OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mariano Fernández Cortés

Mariano Fernández Cortés (Las Rozas, 26 d'agost de 1865 - Madrid, 16 de novembre de 1933) fou un enginyer espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

De família humil, el 1883 es graduà en batxillerat a l'Institut San Isidro de Madrid i després es llicencià en enginyeria agrònoma a l'Institut Agrícola d'Alfons XII. Va substituir José de Arce Jurado en la direcció de l'Estació d'Assaig de Màquines i fou Inspector General del Cos d'Enginyers Agrònoms. Més tard fou professor de càlcul integral, mecànica racional, mecànica aplicada i resistència de materials del mateix Institut, on el 1892 seria nomenat catedràtic de càlcul infinitesimal. Des de 1908 formà part del Claustre de l'Escola d'Enginyers Agrònoms.
Va ocupar diversos càrrecs a l'Institut Geogràfic i al Cadastre de Rústica i formà part de les Comissions de defensa de plagues del campo a Andalusia Oriental. De 1914 a 1921 va fer nombroses conferències a Valladolid sobre la mecanització del conreu de la terra. El 1927 fou nomenat assessor tècnic del Consell del Banc Hipotecari d'Espanya i el 1932 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals. Va prendre el càrrec l'any següent amb el discurs Consideraciones sobre las máquinas agrícolas modernas. Va morir a Madrid uns mesos més tard.

## Referències

* ↑ Carlos de la Puerta Lomelino Mariano Fernández Cortés (1865-1933) Mundo del agrónomo: la revista del Colegio Oficial de Ingenieros Agrónomos de Centro y Canarias, Nº. 9, 2009, pág. 27
* ↑ Biografia Arxivat 2016-05-31 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Un gran pérdida agronómica, ABC, 24 de novembre de 1933
# Salvatore Cuffaro

Salvatore Cuffaro (Raffadali, 1958) més conegut com a Totó Cuffaro «Vasa vasa» (kiss kiss) és un expolític italià, que fou suspès com a metge i condemnat com a membre de la màfia. Llicenciat en medicina, ha format part del Consell de la Facultat de Medicina de la Universitat de Palerm. EL 1980 ingressà a la Democràcia Cristiana Italiana, amb la que fou regidor de Raffadali i posteriorment de Palerm. A les eleccions regionals de Sicília de 1991 fou elegit diputat de l'Assemblea Regional Siciliana, on fou vicepresident de la comissió regional antimàfia. A les eleccions regionals de 1996 fou elegit diputat pel Partit Popular Italià (després Cristians Democràtics Units) i serà nomenat assessor d'agricultura. El 1998 ingressà a Popolari-UDEUR i amb aquest partit es presentà a les eleccions europees de 1999, però no fou escollit.
A les eleccions regionals de Sicília de 2001 fou elegit president regional de Sicília i el 2002 participà en la fundació de la Unió dels Demòcrates Cristians i de Centre, del que el 2005 en fou nomenat secretari general. A les eleccions regionals de Sicília de 2006 fou reescollit president sicilià com a candidat de la coalició Casa de les Llibertats. El 26 de gener de 2008 va haver de dimitir del seu càrrec després d'haver estat condemnat en primera instància a 5 anys i a la prohibició perpètua de càrrecs públics pels delictes de complicitat amb la màfia i revelació de secret, després de setmanes de pressió de l'opinió pública. Nogensmenys, a les eleccions legislatives italianes de 2008 fou escollit senador per Sicília pel Poble de la Llibertat.

## Vegeu també

* Mafia
* Cosa Nostra
* Criminalística

## Enllaços externs

* BBC News - Cuffaro Jailed following his mafia conviction
* Web personal Arxivat 2006-05-10 a Wayback Machine.
* Web del Senat italià
# Clément Venturini

Clément Venturini (Villeurbanne, Roine, 16 d'octubre de 1993) és un ciclista francès professional des del 2014. Actualment corre a l'equip Arkéa-B&B Hotels. Combina la carretera amb el ciclocròs. Ha guanyat 7 cops el Campionat de França de ciclocròs.

