OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rudolf Schmundt

Rudolf Schmundt (13 d'agost de 1896 - 1 d'octubre de 1944) va ser un oficial del Heer durant la Segona Guerra Mundial.
Va néixer a Metz, en el si d'una família d'oficials. Després de finalitzat la seva educació secundària a Brandenburg al Havel. Amb l'esclat de la Primera Guerra Mundial va ingressar a l'exèrcit, servint com a Tinent al 9è Regiment d'infanteria a Potsdam.
Seguí a l'Exèrcit durant la República de Weimar. A partir de 1931 serví al departament de personal del Ministeri de les Forces Armades, sent promogut a capità, i el 1936 a Major. Entre 1935 i 1936 va ser nomenat comandant de companyia a la 18a Divisió d'Infanteria a Liegnitz. El 29 de gener de 1938 passà a ser ajudant de Hitler, passant a formar part dels qui tenien accés directe al Führer, al qui admirava sense reserva; i a partir d'aquell moment, promocionà ràpidament a l'escalafó: tinent coronel el 1939, coronel el 1939, Major General el 1942 i Tinent General el 1943.
Passà la Segona Guerra Mundial com a Cap Adjunt de l'Exèrcit davant Hitler i, des de l'1 d'octubre de 1942, serví com a Cap del Departament de Personal de l'Exèrcit.
Va morir a l'hospital de Rastenburg (Prússia Oriental), de resultes de les ferides rebudes a l'atemptat contra Hitler al Wolfschanze el 20 de juliol. A títol pòstum va rebre l'Orde Alemany el 7 d'octubre de 1944. Va ser enterrat al cementiri dels invàlids de Berlín.
Schmundt va ser substituït com a Cap del Departament de Personal pel General Wilhelm Burgdorf, el Cap Adjunt.
Scmundt va ser un nazi convençut fins a la seva mort. Després d'assumir el control del departament de personal de l'exèrcit, seleccionà als oficials sobretot basant-se en criteris de confiança política. Sovint funcionà com un mitjancer entre Hitler i la cúpula militar.

## Promocions

* General der Infanterie: 1/9/1944 (antiguitat 1/7/1944)
* Generalleutnant: 1/4/1943
* Generalmajor: 1/1/1942 (antiguitat 1/10/1941)
* Oberst: 4/8/1939
* Oberstleutnant: 1/10/1938
* Major: 1936
* Hauptmann: 1931
* Oberleutnant
* Leutnant: 22/3/1915
* Fahnenjunker: 10/8/1914

## Condecoracions

* Orde Alemany: 7/10/1944 (a títol pòstum)
* Creu de Ferro 1914 de 1a classe
* Creu de Ferro 1914 de 2a classe
* Creu d'Honor 1914-1918
* Medalla dels 12 anys de Servei a la Wehrmacht
* Creu dels 25 anys de Servei a la Wehrmacht
* Insígnia d'Or del Partit
* Insígnia de Ferit del 20 de juliol de 1944

## Fonts

* 1 2 «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-10-26. [Consulta: 22 juliol 2008].
# Paradoxornis unicolor

El paradoxornis unicolor (Cholornis unicolor) és una espècie d'ocell de la família dels paradoxornítids (paradoxornitidae), tot i que sovint encara se'l troba classificat amb els sílvids (Sylviidae). Es troba a l'Himàlaia i els seus contraforts orientals: a Bhutan, Xina, l'Índia, Myanmar, i Nepal. El seu hàbitat el conformen matollars i boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Les dues espècies de Cholornis estaven classificades anteriorment en el gènere Paradoxornis i a la família dels sílvids (Sylviidae).
El Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 10.2, 2020) transferí finalment el gènere Cholornis a la família dels paradoxornítids (Paradoxornithidae). Tanmateix, el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat encara dins de la família dels sílvids.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «paradoxornis unicolor». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 «Sylviid babblers, parrotbills, white-eyes». IOC World Bird List Version 11.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 635. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Brown Parrotbill. Paradoxornis unicolor (formerly as: Cholornis unicolor)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Roberto Eduardo Viola

