OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 242a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 242a Brigada Mixta va ser una de les Brigada Mixtes creades per l'Exèrcit Popular per a la defensa de la Segona República Espanyola. Va ser una de les últimes Brigades Mixtes creades en la guerra i precisament és aquesta la causa de la seva curta vida operativa.

## Historial

A la fi de 1938 es va decidir la creació a Vic de la 242a Brigada Mixta (Batallons 965, 966, 967 i 968) encara que en iniciar-se la Campanya de Catalunya la seva constitució trobava molt retardada degut, sobretot, a l'elevat nombre de desertors que es va produir entre els últims reemplaçaments anomenats a files. La instrucció de la unitat es va fer sota el comandament del Major de milícies Lucio Doménech Martínez, però quan la brigada es va dirigir al front de batalla ho va fer sota el Major de milícies Julio Marín Serrano. Com totes les Brigades Mixtes creades a última hora, formaria els seus quadres d'oficials majoritàriament amb els de l'escala de complement. El 27 de gener de 1939 va intentar establir una línia defensiva al llarg del curs inferior del riu Tordera, però l'1 de febrer va perdre Hostalric i Blanes, i fins i tot un dels seus batallons es va passar completament a l'enemic.
Després d'aquest combat, la unitat va quedar pràcticament fora de combat.
Segons els oficis i mapes del Corpo Truppe Volontarie italià (CTV)
A l'ofici del dia 01/02/1939, corresponent al dia 31/01/1939, el CTV ubica la 242a Brigada Mixta prop de Maçanet de la Selva, entre Hostalric i Lloret de mar.
El dia 02/02/1939 han aparegut al sud de Llagostera les Brigades Mixtes 242a, 243a i 245a. La 245a Brigada Mixta és la que es troba més a prop d'aquesta població.
El dia 03/02/1939 l'enemic a oposat molta resistència entre Llagostera i Girona però ja no es fa referència a cap de les Brigades Mixtes anteriors, tot i ser la zona on estaven oposant resistència.
Després d'aquesta resistència la retirada cap a la frontera francesa era ja un fet i es podia considerar tant la 242a com la resta de Brigades Mixtes pràcticament dissoltes.

## Comandaments

* Major de milícies Lucio Doménech Martínez, només va estar al comandament en el període d'instrucció de la unitat.
* Major de milícies Julio Marín Serrano, va rebre el comandament quan la brigada va entrar en combat.

## Bibliografia

* Bellmunt, Gerard. El pas del padrí per la Guerra Civil espanyola: Exèrcit de Catalunya i 27, 6 i 16 Divisions de l'Exèrcit Republicà. 2020. Juneda: Fonoll.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. 2005. Madrid: Almena.

## Referències

* 1 2 3 4 Carlos Engel (1999); Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República, pág. 227

## Arxius

* Arxiu Nacional de Catalunya (ANC) - Secció Corpo Truppe Volontarie italià (CTV) - Oficis i mapes.
# 2a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 2a Divisió va ser una de les divisions de l'Exèrcit Popular de la República que es van organitzar durant la Guerra Civil espanyola sobre la base de les Brigades Mixtes. Va estar desplegada en el front de la Sierra de Madrid.

## Historial

La divisió va ser creada el 31 de desembre de 1936, en el si del I Cos d'Exèrcit, a partir de les forces milicianes que guarnien la Serra de Guadarrama. La 2a Divisió va tenir un paper rellevant durant l'ofensiva de Segòvia, al comandament del tinent coronel Luis Barceló, realitzant les seves unitats un atac de distracció sobre l'Alto del León.
Durant la resta de la contesa no va participar en operacions militars de rellevància.

## Comandaments
### Comandants

* tinent coronel d'enginyers Domingo Moriones;
* coronel d'Infanteria Enrique Navarro Abuja;
* tinent coronel d'infanteria Luis Barceló Jover;
* major de milícies José Suárez Montero;
* major de milícies Casto Losada Quiroga;

### Comissaris

* José Delgado Prieto, del PSOE;

### Caps d'Estat Major

* capità d'enginyers Juan Manzano Porqueres;

## Ordre de batalla

| Data | Cos d'Exèrcit adscrit | Brigades Mixtes integrades | Front de batalla |
| Desembre de 1936 | I Cos d'Exèrcit | 29a, 30a i 31a | Centre |
| Desembre de 1937 | I Cos d'Exèrcit | 29a, 30a i 31a | Centre |
| Abril de 1938 | I Cos d'Exèrcit | 29a, 30a i 34a | Centre |