## Palmarès en ruta

* 2012
** Vencedor d'una etapa al Tour del Pays Roannais
* 2014
** Vencedor d'una etapa al Roine-Alps Isera Tour
* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Àustria
* 2017
** 1r als Quatre dies de Dunkerque
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Àustria
* 2018
** Vencedor d'una etapa a la Ruta d'Occitània

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2018. 104è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2019. 90è de la classificació general
* 2021. 97è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2020. 104è de la classificació general

## Palmarès en ciclocròs

* 2010-2011
** Campió del món en ciclocròs júnior
* 2013-2014
** Campió de França en ciclocròs sub-23
* 2014-2015
** 1r a l'EKZ CrossTour
* 2015-2016
** 1r a la Copa de França
* 2016-2017
** Campió de França en ciclocròs
** 1r a la Copa de França
* 2018-2019
** Campió de França en ciclocròs
* 2019-2020
** Campió de França en ciclocròs
* 2020-2021
** Campió de França en ciclocròs
* 2022-2023
** Campió de França en ciclocròs
* 2023-2024
** Campió de França en ciclocròs
* 2024-2025
** Campió de França en ciclocròs

## Referències

* ↑ «Cyclo-cross Championnats de France : La démonstration de Clément Venturini» (en francès). dicodusport, 12-01-2025. [Consulta: 12 gener 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Clément Venturini a ProCyclingStats
# Mobility Resort Motegi

El Mobility Resort Motegi (japonès: モビリティリゾートもてぎ) és un circuit de curses localitzat a prop de Motegi (llegiu «Motegui»), a la Prefectura de Tochigi del Japó. El circuit s'havia anomenat històricament Twin Ring Motegi ('anell -o circuit- bessó de Motegi') pel fet que dins de la mateixa estructura hi ha dos circuits diferents, un d'oval de 2,493 km (l'únic del seu tipus al Japó) i un de clàssic de 4,801 km que al seu torn es pot subdividir en dues variants. Aquestes dos circuits, doncs, admeten tres possibles combinacions entre si.

## Història

Construït el 1997 i propietat d'Honda, el circuit va acollir inicialment curses de la CART, més tard anomenada Indy Racing League. El 28 de març de 1998, Motegi fou seu de la prova inaugural d'aquest campionat i seguí acollint-ne curses fins al 2002. També va acollir una de les poques curses de la NASCAR celebrades fora dels Estats Units, concretament, una d'exhibició que s'hi va fer el 1998.
Actualment, l'equipament acull curses dels campionats Super Formula i Super GT japonesos. Motegi és, però, especialment conegut com a seu de Grans Premis de motociclisme, que s'hi celebren des del 1999. Aquell any i del 2004 ençà, el Gran Premi es va anomenar Gran Premi del Japó, mentre que del 2000 al 2003 es va conèixer amb el nom de Gran Premi del Pacífic.
El primer de març del 2022, coincidint amb el 25è aniversari de l'equipament, el circuit va ser rebatejat amb el seu nom actual, "Mobility Resort Motegi".

## Configuracions del traçat

* Els dos circuits i la pista oval
* La pista oval
* Els dos circuits combinats
* El circuit oest
* El circuit est

## Referències

* ↑ «Japan dropped from IndyCar calendar» (en anglès). edition.cnn.com, 11-02-2011. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ «Grand Opening of the Gran Turismo Café at the Twin Ring Motegi Circuit» (en anglès). gran-turismo.com. Arxivat de l'original el 2009-11-13. [Consulta: 9 maig 2012].
* ↑ «Gran Turismo Café opens in Japan» (en anglès). vg247.com, 03-04-2009.
* ↑ «L'histoire du Grand Prix du Japon et du Grand Prix du Pacifique» (en francès). Racing Memory. [Consulta: 23 juliol 2007].
* ↑ «MOBILITYLAND | Announcing a Name Change of the Company and Twin Ring Motegi» (en anglès). mobilityland.co.jp. Arxivat de l'original el 2021-11-04. [Consulta: 31 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Mobility Resort Motegi - Lloc web oficial (anglès) (japonès)
# Daniel Wiffen

Daniel Wiffen (Magheralin, 14 de juliol de 2001) és un nedador irlandès i posseïdor del rècord mundial de 800 m estil lliure amb un temps de 7:20.46. Abans va ser el campió europeu de 400, 800 i 1500 metres lliures de 2023.
Va competir també en els 800 metres lliures i els 1500 metres lliures als Jocs Olímpics d'Estiu de 2020. El desembre de 2022, va batre el rècord europeu de 800 metres estil lliure, convertint-se en el primer irlandès a tenir un rècord europeu reconegut en natació.

