OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# VolkerWessels Women Cyclingteam

El VolkerWessels Women Cyclingteam (codi UCI: PHV ) és un equip ciclista femení neerlandès. Creat al 2013, i tingué categoria UCI Women's Team des del 2014 fins al 2019; actualment té categoria UCI Women's ProTeam, la segona divisió del ciclisme femení.

## Classificacions UCI

Aquesta taula mostra la plaça de l'equip a la classificació de la Unió Ciclista Internacional a final de temporada i també la millor ciclista en la classificació individual de cada temporada.
Del 2014 al 2015 l'equip va participar en la Copa del món
A partir del 2016, l'UCI Women's WorldTour va substituir la copa del món

## Composició de l'equip

2025 :
2024 :
2023 :
2022 :
2021 :
2020 :
2019 :
2018 :
2017 :
2016 :
2015 :
2014 :

## Referències

* ↑ Rànquings a la pàgina de l'UCI

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2017-08-28 a Wayback Machine.
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Lawrence Cherono

Lawrence Cherono (Eldoret; 7 d'agost de 1988) és un atleta kenyà especialista en carreres de fons, guanyador de dues Grans Maratons —marató de Boston de 2019 i marató de Chicago de 2019. El seu millor temps en la marató és de 2.04:06, realitzat en Ámsterdam el 21 d'octubre de 2018.
El 5 de desembre del 2021, va superar a Chalu Deso i Philemon Cacheran en la Marató de València, quedant primer amb un temps de 2:05:11. L'any anterior, tot i fer una millor marca, va quedar segon per darrere d'Evans Chebet.
Cherono també ha guanyat unes altres maratons com la de Sevilla, Hong Kong, Praga o Honolulu.

## Referències

* ↑ Perfil de Cherono en IAAF
* ↑ Perfil de Cherono en ARRS
* ↑ «Lawrence Cherono se corona en Valencia en una maratón con récord de España». Mundo Deportivo, 05-12-2021. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Bragado, Javier. «Evans Chebet gana al sprint en Valencia el tercer maratón más rápido de la historia». Runner's World, 06-12-2020. [Consulta: 5 desembre 2021].
# Spycker

Spycker (en neerlandès Spijker) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 1.628 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 620 | 676 | 1.643 | 1.485 | 1.402 | 1.314 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Luc Goetbloet | PS |
# Església de Sant Miquel (l'Alguer)

Sant Miquel és una església al centre històric de la ciutat de l'Alguer (Sardenya). És un dels millors exemples del barroc a Sardenya. Està dedicada al patró de la ciutat.

## Referències

* ↑ Alghero, Chiesa di San Michele- Sardegna Cultura Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (italià)
# Església de Santa Maria de Sants

L'església de Santa Maria de Sants és un temple cristià d'estil neoclàssic que data de 1828. Està situada a la plaça de Bonet i Muixí, al barri de Sants de Barcelona, i havia estat la parròquia municipal de Santa Maria de Sants quan encara el municipi no s'havia incorporat al de Barcelona.

## Història

Al llarg de la seva història han existit tres edificis diferents: una església romànica, una de neoclàssica construïda el segle xix i l'actual que es va construir després de la destrucció de l'anterior durant la guerra civil espanyola.
La primera referència històrica coneguda és de l'any 780. El segle xii l'església tenia drets de propietat sobre camps a la zona actual on és el barri de Sants. És en el segle xii quan s'esmenta l'existència d'una església d'estil romànic. A La Ilustració Catalana es va publicar un dibuix d'aquesta església romànica. L'any 1161 els terrenys esmentats passaren al domini del Monestir de Santes Creus.
L'any 1828 es va començar l'enderrocament de l'edifici romànic després de construir una nova església al seu costat, ara d'estil neoclàssic. El nou edifici fou realitzat per l'arquitecte Francesc Renart i Arús qui l'havia començat juntament amb el seu pare Josep Renart i Closes, uns anys abans. L'estructura era similar a la que es pot observar actualment, si bé comptava amb una torre campanar d'uns setanta metres, considerat el més alt fora muralles, fins que es va construir la Sagrada Família.
Durant la guerra civil espanyola l'església va ser destruïda totalment, llevat del campanar que es va mantenir en peu. L'any 1940 es va encarregar la seva reconstrucció a Raimon Duran i Reynals qui la va finalitzar el 1952.
La seva darrera ubicació és al carrer Olzinelles, a un centenar de metres de la Plaça de Sants.
El 2022, s'hi inaugurà, a la Capella de la Immaculada, un columbari: les primeres cendres que s'hi van dipositar foren les de la cantant santsenca Núria Feliu.

