OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bucle d'inducció

El bucle d'inducció és un terme usat per descriure un sistema electromagnètic de detecció, a partir del fet que un imant en moviment indueix un corrent elèctric en un cable a prop d'ell, o que un material ferromagnètic altera el camp magnètic d'una bobina quan es troba prop d'ella, i per tant, poden ser detectats.
Els bucles d'inducció s'utilitzen, per a la detecció d'objectes metàl·lics en els detectors de metalls, en els indicadors de presència de vehicles, en els sistemes de seguretat dels aeroports o en la transmissió i recepció de senyals de comunicacions.
Un cas particular dels bucles d'inducció és la transmissió d'audio per als assistents a una conferència amb l'avantatge que el senyal no surt de la sala (com seria el cas d'un senyal de ràdio)
L'"antena" d'una instal·lació de bucle d'inducció sol consistir en una o més voltes d'un element conductor.

## Aplicacions

En la detecció de vehicles (per inducció) s'utilitzen llaços per comptar els vehicles que passen o arriben a un punt determinat, per exemple davant d'un semàfor, i en la gestió d'autopistes de trànsit. Un aïllament, bucle conductor de l'electricitat s'instal·la sota la carretera. Una tensió elèctrica es genera quan una majoria ferrosos (que conté ferro o acer) el cos passa a prop dels filferros o de bucle
Una definició alternativa popular de bucle d'inducció "és l'aplicat als detectors de metalls, on una gran bobina, que forma part d'un circuit de ressonància, és efectivament " desafinat " per la proximitat de la bobina d'un objecte conductor.
L'objecte detectat pot ser metàl·lic, (detecció de metalls i cables) o conductors/capacitiva (detecció de la cavitat)
Altres configuracions d'aquest equip utilitza dos o més bobines de recepció, i l'objecte detectat modifica l'acoblament inductiu o altera l'angle de fase de la tensió induïda a la bobina receptora en relació amb la bobina d'oscil·lador.

### Aplicacions històriques

* Un bucle d'inducció anti-submarí, va ser un dispositiu que servia per detectar un submarí des de la superfície amb vaixells que utilitzaven cables submergids, especialment dissenyats, connectats a un galvanòmetre.

### Aplicacions actuals

* Comptadors de vehicles en carretera
* Detecció de vehicles en semàfors
* Detecció de vehicles en aparcaments
* Detector de metalls
* Bucle d'inducció d'àudio

### Principi de funcionament
## Enllaços externs

* Loop i sistemes d'infrarojos - per a sords i persones amb problemes d'audició (fitxa) Una guia pràctica de l'Institut Reial Nacional per a Sords al Regne Unit . Arxivat 2011-04-24 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Walding, Richard. Què són els Indicadors de bucles i com funcionen?. Richard Walding, 2007.10.28.
# Bugnicourt

Bugnicourt és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 904 habitants. Limita al nord amb Erchin, al nord-est amb Villers-au-Tertre, al sud-est amb Fressain, al sud amb Aubigny-au-Bac, al sud-oest amb Brunémont, a l'oest amb Arleux i al nord-oest amb Cantin.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 786 | 811 | 765 | 928 | 934 | 870 | 904 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2008 | Henri Mascaux | |
| 2008- | Christian Dordain | |
# Bèusoleu

Bèusoleu [ˌbɛwsuˈlew] (nom occità) (en francès Beausoleil [bosɔlɛj]) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava. L'any 1999 tenia 12.775 habitants.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | 6 344 | 8 231 | 8 315 | 11 649 | 13 051 | 11 826 | 10 865 | 11 504 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 12 833 | 14 144 | 12 208 | 11 664 | 12 326 | 12 775 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1986-1989 | François Zucca | PCF |
| 1989-2001 | Gérard Spinelli | UDF |
| 2001-2008 | Robert Vial | UMP |
| 2008- | Gérard Spinelli | Divers droite |

## Agermanaments

* Alba
# Ca l'Argemí

Ca l'Argemí és un edifici d'habitatges al Carrer Major del centre de Terrassa protegit com a bé cultural d'interès local. La construcció de l'edifici data de l'any 1942 sota disseny de l'arquitecte Ignasi Escudé. És un dels grans edificis bastits al Carrer Major després del seu eixamplament l'any 1927.
És un gran edifici de planta quadrangular, a la cantonada entre el Carrer Major i el Carrer del Forn. És format per planta baixa i quatre pisos. Les façanes mostren una composició simètrica. La planta baixa té un tractament diferent de la resta de l'edifici, a tall de basament. La diferenciació és remarcada per una línia d'imposta. La façana principal té un cos de tribunes sobresortint respecte del pla de façana, que abasta els pisos segon i tercer. Les finestres del primer pis són quadrades, i al quart pis hi ha balcons d'arc de mig punt. Els paraments són revestits de pedra artificial.

