OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saeeda Etebari

Saeeda Etebari és una dissenyadora de joies afganesa.
Es va quedar sorda quan només tenia un any, a causa d’una meningitis cerebral que va contraure en un camp de refugiats. Es va graduar en l'escola per a sords que el seu pare havia ajudat a fundar i va rebre formació en disseny de joies a l'Institut Feroz Koh de Kabul, que imparteix formació en arts i arquitectura afganeses.
La joiera treballa en un entorn doblement hostil, en un país on les persones amb discapacitat tenen molt poques oportunitats i on la seva professió està dominada pels homes. Des de la captura de Kabul pels talibans l’agost de 2021, les condicions són encara més extremes. Segons les seves paraules, «Ara les dones estan a l'atur i només els homes poden treballar. Ara el règim ha canviat, les meves esperances d'un futur millor per a l'Afganistan s'han convertit en desesperació».
Les seves joies són de plata de llei, llautó i xapa d’or, combinats de vegades amb pedres precioses, materials amb els quals crea peces estructurals. S’inspiren en els estils tradicionals del seu país d’origen i empra gemmes locals.
Saeeda Etebari ven part de la seva producció a través d’Ishkar, un mercat en línia especialitzat en la venda d’artesania procedent de països devastats per la guerra. Les seves creacions es van exposar el 2017 a l'Smithsonian American Art Museum de Washington, i també s’han exhibit al Palau de Buckingham.
El desembre de 2021, Saeeda Etebari va ser una de les 46 dones afganeses que es van incloure en la llista 100 Women de l'emissora BBC, que cada any inclou 100 dones inspiradores i influents de tot el món.

## Referències

* 1 2 3 4 «BBC 100 Women 2021: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC News, 07-12-2021.
* 1 2 «MEHWAR: Afghan Necklace Displayed At U.S. Exhibition | TOLOnews» (en anglès). [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Deaf Refugee Speaks Through Artful Jewelry» (en anglès). [Consulta: 18 febrer 2022].
* 1 2 «22 Sustainable South Asian Slow Fashion Brands You Should Know» (en anglès). [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Ishkar: How two former UAE residents launched an online marketplace for artisans living in war-torn countries» (en anglès), 15-03-2021. [Consulta: 18 febrer 2022].
# Dacostaïta

La dacostaïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor d'Angelo Da Costa (1940–2022) un col·leccionista de minerals que va contribuir a l'exploració de diverses localitats mineralògiques, principalment al nord de la Toscana, on va descobrir alguns nous minerals.

## Característiques

La dacostaïta és un arsenat de fórmula química K(Mg₂Al)[Mg(H₂O)₆]₂(AsO₄)₂F₆·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de juliol de l'any 2024, i va ser publicada a la revista internacional European Journal of Mineralogy per Cristian Biagioni et al. en el mes de gener de 2025 amb el títol «Dacostaite, K(Mg₂Al)[Mg(H₂O)₆]₂(AsO₄)₂F₆·2H₂O, a new fluoride–arsenate mineral from the Cetine di Cotorniano Mine (Tuscany, Italy)». Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb el número de catàleg: 20073.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Cetine di Cotorniano, situada a la localitat de Chiusdino, a la província de Siena (Toscana, Itàlia), on es presenta en forma de cristalls micàcis prims pseudohexagonals, entre incolors i blancs,de fins a 0,5 mm de mida. Aquesta mina italiana és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Dacostaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 agost 2024].
* 1 2 3 Biagioni, Cristian; Mauro, Daniela; Sejkora, Jiří; Dolníček, Zdeněk; Dini, Andrea; Škoda, Radek «Dacostaite, K(Mg2Al)[Mg(H2O)6]2(AsO4)2F6  ⋅  2H2O, a new fluoride–arsenate mineral from the Cetine di Cotorniano Mine (Tuscany, Italy)». European Journal of Mineralogy, 37, 1, 20-01-2025, pàg. 39–52. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-37-39-2025 [Consulta: 24 gener 2025].
* 1 2 3 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 21 agost 2024].
# 305

El 305 (CCCV) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* Trasllat de la cort imperial de Roma a Milà (Mediolanum).
* Es prohibeix als cristians casar-se amb jueus i s'ordena el celibat dels sacerdots
* S'inauguren les Termes de Dioclecià;que esdevenen les termes romanes més grans de l'Imperi Romà.

