OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teorema de Cantor

El teorema de Cantor és un resultat formalitzable en la teoria de conjunts de Zermelo-Fränkel, que afirma el següent:
* El conjunt potència de qualsevol conjunt A té una cardinalitat estrictament més gran que la cardinalitat del propi A.

## Discussió

El teorema de Cantor és obvi per a conjunts finits: si un conjunt finit té n elements llavors el conjunt de parts d'aquest conjunt té 2$^n$ elements. El fet que sigui vàlid per tot conjunt infinit no és del tot intuïtiu, però permet establir diversos resultats interessants:
* Existeix una infinitat de cardinals transfinits, el que significa que en realitat existeixen molts tipus d'infinits (de fet una infinitat) cada un més gran que l'anterior. Aquest resultat a priori és molt poc intuïtiu, però terriblement important en la fonamentació de les matemàtiques.
* No existeix cap manera d'enumerar tots els subconjunts d'$\mathbb {N}$.
Per il·lustrar la validesa d'aquest teorema per conjunts infinits es reprodueix a continuació una demostració.

## Demostració

Considerem una funció qualsevol f d'A en el conjunt de parts d'A, llavors demostrar el teorema de Cantor requereix provar que f no és suprajectiva (exhaustiva). I per provar que f no és sobrejectiva només cal trobar un subconjunt d'A que no sigui la imatge de cap element d'A a través de f. Cantor considerà un conjunt particular B definit com:
    $B=\left\{\,x\in A:x\not \in f(x)\,\right\}.$
I va provar que aquest subconjunt no pot ser la imatge de cap element d'A. L'argument que va construir Cantor es pot reducció a l'absurd pressuposant de partida que f si és sobrejectiva, i llavors l'argument va com segueix:
* Donat que f és sobrejectiva, llavors existeix $a\in A:B=f(a)$ donat que B és un subconjunt d'A.
* Ara tractarem de veure si $a\in B$ o bé $a\notin B$. Suposem en primer lloc que a pertany a B, llavors per la definició de B es té que a no pertany, el que és contradictori. Per altre costat si suponem que a no pertany a B, llavors per la definició de B, a ha de ser un element de B el que torna a ser una contradicció.
* Per tant, arribem al cas que si existeix un a la imatge del qual sigui el conjunt B llavors irremissiblement arribem a una contradicció, per tant l'única sortida és suposar que dit a no existeix i, per tant, f no pot ser sobrejectiva, com volíem demostrar.

## Referències

* Paul Halmos, Naive set theory. Princeton, NJ: D. Van Nostrand Company, 1960. Reprinted by Springer-Verlag, New York, 1974. ISBN 0-387-90092-6 (Springer-Verlag edition).
* Jech, Thomas, 2003. Set Theory: The Third Millennium Edition, Revised and Expanded. Springer. ISBN 3-540-44085-2.
# Marcel Fässler

Marcel Fässler (Suïssa, 21 de febrer de 1959) és un pilot de bob suís, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Calgary, on guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a quatre del programa de bob. Formà equip amb Ekkehard Fasser, Kurt Meier i Werner Stocker.

## Referències

* ↑ «Marcel Fässler Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-16. [Consulta: 26 març 2020].
# Pepi Bader

Pepi Bader (Grainau, 29 de maig de 1941 - Garmisch-Partenkirchen, 30 d'octubre de 2021) fou un pilot de bob alemany que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Grenoble, on va disputar les dues proves del programa de bob. Fent parella amb Horst Floth va guanyar la medalla de plata en la prova de bobs a dos, mentre en la de bobs a quatre fou cinquè. Quatre anys més tard, als Jocs de Sapporo, tornà a disputar les dues proves del programa de bob i aconseguí les mateixes posicions, plata en bobs a dos i cinquè en el bobs a quatre.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or i una de plata al Campionat del món de bob.