## Referències

* ↑ Thomas, 1976, p. 743.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 285.
* ↑ Alpert, 2013, p. 345.
* ↑ Romero Salvadó, 2013, p. 72.
* 1 2 Engel, 1999, p. 198.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Romero Salvadó, Francisco J. Historical Dictionary of the Spanish Civil War. Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-8009-2.
* Thomas, Hugh. Historia de la Guerra Civil Española. Barcelona: Círculo de Lectores, 1976. ISBN 9788497598323.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# 37a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 37a Divisió va ser una formació militar pertanyent a l'Exèrcit Popular de la República que va lluitar durant la Guerra Civil Espanyola. Va estar desplegada al front d'Extremadura durant tota la contesa.

## Historial

La unitat va ser creada al maig de 1937, al Front d'Extremadura. La divisió, que va quedar composta per les brigades mixtes 20a, 63a, 91a i 109a, va ser assignada al VII Cos d'Exèrcit. Tenia la seva caserna general a Castuera. Durant els següents mesos va romandre en les seves posicions, sense intervenir en operacions de rellevància.
El juliol del 1938 va prendre part en els combats de la bossa de Mèrida, durant els quals va sofrir un crebant considerable. Les seves brigades 20a i 91a van quedar aïllades a l'interior de la bossa, sofrint abundants pèrdues, si bé alguns efectius van aconseguir escapar del cèrcol. Per part seva, la 109a Brigada Mixta va resultar completament destruïda, si bé seria reconstruïda amb posterioritat. La divisió va ser sotmesa a una reorganització, assumint el comandament el major de milícies José Sabín Pérez.
No va tornar a prendre part en operacions militars de rellevància.

## Comandaments
### Comandants

* tinent coronel Juan Arce Mayora;
* tinent coronel José Ruiz Farrona;
* comandant d'infanteria Alejandro Sánchez Cabezudo;
* comandant d'infanteria Antonio Cano Chacón;
* major de milícies José Sabín Pérez;
* major de milícies Donato Sánchez Lueño;
* major de milícies Olegario Pachón Núñez;

### Comissaris

* Benigno Cardeñoso Negretti, del PSOE;
* Miguel Carnicero, del PSOE;
* Germán Clemente de la Cruz, de la CNT;

### Caps d'Estat Major

* comandant Donato Sánchez Muñoz;
* capità Pedro Tirado Navarro;
* comandant Manuel Luque Molinello;

## Ordre de batalla

| Data | Cos d'exèrcit adscrit | Brigades mixtes integrades | Front de batalla |
| Juny de 1937 | VII Cos d'Exèrcit | 20a, 63a, 91a i 109a | Extremadura |
| Marzo-abril de 1938 | VII Cos d'Exèrcit | 20a, 63a, 91a | Extremadura |
| Juliol de 1938 | VII Cos d'Exèrcit | 20a, 91a i 148a | Extremadura |
| 20 de juliol de 1938 | VII Cos d'Exèrcit | 20a, 91a i 109a | Extremadura |
| 15 d'agost de 1938 | VII Cos d'Exèrcit | 4a, 20a i 109a | Extremadura |
| 23 d'octubre de 1938 | VII Cos d'Exèrcit | 4a, 20a i 109a | Extremadura |

## Referències

* 1 2 Engel, 1999, p. 215.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 85.
* ↑ Romero García, 2001, p. 100.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 242.
* ↑ Engel, 1999, p. 99.
* 1 2 3 Engel, 1999, p. 216.
* 1 2 Martínez Bande, 1981, p. 249.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 56.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 107.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 167.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 180.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 188.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: San Martín, 1981.
* Romero García, Eladi. Itinerarios de la guerra civil española: guía del viajero curios, 2001.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# 42a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 42a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República que va combatre durant la Guerra Civil Espanyola. Al llarg de la contesa va estar present en el front de Madrid, sense tenir un paper rellevant.