## Necrològiques

* Sant Anastasi de Lleida

## Referències

* ↑ Bunson, Matthew. Encyclopedia of the Roman Empire (en anglès). Infobase Publishing, 2014-05-14, p. 359. ISBN 978-1-4381-1027-1.
* ↑ DeForest, Dallas. «Emperors, Baths, and Public Space: The Imperial Thermae in Rome's Late Antique Landscape». A: Perspectives on Public Space in Rome, from Antiquity to the Present Day.. Routledge, 2016, p. 43-64.. ISBN 9781315600215.
# Maude Kegg

Maude Kegg o Naawakamigookwe/Middle of the Earth Lady (Crow Wing, Minnesota, 1904-1996) és una artista i escriptora anishinaabemowin, membre de la banda Mille Lacs, i reconeguda artesana tradicional. Durant els anys 40 treballà per al lingüista John D. Nichols. El 1969 començà a dictar les seves memòries, publicades com a Portage Lake:Memories of a Ojibwe childhood (1986), Gabekanaansing/At the end of the trail (1978) i Nookomis Gaa-INaajimotawid/What My Grandmother Told Me (1990). El 1990 fou honorada pel president George Bush.

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
# Antoni Taix Planas

Antoni Taix Planas (Palma, 4 de desembre de 1911 – 22 de febrer de 2003) fou un militar mallorquí, capità general de la III Regió Militar durant la transició espanyola.
El 1928 va ingressar a l'Acadèmia General Militar, on va sortir com a tinent d'infanteria en 1932 destinat a Àfrica. Durant la guerra civil espanyola es va unir al bàndol nacional i fou destinat al Grup de Forces Regulars de Melilla, amb el que va lluitar a Astúries, València i Catalunya. El 1937 fou ascendit a capità. En 1944 fou ascendit a comandant i destinat a la Subinspecció de Serveis i Mobilització de Balears. En 1957 va ascendir a tinent coronel i destinat al Regiment d'Infanteria de Palma n. 37. En 1964 fou ascendit a coronel i de 1965 a 1969 fou nomenat coronel del Centre d'Instrucció de Reclutes (CIR) número 14 de Palma. En 1969 va ascendir a general de brigada i nomenat governador militar de Girona i després d'Alacant. En 1972 va ascendir a general de divisió i nomenat governador militar de La Corunya, així com subinspector de serveis de la VIII Regió Militar. També fou professor de l'Acadèmia General Militar de Saragossa.
En 1975 fou ascendit a tinent general i nomenat capità general de la VIII Regió Militar, que deixà en 1976 quan fou nomenat capità general de la III Regió Militar. El desembre de 1966 va passar a la reserva.

## Referències

* ↑ Diari Oficial de Defensa, 8 d'agost de 1936
* ↑ Decreto 2290/1972, de 16 de agosto, por el que se nombra Subinspector de Tropas y Servicios de la Octava Región Militar y Gobernador militar de la plaza y provincia de La Coruña al General de División don Antonio Taix Planas
* ↑ Antonio Taix Planas a l'Arxiu Linz de la Transició
* ↑ Real Decreto 1108/1976, de 23 de abril, por el que se nombra Capitán General de la Tercera Región Militar al Teniente General don Antonio Taix Planas.
* ↑ La función de las Fuerzas Armadas no es de intervencionismo", El País, 29 de maig de 1976
* ↑ El capitán general de Valencia, cesará en breve, El País, 6 de desembre de 1977
* ↑ Los 18 tenientes generales
# Sebastià Coll i Llopis

Sebastià Coll i Llopis (Barcelona, Barcelonès, 1731 — Sant Ramon de Portell, Segarra, 1787) fou un escriptor religiós mercedari, autor de sermons, poesia i cròniques, com la Breve noticia del barrio de la Barceloneta (1755). La UB conserva part de la seva biblioteca.