## Referències

* ↑ Bassegoda i Hugas, Bonaventura. L'època del Barroc i els Bonifàs. Edicions Universitat Barcelona, 2007, pàg. 72-73. ISBN 9788447531950.
* ↑ «Església de Santa Maria de Sants». Barcelofília, 07-05-2014. [Consulta: 28 desembre 2014].
* ↑ Capel Sáez, Horacio. Barcelona-Montréal : développement urbain comparé (en castellà). Edicions Universitat Barcelona, 1998, pàg. 438. ISBN 9788447520251.
* ↑ https://www.el3.cat/noticia/77865/nuria-feliu-ja-descansa-al-nou-columbari-de-lesglesia-santa-maria-de-sants

## Bibliografia

* Entre Sants i Sants. Octubre, 2004. Editat per l'Ajuntament de Barcelona. isbn = 84-7609-498-1
* Sants. Anàlisi del procés de producció de l'espai urbà de Barcelona. Editorial Serpa. ISBN 84-85347-08-0
* Los secretos de las plazas de Barcelona. Editorial Robinbook. ISBN 978-84-96924-94-9
# Extensió (Mozilla)

Les extensions són petits complements que afegeixen noves funcionalitats a diferents productes de la Fundació Mozilla i variants (com el Firefox Portable). La seva funció és la d'afegir funcions o modificar les que el programa porta incorporades. Per a instal·lar-se fan servir el sistema XPInstall.
Els desenvolupadors de Mozilla van programar el Firefox amb la falta d'algunes característiques amb la fi d'aconseguir un navegador lleuger i sense bugs a canvi, aquestes característiques es poden aconseguir en forma d'extensions.
Aquestes extensions, igual que el navegador, s'escriuen en XUL (un llenguatge de marcatge per interfícies d'usuari), i per això poden modificar qualsevol aspecte de la interfície i gran part de la presentació de pàgines així com agregar funcionalitats; no obstant la majoria d'extensions també fan ús de JavaScript. La lliure instal·lació d'extensions i temes era un problema seriós per a la seguretat, i amb la versió 0.9 Mozilla va publicar el lloc web Mozilla Update on hi havia extensions i temes "aprovats". Les extensions o plugins més descarregats són Adobe Acrobat, Adobe Flash Player, Java, QuickTime, RealPlayer, Shockwave i Windows Media Player

## Notes

* ↑ «10 ans de succès pour Firefox. Et demain, la mobilité ?» (en francès). Silicon, 10-11-2014 [Consulta: 8 novembre 2016].
* ↑ Louise. Editions ENI. (en francès), 2005. ISBN 9782746029262 [Consulta: 8 novembre 2016].
* ↑ «Téléchargements Sûrs». [Consulta: 8 novembre 2016].
* ↑ «PluginDoc: Windows (Most Popular)». Arxivat de l'original el 2016-10-29. [Consulta: 8 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Extensions i temes visuals per Mozilla, Thunderbird i Firefox (anglès) (castellà)
* Extensions per Mozilla Thunderbird
Viccionari
# Federico Vahey Alba

Federico Vahey Alba (Vélez-Màlaga, 11 de novembre de 1807 - Madrid, 19 de setembre de 1856) va ser un jutge, magistrat i polític espanyol, ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.
Era fill d'un magistrat d'origen irlandès. El 1832 es llicencià en dret a la Universitat de Granada i exercí com advocat fins que fou nomenat Corregidor de la ciutat d'Alhama de Granada en 1834. Jutge interí de Primera Instància en Jerez de la Frontera, el 23 de juny de 1839. En 1844 fou secretari de les Audiències de Barcelona i València. Des de 1847 va ser fiscal togat del Tribunal Major de Comptes. Casat amb Ana Bryan Livermore, germana de bisbe Tomas Bryan Livermore. No van tenir fills.
Va ser elegit diputat a Corts per primera vegada en 1844 i després secretari del Congrés. Fou ministre de Gracia i Justícia des del 14 d'octubre de 1852 al 9 d'abril de 1853 durant el govern de Federico Roncali Ceruti. Després va ser Conseller Reial i director de Companyia dels Camins de Ferro del Nord d'Espanya. Va morir d'una pneumònia el 19 de setembre de 1856.