Roberto Eduardo Viola (Buenos Aires, 13 d'octubre de 1924 – Buenos Aires, 30 de setembre de 1994) va ser un militar argentí que va exercir de facto la presidència de la Nació entre el 29 de març de 1981 i l'11 de desembre del mateix any, durant el Procés de Reorganització Nacional (1976-1983).
Viola va reemplaçar a Jorge Rafael Videla a causa de tensions dintre de la cúpula militar, insatisfeta amb la incapacitat d'aquest últim per a estabilitzar la situació econòmica i la intranquil·litat civil. Viola, partidari de la línia tova, va allunyar als col·laboradors immediats de Videla i va iniciar una obertura parcial a la reincorporació de polítics de carrera i tècnics civils a càrrecs públics. Les circumstàncies van permetre que la CGT es reorganitzés i mobilitzés sota la direcció del sindicalista Saúl Ubaldini, tot i encara la prohibició legal.
Les mesures econòmiques del govern de Viola es van mostrar igualment ineficients. En vista de les repetides devaluacions del pes enfront del dòlar impulsades pel ministre d'Economia José Martínez de Hoz durant el govern de Videla, era marcada la preferència per la compra de divises; fins i tot els petits estalviadors optaven per la tinença de moneda estrangera i evitaven invertir en el país.
El ministre d'Economia designat per Viola, Lorenzo Sigaut, va assegurar a l'ocupar el càrrec que “el que aposta al dòlar, perd”. Dies més tard realitzaria una devaluació (del pes pel que fa al dòlar) del 30 per cent. en un intent desesperat d'atreure inversió internacional. La inflació de 1981 aconseguiria el 131% interanual.
Els fracassos en matèria econòmica i les perspectives d'obertura del govern de Viola portarien a la constitució d'una junta multipartidaria per part dels principals partits polítics, buscant la realització d'eleccions. La mort de Ricardo Balbín, qui durant anys havia estat president de la Unió Cívica Radical, va constituir una ocasió de manifestació pública en favor de la democràcia.
La perspectiva va portar a la junta militar a reorganitzar-se al novembre de 1981. Van passar a integrar-la el llavors tinent general Leopoldo Galtieri, el llavors almirall Jorge Isaac Anaya i el llavors brigadier general Basilio Lami Dozo, tots ells partidaris d'un control més dur de la situació civil. Encara que Viola no havia interromput en cap moment l'acció repressiva ni els operatius contra la" subversió", a finals de desembre de 1981 va ser obligat a renunciar. El va reemplaçar Galtieri al capdavant del govern, encara que per uns dies va haver d'assumir Carlos Lacoste.
En 1983, amb el retorn de la democràcia i sota el govern constitucional de Raúl Alfonsín, Viola va ser arrestat i jutjat pels crims comesos durant el seu govern. El 1985 va ser sentenciat a 17 anys de presó, inhabilitació perpètua per a l'exercici de càrrecs públics, i pèrdua del grau militar. Juntament amb altres caps militars, va ser excarcerat el 1990 gràcies a l'indult concedit pel llavors president Carlos Menem. Va morir el 1994, abans de la reobertura de les causes en la seva contra.
# Cracticus

Cracticus és un gènere d'ocells de la família dels artàmids (Artamidae) nadius d'Australàsia.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 6 espècies:
* Cracticus argenteus - carnisser dorsiargentat.
* Cracticus cassicus - carnisser capnegre.
* Cracticus louisiadensis - carnisser de Tagula.
* Cracticus mentalis - carnisser dorsinegre.
* Cracticus nigrogularis - carnisser pitnegre.
* Cracticus torquatus - carnisser de collar.

## Referències

* ↑ «Cracticus (Cracticus sp.) - Avibase». [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «Cracticus Vieillot, 1816» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «Bristlehead, butcherbirds, woodswallows, Mottled Berryhunter, ioras, cuckooshrikes – IOC World Bird List». [Consulta: 20 gener 2025].
# Catalanoestatunidencs