## Referències

* ↑ «Sebastià Coll i Llopis | enciclopèdia.cat». [Consulta: 18 abril 2020].
* ↑ Sebastià Coll i Llopis. Breve noticia de la fabrica y construccion del nuevo barrio en la playa de Barcelona, llamado vulgarmente Barceloneta. Imprenta de Teresa Piferrer viuda, 1755, p. 2, 8.
* ↑ «Novetats a l'Archive – MMB Blog». [Consulta: 18 abril 2020].
* ↑ «Catàleg de les biblioteques de la UB/Fons Antic». [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ «Base de dades Antics posseïdors: Coll i Llopis, Sebastià, 1731-1787». [Consulta: 29 abril 2020].
# Amblin Entertainment

Amblin Entertainment és una productora de cinema i televisió dels Estats Units fundada pel director Steven Spielberg, els productors de pel·lícules Kathleen Kennedy i Frank Marshall el 1980. Amblin és només una empresa de producció, i mai ha distribuït les seves pròpies pel·lícules, ni ha finançat íntegrament les seves produccions, que necessiten l'ajuda dels estudis que les distribueix. El seu logotip presenta la silueta d'E.T. muntat a la cistella de la bicicleta d'Elliot volant davant de la lluna de la pel·lícula, ET, l'extraterrestre.
Amblin porta el nom de la pel·lícula comercial llançada en primer lloc per Spielberg, Amblin' (1968), una pel·lícula independent sobre un home i una dona fent autoestop a través del desert. La pel·lícula, que va costar $ 15.000 per a produir-se, es va mostrar per Universal Studios i va fer que Spielberg aconseguís més rols de director. Tot i que Spielberg té accions en ambdues companyies: Amblin i DreamWorks, és Universal la que distribueix moltes produccions d'Amblin i Amblin opera des d'un edifici a la parcel·la d'Universal.
A més de diverses pel·lícules de Spielberg, Amblin ha produït pel·lícules d'altres directors com Joe Dante (Gremlins , Gremlins 2: The New Batch, Innerspace, Small Soldiers), Robert Zemeckis (Back to the Future:La trilogia, Qui ha enredat en Roger Rabbit?), Brian Levant (Els Picapedra), Penélope Spheeris (la nova versió del 1994 de The Little Rascals), Don Bluth (An American Tail, The Land Before Time), Gil Kenan (Monster House), Richard Donner (The Goonies), Jan de Bont (Twister), Barry Sonnenfeld (Homes de Negre), Martin Scorsese (Cape Fear) i Joe Johnston (Jurassic Park III).
La producció més aclamada per la crítica d'Amblin és La llista de Schindler(1993). La pel·lícula va ser nominada per a dotze Oscar i en va guanyar set, incloent millor pel·lícula.
Les produccions d'Amblin per a la televisió inclouen Amazing Stories, Seaquest DSV, Tiny Toon Adventures, Animaniacs, Pinky and the Brain, Freakazoid, Terra 2, ER, i Fievel's American Tails. Fievel's American Tails i d'altres que van ser produïdes per la divisió d'animació d'Amblin Amblimation, que va estar activa des de 1991 fins a 1995.
Un altre estudi que ha distribuït moltes produccions Amblin és Warner Bros Entertainment. DreamWorks (que va ser co-fundat per Spielberg) ha distribuït també un bon nombre de produccions d'Amblin des de 1994.
# Marc Calidi