## Referències

* ↑ «Pepi Bader Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 16 febrer 2020].
# Ralph Broome

Ralph Edward Howard Broome OSD CM (Dalhousie, Índia Britànica, 5 de juliol de 1889 - Poole, Dorset, 25 de gener de 1985) va ser un militar de l'Exèrcit britànic i pilot de bobsleigh britànic, que va competir a començaments del segle xx.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla de plata en la prova de bobs a 4 formant equip amb Thomas Arnold, Alexander Richardson i Rodney Soher. Fou el primer medallista en un Jocs d'Hivern nascut a Àsia.
Abans, Broome havia estat reconegut amb la Creu Militar (1915) i l'Orde del Servei Distingit (1918) pels seus serveis al Regiment de Wiltshire durant la Primera Guerra Mundial. Es retirà el 1935 com a tinent coronel.

## Referències

* ↑ «Ralph Broome Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de gener 2012. [Consulta: 3 desembre 2017].
* ↑ The London Gazette: no. 30801. p. 8439. 13 juliol 1918.
* ↑ «British Military lists: Army lists > 1938–1941 – Half-yearly army list > 1940». National Library of Scotland, 31-12-1940. [Consulta: 23 gener 2016].
# Richard Lawrence

Richard Lawrence (West Chazy, 22 de juliol de 1906 - Rochester, 1974) va ser un pilot de bobsleigh estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Garmisch-Partenkirchen, on guanyà la medalla de bronze en la prova de bobs a 2 formant parella amb Gilbert Colgate. En aquests mateixos Jocs fou sisè en la prova de bobs a 4, formant equip amb Francis Tyler, James Bickford i Max Bly.

## Referències

* 1 2 «Gil Colgate, Jr. Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 13 març 2018].
# Romano Bonagura

Romano Bonagura (Ravenna, 15 d'octubre de 1930 - Casalpusterlengo, 30 d'octubre de 2010) fou un pilot de bob italià que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on disputà les dues proves del programa de bob. Guanyà la medalla de plata en la prova del bobs a dos, formant equip amb Sergio Zardini, mentre en el bobs a quatre finalitzà en quarta posició. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or, quatre de plata i una de bronze al Campionat del món de bob.

## Referències

* ↑ «Romano Bonagura Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 5 gener 2020].
# Rudolf Marti

Rudolf Marti (Suïssa, 7 d'abril de 1950) és un pilot de bob suís que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
Durant la seva carrera esportiva va participar en dues edicions dels Jocs Olímpics d'Hivern, on va guanyar dues medalles de plata en la prova del bob a quatre del programa de bob, el 1976 i 1980. En ambdues ocasions va formar equip amb Erich Schärer, Ulrich Bächli i Joseph Benz. En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat del món de bob.
Abans de centrar-se en el bob havia destacat com a atleta, guanyant el 1968 el campionat suís júnior de salt amb perxa.

## Referències

* 1 2 «Ruedi Marti Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 14 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 14 febrer 2020].
# Tàxon infraespecífic

Un nom infraespecífic en botànica, és el nom científic per a qualsevol tàxon per sota de la categoria taxonòmica d'espècie, és a dir un tàxon infraespecífic. El nom científic de les plantes (i d'alguns altres grups) estan regulats per International Code of Nomenclature for algae, fungi, and plants (ICN, anteriorment el International Code of Botanical Nomenclature, ICBN). Aquest especifica un nom en tres parts per a tàxons infraespecífics a més d'un terme de connexió per a indicar la categoria del nom. Un exemple d'això és Astrophytum myriostigma subvar. glabrum, el nom d'una subvarietat de l'espècie Astrophytum myriostigma (cactus de barret de bisbe).
Els noms per sota de la categoria d'espècies de varietats de plantes cultivades i animals domesticats estan regulats per diferents codis de nomenclatura i es formen d'una manera un poc diferent.
Els rangs per sota d'espècie explícitament permesos pel ICN són:
* subespècies - abreviació recomanada: subsp. (però "ssp." també es fa servir)
* varietas (varietat) - abreviació recomanada: var.
* subvarietas (subvarietat) - abreviació recomanada: subvar.
* forma (forma) - abreviació recomanada: f.
* subforma (subform) - abreviació recomanada: subf.