## Notes

* 1 2 «Ca l'Argemí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Ca l'Aulet

Ca l'Aulet és un habitatge al nord de la vila d'Anglès (la Selva). Casa de tres plantes i coberta a doble vessant cap a façana que fa cantonada amb una travessera del carrer d'Avall. Respon a la tipologia de casa medieval transformada.
La planta baixa està ocupada per un establiment comercial, actualment en desús, decorat amb placats de marbre fosc. També hi ha l'accés al primer pis per mitjà d'unes escales exteriors laterals amb barana i teulada de la portella ceràmics. Almenys des de principis del segle XX els baixos estaven ocupats, fins als anys noranta del mateix segle, per una carnisseria. En el programa de les Gales Grosses (Festa Major) d'Anglès de l'any 1920 s'anunciava com a "Carnicería y Tocineria d'en Agustí Aulet".
El primer pis té una porta d'accés, després de les escales, que dona a la travessera d'Avall, i, a la façana de la plaça, dues finestres rectangulars, una de les quals té una gran llinda monolítica inscrita, a part de l'emmarcament de pedra. Aquesta finestra d'estil renaixentista presenta rellevants motllures, uns muntants fets de grans blocs escairats i un guardapols a la llinda amb dues bases mensulars destacables. La llinda de la finestra principal del primer pis de la façana de la plaça conté la llegenda IHS, una creu i la data de 1634.
El segon pis conté dues obertures, una de les quals és de pedra i té l'ampit treballat emergent i la llinda motllurada i inscrita. La llinda de la finestra del segon pis conté una decoració floral triangular i la data de 1690 (o 1696).
La part lateral que dona a la travessera d'Avall és feta sobretot de rajol i d'obra. Consta d'un cobert i uns baixos. Al segon pis hi ha una obertura amb arc de mig punt, feta d'obra i amb impostes de rajol.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ca l'Aulet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Ca l'Aulet». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Ca l'Elies

Ca l'Elies és una casa pairal del municipi de Roda de Berà (Tarragonès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'originària casa pairal de la nissaga Elies ha patit moltes modificacions a conseqüència dels diferents usos que ha tingut.
Es tracta d'un edifici entre mitgeres amb pati a la part frontal. Consta d'una sala en el soterrani. S'accedeix a la planta baixa pel pati i a la primera i a les golfes per un nivell intermedi per la part més alta del carrer Major. La façana principal rematada per una espadanya, que denota l'ús conventual que havia tingut, està orientada al sud.
La singularitat del conjunt ve donada per les diferències de cotes de nivell -de 5,20 m- que hi ha en el lloc on està assentada. La composició de la façana és especial i contradictòria amb eixos canviants segons la planta. S'han conservat elements que donen personalitat a l'edifici com són les arcades de la sala d'actes, la volta i la llanterna de la capella, la façana principal, l'espadanya...

## Història

Aquest edifici va ser construït a inicis del S. XVIII com a casa pairal (ca l'Elies). Propietat de l'arquebisbat de Tarragona des de la segona meitat del segle xix. Entre els anys 1879 i 1959 va acollir un parell de petites congregacions de religioses, les quals van dur a terme una important tasca educativa a nivell local. Posteriorment es va fer servir com a casal parroquial i als anys 80 fou adquirida per l'Ajuntament per donar-li l'ús de casa de cultura. La darrera fase de les obres de rehabilitació va ser inaugurada al maig el 2000.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Elies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Ca l'Elies». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ca n'Aragó

Ca n'Aragó és un edifici catalogat com a monument del municipi de Santa Coloma de Farners (Selva) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. La planta baixa és d'estil modernista, amb la façana de rajol vist i les obertures, una porta i tres finestres, amb reminiscències neogòtiques, i amb arcs conopials. Les finestres presenten una reixa al davant de ferro forjat i motius florals i la porta és de fusta treballada amb decoracions incises i elements de ferro forjat. Al primer pis una balconada ocupa l'amplada de la façana, també de ferro, aquí hi ha dues obertures sense decoració, rectangulars i emmarcades en pedra, destaca l'arrambador de ceràmica vidriada verda i vermella. Al segon pis, hi ha dues obertures més, amb dos petits balcons. El parament en aquesta part és arrebossat i pintat de blanc. L'edifici està rematat per una cornisa i al damunt una balustrada.
Pel que fa a la decoració, d'estil modernista, cal remarcar els medallons o mosaics de la façana, situats damunt la porta d'entrada, amb forma trebolada i policroms, de color blau i groc. Semblen representar unes inicials que indicarien el nom dels propietaris que van encarregar l'edificis.