## Historial

La unitat va ser creada l'1 de gener de 1937, en el front de Madrid, quedant sota el comandament del comandant de carrabiners Esteban Rovira Pacheco i amb el comunista Manuel Piñero Bello com a comissari polític. Els seus batallons es van formar a partir d'antigues unitats milicianes. La 42a Brigada Mixta va ser agregada a la 6a Divisió del Cos d'Exèrcit de Madrid, cobrint el sector que anava des de la tàpia sud de la Casa de Campo fins al riu Manzanares prop de Villaverde.
Durant la major part de la seva història la 42a BM no va intervenir en operacions militars de rellevància. El 7 de juliol de 1937 la brigada va realitzar un assalt contra les posicions franquistes en el Vèrtex Trapero, que acabaria fracassant. Amb posterioritat va ser agregada a la 65a Divisió del II Cos d'Exèrcit.
Al març de 1939 la unitat es va oposar per la força al cop de Casado, plantant cara a la revolta. El matí del 6 de març la brigada es va posar en marxa, ocupant Fuencarral, Tetuán, Cuatro Caminos i va continuar el seu avanç fins a arribar als Nuevos Ministerios. La 42a BM va donar una gran marrada entorn del nord-oest de Madrid per a així evitar ensopegar amb altres forces casadistas. L'endemà va reprendre el seu avanç pel Passeig de la Castellana i el carrer Serrano, ocupant durant el mateix el lloc de comandament de la 7a Divisió (situat en la plaça del Dr. Marañón), la Comandància d'enginyers (al carrer de la Pineda), el Centre d'instrucció militar de la CNT (al carrer de Salas) i la seu del Govern Civil (en el Palau Parque Florido). En finalitzar els combats la unitat va tornar a les seves posicions originals.
Al final de la guerra la 42a BM es v autodissoldre, al costat de la resta d'unitats de l'Exèrcit del Centre.

## Comandaments
### Comandants

* Comandant de Carrabiners Esteban Rovira Pacheco;
* Major de milícies Inocencio Fernández López;
* Major de milícies José León Adán;
* Major de milícies Manuel Fernández Cortinas;
* Major de milícies Juan Sánchez Castro;

### Comissaris

* Manuel Piñero Bello, del PCE;
* Argimiro García Mayoral, del PCE;
* Máximo Tomás Huete;

## Referències

* 1 2 Engel, 1999, p. 51.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 46.
* ↑ Engel, 1999, p. 52.
* ↑ Alpert, 1989, p. 354.
* 1 2 Zaragoza, 1983, p. 161.
* ↑ Bahamonde Magro i Cervera Gil, 2000, p. 391.
* ↑ Bahamonde Magre i Cervera Gil, 2000, p. 368.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. El ejército republicano en la guerra civil. Siglo XXI Editores, 1989.
* Bahamonde Magro, Ángel. Así terminó la guerra de España. Madrid: Marcial Pons, 2000. ISBN 9788495379092.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Gaioz Jejelava

Gaioz Jejelava (Tbilisi, 29 de desembre de 1914 - Tbilisi, 16 de març de 2005) fou un futbolista georgià de les dècades de 1930 i 1940 i entrenador.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Dinamo Tbilisi, on jugà amb Borís Paitxadze.
Un cop retirat fou entrenador a VVS Moscou i Dinamo Tbilisi.

## Referències

* ↑ «Gaioz Jejelava - 99». Dinamo Tbilisi, 11-01-2014.
* ↑ (georgià) Profile at National Parliamentary Library of Georgia
* ↑ «ფეხბურთი: წიგნის „გაიოზ ჯეჯელავა 100“ პრეზენტაცია». Ministry of Sport and Youth Affairs of Georgia, 28-01-2015. (georgià)
* ↑ «Jejelava is living history». UEFA.com, 17-01-2005.
* ↑ (rus) Footballfacts Profile
* ↑ (rus) Allfutbolist Profile Arxivat 2016-08-01 a Wayback Machine.
* ↑ «Coach Profile». Dinamo Tbilisi, 22-12-2017.
# 57a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 57a Divisió —originalment denominada Divisió asturiana de Xoc— va ser una de les divisions de l'Exèrcit Popular de la República que es van organitzar durant la Guerra Civil espanyola sobre la base de les Brigades Mixtes.