## Abreviacions per a noms infraespecífics

Com els epítets específics, els epítets infraspecífics no es poden usar aïlladament com a noms. Per tant, el nom d'una espècie particular d'Acanthocalycium és Acanthocalycium klimpelianum, el qual es pot abreviar a A. klimpelianum on el context deixa clar el gènere. L'espècie no es pot dir sols com klimpelianum. De la mateixa manera el nom d'una varietat particular d'Acanthocalycium klimpelianum és Acanthocalycium klimpelianum var. macranthum, que es pot abreviar com A. k. var. macranthum i no pas simplement com macranthum.
Quan es dona un nom amb més de tres parts no és estrictament un nom científic. ICN dona com a exemple: Saxifraga aizoon var. aizoon subvar. brevifolia f. multicaulis subf. surculosa; el nom de la subforma podria ser Saxifraga aizoon subf. surculosa.

## Diferència amb la zoologia

En la zoologia, els noms per sota de la categoria d'espècie es formen d'una manera un poc diferent, usant un trinomen o 'nom trinomial'. En zoologia només hi ha una categoria per sota del d'espècie, la subespècie.

## Plantes cultivades

La ICN no regula els noms de les plantes cultivades o cultivars de les plantes. Aquesta regulació la fa el International Code of Nomenclature for Cultivated Plants (ICNCP). Per exemple, Pinus nigra 'Arnold Sentinel' és una cultivar de l'espècie P. nigra particularment erecte i propagat vegetativament.

## Vegeu també

* International Code of Zoological Nomenclature
* International Code of Nomenclature for Cultivated Plants
* Cultivar

## Referències

* ↑ McNeill et al. 2006
* ↑ McNeill et al. 2006, Art. 24
* ↑ McNeill et al. 2006, Art. 4; abbreviations from Recommendation 5A
* ↑ McNeill et al. 2006, Art. 24.1
* ↑ McNeill et al. 2006, Art. 24.1, Ex. 1
# Creu de terme de les Eres

Creu de terme de les Eres és una obra de Verdú (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

De l'escultura gòtica original d'aquesta creu resta només la part del capitell i un fragment de la creu superior. Cada part està situada en un lloc diferent. La creu era de tipologia flordelisada amb els extrems dels braços trilobulats i crucifixió central. El Crist crucificat manté els braços elevats en diagonal; era un Crist de tres claus i d'ampli perizoni. En el capitell vuitavat, cada una de les seves cares es presenta amb un alt relleu, avui en dia força erosionat, on s'observa: un frare pregant agenollat, un Ecce Homo, Sant Llorenç, un Agnus Dei, Sant Pau, Santa Bàrbara i un frare amb un llibre entre les seves mans.

## Història

La creu de les Eres actualment està situada en la part posterior de l'església parroquial de Santa Maria de Verdú. L'única part original que resta d'aquesta creu en el seu lloc és el capitell, i tant la base com el fust de la creu han estat restaurats posteriorment. El fragment de creu que resta es troba custodiat en l'interior de l'església de Verdú.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme de les Eres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Jerónimo del Campo y Roselló

Jerónimo del Campo y Roselló (Madrid, 30 de setembre de 1802 - 3 de març de 1861) va ser un enginyer i escriptor espanyol.
Orfe des de molt jove, va estudiar a l'Escola d'Enginyers de Camins, Canals i Ports, on més tard seria professor. Va ser també director de l'Observatori Astronòmic de Madrid, al que va decidir transformar en observatori meteròlógic, i de la publicació Boletín de Caminos, a més d'acadèmic numerari de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals. També fou Director de la Caixa d'Estalvis de Madrid i conseller d'Instrucció Pública. En 1839 ingressà també a la Reial Acadèmia Espanyola. És autor de la traducció al castellà de Mecánica racional de Denis Poisson.