Marc Calidi o Marc Cal·lidi (en llatí Marcus Calidius o Callidius) va ser un orador romà que va estudiar amb Apol·lodor de Pèrgam (mestre també de l'emperador August).
Ciceró elogia la seva oratòria que caracteritza per la seva considerable extensió, i la seva claredat i elegància d'estil. Efectivament Calidi tenia aquestes virtuts però els seus discursos, encara que s'escoltaven amb plaer no arribaven a convèncer. Vel·lei Patercle el classifica junt amb Ciceró i Hortensi i altres oradors com els més destacats. Quintilià parla de les "subtilitats" de Marc Calidi.
El primer discurs conegut d'aquest orador va ser llegit l'any 64 aC quan va acusar Quint Gal·li, candidat a la pretoria, d'ambitus. Ciceró va defensar a Gal·li, i del seu discurs se'n conserven alguns fragments. El 57 aC va ser pretor i va parlar a favor de restaurar la casa de Ciceró i ja abans havia donat suport a fer-lo tornar del desterrament. L'any 54 aC va defensar junt amb Ciceró i altres a Marc Emili Escaure acusat d'extorsió. El mateix any va defensar la llibertat dels habitants de Ténedos i va defensar a Aule Gabini. El 52 aC va donar suport a Tit Anni Papià Miló després de la mort de Publi Clodi Pulcre.
L'any 51 aC va ser candidat al consolat però no en sortí elegit i va ser acusat de suborn pels germans Gallii (un dels quals, Quint Gal·li, havia estat abans acusat per Calidi). El gener del 49 aC es va pronunciar davant del senat per la sortida de Gneu Pompeu cap a les seves províncies per evitar una guerra, però aquesta va esclatar immediatament i llavors es va declarar a favor de Juli Cèsar, que el va nomenar governador de la Gallia Togata (Cisalpina).
Va morir a Placentia, durant el seu govern, l'any 48 aC.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/578?rgn=full+text;view=image;q1=CalidiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 563. ]
# 318

318 (CCCXVIII) va ser un any comú començat en dimecres del calendari julià, vigent en aquell moment.
En l'Imperi romà, l'any fou nomenat com "el del consulat de Licini i Crisp" o, menys comunament, com el 1071 Ab urbe condita, sent la seva denominació com 318 posterior, de l'edat mitjana, en establir-se l'Anno Domini.

## Esdeveniments
### Àsia

* La Xina perd els territoris al nord del Iang-Tsé: Xiongnu i Sienpei.
* Liu Yao es converteix en el nou emperador de Han-Zhao i trasllada la seva capital a Chang'an.
* Nanjing, nova capital de la Xina.
* Arri comença la seva predicació.

### Imperi Romà

* Gregori l'Il·luminador al seu fill Aristax com a successor del Patriarcat d'Armènia.
* Constantí el Gran dóna a l'antiga ciutat romana Drepana (Àsia Menor) el nom d'Helenòpolis, en honor de la seva mare Helena, i construeix una església en honor al màrtir Sant Llucià.

## Neixaments

Isidor d'Alexandria, sant egipci.

## Necrològiques

Jin Mindi, ex-emperador xinès de la dinastia Jin, assassinat.

## Referències

* ↑ Xiong, Victor Cunrui. Historical Dictionary of Medieval China (en anglès). Rowman & Littlefield, 2009, p. xciii. ISBN 978-0-8108-6053-7.
* ↑ Ramskold, L. A. R. S. «The silver emissions of Constantine I from Constantinopolis, and the celebration of the millennium of Byzantion in 333/334 CE'». JNG, 218, pàg. 145-98..
# Principat de Nitra

El Principat de Nitra (en eslovac: Nitrianske kniežatstvo, o també Nitriansko o Nitrava; en hongarés: Nyitrai Fejedelemség) va ser un principat eslau que es va estendre pel territori sud-occidental de l'actual Eslovàquia. El seu centre estava en Nitra, però s'estenia bastant més al nord (Turec, Orava Inferior, regió del Vag) i a l'est (Spiš, Gemer i el Zemplín). Es tracta del primer estat conegut dels avantpassats dels eslovacs (si no es considera l'Imperi de Samo).