## Referències

* ↑ Ryan, Eoin «Wiffen smashes world record to win third European gold» (en anglès). RTE, 10-12-2023.
* ↑ «Europeo piscina corta Otopeni 2023: Daniel Wiffen récord del mundo en 800m libres» (en castellà). RTVE, 10-12-2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ «Daniel Wiffen». Olympedia. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ «Men's 800m Freestyle: Results Summary». Tokyo 2020. Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games. Arxivat de l'original el 27 juliol 2021. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ «Men's 1500m Freestyle Heats Results». Tokyo 2020. Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games, 30-07-2021. Arxivat de l'original el 2 agost 2021. [Consulta: 30 juliol 2021].
* ↑ Kenny, John «Wiffen sets European record in 800m freestyle» (en anglès). RTE, 15-12-2022.
# Mariano Torres Solanot

Mariano Torres Solanot (Poleñino, 11 de juliol de 1791 -Saragossa, 18 d'octubre de 1858) va ser un polític aragonès, ministre durant la minoria d'edat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Va néixer en el si d'una família d'infantons d'Aragó. Fill de Miguel Torres i de Rosa Solanot i, per tant, nebot del polític liberal aragonès Valentín Solanot Ferrer. Jurista aragonès adscrit al bàndol exaltat, va ocupar en la regència de Baldomero Espartero el càrrec de ministre de la Governació entre el 17 de juny de 1842 i el 9 de maig de 1843. També fou senador per Osca en 1837-1838, 1838-1839, 1839; i per Pontevedra en 1841, 1842 i 1843.
Va ser el primer Vescomte de Torres-Solanot concedit per Isabel II i gran creu de l'Orde de Carles III.

## Referències

* ↑ Mariano Torres Solanot a geneall.net
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ «Torres-Solanot y Casas, Antonio». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* ↑ «El Vizcondado de Torres Solanot.». Arxivat de l'original el 2016-03-16. [Consulta: 14 febrer 2016].
# Giuseppe Alessi

Giuseppe Alessi (San Cataldo, 29 d'octubre de 1905 – Palerm, 13 de juliol de 2009) fou un polític sicilià. Fou membre de diverses organitzacions catòliques des de 1918, es va graduar en Dret i ha estat treballant com un advocat. De ben joves es va afiliar al Partit Popular Italià i el 1944 fou un dels organitzadors de la Democràcia Cristiana Italiana a Sicília. En el mateix any va ser nomenat president del Comitè d'Alliberament Nacional de la província de Caltanissetta i membre del Comitè Regional de l'Alliberament.
Fou nomenat alcalde de San Cataldo i membre de la Comissió Regional per a l'elaboració de l'estatut de la Regió de Sicília i de la Comissió Conjunta per a l'aplicació de normes per a l'estatut sicilià. Fou elegit diputat de l'Assemblea Regional Siciliana a les eleccions regionals de Sicília de 1947, 1951, 1955, i fou nomenat el primer president de Sicília, càrrec que abandonà el 1949. Novament fou nomenat president sicilià el 1955-1956. Des de desembre de 1956 a juny de 1959 i president de l'Assemblea Regional de Sicília.
A nivell nacional, va ser elegit senador pel districte de Caltanissetta a les eleccions legislatives italianes de 1963 dins les files de la Democràcia Cristiana Italiana, partit del qual va ser membre del Consell Nacional de 1947 a 1953 i de 1962 a 1963, i membre de l'Administració Central de 1951 a 1953. A les eleccions legislatives italianes de 1968 fou escollit per a la Cambra dels Diputats.
Entre altres càrrecs va ser també president del comitè provincial de la Creu Roja Italiana a Caltanissetta, síndic de la Società di Navigazione Tirrenia, vicepresident de la Cassa di Risparmio VE, president de l'ESCAL i de l'Istituto dell'Enciclopedia Italiana. Amb Flaminio Piccoli va ser un dels fundadors històrics del Moviment per al Renaixement de la Democràcia Cristiana des de finals dels noranta. L'última càrrec que ocupà fou la presidència d'honor de la Democràcia Cristiana de Giuseppe Pizza, alineada amb el centredreta.
Va morir als 103 anys el 2009. El seu funeral va tenir lloc a l'església mare de San Cataldo, el dijous 16 de juliol, oficiada pel bisbe Mario Russotto, i va ser enterrat al cementiri de San Cataldo.