## Referències

* ↑ Virginia Tovar Martín El Palacio del Ministerio de Justicia y sus obras de arte, p. 304
* ↑ Diego Caro Cancela (dir). Diccionario biográfico de parlamentarios de Andalucía, 1810-1869: H-Z. Centro de Estudios Andaluces, 2010, p.584-586.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Federico Esteban Vahey y Alba (político) al web de la Diputació de Màlaga
# Fernando Checa Cremades

Fernando Checa Cremades (Madrid, 1952) és un historiador de l'art i professional en diversos àmbits de la museografia espanyola. És especialista en pintura barroca del segle xvii i en les relacions entre la monarquia hispànica i l'art.

## Biografia

Va estudiar filosofia i lletres i dret a la Universidad Complutense de Madrid. Es va doctorar l'any 1981, però des de 1976 que exerceix com a professor a la mateixa universitat. L'any 1993 li fou atorgat el Premio Nacional de Historia de España, com a reconeixement per la seva trajectòria com a historiador de l'art espanyol, visible gràcies a publicacions clau en la disciplina, com Pintura y escultura del ­renacimiento en España (1983), Carlos V y la imagen del héroe en el renacimiento (1987), La imagen impresa en el renacimiento y el manierismo (1a part del volum XXXI de la col·lecció «Summa ­Artis», 1987), Felipe II, mecenas de las artes (1992), Tiziano y la monarquía hispánica. Usos y funciones de la pintura veneciana en España. Siglos XVI y XVII (1994), Las maravillas de Felipe II (1998), Carlos V. La imagen del poder en el renacimiento (2000) y El emperador Carlos V, a caballo, en ­Mühlberg, de Tiziano (2002). Arran dels seus estudis de l'art espanyol durant la monarquia dels Àustries, ha comissariat diverses exposicions que intenten contextualitzar el fenomen artístic en el marc històric i polític del moment.
L'any 1996, José María Luzón Nogué va dimitir com a director del Museo del Prado, i la nueva ministra de Cultura, Esperanza Aguirre, va proposar a Checa com el seu substitut, i li fou encarregat el projecte d'ampliació de la institució. D'aquesta manera, s'emprengueren les obres de restauració del Casón del Buen Retiro i l'adscripció del claustre de San Jerónimo el Real al conjunt del Prado, portant-se a terme un important pla de reforma de la pinacoteca. A més, es van adquirir nombroses peces i es van continuar els treballs de restauració. L'any 2001, arran d'importants discrepàncies amb el president del patronat del Museu, Checa va renunciar al càrrec i fou substituït per Miguel Zugaza Miranda.
És doctor honoris causa per la Universitat Jaume I de Castelló (2015).

## Referències

* ↑ «La Universitat Jaume I nomena doctors honoris causa a Sebastià Serrano i Fernando Checa». Universitat Jaume I, 05-06-2016. [Consulta: 9 desembre 2021].

## Enllaços externs

* En el Prado con Fernando Checa. Entrevista publicada a la revista Clarín Arxivat 2010-03-04 a Wayback Machine..
* Entrada «Checa Cremades, Fernando» a Enciclopedia del Museo del Prado»
# Fernando Díez Moreno

Fernando Díez Moreno (Toledo, 30 de maig de 1941) és una advocat i polític espanyol.
Membre de l'Opus Dei, el 1971 ingressà al Cos d'Advocats de l'Estat, el 1985 es va doctorar en dret per la Universitat de Salamanca i fou professor de Dret Comunitari a la Universitat Pontifícia de Comillas.
Fou cap del Servei d'Afers Constitucionals de la Direcció General del Contenciós de l'Estat entre 1978 i 1982. Va formar part de l'assessoria jurídica de l'Institut Nacional d'Hidrocarburs de 1982 a 1984, i secretari general d'Unidad Eléctrica SA (UNESA) de 1986 a 1996.
Militant d'Alianza Popular des del 1977 (i després del Partido Popular) ha estat assessor jurídic del Grup Parlamentari Popular al Congrés dels Diputats, per al que ha redactat molts recursos d'inconstitucionalitat. El maig de 1996 fou nomenat Subsecretari d'Hisenda, càrrec que va ocupar fins després de les eleccions generals espanyoles del 2000, quan fou nomenat secretari d'Estat de Defensa. Esdevingut la mà dreta del ministre Federico Trillo-Figueroa, es va encarregar de la negociació de la participació espanyola en la reconstrucció d'Iraq. També va instal·lar el centre de guerra química, nuclear i bacteriològica (NBQ) a l'Institut Tecnològic La Marañosa (San Martín de la Vega), un espai natural protegit situat a uns 3.000 metres del parc temàtic infantil de la Warner Bros. La seva estrella va declinar, però, quan va quedar esquitxat per l'escàndol de l'accident del Yak-42 a Turquia (26 de maig de 2003), en el que fins i tot va sol·licitar infructuosament davant l'Audiència Nacional l'arxivament de la causa. Fou destituït del seu càrrec després de la victòria del PSOE a les eleccions generals espanyoles de 2004.

