olympedia – Marathon, Men». [Consulta: 4 desembre 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Berlin 2018 Statistics Handbook». european-athletics.org [Consulta: 20 juny 2020].
* ↑ «Frederick Norris | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-12-04. [Consulta: 4 desembre 2021].
* ↑ «British Athletics Championships 1945-1959». [Consulta: 4 desembre 2021].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Nagano-shi Wakasato Tamokuteki Sports Arena

El Nagano-shi Wakasato Tamokuteki Sports Arena, popularment anomenat Big Hat, (en japonès: ビッグハット) és un complex esportiu d'interior situat a la ciutat de Nagano (Japó), utilitzat per a la pràctica de l'hoquei sobre gel i de patinatge de velocitat en pista curta.
Construït el 1995 amb una capacitat per a 10.104 espectadors, fou utilitzat en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano esdevenint la seu principal de la competició d'hoquei sobre gel.

## Enllaços externs

* (japonès) Portal
# Foca de bandes

La foca de bandes (Histriophoca fasciata) és una espècie de foca que viu al glaç estacional de les regions àrtiques i subàrtiques de l'oceà Pacífic nord, especialment al mar de Bering i el mar d'Okhotsk. Es caracteritza per la seva coloració llampant, amb dues amples bandes blanques i dos cercles blancs sobre un pelatge marró fosc o negre. És l'única espècie vivent del gènere Histriophoca.

## Referències

* ↑ Wozencraft, W. C. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005. ISBN 9780801882210.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Khachapuri

El Khachapuri (Georgià: ხაჭაპური khach’ap’uri [xɑ'tʃɑ'puri] compost per ხაჭო: [xa'tʃo] "formatge fresc/mató" + პური : ['puri] "pa") és un plat típic i popular de la gastronomia georgiana i estès, també, a altres països ex-soviètics.
Es tracta d'un pa que pot adoptar diferents formes (rodó, rectangular o en forma de barca) al qual se li afegeix formatge agre com seria el cas de l'imeruli (d'Imerècia) o el suluguni (de Mingrèlia i Svanètia) o formatge salat com seria el cas del bryndza. El formatge es ratlla i en alguns casos s'acompanya amb un ou. També s'hi agefeix mantega en el cas que el resultat no sigui prou cremós.
Llur popularitat és tan gran que economistes del think tank ISET-PI, relacionat amb la International School of Economics at Tbilisi State University, van idear un índex per tal de mesurar la inflació a partir del preu del Khachapuri d'Imerècia inspirat en l'Índex Big Mac de The Economist. En el cas georgià, el còmput es duu a terme a partir del preu de la farina, el formatge, la mantega, els ous, la llet i el llevat.

## Variants

El Khachapuri presenta algunes variants marcades per l'emplaçament geogràfic:
* Khachapuri d'Imerècia: Un dels més populars. De forma circular.
* Khachapuri d'Adjària: El més conegut fora de Geòrgia. Té forma de barca. Se li afegeix un ou i un tros de mantega.
* Khachapuri de Mingrèlia: de forma rodona. Semblant al d'Imerècia però se li afegeix més formatge.
* Khachapuri de Penovani: Originari de Samtskhe-Javakheti. Generalment té forma quadrada. És considerada la varietat més senzilla de Khachapuri.
* Khachapuri de Gúria: Té forma de lluna creixent i es prepara pel Nadal ortodox.
* Khachapuri d'Ossètia: Similar pel que fa a la forma al d'Imerècia. S'elabora amb patata bullida.
* Khachapuri de Svanètia: Es farceix amb formatge gras, ous i cebes verdes. Té forma circular.
* Khachapuri d'Adjària
* Khachapuri de Mingrèlia
* Khachapuri d'Ossètia

## Referències

* ↑ «Georgia’s Khachapuri Combines Tradition, Egg and Cheese Bread | Institute of Culinary Education» (en anglès). [Consulta: 14 juliol 2022].
* ↑ Goldstein, Darra. The Georgian feast : the vibrant culture and savory food of the Republic of Georgia. Revised and expanded 25th anniversary edition, 2018. ISBN 978-0-520-30026-2.
* ↑ «Khachapuri Index» (en anglès). [Consulta: 14 juliol 2022].
* ↑ Farley, David. «Georgia’s addictive cousin to pizza?» (en anglès). [Consulta: 14 juliol 2022].
* ↑ «7 Khachapuri Varieties Ranked From the Worst To the Best». [Consulta: 27 juny 2024].
* ↑ «Warm khachapuri flatbreads take me back to Georgia – here’s the recipe | Marcel Theroux» (en anglès), 02-02-2021. [Consulta: 14 juliol 2022].
* ↑ «Día Mundial del Huevo: Tokeneneng y otras recetas raras que no conoces» (en castellà), 09-10-2020. [Consulta: 14 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Recepta de khachapuri (TV3)
* Recepta de khachapuri (New York Times)
# Hotel Adlon. Una saga familiar