## Enllaços externs

* Giuseppe Alessi. el primer president (que ja en té 102) Arxivat 2011-07-25 a Wayback Machine., Article de "Il venerdì" de La Repubblica, 22 de juny de 2007
* Avui Alessi compleix 103 anys a La Repubblica del 29 d'octubre de 2008
| Precedit per: Giovanni Selvaggi (alt Comissari) | Presidents de Sicília 1947 - 1949 | Succeït per: Franco Restivo |
| Precedit per: Franco Restivo | Presidents de Sicília 1955 - 1956 | Succeït per: Giuseppe La Loggia |
# Tessel·lació 3-4-6-12

En geometria del pla euclidià, una tessel·lació 3-4-6-12 és una de les vint tessel·lacions 2-uniformes del pla euclidià de polígons regulars. Conté triangles, quadrats, hexàgons i dodecàgons arranjats en dues configuracions de vèrtexs: 3.4.6.4 i 4.6.12. Té simetria hexagonal p6m, [6,3], (*632). També és anomenada tessel·lació demiregular per alguns autors.

## Referències

* ↑ Critchlow, pp. 62–67
* ↑ Grünbaum and Shephard 1986, pp. 65–67
* ↑ In Search of Demiregular Tilings #4
* ↑ Chavey (1989)

## Bibliografia

* Keith Critchlow, Order in Space: A design source book, 1970, pp. 62–67
* Ghyka, M. The Geometry of Art and Life, (1946), 2nd edition, New York: Dover, 1977. Demiregular tiling #15
* The Geometrical Foundation of Natural Structure (book), p. 35–43.
* Grünbaum, Branko; Shephard, G. C.. Tilings and Patterns. W. H. Freeman, 1987. ISBN 0-7167-1193-1. p. 65
* Sacred Geometry Design Sourcebook: Universal Dimensional Patterns, Bruce Rawles, 1997. pp. 36–37

## Enllaços externs

* Chavey, D. «Tilings by Regular Polygons—II: A Catalog of Tilings». Computers & Mathematics with Applications, 17, 1989, pàg. 147–165. DOI: 10.1016/0898-1221(89)90156-9.
* Dutch, Steve. «Uniform Tilings». Arxivat de l'original el 2006-09-09. [Consulta: 9 setembre 2006].
* Weisstein, Eric W., «Demiregular tessellation» a MathWorld (en anglès).
* In Search of Demiregular Tilings, Helmer Aslaksen
* n-uniform tilings Brian Galebach, 2-Uniform Tiling 1 of 20
# Mitridates II del Bòsfor

Mitridates II del Bòsfor de vegades Claudi Mitridates II, (en llatí Tiberius Julius Mithridates Philogermanicus Philopatris, en grec antic Τιβέριος Ιούλιος Μιθριδάτης Φιλογερμανικος Φιλοπατρíς) va ser rei del Bòsfor Cimmeri. L'emperador Claudi el va posar en aquell lloc, per substituir Polemó II, rei del Pont i del Bòsfor, a qui Claudi va compensar amb altres territoris. Era suposat descendent del rei Mitridates VI Eupator i, per tant, possiblement membre de la Dinastia Mitridàtica però les relacions familiars no estan ben establertes. Era el fill gran d'Aspurge, també rei del Bòsfor, i de Gepepiris.
L'any 45 els romans el van expulsar del tron per causes desconegudes, probablement per trencar o voler trencar els tractats d'aliança. La corona va passar al seu germà Tiberi Juli Cotis I anomenat Cotis I del Bòsfor que era jove i inexpert. L'emperador Claudi havia retirat la guarnició del país, comandada per Aulus Didi Gal, i Mitridates, que havia fugit del regne, no va abandonar l'esperança de recuperar el tron. Va reunir un exèrcit irregular i així que va veure els romans marxar del Bòsfor, es va preparar per envair el seu antic regne. Una força romana comandada per Juli Àquila, i aliada amb Eunones, un cap local rei d'una tribu escita, el va forçar a rendir-se. Eunones el va entregar als romans, però amb la condició de que fos preservat amb vida.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mithridates». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 13 maig 2021].
# Malaltia d'Aujeszky