## Història

L'any 1903 Rafael Masó va fer una reforma a la Casa Aragó que afectà els interiors i la façana a la planta baixa. El 1905 pel menjador d'aquesta casa Masó va realitzar un bufet, una taula i un marc per a un gravat de la família.

## Referències

* 1 2 3 «Ca n'Aragó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 març 2013].

## Enllaços externs

* «Ca n'Aragó». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
* Reforma de la Casa Manel Aragó a la Fundació Rafael Masó.
# Cala dels Cantalars

La cala dels Cantalars és una cala i microreserva natural ubicada al cap de l'Horta, en la ciutat d'Alacant (País Valencià), en una zona residencial i tranquil·la. És una de les rares zones que va escapar a la urbanització embalant de la segona meitat del segle xx, protegit pel relleu abrupte. La part submergida de la cala és una zona protegida d'alt valor ecològic. S'hi troba entre d'altres Posidonia oceànica.
Es destaca per combinar roca i sorra, i d'una extensió molt reduïda. En la reforma que s'ha fet, recentment, es respecta la cala però es canvia la ruta d'accés fent-la més fàcil. A dalt de la cala es troba un monument que es coneix popularment com El barquet.

## Referències

* 1 2 3 «Sendes al cap de l'Horta – Cala dels Cantalars». Ajuntament d'Alacant.

## Enllaços externs

* «Diagnòstic mediambiental d'Alacant» (pdf) (en castellà). Ajuntament d'Alacant, 2015.
# Cambra Arrossera d'Amposta

La Cambra Arrossera d'Amposta és una obra d'Amposta inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil, es tracta d'un complex recinte de cambra arrossera. Té una planta rectangular irregular tant al recinte com a la major part d'edificis i espais, aquest darrer més regular. A l'exterior es pot apreciar un complex constituït per unes 15 o 20 naus de diferent utilització, alguns sequers i unes grans sitges.
Els sequers es troben fonamentalment davant el conjunt d'edificacions.
Les naus són a la major part del mateix tipus: planta rectangular amb planta baixa i un o dos pisos, i amb teulada a dues aigües, predominant als forjats el paredat i el maó –als edificis més antics-– o exclusivament el maó –els més moderns–.
Cal destacar el grup d'edificis centrals amb l'edifici del molí i oficines al mig amb planta baixa i dos pisos amb porta principal d'arc rebaixat i amb finestres de sobri emmarcament, així com la gran nau per a carregar camions amb voltes que combinen elements d'acer, alumini i uralita, i per descomptat, les grans sitges situades a l'esquerra dels edificis centrals, fets d'estructures metàl·liques d.acer i alumini i compostos per unes 50 o 60 cel·les octogonals d'uns 45 o 50 metres d'alçada i amb una capacitat total d'uns vint-i-cinc milions de kilograms.

## Història

Les diferents edificacions es van iniciar a la dècada dels anys 1930, encara que la creació de la cambra és de 1927, amb la denominació de «cambra arrossera d'Amposta». Després de la Guerra Civil –període en el qual no va patir grans desperfectes– el nom de la Cambra passa per diferents variacions i el seu desenvolupament agafa un ritme ascendent confirmat durant la dècada dels anys 1960 amb les grans ampliacions i noves construccions del recinte i amb l'expansió de les activitats pròpies d'aquesta.
La creació de noves sucursals en diferents poblacions properes (Sant Jaume, la Ràpita, els Muntells, el Poblenou, etc.), la construcció de grans sitges a la dècada dels anys 1970, o el volum d'exportacions a l'estranger són proves reals de la seva importància dins de la regió i de la resta de l'estat espanyol. La cambra conserva uns arxius històrics.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Cambra Arrossera d'Amposta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Camphin-en-Carembault

Camphin-en-Carembault és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.587 habitants. Limita al nord amb Chemy, a l'est amb Phalempin, al sud-est amb Libercourt, al sud-oest amb Carvin, a l'oest amb Carnin i al nord-oest amb Gondecourt.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.214 | 1.254 | 1.258 | 1.442 | 1.547 | 1.539 | 1.587 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Paul Sion | |
# Campinho

Campinho és un barri de la Zona Nord de la ciutat de Rio de Janeiro al Brasil
Campinho es va constituir com a bairro independent el 23 de juliol de 1981 com a part de la regió administrativa XV - Madureira del municipi de Rio de Janeiro.