## Referències

* 1 2 3 4 Barrón Avignon, 1861, p. 298-300.
* ↑ Ballesteros Robles, 1912, p. 114.
* ↑ Fernández Pérez, 2010, p. 57.
* ↑ Jerónimo del Campo Arxivat 2016-04-07 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Jerónimo del Campo al web de la RAE
* ↑ Jeronimo del Campo y Roselló a mcnbiografias

## Bibliografia

* Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense. Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912.
* Barrón Avignon, Eugenio «Jerónimo del Campo Roselló». Revista de Obras Públicas, 1, 24, 1861, pàg. 298-300. Arxivat de l'original el 2016-04-06 [Consulta: 22 març 2016].
* Fernández Pérez, Iván. Aproximación histórica al desarrollo de la astronomía en España. Universitat de Santiago de Compostel·la, 2010.
# Joan Reñé i Huguet

Joan Reñé i Huguet (Fondarella, 21 de gener de 1958) és un polític català, actualment alcalde de Fondarella. Està casat i és pare de dos fills.

## Biografia

És l'alcalde de Fondarella des de l'any 1987 i ha compaginat la dedicació política amb l'activitat privada en empreses dels sectors agrícola, ramader i agroindustrial. Actualment és un dels vicepresidents institucionals de l'Associació Catalana de Municipis.
Va ser president del Consell Comarcal del Pla d'Urgell en les legislatures 1995-1999, 2003-2007 i 2007-2011 i diputat al Parlament de Catalunya des del desembre del 2010 fins al moment d'ocupar el càrrec de president de la Diputació de Lleida.
És militant de Convergència Democràtica de Catalunya des de l'any 1991 i va ser president comarcal de Convergència Democràtica de Catalunya (CDC) del Pla d'Urgell des del 1999 fins al 2008. També és membre del Comitè Executiu Nacional de CDC des del juliol del 2008.
Reñé va ser membre de la Junta de Govern de la Comunitat General de Regants dels Canals d'Urgell des de l'any 1989 fins al 2011 i va ser president del Consorci de l'Estany d'Ivars i Vila-sana en els següents períodes: desembre 2004-juny 2005, desembre 2006-juny 2007, desembre 2008-juny 2009 i desembre 2010-juliol 2011. També va exercir de vicepresident del Consorci del Museu de l'Aigua dels Canals d'Urgell des del 2003 fins al 2011.
Va ser president de l'Institut Tècnic d'Assessorament i Gestió Integrat (ITAGI) del Pla d'Urgell des del 2003 fins al 2011 i va exercir de president del Patronat de Turisme de la Comarca del Pla d'Urgell des del 1997 al 1999 i del 2003 fins al 2011. També va ser president de l'Institut d'Estudis Comarcals del Pla d'Urgell (IECPU) des del 2008 i fins al 2011.
El 2 d'octubre de 2018 fou detingut acusat de corrupció. El fiscal investiga si Reñé i altres càrrecs de la Diputació de Lleida podrien haver ideat un presumpte sistema de cobrament de comissions a canvi d'adjudicacions. El dia 11 d'octubre i en relació a aquesta detenció, Reñé decideix dimitir com a president de la Diputació. Rosa Maria Perelló, vicepresidenta fins aquell moment, es investida presidenta de l'ens lleidatà el 18 d'octubre de 2018.

## Referències

* ↑ «Investigan al presidente de la Diputación de Lleida por presunta corrupción» (en castellà). ELMUNDO.

## Enllaços externs

* Biografia del President de la Diputació de Lleida Arxivat 2015-09-09 a Wayback Machine.
* Blog de Joan Reñé Arxivat 2015-08-01 a Wayback Machine.
* Fitxa del Parlament de Catalunya Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* Entrevista a Joan Reñé i Huguet
# Joan Selves i Carner

Joan Selves i Carner (Castelltallat, Sant Mateu de Bages, 4 de desembre de 1898 - Barcelona, 28 de juny de 1934) va ser un polític, advocat i periodista català. Fou el primer alcalde de Manresa durant la República i conseller de Governació de la Generalitat i Governador General de Catalunya.