La malaltia d'Aujeszky o pseudoràbia és una malaltia d'origen víric amb un ampli espectre infecciós (afecta naturalment a gran varietat d'espècies), però el receptor més important és el porc. El virus pot afectar també als ovins que són molt sensibles i als carnívors que s'alimenten de carn infectada (especialment els gats). Provoca un quadre febril i tot seguit amb encefalomielitis, en altres casos és latent; a la resta d'espècies provoca pruïja i la mort després d'un curs agut. L'home és resistent a la infecció. La seva transcendència és eminentment econòmica perquè provoca gran davallada de la producció del porc sobretot en els individus joves provocant avortaments, mortalitat perinatal elevada, els garrins moren en alta proporció fins a la seva totalitat, retard en el creixement.
L'ADV, un tipus d'Herpesviridae, és el virus causant de la malaltia. Aquest s'excreta dels animals infectats per diverses excrecions (mocs, saliva, semen i llet), cosa que permet la seva dispersió fins a animals no infectats bé sigui per contacte directe o per aerosols. La infecció pot ser manifesta amb els símptomes de la malaltia, però en alguns casos aquesta pot ser subclínica o latent i, per tant, indetectable mitjançant un examen visual. El virus és capaç de passar de mare a fetus a través de la placenta. Usualment la infecció transplacentària condueix a la reabsorció del fetus o a l'avortament i si el part no produeix la mort dels garrins aquests estan molt afeblits. Les truges en poblacions on l'Aujeszki és endèmic solen estar protegides per anticossos i els traspassen als seus garrins.
El virus infecta primerament les mucoses epitelials del nas i la faringe d'on es dispersen cap al sistema limfàtic i sistema nerviós. La virèmia pot durar fins a tres setmanes i en alguns casos es pot generar una infecció latent de les amígdales i neurones. Els símptomes habituals en joves són neurològics (descoordinació) i respiratoris (tos, esternuts), els símptomes neurològics no solen presentar-se en els animals que ja no mamen i solen recuperar-se en una setmana. Hi ha tècniques diagnòstiques basades en immunofluorescència (biòpsies o autòpsies d'amígdales o cervell) i serològiques (aglutinació de làtex, ELISA i neutralització vírica). A banda es disposa de vacunes efectives i segures que prevenen la infecció per l'ADV. A Gran Bretanya i Dinamarca s'ha aconseguit l'erradicació de la malaltia.

## Referències

* 1 2 Quinn, P. J.; Markey, B.K.; Carter, M. E.; Donnely, W. J.; Leonard, F. C.. Microbiología y enfermedades infecciosas veterinarias (en castellà). Zaragoza: Editorial ACRIBIA, SA, 2002. ISBN 84-200-1049-9.

## Enllaços externs

* Ruralcat.net “La lluita contra la malaltia d'Aujeszky”
* http://www.pubmedcentral.nih.gov/articlerender.fcgi?tool=pubmed&pubmedid=16148307
* http://www.horizonpress.com/gateway/animal-viruses.html
# Laurean Rugambwa

Laurean Rugambwa (12 de juliol de 1912 – 8 de desembre de 1997) va ser el primer nadiu africà modern cardenal de l'Església Catòlica. Serví com a arquebisbe de Dar-es-Salaam entre 1968 i 1992, i va ser elevat al Col·legi cardenalici al 1960.