Hotel Adlon. Una saga familiar o La saga dels Adlon (títol original en alemany, Das Adlon. Eine Familiensaga) és un telefilm alemany emès en tres parts que es va emetre per primera vegada al canal ZDF els dies 6, 7 i 9 de gener de 2013. El va produir Oliver Berben i va ser per Uli Edel. L'escenari de moltes escenes és l'Hotel Adlon de Berlín, que representa la intersecció entre la nissaga Adlon i una segona família fictícia. La pel·lícula cobreix el període des de la llicència urbanística de l'hotel el 1904 fins a la seva reobertura el 1997. Té lloc en diverses èpoques de la història recent alemanya, des de l'Imperi fins a la Primera Guerra Mundial, els feliços anys vint, l'era del nacionalsocialisme amb la Segona Guerra Mundial, la postguerra, i els primers anys de l'RDA a Berlín. S'ha doblat al català central per a TV3, que la va emetre el 8 de desembre de 2024 amb el títol d'Hotel Adlon. Una saga familiar; i al valencià per a À Punt amb el nom de La saga dels Adlon, que es va estrenar el 26 de gener de 2025.

## Referències

* 1 2 Evelyn Roll. «Zimmer mit Aussicht» (en alemany). Süddeutsche Zeitung.
* ↑ «Hotel Adlon. Una saga familiar». Goita què fan, ara!. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «La saga dels Adlon». À Punt. [Consulta: 23 gener 2025].

## Enllaços externs

* Anunci en català de la sèrie per TV3
# Tractat del Pla d'Arrem

El tractat del Pla d'Arrem es va firmar el 22 d'abril de 1513 entre Sent Biat i Aran, amb l'impuls de la monarquia francesa i espanyola. En el tractat, les valls es comprometen a tenir pau, a no tallar les relacions comercials i a prendre mesures comunes en cas de guerra entre França i Espanya. El tractat del pla d'Arrem és un tractat de lies e patzeries, una expressió formada per dues paraules occitanes. La primera «ligas», fa referència a l'acord que uneix a les valls que el signen, i «patzerias» conté la idea de pau entre les valls. Són acords destinats a reglamentar els dret de pastura, de trànsit de ramats o de mercaderies, però també de preservar la pau entre elles.
El rei espanyol que permet aquest tractat és Ferran el Catòlic. El rei francès és Lluís XII, conegut com a Lluís d'Orleans. Per part de l'estat francès hi participen la Val de Loron, Larbost, Varossa, Oueil, Banhèras, Aura, Neste, Frontinhas, la castellania de Sent Biat, la baronia i senyoriu d'Aspèth, la castellania de Castilhon, el vescomtat de Coserans, la ciutat de Sent Líser i la senescalia de Tolosa. Per part espanyola, signen el marquesat del Pallars, el vescomtat de Vilamur, la Vall d'Aran, el comtat de Ribagorça, la vall de Benasc, la vall de Chistén, Barravés, la baronia d'Erill, l'abadia de Lavaix, la baronia de Bielsa, la baronia d'Orcau, la vila de Tremp i Conca d'Orcau.
Dins del fons del Conselh Generau dera Val d'Aran es conserva la còpia del tractat de lies e patzeries de 1513 en català, possiblement datat entre 1664-1665 i que també conté les ratificacions dels reis espanyols i francesos., la còpia del tractat en francès, datat a Sant Beat el 28 de juliol de 1643 i la còpia en gascó, sense data, possiblement de 1654.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Plan d'Arrem, 22 d'abril de 1513». Xarxa d'Arxius Comarcals, Val d'Aran, 19-03-2012. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2014. [Consulta: 2 juliol 2014].

## Bibliografia

* Peir COTS e CASANHA, Los derechos de paso, pastos y aguas entre Aran, Comenges y Coserans, y su relación con los tratados de Lies i Patzeries, Conselh Generau d'Aran, 2003 ISBN 84-89940-67-3 255p
* Christian BOURRET, Les Pyrénées centrales du IX° au XIX° siècle. La formation progressive d'une frontière, Pyrégraph (Aspet), 1995, 461p
* Rémy COMET, L'enclave espagnole du val d'Aran. Son passé.Ses anciens privilèges, coutumes et relations pastorales dans les Pyrénées centrales, L'adret (Toulouse), 1985, réédition de 1929
* Patrice POUJADE, Une vallée frontière dans le grand siècle. Le val d'Aran entre deux monarchies, Pyrégraph (Aspet), 1998, 436p ISBN 2-908723-24-7
* Emmanuel Le Roy Ladurie, Lies et passeries dans les Pyrénées, (Tarbes), 1986, 234p
* https://ddd.uab.cat/pub/llibres/2010/71670/305-314_Pojada.pdf
# Thomas Swindlehurst

Thomas Swindlehurst (Whittington, Lancashire, 21 de maig de 1874 – Liverpool, 15 de març de 1959) va ser un esportista anglès que va competir a primers del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la prova del joc d'estirar la corda formant part de l'equip Liverpool Police.

## Referències

* ↑ «Thomas Swindlehurst Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2012. [Consulta: 8 novembre 2015].