## Biografia

Originari d'una família pagesa tradicional, va fer els primers estudis a Manresa i els de Dret a Barcelona i va acabar la carrera a Madrid.
De ben jove col·laborà en la premsa catalanista i en català com el diari de Manresa el Pla de Bages on, per exemple hi envià diverses cròniques de caràcter polític i costumista mentre feia el servei militar a la guerra d'Àfrica el 1921.
En qüestions polítiques es definí dins la línia del catalanisme d'esquerres no extremista i intel·lectual. Passà a formar part del partit Acció Catalana. Es presentà a les eleccions municipals espanyoles de 1931 per Manresa (prèvies a la proclamació de la segona Segona República Espanyola) dins la coalició Concentració Republicana (posteriorment, la major part de membres d'aquesta candidatura incloent-lo a ell ingressarien dins Esquerra Republicana de Catalunya).
Va ser escollit com el primer alcalde republicà de Manresa. També va ser elegir diputat al Parlament de Catalunya i diputat a les Corts Espanyoles on, en els debats parlamentaris de l'elaboració de la Constitució Republicana, intervingué destacadament per tal de mostrar-se favorable a l'article constitucional que implicava la supressió de la Companyia de Jesús (per l'obediència expressa al Vaticà dels jesuïtes).
Va ser Conseller de Governació al Govern de Catalunya 1932-1933 amb Francesc Macià.
Més tard va ser Governador General de Catalunya pel Govern de la República (5 de setembre de 1933) i Comissari General d'Ordre Públic de la Generalitat Catalana. Els historiadors consideren que va actuar amb fermesa i mesura davant els greus conflictes sociolaborals de l'època.
El 3 de gener de 1934 el van nomenar Conseller de Governació del VIII Govern de la Generalitat i primer de Lluís Companys. Va morir essent Conseller de Governació el 28 de juny de 1934 i el va substituir al càrrec de conseller en Josep Dencàs i Puigdollers.
L'any 1937 durant la Guerra Civil espanyola el municipi de Sant Mateu de Bages va haver d'adoptar oficialment el nom de Bages d'en Selves dins la política governamental de substituir tots els noms amb referències religioses.
L'ajuntament de Manresa, a la tornada de la democràcia i com homenatge, va donar el nom de Joan Selves i Carner a un centre cívic molt destacat d'aquesta ciutat i li va dedicar un homenatge junt a altres joves republicans manresans el març del 2001.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol La República a Manresa en un clic (1931-1936)
* ↑ Bonamusa, Francesc; Bricall, Josep Maria [et al.].. Generalitat de Catalunya: obra de govern 1931-1939. Volum 1. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Departament de la Presidència, 2006. ISBN 9788439373957 [Consulta: 10 octubre 2015]. , pàg. 44

## Vegeu també

* Francesc Orriols i Basany

## Enllaços externs

* Joan Selves a memòriaesquerra.cat
# Joaquim Vancells i Vieta

Joaquim Vancells i Vieta (Barcelona, el Barcelonès, 28 de juny de 1866 - 26 de desembre de 1942) fou un pintor català pertanyent al corrent modernista, i artífex de l'escola pictòrica de Terrassa. És considerat com un dels paisatgistes catalans més importants.