## Història

A la intersecció de l'Estrada Real de Santa Cruz (actualment Estrada Intendent Magalhães i la Rua Ernani Cardoso) amb l'Estrada de Jacarepaguá (actualment Rua Cândido Benício) i l'Estrada de Irajá (actualment Rua Domingos Lopes), hi havia un lloc on els viatgers descansaven, al costat d'un camp on hi havia una fira de bestiar: el "Campinho". Al segle xviii es va obrir una fonda que Tiradentes solia visitar quan anava a Rio de Janeiro. Als seus voltants hi havia una petita fortalesa, on es va construir una petita capella (actual Església N.S. da Conceição).
Entre els seus antics residents van destacar el capità José de Couto Menezes i Ludovico Teles Barbosa, els descendents dels quals van obrir carrers a la regió. Barão da Taquara també va fer el mateix a finals del segle xix, generant l'actual barri de Campinho.

## Referències

* 1 2 «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de juliol de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo.
# Can Bonamic (Sant Esteve de Palautordera)

Can Bonamic és conjunt d'edificacions, la principal del segle xvi, al municipi de Sant Esteve de Palautordera (Vallès Oriental) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Aquest conjunt d'edificacions es pot separar en dos grups. Un en el qual trobem l'edifici més important, del segle xvi, i l'altre grup són edificacions més tardanes sense interès arquitectònic. A l'edifici del segle xvi hi ha un finestral en el qual hi ha la data de 1553 en un escut d'armes, també les inicials B X F. A l'escut hi ha dues figuretes que l'aguanten, dos caps a les columnetes i dos caps més grans fins a mig tors, de cara molt expressiva.
S'entra per un pòrtic a un pati interior on hi ha la façana de l'edifici, amb planta baixa, pis i golfes. La coberta és a dos vessants. El portal és un gran arc de mig punt amb pedra i a sobre mateix un finestral d'arc conopial amb esculturetes. Les altres finestres no són tan característiques. En aquest finestral sorprèn la qualitat de les escultures.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Bonamic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Can Cabot (Cerdanyola del Vallès)

Can Cabot és una casa del carrer Sant Ramon del municipi de Cerdanyola del Vallès (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat, amb planta en "L", situat a la cantonada dels carrers de Sant Ramon i de Sant Casimir. Consta de planta i pis, amb jardí posterior a la banda lateral esquerra. La coberta és de teula. La façana principal, al carrer de Sant Ramon, té a la planta baixa una porta i una finestra, ambdues d'arc rebaixat, i al pis, dos balcons de dues obertures, de la mateixa tipologia. El coronament és amb barana senzilla, damunt d'una cornisa. A la cantonada esquerra hi ha una torre molt elevada i estreta.

## Història

Can Cabot va ser bastida l'any 1884 al carrer de Sant Ramon (antic camí de Cerdanyola a Sant Cugat del Vallès).
La urbanització de la zona, que es va conèixer com "el barri de Dalt", s'havia iniciat vers l'any 1828, amb la construcció de cases en aquest carrer, en uns terrenys propietat del mas Serraparera. Posteriorment, s'hi van realitzar nous processos constructius, especialment durant les dècades del 1860 i 1880. (Datació per font)

## Referències

* 1 2 3 «Can Cabot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Can Colomer (Terrassa)

Can Colomer és una masia del municipi de Terrassa (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. És situada al nord-oest de la ciutat, fora de la trama urbana, vora el km 1,6 de la B-122, o carretera de Rellinars, a prop del barri del Poblenou i a poca distància de Can Roca i el torrent de Can Colomer, o torrent Mitger de Ca n'Amat, emissari de la riera del Palau. El mas es troba en terrenys del Parc Agroforestal de Terrassa.
A l'est de la masia, més enllà de la casa de Mon Repòs, hi ha les restes de l'antiga bòbila de Can Colomer, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, i de la bòbila Benaiges. Al sud-oest del mas, vora el torrent, hi ha les despulles del roure de Can Colomer, arbre declarat d'interès local, que havia arribat a ser un dels tres roures més grans del Vallès Occidental. Va caure a causa d'una forta ventada al final del 2014 i es va tallar per fer-ne llenya, però actualment torna a estar dret en memòria de tots aquells fets.

## Descripció

L'edifici principal és de planta rectangular amb la coberta a dos vessants, a la qual se li han afegit plantes adossades que es podien usar com a pallisses i graners, una torre d'aigües i un mur de tanca al camí d'accés i altres edificis. El mas consta de tres plantes, mentre que els altres edificis adjacents en tenen dues o només una.