## Llibres

* Manual de derecho de la Unión Europea, [Madrid] : Civitas, 2009. ISBN 978-84-470-3332-4
* El estado social Madrid : Centro de Estudios Políticos y Constitucionales, 2004. ISBN 84-259-1262-8
* El pensamiento social de Juan Pablo II Baracaldo: Grafite Ediciones, 1998. ISBN 84-95042-04-5

## Referències

* ↑ Fernando Diez Moreno Arxivat 2019-04-03 a Wayback Machine. al web del Centre Universitari Villanueva
* ↑ Nombramientos 'made in PP', El País, 17 de juny de 1996
* ↑ Nomenaments del maig de 2000 a lamoncloa.gob.es
* ↑ El secretario de Estado de Defensa dirigirá la actividad española para el futuro de Irak, El País, 9 d'abril de 2003
* ↑ Defensa abre un centro de armas químicas junto al parque Warner, El Periódico de Aragón, 25 de març de 2003
* ↑ La juez Palacio pide informes a Defensa y Turquía para investigar el caso del Yak-42, El País, 21 de setembre de 2004

## Enllaços externs

* «Obra de Fernando Díez Moreno» a Dialnet.
* Notícies sobre Fernando Díez Moreno a El País
# Fernando Merino Villarino

Fernando Merino Villarino, I Comte de Sagasta (Lleó, 1860 - 1 de juliol de 1929) fou un advocat i polític espanyol, va ser ministre de Governació durant el regnat d'Alfons XIII.
Gendre de Sagasta, raó per la qual detenia el títol de comte de Sagasta, va ser membre del Partit Liberal amb el que va participar en les successives eleccions de 1891 a 1923 obtenint acte de diputat al Congrés dels Diputats pel districte de La Vecilla (Lleó).
Fou ministre de Governació entre el 9 de febrer de 1910 i el 2 de gener de 1911 en un gabinet que va presidir Canalejas.
També fou governador civil de Madrid i governador del Banc d'Espanya dos cops: entre 1906 i 1907, i entre 1909 i 1910.

## Referències

* ↑ Fernando Merino a xtec.es
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Segismundo Moret y Prendergast | Ministre de Governació 1910-1911 | Succeït per: José Sánchez Guerra y Martínez |
| Precedit per: Trinitario Ruiz Capdepón Antonio García Alix | Governador del Banc d'Espanya 1906-1907 1909-1910 | Succeït per: José Sánchez Guerra y Martínez Tirso Rodrigáñez y Sagasta |
# Fernando Primo de Rivera y Sáenz de Heredia

Fernando Primo de Rivera y Sáenz de Heredia (Madrid, 1908-23 d'agost de 1936) fou un militar espanyol, fill del dictador Miguel Primo de Rivera y Orbaneja i germà del fundador de Falange Española, José Antonio Primo de Rivera.

## Biografia

Militar de Cavalleria, aviador i metge de professió, deixeble de Gregorio Marañón. El 1933 es va casar amb María del Rosario de Urquijo y de Federico, filla dels marquesos d'Urquijo. Fou pare de Miguel Primo de Rivera y Urquijo. Quan el seu germà fou empresonat el visità sovint i actuà d'enllaç entre José Antonio i altres dirigents de Falange.
En declarar-se la Guerra Civil Espanyola va ser detingut per milicians republicans i portat pres a la Presó Model de Madrid, on va ser executat el 23 d'agost de 1936 junt amb Melquíades Álvarez, Manuel Rico Avello, José Martínez de Velasco i Julio Ruiz de Alda.