## Biografia

Va néixer al número 4 de la Rambla d'Estudis de Barcelona, fill de Lluís Vancells i Ponach, de La Bisbal, i de Ramona Vieta i Torias, de Barcelona.
Va ser un home polifacètic, va fer decoracions i disseny de mobles, va fer de mestre, va organitzar activitats culturals i va promoure la conservació del patrimoni artístic i arquitectònic de Terrassa. Va ser l'impulsor del modernisme a Terrassa, juntament amb el barceloní Alexandre de Riquer que va viure llargues temporades a la ciutat. Però sobretot, va ser un pintor paisatgista. En una primera època pinta paisatges amb boira i obagues boscoses, quadres que són entre el millor de la pintura catalana de l'època i que van tenir molt èxit. Aquesta pintura grisa va evolucionar cap a una altra de més lluminosa, possiblement influït per les seves estades a Llavaneres, però no va ser reconeguda fins al final de la seva vida, cosa que el va obligar durant força temps a pintar paisatges boirosos per poder viure.
Fou membre del Cercle Artístic de Sant Lluc.

## Bibliografia

* Benet, Rafael. Nueva biografía del eximio patricio tarrasense el artista pintor Don Joaquín Vancells y Vieta (en castellà). Terrassa: Juan Morral, 1962. OCLC 807699517.

## Referències

* 1 2 Registre de naixements de Barcelona, any 1866, llibre 2n, foli 339, registre 2930.
* ↑ «Esquela». La Vanguardia, 10-01-1943, pàg. 6.
* ↑ Joaquim Vancells: exposició retrospectiva: fons d'art de Caixa Terrassa. [Terrassa]: Caixa Terrassa, 2002, p. 5.
* ↑ «Joaquim Vancells i Vieta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 209. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].
# Joaquín Gutiérrez de Rubalcaba Casal

Joaquín Gutiérrez de Rubalcaba Casal (Ferrol, 19 de març de 1803 - Madrid, 13 d'abril de 1881) fou un militar i polític gallec, almirall de l'Armada Espanyola i ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Era fill d'Alejo Gutiérrez Rubalcava y Medina, cavaller de l'Orde de Sant Jaume. El 1819 entrà de guardiamarina a Ferrol i embarcà a les fragates Fama, María Isabel i Ninfa; en la goleta Belona i el bergantí Vengador. En 1821 ascendí a alferes de fragata, el 1825 a alferes de navili, el 1833 a tinent de navili i el 1840 a capità de fragata. Fou enviat a Lima i en 1842 va combatre vaixells de l'armada xilena a l'illa de Chiloé. En 1842 i 1846 fou elegit diputat per La Corunya. En 1846 fou ascendit a capità de navili i en 1848 fou destinat a l'Havana com a Capità del Port.
n 1852 va ascendir a brigadier i en 1853 fou nomenat Comandant General de la divisió naval del Mediterrani. En 1854 fou nomenat Director del Dipòsit Hidrogràfic i vocal de la Junta directiva del Mapa Geogràfic d'Espanya. En 1856 el nomenaren Major General de l'Armada Espanyola i en 1857 Cap de l'Esquadra. En 1859 fou Capità General de Cartagena i en 1860 Comandant General de la Posta de l'Havana. Durant 1862 va participar en una expedició de suport a Maximilià I de Mèxic sota les ordres de Joan Prim i Prats. En 1863 fou nomenat president de la Junta Superior Consultiva de l'Armada Espanyola i senador vitalici. En 1864 fou nomenat tinent general i Ministre de Marina sota el govern de Lorenzo Arrazola García (gener-març 1864). Tornaria a ser ministre de Marina en el darrer govern de Ramón María de Narváez (1866-1867).
Després de la revolució de 1868 va demanar la separació del cos. Arran la restauració borbònica va demanar el reingrés i tornà a ser nomenat senador vitalici, president de la secció de marina del Consell d'Estat i en 1875 fou ascendit a almirall.
Entre altres condecoracions, va rebre les grans creus de l'Orde de Sant Hermenegild, de l'Orde de Carles III i de l'Orde d'Isabel la Catòlica, així com la Creu del Mèrit Naval amb distintiu roig.

## Referències

* 1 2 «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2018-10-05. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ Joaquín Gutiérrez de Rubalcava, un marino honrado, leal y caballeroso a Galicia Ártabra
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Joaquín Gutiérrez de Rubalcaba a todoavante.es