## Biografia

Laurean Rugambwa va néixer en el si d'una família aristocràtica a Bukongo, Tanganica (actual Tanzània), sent batejat amb els seus pares als 8 anys, el 19 de març de 1921. Després d'estudiar al Gran Seminari Regional de Katigondo (Uganda), va ser ordenat al presbiterat pel bisbe Bucardo Huwiler MAfr. El 12 de desembre de 1943. Rugambwa realitzà tasca missionera a l'Àfrica Occidental fins al 1949, quan va anar a Roma per estudiar a la Pontifícia Universitat Urbaniana, d'on obtingué el seu doctorat en dret canònic.
El 13 de desembre de 1951, Rugambra va ser nomenat bisbe titular de Febiana i primer vicari apostòlic de Kagera inferior. El bisbe africà més jove, rebé la seva consagració episcopal el 10 de febrer de 1952 de mans de l'arquebisbe David Mather, amb els bisbes Joseph Kiwanuka, MAfr i Joseph Blomjous actuant com a co-consagradors. Fins que el seu vicariat apostòlic va ser elevat a diòcesi el 25 de març de 1953, Rugambea va ser nomenat Bisbe de Rutabo pel Papa Pius XII. Va ser creat cardenal pel Papa Joan XXIII el 28 de març de 1960, atorgant-li el títol de cardenal prevere de San Francesco d'Assisi a Ripa Grande. Va ser el primer nadiu africà en ser promogut al Col·legi Cardenalici. El 21 de juny següent, la diòcesi va ser rebatejada com "Bukoba".
El progressista Rugambwa al Concili Vaticà II de 1962 a 1965, i va ser actiu en implementar les seves reformes. Va ser un dels cardenals electors que van participar en el conclave de 1963 que escollí el Papa Pau VI. Posteriorment participà en els conclaves d'agost i d'octubre de 1978, on s'escollí els Papes Joan Pau I i Joan Pau II, respectivament.
Promogut a arquebisbe de Dar-es-Salaam el 19 de desembre de 1968; càrrec del que dimití el 22 de juliol de 1992, després de 23 anys de servei, durant el qual fundà el primer hospital catòlica a Ukonga i un religiós institut, les Germanetes de Sant Francesc d'Assís.

### Mort

Rugambwa va morir el Dar-es-Salaam, a l'edat de 85 anys. Està enterrat a la catedral de Bukoba.
Hi ha la possibilitat que sigui beatificat i canonitzat. És conegut que el cardenal, que gaudí d'una bona reputació durant la seva vida i després de la seva mort, era molt proper a diversos personatges de l'Església, com els Papes sota els quals serví.

## Referències

* 1 2 TIME Magazine. Seven New Hats Arxivat 2013-07-21 a Wayback Machine. March 14, 1960
* ↑ TIME Magazine. Council of Renewal Arxivat 2012-10-13 a Wayback Machine. October 5, 1962

## Enllaços externs

* Sa Eminència Laurean Cardenal Rugambwa Arxivat 2013-02-22 at Archive.is (anglès)
* Els Cardenals de la Santa Església Romana Arxivat 2009-10-08 a Wayback Machine. (anglès)
Fitxa a catholic-hierarchy.org
* Tributs al Cardenal Laurian Rugambwa (anglès)
# Mariano Vilallonga e Ibarra

Mariano Vilallonga e Ibarra (Bilbao, 10 de gener de 1864 - Madrid, 23 d'abril de 1913) fou un enginyer industrial, empresari i polític basc, comte de Vilallonga des del 1901. Fou diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Era fill de l'industrial figuerenc Josep Vilallonga i Gipuló (1822-1898) i de Rafaela Ibarra e Arambarri (1843-1900), filla de l'empresari basc Gabriel Ibarra y Gutiérrez de Cavedes (1814-1890). i beatificada el 1894 per Juan Pau II.
Esdevingué un dels principals industrials metal·lúrgics del País Basc com a conseller d'Altos Hornos de Vizcaya. Membre del Partit Conservador, fou diputat pel districte de Figueres a les eleccions generals espanyoles de 1896, 1898 i 1899 i senador per la província de Girona el 1903-1904 i el 1905-1907.

## Bibliografia

* Molas, Isidre. Els senadors conservadors. Institut de Ciències Polítiques i Socials, 2007.

## Referències

* ↑ «Mariano Vilallonga Ibarra». geneanet. Sergi Pagès Bolibar.
* ↑ «Jose Vilallonga Gipulo». geneanet. Sergi Pagès Bolibar.
* ↑ «Rafaela Maria Ybarra Arambarri». geneanet. Sergi Pagès Bolibar.
* ↑ «Gabriel Maria de Ybarra y Gutierrez de Caviedes». geneanet. Sergi Pagès Bolibar.
* 1 2 José M.ª San Martín Pérez. «Mariano Vilallonga Ybarra». DB-e. Real Academia de la Historia.
# Comtat de King

«Comtat de King» té aquests significats:
* Comtat de King (Washington), és un comtat de l'estat de Washington dels Estats Units d'Amèrica
* Comtat de Kings (Illa del Príncep Eduard), un dels tres comtats en què es divideix administrativament la província canadenca de l'Illa del Príncep Eduard.
* Comtat de Kings (Califòrnia), és un comtat de l'estat de Califòrnia dels Estats Units d'Amèrica