## Història

Sorgeix a la fi del segle VIII -com a més tard al voltant del 800-. Durant el regnat de Pribina, en el segle IX es converteix en una entitat política independent de l'Imperi Carolingi. Pribina governa des del 825. En aquesta època s'estén el cristianisme, es construeixen les primeres esglésies. Així, en el 828 Adalram de Salzburg consagra la primera església a Nitrava (Nitra). L'any 833, Mojmír I de la Gran Moràvia s'annexiona el territori i segons alguns autors, Pribina és bandejat i fuig al sud, s'instal·la en la regió del llac Balaton com a vassall del rei franc i funda Zalavár, segons uns altres es converteix en vassall de Mojmír I.
Des del 850 és Svatopluk I el Príncep de Nitra, més tard, entre el 871 i el 894 es converteix en Rei de la Gran Moràvia. Entre el 894 i el 899 així com en 906-907 el Príncep de Nitra serà el seu fill, Svatopluk II. El seu altre fill Mojmír II, en canvi, serà triat Rei de la Gran Moràvia.
Després de la caiguda de la Gran Moravia davant els hongaresos, el 907, Nitra passa a formar part de Hongria.
Els reis Bela I d'Hongria i Ladislau I d'Hongria, per exemple van rebre dels seus germans majors el títol de Príncep de Nitra, abans d'ascendir al tron hongarès com a successors.
En 1108, príncep real hongarès Àlmos el cec, germà del rei Kálmán I d'Hongria va ser empresonat després de tractar d'obtenir la corona en diverses ocasions, i amb ell acaba el títol de Príncep de Nitra. Colomán li va retirar tots els honors, i va manar a encegar al seu germà Álmos. Després d'açò, en 1110 es va reorganitzar administrativament el Regne d'Hongria i el Principat de Nitra va desaparèixer, dividint-se el seu territori en diferents comtats (comitates).

## Referències

* ↑ Wolfran, 1979, p. 50.

## Bibliografia

* Wolfram, Herwig. Conversio Bagoariorum et Carantanorum: Das Weissbuch der Salzburger Kirche über die erfolgreiche Mission in Karantanien und Pannonien (en alemany). Böhlau Quellenbücher, 1979. ISBN 978-3-205-08361-0.
# Antonio Almela Samper

Antonio Almela Samper (València, 23 de juliol de 1903 - 4 de desembre de 1987) fou un enginyer valencià, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

Llicenciat en enginyeria de mines el 1927, va treballar uns anys a Alts Forns de Sagunt fins que el 1935 treballà com a paleontòleg per a l'Institut Geològic i Miner d'Espanya amb Julio Garrido Mareca. Va obtenir la càtedra d'estratigrafia i paleontologia de l'Escola Tècnica Superior d'Enginyers de Mines de la Universitat Politècnica de Madrid. De 1958 a 1965 fou director de l'Institut Geològic i Miner d'Espanya. També fou vicepresident del Consell Superior del Ministeri d'Indústria i Energia d'Espanya, conseller de nombre del Patronat Diego de Saavedra Fajardo, del CSIC i vocal de la Junta d'Energia Nuclear. Doctor Honoris causa per la Universitat de Dijon
El 1964 fou nomenat acadèmic corresponent de la comissió de geologia de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona i el 1965 fou nomenat acadèmic de nombre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, prenent-ne possessió el març de 1967 amb el discurs Tectónica pirenaica.
Entre altres honors, el 1962 fou nomenat doctor honoris causa per la Universitat de Dijon, fou membre de la Geological Society of America i de les Societats Geològiques de França i Bèlgica, i fou condecorat amb la gran creu del del Mèrit Militar amb distintiu blanc i comanador amb placa de l'Orde d'Alfons X el Savi.

## Obres

* Delimitación del Carbonífero de la zona la Robla-Vegarienza, León, Boletín del Instituto Geológico y Minero de España. - t. LXIII (1951)
* La terminación meridional del Eoceno Catalan (1952)

## Referències

* ↑ (anglès) Memorial to Antonio Almela Samper
* ↑ Fotografia al web de l'IGME
* ↑ Antonio Almela Samper Arxivat 2016-04-20 a Wayback Machine. al web de la RACAB
* ↑ Ingreso de DOn ANtonio Almela en la de Ciencias, ABC, 16 de març de 1967
* ↑ Distinción francesa a un profesor español, ABC, 3 d'octubre d 1962
* ↑ Biografia Arxivat 2016-04-23 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ GEODOC - Catálogo bibliográfico de Geociências
# Hannelore Hoger

Hannelore Hoger (Hamburg, 20 d'agost de 1939 - Hamburg, 21 de desembre de 2024) va ser una actriu i directora de teatre alemanya. Va interpretar el paper principal de la sèrie de televisió Bella Block.