Els catalanoestatunidencs són estatunidencs que reconeixen ascendència ètnica catalana i/o s'hi autoidentifiquen. El grup està format per catalans d'origen naturalitzats o residents a territori estatunidenc, els seus descendents i, en menor mesura, pels ciutadans o residents d'origen català que varen emigrar als Estats Units procedents de l'Amèrica Llatina i que encara reconeixen l'ascendència catalana.
Els catalanoestatunidencs s'identifiquen amb el codi 204 "Catalan American" a partir del qüestionari ampliat del Cens dels Estats Units de l'any 2000, amb el nom "Catalan", «català» en anglès. Un total de 1.738 individus varen respondre amb l'esmentat codi al qüestionari del cens, dels quals 1.660 varen indicar que eren capaços de parlar català. Com que aquest qüestionari es repartí entre 1 de cada 6 llars, pot deduir-se que el nombre de catalanoestatunidencs podria arribar a unes 10.000 persones.
En el Cens dels Estats Units les persones d'origen català estan dins el grup anomenat "blanc americà".

## Llista de catalanoestatunidencs

* Josep Sadoc Alemany i Conill (1814–1888), Bisbe i missioner
* Felipe Alfau (1902–1999) novelista i poeta
* Tadeu Amat i Brusi (1810–1878) Bisbe de Monterey-Los Angeles
* Lleonard Balada i Ibañez (1933 -) compositor
* Angela Bofill (1954 -) vocalista de R&B
* Don Carlos Buell (1818–1898) militar durant la Guerra Civil Americana
* Patricia Clarkson (1959 -), actriu
* Nini Camps, cantant de Folk rock
* María Canals Barrera (1966 -) actriu i cantant
* David Farragut, oficial naval
* Jordi Ferragut Mesquida, oficial naval
* Nestor Carbonell (1967 -) actor
* Julian Casablancas (1978 -) cantant amb la banda de rock The Strokes
* Mary Costa (1930 -) cantant
* Xavier Cugat (1900–1990), músic
* Pere d'Alberní i Teixidor (1747–1802), governador de Las Californias
* Pere Fages i Beleta (1734–1794), governador de Las Californias
* Ernest Fenollosa (1853–1908) professor de filosofia i economia política
* Alex Ferrer (1960 -) jutge al xou televisiu Judge Alex
* Danay Ferrer (1974 -)
* Fernando Ferrer (1950 -), polític a The Bronx, Nova York
* Frank Ferrer, bateria de rock
* Jorge Ferrer, escriptor
* Manuel Y. Ferrer, guitarrista
* Mel Ferrer (1917–2008) actor, director, i productor de pel·lícules
* Miguel Ferrer (1955 - 2017) actor
* Prefuse73 músic
* Rafael Ferrer (1960 -), actor
* Michelle Font (1982 –), Miss USA 2008
* Valentí Fuster (1943 -) cardiòleg
* Martin Garralaga - (1894–1981) actor de televisió
* Marc Gasol (1985 -) jugador de l'NBA
* Pau Gasol (1980 -) jugador de l'NBA
* Joseph Miró (1946 -) polític
* Francesc Mora i Borrell (1827–1905) Bisbe de Monterey-Los Angeles
* Gaspar de Portolà i Rovira (1716–1784) explorador i governador de Califòrnia (1767–1770) i fundador de San Diego
* Manny Puig (1954 -), artista
* George Rabasa (1941 -) escriptor
* Xavier Sala i Martin (1962 -) professor d'economia a la Columbia University
* Oriol Servià (1974 -) pilot de cotxes a les IndyCar Series

## Referències

* ↑ 2000 U.S. Census Bureau, Catalonian
# Ruffigné

Ruffigné (en bretó Ruzinieg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 681 habitants. Limita amb Rougé, Saint-Aubin-des-Châteaux i Sion-les-Mines a Loira Atlàntic, Teillay, Ercé-en-Lamée i Saint-Sulpice-des-Landes a Ille i Vilaine.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 640 | 723 | 684 | 671 | 624 | 603 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Joseph Jardin | |
| 2008- | Louis Simoneau | |
# That Midnight Kiss

That Midnight Kiss és una pel·lícula romàntica musical estatunidenca del 1949 en Technicolor protagonitzada també per Mario Lanza (en el seu primer paper principal) i Kathryn Grayson. Entre el repartiment de suport hi havia Ethel Barrymore, el director/pianista Josep Iturbi Bàguena (interpretant-se a si mateix), Keenan Wynn, J. Carrol Naish i Jules Munshin. La pel·lícula comercialment popular va ser dirigida per Norman Taurog, qui l'any següent tornaria a dirigir Lanza i Grayson a la encara més reeixida The Toast of New Orleans.