## Historial

La unitat va ser creada el 2 de juliol de 1937, originalment com a Divisió asturiana «de Xoc». El comandament va recaure en el major de milícies Luis Bárzana Bárzana. El 6 d'agost va rebre la seva numeració definitiva, quedant agregada al XVI Cos d'Exèrcit. Va quedar composta per les brigades mixtes 183a, 184a i 185a —antigues brigades asturianes 3a, 10a i 15a.
La divisió va ser enviada a la província de Santander, on va prendre part en els combats. Al final de la batalla de Santander la 57a Divisió, que havia quedat greument infringida durant els combats a «La Montaña», es trobava cobrint els accessos occidentals d'Astúries. La divisió seria dissolta, i les seves unitats assignades a altres divisions.

## Referències

* ↑ Engel, 1999.
* ↑ Cancio, 2011, p. 130.
* ↑ Martínez Bande, 1972, p. 33.
* ↑ Engel, 1999, p. 166, 168-169.
* ↑ Martínez Bande, 1972, p. 56.
* ↑ Martínez Bande, 1972, p. 112-113.
* ↑ Martínez Bande, 1972, p. 112.

## Bibliografia

* Cancio, Raúl C. Fuerzas especiales en la Guerra Civil Española. Madrid: Ministerio de Defensa, 2011.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. El final del frente norte. Madrid: Ed. San Martín, 1972.
# Zhong Quan

Zhong Quan (xinès simplificat: 钟泉, pinyin: Zhōng Quán; Jilin, 1943) és un director de cinema i animador xinés.
Es llicencia a la Universitat de Jilin de les Arts el 1965, entrant a l'estudi de cinema de Changchun aquell mateix estiu. Treballaria en efectes especials, i seria director d'art de l'estudi, participant en unes vint produccions. El 1985 va ser el primer director de la divisió d'animació de l'estudi de Changchun, dirigint diverses produccions. La producció començà amb sis animadors recentment licenciats, com Wang Qiang i Wang Gang. Entre les pel·lícules dirigides per Zhong hi destaquen L'àguila, Niu yuan, Cixi zuo Huoche i Yanzhen, per la que obté diversos premis. Posteriorment ocuparia diversos càrrecs a institucions educatives.

## Referències

* 1 2 3 «Zhong Quan». TV36. [Consulta: 22 març 2021].
* 1 2 马奕. 中国戏剧电影辞典. 北京广播学院出版社, 1993, p. 426. ISBN 978-7-81004-422-6. «【钟泉】(1943-)吉林省人。电影美术师。 1960 年考入吉林艺术学院, 1965 年毕业后到长影厂从事美术设计工作。担任美术设计的影片有二十余部,主要有《保密局的枪声》、《西施》、《鹰》、《鹰》获长影厂第八届小百花奖优秀美术片奖 ...»
* ↑ 长春市地方史志编纂委员会. 长春市志: 电影志. 吉林文史出版社, p. 49. «1965 年暑期,长影从应届大学毕业生中录用一批理科生,参加科教片工作,计有阎敏军、李连发、孙海涛、高翔等 12 人。同时,还从文化部动画专修班、吉林艺术专科学校、沈阳鲁迅美术学院及其附中,录用一批学生,共有钟泉、田丰、隋壮基等 16 人。»
* ↑ «长影国家一级美术师钟泉老师影视美术作品_电影». Sohu, 16-06-2020. [Consulta: 22 març 2021].
* 1 2 Lent, John A.; Ying, Xu. Comics Art in China. Univ. Press of Mississippi, 2017-07-20. ISBN 978-1-4968-1177-6.
* 1 2 Wu, Weihua. Chinese Animation, Creative Industries, and Digital Culture (en anglès). Routledge, 2017-08-03. ISBN 978-1-351-61108-4.
* ↑ 郝振省. 中国动漫游戏产业发展现状调研报告. Beijing Book Co. Inc., 2010-08-01. ISBN 978-7-5068-1841-4.

## Enllaços externs

* Biografia, a l'enciclopèdia de Baike-Baidu.
# Palau Oriol

El Palau Oriol és un edifici del municipi de Tortosa (Baix Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local, situat al carrer de la Rosa. És, juntament amb el Palau Despuig, la seu del Conservatori de Música de la Diputació de Tarragona a Tortosa.