## Urbanització de Can Colomer

En terrenys de Can Colomer hi ha en projecte una urbanització residencial que conformarà un dels nous barris de la ciutat.

## Galeria d'imatges

* Masia de Can Colomer, angle sud-oest
* Masia de Can Colomer, façana oest
* Xemeneia de la bòbila de Can Colomer, al fons la de la bòbila Benaiges
* Roure de Can Colomer

## Referències

* ↑ «Can Colomer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic (Base de dades Gaudí). Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Pla parcial del sector de Can Colomer - Torrent Mitger, Terrassa», 01-07-2006. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «La urbanització de Can Colomer es farà en 5 fases i fins a finals de 2014». TerrassaDigital.cat, Direcció General Patrimoni Cultural la Generalitat Catalunya. Arxivat de l'original el 2016-10-11. [Consulta: 30 març 2012].
* ↑ «Can Colomer agafa velocitat de creuer». Diari de Terrassa, 18-06-2022. [Consulta: 3 abril 2023].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Brenda Fricker

Brenda Fricker (Dublín, 17 de febrer de 1945) és una actriu irlandesa.

## Filmografia

* 1964: De la servitud humana: Bit Part
* 1969: La forca pot esperar (Sinful Davey)
* 1973: High Kampf (Tv)
* 1979: The Quatermass Conclusion: Alison Thorpe
* 1979: The Music Machine: Mrs. Pearson
* 1979: Telford's Change (sèrie de TV): Pat Burton
* 1979: Bloody Kids: infermera
* 1982: The Ballroom of Romance: Bridie
* 1983: The Gathering Seed (sèrie de TV): Kitty Henshaw
* 1984: Eh Brian! It's a Whopper (sèrie de TV)
* 1985: The Woman Who Married Clark Gable: Mary
* 1985: Exploits at West Poley (TV): Tia Draycott
* 1989: My Left Foot: The Story of Christy Brown: Mrs. Brown
* 1990: The Field: Maggie McCabe
* 1991: Brides of Christ (fulletó tv): Sor Agnes
* 1991: Lethal Innocence (TV): Vinnie
* 1992: Seekers (TV): Stella Hazard
* 1992: Utz: Marta
* 1992: The Sound And The Silence (TV): Eliza
* 1992: Sol a casa 2: Perdut a Nova York (Home Alone 2: Lost in Nova York): Dona dels coloms a Central Park
* 1993: Deadly Advice: Iris Greenwood
* 1993: So I Married an Axe Murderer: May Mackenzie
* 1994: Joc d'àngels (Angels in the Outfield): Maggie Nelson
* 1994: A Man of No Importance: Lily Byrne
* 1995: A Woman of Independent Means (fulletó TV): Mare Steed
* 1995: Journey (TV): Lottie
* 1996: Moll Flanders, el coratge d'una dona (Moll Flanders): Mrs. Mazzawatti
* 1996: A Time to Kill: Ethel Twitty
* 1996: Swann: Rose Hindmarch
* 1997: Masterminds: Principal Claire Maloney
* 1998: Painted Angels: Annie Ryan
* 1998: Resurrection Man: Dorcas Kelly
* 1998: Pete's Meteor: Lily
* 1999: Relative Strangers (fulletó Tv): Maureen Lessing
* 1999: Resurrection (TV): mare de Clare
* 1999: Durango (TV): Aunt Maeve
* 2000: Cupid & Cate (TV): Willie Hendley
* 2001: The American (TV): Mrs. Bread
* 2001: The War Bride: Betty
* 2001: I Was a Rat (fulletó TV): Joan Jones
* 2002: No Tears (fulletó TV): Grainne McFadden
* 2002: Torso: The Evelyn Dick Story (TV): Alexandra MacLean
* 2002: The Intended: Mrs. Jones
* 2003: Watermelon (TV): Teresa Ryan
* 2003: Conspiracy of Silence: Annie McLaughlin
* 2003: Veronica Guerin: Bernie Guerin
* 2004: Trauma : Petra
* 2004: Call Me: The Rise and Fall of Heidi Fleiss (TV): Madame Alex
* 2004: Omagh (TV): Policia Nuala O'Loan
* 2004: Inside I'm Dancing: Eileen
* 2004: Razor Fish: Molly
* 2005: Em dic Harvey Milk: Nan
* 2005: Tara Road: Mona
* 2007: How About You
* 2007: Tancant el cercle (Closing the Ring): Àvia Reilly

## Premis

* Oscar a la millor actriu secundària 1990 pel seu paper de Mme Brown a My Left Foot de Jim Sheridan.