## Argument

Abigail Trent Budell (Ethel Barrymore), una resident rica a Filadèlfia i mecenes de les arts, dóna suport a la seva néta soprano Prudence Budell (Kathryn Grayson), tot just tornant d'Europa després de cinc anys de formació vocal. L'àvia de Prudence patrocina una companyia d'òpera dirigida pel famós mestre José Iturbi (ell mateix) per donar-li l'oportunitat de dirigir una òpera. Contracten el també famós tenor Guido Russino Betelli (Thomas Gomez), però Prudence no se sent còmode amb ell a l'escenari.
Prudence veu per casualitat un camioner italià americà, Johnny Donnetti (Mario Lanza), cantant òpera. Aviat esdevé decisiva a l'hora de cridar l'atenció del públic a Johnny insistint que substitueixi el tenor estrella de la troupe d'òpera.
A partir d'aquí, Johnny se sent atret per Prudence. Les coses es compliquen quan es troba amb la Mary (Marjorie Reynolds), una de les companyes de Johnny, qui suposa que està enamorada d'ell.

## Repartiment

* Kathryn Grayson com a Prudence Budell
* Josep Iturbi Bàgena com a Jose Iturbi (com a Jose Iturbi)
* Ethel Barrymore com Abigail Trent Budell
* Mario Lanza com a Johnny Donnetti
* Keenan Wynn com a Artie Geoffrey Glenson
* J. Carrol Naish com a Papa Donnetti
* Jules Munshin com a Michael Pemberton
* Thomas Gomez com Guido Russino Betelli
* Marjorie Reynolds com a Mary
* Arthur Treacher com a Hutchins
* Mimi Aguglia com a Mamma Donnetti
* Amparo Iturbi com a Amparo Iturbi
* Bridget Carr com Donna Donnetti
* Amparo Ballester com a Rosina Donnetti
* Ann Codee com a Mme. Bouget

## Recepció

Segons els registres de MGM, la pel·lícula va guanyar 1.728.000 dòlars als EUA i Canadà i 1.449.000 dòlars a l'estranger, el que va resultar en un benefici de 173.000 dòlars.

## Referències

* 1 2 The Eddie Mannix Ledger, Los Angeles: Margaret Herrick Library, Center for Motion Picture Study.
* ↑ «That Midnight Kiss(1949)». Arxivat de l'original el 2020-01-31.
* ↑ «That Midnight Kiss (1949) – Norman Taurog | Synopsis, Characteristics, Moods, Themes and Related | AllMovie».
* ↑ «Top Grossers of 1949». Variety. 4 January 1950: 59.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Expedicions a Groenlàndia de Cristià IV

Les Expedicions a Groenlàndia de Cristià IV foren una sèrie d'expedicions marines realitzades entre 1605 i 1607 pel rei Cristià IV de Dinamarca a Groenlàndia i l'Àrtida per tal de localitzar els assentaments nòrdics de l'est i afirmar la sobirania danesa sobre aquests.
Les expedicions van finalitzar, en la seva majoria sense èxit, perquè els líders no tenien experiència en el difícil gel àrtic, les dures condicions meteorològiques de la zona i que els dirigents de les mateixes havien rebut instruccions de buscar els assentaments nòrdics de l'est a la costa est de Groenlàndia, al nord de Cap Farewell, una zona gairebé inaccessible per culpa del gel flotant que va a la deriva cap al sud. James Hall exercí com a primer oficial i pilot en els tres viatges, sota el lideratge de John Cunningham (1605), Godske Lindenov (1606) i Carsten Richardson (1607).
En el mateix sentit el rei Cristià IV va enviar Ove Gjedde en la primera expedició danesa a les Índies Orientals (1618) i Jens Munk en una expedició per trobar el Pas del Nord-oest (1619).

## Referències

* ↑ Mills, William James. Exploring Polar Frontiers: A Historical Encyclopedia. Santa Barbara, CA: Martin Frobisher, 2003. ISBN 978-1576074220.
* ↑ «Jens Munk (1579- 1628) (The Arctic Institute of North America. University of Calgary)». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 gener 2012].