## Descripció

L'edifici, reformat als anys noranta, ha tingut diversos usos, incloent-hi l'Escola d'Arts i Oficis de la Diputació de Tarragona. Es troba organitzat al voltant d'un pati central, al qual s'accedeix a través d'un vestíbul. L'interior es troba força reformat respecte a l'estructura gòtica original. Es conserva l'arcada que obre l'escala al pati, d'arcs apuntats sostinguts per esveltes columnes de capitells amb motius vegetals i, a la base, escuts treballats en relleu referits a la Generalitat, entre d'altres. Uns arcs tapiats al mur esquerre palesen la comunicació que antigament devia existir amb el veí Palau Despuig.
La façana presenta tres nivells: el de planta baixa i l'entresòl, de carreus de pedra en estat original, amb portal adovellat de mig punt, tres finestres amb esplandit i emmarcaments motllurats amb culs de llàntia; el nivell principal, amb carreus més petits i força restaurats, i tres finestrals allindanats moderns oberts; i el nivell de les golfes, separat per una senzilla motllura horitzontal i de mur arrebossat, on s'obre una arcada de finestres d'arc escarser separades per petites motllures classicistes. El ràfec és de fusta, sobre caps de biga treballats amb senzilles motllures.

## Història

Possiblement formava part del solar que Ramon Berenguer IV va cedir a Roger Despuig, cavaller rossellonès, pels serveis prestats en la reconquesta de la zona. La similitud constructiva i els elements de comunicació, ara tapiats, fan pensar que al segle xv eren encara una mateixa construcció.
Sembla que, com a palau, ha estat possessió de les famílies Marco, Oriol i Bellet.
L'edifici fou reconstruït en part el 1971. Aleshores van aparèixer antigues construccions que possiblement eren part de la muralla romana i la torre que flanquejava el pont de Pedra, a l'extrem del carrer. Com a escola d'art, va funcionar des del 1952.
El pati del palau va ser restaurat i s'hi van afegir nombrosos elements i motius arquitectònics del Palau dels Purroy, que es trobava al carrer dels Mercaders i que va ser enderrocat.

## Vegeu també

* Palau Despuig

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Informació sobre el Palau Oriol. «». Diputació de Tarragona. [Consulta: 10 novembre 2014].
* ↑ Informació sobre el Palau Despuig. «Diputació de Tarragona». [Consulta: 10 novembre 2014].
* 1 2 3 4 5 6 «Palau Oriol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Palau Oriol». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sous la Seine

Sous la Seine és una pel·lícula francesa d'acció de terror de 2024 dirigida per Xavier Gens, que la va coescriure amb Yannick Dahan, Maud Heywang i Yaël Langmann. És protagonitzada per Bérénice Bejo com una biòloga marina afligida que es veu obligada a afrontar el seu tràgic passat per salvar París d'un bany de sang quan un tauró gegant apareix al Sena. S'ha subtitulat al català.
Produïda amb un pressupost de 19,6 milions d'euros, la pel·lícula es va estrenar a Netflix el 3 de juny de 2024 i inicialment va rebre crítiques mixtes i positives, amb alguns crítics que la van comparar amb Tauró (1975) i altres pel·lícules del gènere de pel·lícules de taurons. Les crítiques posteriors van ser menys favorables.

## Repartiment

* Bérénice Bejo com a Sophia
* Nassim Lyes com a Adil
* Léa Léviant com a Mika
* Sandra Parfait com a Caro
* Aksel Ustun com a Nils
* Aurélia Petit com a Angèle
* Marvin Dubart com a Markus
* Daouda Keita com a Leopold
* Ibrahima Ba com a Adama
* Anne Marivin com l'alcaldessa de París

## Referències

* ↑ «Sous la Seine». Goita què fan, ara!. [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ Boisclair, Marc. «« Sous la Seine » : Netflix accusé de plagiat et une demande pour l’annulation de la sortie du film de requins de Xavier Gens» (en french). Horreur Québec, 22-04-2024.
* ↑ «Under Paris: Why a French film about a killer shark in the Seine is the popcorn movie of the summer so far». BBC News.
* ↑ «Under Paris: Netflix has delivered one of the best shark movies ever made». The Guardian.
# Sant Genís de Caraüll

Sant Genís de Caraüll, també anomenada Sant Genís Nou, és una església neoclàssica de l'antiga quadra de Caraüll (actualment municipi de Muntanyola), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau i originàriament amb creuer. Els murs són de pedres irregulars i morter, conserva dos contraforts a les parets laterals exteriors.
A l'interior, la coberta és de volta de creueria enguixada. Sobre la porta d'entrada es conserva un cor elevat fet de fusta, les parets encara conserven restes de pintura.
La porta d'entrada està tapiada i s'ha enderrocat els murs que formaven la part dreta del creuer, actualment l'arc del creuer fa de porta a l'edifici, que s'utilitza com a garatge.