## Biografia

Hoger va néixer a Hamburg el 20 d'agost de 1942. El seu pare treballava com a inspector a l'Ohnsorg-Theater d'Hamburg. De 1958 a 1961 va estudiar interpretació a la Universitat de Música i Teatre d'Hamburg. El 1961, va firmar el seu primer contracte amb el Theater Ulm. Al llarg de 25 anys, va treballar a Bremen, Stuttgart, Colònia, Berlín, Bochum i Hamburg. Va aparèixer en nombroses pel·lícules, programes de televisió i produccions escèniques d'Alemanya durant cinc dècades. Va interpretar el paper principal a la sèrie de televisió de ZDF Bella Block. El 1997, va aparèixer a la pel·lícula satírica Rossini – oder die mörderische Frage, wer mit wem schlief com a reportera de premsa rosa. Va col·laborar amb Alexander Kluge i Peter Zadek i va treballar com a narradora d'audiollibres.'
La filla d'Hoger és la també actriu Nina Hoger. Hannelore Hoger va morir a Hamburg el 21 de desembre de 2024, a 82 anys.

## Obra publicada

* Hoger, Hannelore. Ohne Liebe trauern die Sterne: Bilder aus meinem Leben (en alemany). Rowohlt, 2017. ISBN 978-3-498-03034-6.

## Premis i reconeixements

Font:
* 1994: Premi Grimme
* 1996: Premi bavarès de televisió
* 1998: Goldene Kamera
* 2012: Premi Grimme a la trajectòria

## Referències

* 1 2 «Sie spielte Kommissarin Bella Block: TV-Legende Hannelore Hoger ist tot» (en alemany). FOCUS online, 27-12-2024. [Consulta: 27 desembre 2024].
* 1 2 3 4 «Abschied von "Bella Block": Hannelore Hoger ist tot» (en alemany). FR.de, 27-12-2024. [Consulta: 27 desembre 2024].
* 1 2 Rebhandl, Bert. «"Bella Block"-Darstellerin Hannelore Hoger gestorben» (en alemany). FAZ.NET, 27-12-2024. [Consulta: 27 desembre 2024].
* ↑ «ZDF trauert um Hannelore Hoger» (en alemany). ZDF Presseportal. [Consulta: 27 desembre 2024].
* ↑ «Schauspielerin Hannelore Hoger gestorben» (en alemany). tagesschau.de, 27-12-2024. [Consulta: 27 desembre 2024].
# Corrado Montefeltro de Pietrarubbia

Corrado Montefeltro de Pietrarubbia va ser comte sobirà de Pietrarubbia des del 1282 succeint al seu pare Tadeu II Montefeltro. El 1290 va jurar obediència al papa que el va posar sota la seva protecció. Fou podestà di Forli. Fou assassinat a la revolta de Pietrarubbia el 8 de juny de 1298. La seva dona, Constança Ravegnani, va ser empresonada i finalment assassinada el 1299. Va deixar un fill, Tadeu, nascut el 1297, i assassinat (com altres membres de la família) a Pietrarubbia el 8 de juny de 1298.
# Marc Seu

Marc Seu (en llatí Marcus Seius L. F.) va ser un magistrat romà del segle i aC.
Va ser condemnat per causes no conegudes a pagar una gran multa que el seu patrimoni no va poder cobrir, però tot i així més endavant va ser edil curul i es va destacar per les seves donacions al poble. La data en què va ser edil no es coneix, però va ser preferit a l'altre candidat, Marc Pupi Pisó que era cònsol l'any 61 aC i segurament deuria presentar-se a les eleccions d'edil abans d'aquesta data.
L'any 52 aC va acusar Marc Saufeu d'haver participat en l'assassinat de Publi Clodi Pulcre. Saufeu va ser defensat per Ciceró. El 51 aC va estar involucrat en la condemna de Marc Pletori Cestià, condemnat no se sap per quin delicte, però del que Ciceró diu: incendio Plaetoriano ambustus, a les Epistulae ad Atticum.
Va ser amic de Tit Pomponi Àtic i de Ciceró, que lamenta la seva mort l'any 45 aC.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/776?rgn=full+text;view=image;q1=SeiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 768. ]