## Bibliografia

* Gosch, C.C.A. (ed.). Danish Arctic Expeditions, 1605 to 1620. Volume 1.The Danish Expeditions to Greenland in 1605, 1606 and 1607. Cambridge: Cambridge University Press, 2010. ISBN 9780511708459.
# Viagem a Portugal

Viagem a Portugal és una pel·lícula portuguesa, dirigida i escrita per Sérgio Tréfaut, basada en una història real. És el primer llargmetratge de ficció d'aquest director, protagonitzat per Maria de Medeiros, Isabel Ruth i Makena Diop.

## Argument

La Maria, una metgessa ucraïnesa, ve a Portugal per passar un any amb Greco, el seu marit, també metge. En arribar a l'aeroport de Faro s'hi acosten agents del Servei d'Estrangers i Fronteres que la porten a una sala d'interrogatoris, sense cap explicació. Tot això passa perquè les autoritats sospiten que darrere d'aquest viatge hi ha d'haver alguna cosa il·legal, ja que ella és d'Europa de l'Est i el seu marit és senegalès.

## Repartiment

* Maria de Medeiros… Maria Itaki
* Isabel Ruth… inspectora
* Makena Diop… Grego Itaki
* Rebeca Close… Brenda
* Pedro Pacheco… inspector del primer dia
* Joseph Wallenstein... inspector del segon dia
* Mykola Chaban... intèrpret
* Miguel Mendes... agent de viatges
* António Pires... policia duanera
* Jorge Barros... bon agent de policia
* Miguel Figueira... oficial de policia brut
* Nuno César… llicenciat en serveis
* Nuno Milagre... policia de fronteres
* Bona... dona policia
* João Bénard da Costa... director de la policia de fronteres

## Premis i nominacions

Caminhos do Cinema Português de 2011 (Portugal)
| Categoria | Resultat |
| Millor pel·lícula | Guanyador |
| Millor actriu secundària — Isabel Ruth | Guanyador |
Globos de Ouro de 2012 (Portugal)
| Categoria | Resultat |
| Millor pel·lícula | Nominat |
| Millor actriu— Maria de Medeiros | Nominat |

## Referències

* ↑ «Real ficção na fronteira portuguesa». RTP, 20-06-2011.
* ↑ «Filme do dia: «Viagem a Portugal»». SAPO Cinema, 08-05-2011.
* ↑ Prata, Ana Filipa «Waiting zones and black holes: An analysis of the airport setting in Sérgio Tréfaut’s Journey to Portugal» (en anglès). Crossings: Journal of Migration & Culture, vol. 8, 2, 01-10-2017, pàg. 163–174. DOI: 10.1386/cjmc.8.2.163_1. ISSN: 2040-4344.
* ↑ João Canijo y Edgar Pêra triunfan en los Caminos del cine portugués per Vítor Pinto, cineuropa.org 24 de novembre de 2011

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Musaranya de Johnston

La musaranya de Johnston (Sylvisorex johnstoni) és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes. Viu al Camerun, la República Centreafricana, la República del Congo, la República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial, el Gabon, Ruanda, Tanzània i Uganda. El seu hàbitat natural són els boscos de plana humits tropicals o subtropicals i els montans humits subtropicals o tropicals. Es troba amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.
# Michael Fortescue

Michael Fortescue (Thornbury, 8 d'agost de 1946) és un lingüista que ha estudiat les llengües natives de l'Àrtida i Amèrica del Nord, especialment les llengües esquimoaleutianes, el txuktxi i el nitinaht, una llengua wakash.

## Carrera professional

Es va graduar en Llengua i Literatura Eslava el 1966 en la Universitat de Califòrnia. Va obtenir el doctorat en Lingüística el 1978, en la Universitat d'Edimburg. Des de 1978 va treballar en el Departament d'Esquimologia de la Universitat de Copenhaguen, on actualment és professor de Lingüística General. Des de 2006 és president del Cercle de Lingüística de Copenhaguen. El Diccionari Comparatiu Esquimal, del qual és coautor amb Steven Jacobson i Lawrence Kaplan, és una obra emblemàtica igual que el Diccionari Comparatiu Txukotko-Kamtxatka. El 1998 exposà i argumentà la seva hipòtesi per a integrar les llengües esquimoaleutianrs, iukaguir i uralianes en una gran família uralo-siberiana i va fer una primera demostració de les relacions entre el ket i les llengües na-dené.
En 2001 va escriure un llibre sobre la "Lingüística Whiteheadiana", en què explora les possibilitats d'una teoria lingüística basada en les teories filosòfiques d'Alfred North Whitehead.