## Història

L'Església vella de Sant Genís de Caraüll (Sant Genís Vell), precedent d'aquesta, és a un altre edifici romànic del qual se'n conserven algunes restes, a 1 km de l'actual església.
Parròquia independent des del segle xi fins al xiii i sufragània d'Oristà des del segle xv. L'edifici actual és fruit d'una reconstrucció del segle xviii, com demostra la data de 1792 a la llinda de la porta d'entrada. No té culte des de 1936.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Genís de Caraüll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Riera d'Arenys

La riera d'Arenys, o de Sobirans, és una riera que travessa Arenys de Munt i Arenys de Mar fins a desembocar al mar Mediterrani a la platja de la Picòrdia.
Està catalogada com a morfotip geològic a escala internacional pel catedràtic de geologia Oriol Riba i Arderiu com a «riera d'Arenys». Té —cada vegada menys— flora i fauna autòctona.
La història d'Arenys de Mar i d'Arenys de Munt està directament vinculada a la riera que les vertebra. Els primers habitants de la zona van assentar el poblat ben a prop de la riera, ja que era el lloc on sempre hi havia aigua per al reg. El mateix nom d'Arenys sembla que estaria directament relacionat amb la riera, ja que en un document del segle x es fa referència a l'església de Sant Martí d'Arenys de Munt com a l'església supra arenios, és a dir, sobre els arenys, referint-se directament a la riera.
Han estat molts els artistes que s'han inspirat en la riera: Salvador Espriu i Castelló, Lluís Ferran de Pol, Jordi Bilbeny, Assumpció Ribas, etc. La riera al seu pas per Arenys de Mar ja ha estat del tot malmesa. Es va asfaltar i després soterrar, de manera que les aigües són totalment canalitzades i es perd cap al mar. En conseqüència els aqüífers no es regeneren.

## Enllaços externs

* Web Salvem la Riera, web de l'agrupació contra el soterrament de la riera
* Plataforma d'Acció Cívico Ambiental d'Arenys de Munt (PACAAM)
* Bloc Salvem la Riera

## Referències

* ↑ Riba i Arderiu, Oriol. «Qüestions obertes sobre la geomorfologia, la hidrologia i la sedimentologia de les rieres del Maresme i del Barcelonès amb exemples de la Riera d'Arenys». A: Josep Amat i Enric Casassas. Trenta-dos aspectes de ciència i tecnologia. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1995, p. 281-316.
* ↑ Rafel Muñoz, «La Riera d'Arenys»
* ↑ «Els rials en l'obra de Salvador Espriu»

## Bibliografia

* Forn Salvà, Francesc. Entranyable riera : Estudi geograficohistòric de la Riera d'Arenys. Arenys de Mar: Els llibres del Set-ciències, 2002. ISBN 84-95526-05-0.
* Pelagio Brualla, Manel. Les rierades del Maresme : Planejament, gestió i risc d'avingudes. Barcelona: Congrés, 1998. ISBN 84-930197-1-2.
# Magnar Solberg

Magnar Solberg (Soknedal, 4 de febrer de 1937) és un biatleta noruec, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Grenoble, on disputà dues proves del programa de biatló. Guanyà la medalla d'or en la cursa dels 20 quilòmetres i la de plata en la de relleus. Quatre anys més tard, als Jocs de Sapporo, tornà a disputar dues proves del programa de biatló. Revalidà la medalla d'or en la cursa dels 20 quilòmetres, mentre en la de relleus fou quart. En el seu palmarès també destaquen tres medalles de plata i dues de bronze al Campionat del món de biatló, entre el de 1969 i el de 1971.
El 1968 fou recompensat amb la Morgenbladets Gullmedalje. Pels seus èxits, va ser escollit com a abanderat noruec en la cerimònia d'inauguració als Jocs Olímpics d'Hivern de 1972, mentre als de 1994 a Lillehammer,fou un dels 16 ex-atletes noruecs escollits per dur la bandera olímpica a la cerimònia inaugural.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Magnar Solberg». [Consulta: 14 març 2022].