## Referències

* ↑ Fernando Primo de Rivera, hermano de José Antonio asesinado en la Cárcel Modelo Arxivat 2015-02-24 a Wayback Machine. al web de la Fundació Francisco Franco
# Fernando Rodríguez Ventosa

Fernando Rodríguez Ventosa (Vilanova i la Geltrú, 1923 - Madrid, 29 d'octubre de 2006) fou un militar espanyol, capità general de Catalunya en la dècada del 1980.
Es graduà a l'Acadèmia d'Artilleria de Segòvia l'agost de 1942, on va ser el número 1 de la seva promoció. Ha estat destinat a l'Escola Superior de l'Exèrcit i ha format part de l'Estat Major de la Junta de Caps d'Estat Major (JUJEM) i de l'Exèrcit de Terra. En 1981 fou ascendit a general de divisió. Durant el cop d'estat del 23 de febrer de 1981 va acompanyar unes hores al general Alfonso Armada Comyn. Al maig de 1982 va participar a Toledo en un curs sobre Els interessos estratègics d'Espanya, organitzat pel Centre Superior d'Estudis de la Defensa Nacional (CESEDEN) i per la Universitat Internacional Menéndez Pelayo. En fou ascendit 1984 a tinent general i nomenat capità general de la IV Regió Militar i representant militar d'Espanya davant l'OTAN. En novembre de 1986, però, va demanar el seu pas a la reserva, en part per la seva oposició a la solució donada pel ministre de Defensa Narcís Serra i Serra als antics membres de la Unió Militar Democràtica (UMD) i per considerar-se postergat en la seva carrera professional quan es van renovar els càrrecs de la JUJEM.

## Referències

* ↑ Esquela mortuòria al diari ABC, 1 de novembre de 2006
* ↑ Un militar con pretensiones y experto en la OTAN, El País, 4 de novembre de 1986
* ↑ Rodríguez Ventosa se opuso a la solución acordada para la UMD, El País, 5 de novembre de 1986
* ↑ El capitán general de Cataluña solicita pasar a la reserva por entender que ha sido postergado, El País, 4 de novembre de 1986
# Florencio García Goyena

Florencio García Goyena (Tafalla, 27 d'octubre de 1783 - Madrid, 3 de juny de 1855) fou un jurista i polític navarrès, ministre i president de govern espanyol durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Va cursar els seus estudis de dret a les Universitats de Madrid i Salamanca. En 1823 es va exiliar a França per les seves idees liberals, tornant a la mort de rei Ferran VII d'Espanya.
Va ocupar els càrrecs de síndic-consultor de les Corts i Diputació Foral de Navarra, fiscal criminal a Burgos, corregidor de Guipúscoa, governador civil de Granada i Saragossa regent de les audiències de València i Burgos en 1836, magistrat i president de la Sala d'Índies del Tribunal Suprem, formà part de la Comissió de Codificació amb Joaquín Pacheco en el gabinet de Joaquín María López López en 1843 i ministre de justícia i president del Govern entre setembre i octubre de 1847.
Incorporat aviat a la Comissió General de Codificació, a partir de 1846 va participar decisivament en l'elaboració del projecte de Codi Civil d'Espanya de 1851, tenint per base el Codi Civil Francès, passant a la posteritat com el seu principal redactor. En 1845 fou nomenat senador vitalici.
Admirador, en matèria penal, del jurista britànic Sir William Blackstone i de l'escola penal anglesa, excepte en el referent a la institució del Jurat, i poc inclinat a les idees de Cesare Beccaria en l'extrem d'aplicació de la pena màxima, va posar fre als drets forals, i va introduir l'habeas corpus en la legislació espanyola.

## Obres

* Código criminal español según las leyes y prácticas vigentes (1843)
* Concordancias, motivos y comentarios al Código Civil español (1852).

## Referències

* ↑ Sánchez Lecha, Alicia. Los presidentes de la Diputación Provincial de Zaragoza (1813-1999). Diputación Provincial de Zaragoza, 1999, p. 216. ISBN 84-89721-58-0.
* 1 2 Gobierno de España. «Florencio García Goyena». La Moncloa. Relación histórica de Presidentes del Consejo de Ministros y del Gobierno. Arxivat de l'original el 2010-06-18. [Consulta: 17 setembre 2013].
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Florencio García Goyena a xtec.es
# Foliació

En matemàtiques (topologia, geometria diferencial), una foliació és una partició, $F=\{F_{\alpha }\}$, d'una n-varietat, $M^{n}$, en subconjunts disjunts connectats i de la mateixa dimensió $k<n$. Cadascun dels $F_{\alpha }$ és anomenat fulla de la foliació. Tot i que la idea procedeix de matemàtics anteriors, el seu estudi va emergir arrel dels treballs dels anys 1940's de Charles Ehresmann i Georges Reeb. Intuïtivament, una foliació d'una varietat de dimensió 3, és una descomposició en fulls de dimensió 2, que es poden apilar com els fulls d'un llibre per obtenir l'original.