## Obres principals

* 1984. Some Problems Concerning the Correlation and Reconstruction of Eskimo and Aleut Mood Markers. Institut for Eskimologi, Københavns Universitet.
* 1990. From the Writings of the Greenlanders: Kalaallit Atuakklaannit. University of Alaska Press.
* 1991. Inuktun: An Introduction to the Language of Qaanaaq, Thule. Institut for eskimologis skriftrække, Københavns Universitet.
* 1992. Editor. Layered Structure and Reference in a Functional Perspective. John Benjamins Publishing Co.
* 1994. With Steven Jacobson and Lawrence Kaplan. Comparative Eskimo Dictionary with Aleut Cognates. Alaska Native Language Center.
* 1998. Language Relations across Bering Strait: Reappraising the Archaeological and Linguistic Evidence. Londres i Nova York: Cassell.
* 2001. Pattern and Process: A Whiteheadian Perspective on Linguistics. John Benjamins Publishing Co.
* 2002. The Domain of Language. Copenhagen: Museum Tusculanum Press.
* 2005. Comparative Chukotko-Kamchatkan Dictionary. Berlin: Walter de Gruyter.

## Referències

* 1 2 3 Michael David Fortescue Curriculum, consultat el 29 de novembre de 2010.
* ↑ Fortescue, Michael D. (1998) Language relations across Bering Strait ISBN 0-304-70330-3
* ↑ «Michael Fortescue» (en danish). Den Store Danske. Denstoredanske.dk, 30-01-2009. [Consulta: 25 gener 2010].
* ↑ «Michael David Fortescue – Københavns Universitet». Inss.ku.dk. [Consulta: 25 gener 2010].
* ↑ «Michael David Fortescue – University of Copenhagen». Research.ku.dk. [Consulta: 25 gener 2010].

## Enllaços externs

* Michael David Fortescue, Universitat of Copenhage
# Roberto Leal Monteiro

Roberto Leal Monteiro Ngongo, més conegut com a Ngongo (Luanda, 21 de setembre de 1946), és un polític d'Angola. Junt amb els seus companys "alts generals" João Maria de Sousa, Hélder Vieira Dias, Francisco Higino Carneiro, i Kundy Pahiama, va ser un dels caps militars que ocuparen càrrecs ministerials per al Moviment Popular per l'Alliberament d'Angola, el partit polític que ha governat Angola des que va obtenir la seva independència de Portugal en 1975.

## Biografia

De formació militar en acadèmies soviètiques, fou general de les Forces Armades Populars d'Alliberament d'Angola i cap d'estat major en 1988. Va ser viceministre de Defensa des de 1992 fins 2006, quan fou nomenat pel President d'Angola, José Eduardo dos Santos, per ser Ministre de l'Interior.
Ngongo fou destituït del càrrec el 27 de setembre de 2010 pel president després d'un episodi que generà una crisi diplomàtica entre Angola i Portugal, quan el Ministre va enviar agents angolesos a detenir a l'empresari portuguès Jorge Oliveira (que estava refugiat a São Tomé i Príncipe, un altre país lusòfon), acusat de frau, a finals de 2009 per enviar-lo de tornada a Angola. Va rebre crítiques molt dures dels governs portuguès i santomenc per no haver demanat l'extradició.

## Referències

* ↑ http://www.africafiles.org/article.asp?ID=16918 Arxivat 2012-07-16 at Archive.is] "Private security companies and a parallel State in Angola" (africafiles.org)
* ↑ Roberto Leal “Ngongo”, ex – Ministro do Interior
* 1 2 Da Redação. «Ministro angolano do Interior demitido devido à prisão de empresário português», 27 Setembre 2010, 14:35. Arxivat de l'original el 2011-11-12. [Consulta: 4 desembre 2017].
* ↑ As razões da queda do general Roberto Leal Monteiro Ngongo, angonoticias, 27 d'octubre de 2010