## Referències

* ↑ Candel i Conlon, 2000, p. 5.
* ↑ Lawson, 1974, p. 369.
* ↑ Camacho i Lins Neto, 1985, p. 2.

## Bibliografia

* Camacho, César; Lins Neto, Alcides. Geometric Theory of Foliations (en anglès). Springer, 1985. ISBN 978-1-4684-7149-6.
* Candel, Alberto; Conlon, Lawrence. Foliations I (en anglès). American Mathematical Society, 2000. ISBN 0-8218-0809-5.
* Lawson, H. Blaine «Foliations» (en anglès). Bulletin of the American Mathematical Society, Vol. 80, Num. 3, 1974, pàg. 369-418. DOI: 10.1090/S0002-9904-1974-13432-4. ISSN: 0002-9904.
* Tondeur, Philippe. Geomatry of Foliations (en anglès). Birkhäuser, 1997. ISBN 3-7643-5741-X.

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W. «Foliation». MathWorld--A Wolfram Web Resource. [Consulta: 20 gener 2023]. (anglès)
# Francesc Tarrés i Marí

Francesc "Xico" Tarrés Marí (Eivissa, 1958) és un polític eivissenc del PSIB-PSOE. Ha estat batlle d'Eivissa (1999-2007) i president del Consell Insular d'Eivissa, que s'estrenà amb motiu de l'aprovació del l'Estatut d'autonomia de 2007 coincidint amb les eleccions al Consell Insular d'Eivissa de maig de 2007.
És diplomat en magisteri per la Universitat de Barcelona, mestre i entrenador d'handbol. Va ser regidor de l'Ajuntament d'Eivissa a partir de l'any 1991. Està afiliat al PSOE des de 1992. Fou cap de l'oposició municipal entre 1995 i 1999 i alcalde d'Eivissa de 1999 a 2007. Fou president del Consell d'Eivissa des del 9 de juliol de 2007 al 22 de maig de 2011.

## Referències

* ↑ El recuento de los votos del extranjero ratifica la mayoría de Tarrés en el Consell, Diario de Ibiza, 31 de maig de 2007

## Enllaços externs

* Xico Tarrés es presenta a les eleccions per al Consell Insular d'Eivissa (castellà)
# Francisco Fortunato Pires

Francisco Fortunato Pires (Canga, Mé-Zóchi, São Tomé i Príncipe, 24 de novembre de 1948) és un polític de São Tomé i Príncipe. Va néixer al llogaret de Canga, actualment un barri de Cruzeiro no gaire lluny de Trindade. Llicenciat en dret a la Universitat de Lisboa en 1981 i per la Universitat de l'Havana en 1987, va ser Ministre de Justícia en 1985-1991 i ambaixador a Portugal en 1981-1983.
Fou elegit diputat pel districte de Cantagalo pel MLSTP-PS, partit en el que militava des de 1974, a les eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 1980 i pel de Mé-Zochi a les eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 1985, 1994 i 1998, i de 1994 a 2002 fou president de l'Assemblea Nacional de São Tomé i Príncipe. Fou elegit diputat independent a les eleccions legislatives de 2002.
Es va presentar com a candidat independent a les eleccions presidencials del 29 de juliol de 2001, però només va obtenir el 0,71 % dels vots i restà el cinquè candidat amb més vots. En 2003 fou escollit jutge del Tribunal de Comptes, càrrec que va ocupar fins que es va jubilar en 2011, any en què fou nomenat membre del Consell Superior de la Magistratura Judicial.

## Notes

* ↑ Juíz Conselheiro Francisco Fortunato Pires Arxivat 2017-12-22 a Wayback Machine. al web del Tribunal de Comptes
* ↑ Fitxa i fotografia al web de l'Assemblea de São Tomé i Príncipe
* ↑ Elections in São Tomé and Príncipe, African Elections Database.
* ↑ Fortunato Pires foi designado pelo Presidente da República como membro do Conselho Superior da Magistratura Judicial, Téla Nón. 2011
Càrrecs públics :
| Precedit per: Leonel Mário d'Alva | President de l'Assemblea Nacional de São Tomé i Príncipe 1994–2002 | Succeït per: Dionísio Tomé Dias |