OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# BPP (complexitat)

En teoria de la complexitat, la classe de complexitat BPP (bounded-error probabilistic polynomial time) és el conjunt dels problemes de decisió que poden ser resolts amb una màquina de Turing probabilística en un temps polinòmic amb un error fitat de 1/2 per totes les instàncies. BPP és la classe més gran amb problemes pràctics, ja que molts problemes d'interès a BPP tenen algorismes probabilístics que poden ser executats en màquines modernes. BPP conté P, ja que una màquina determinista és un cas especial de màquina probabilística.
Informalment, un problema és a BPP si hi ha un algorisme amb les següents propietats:
* pot prendre decisions aleatòries
* es garanteix que s'executa amb temps polinòmic
* a cada execució de l'algorisme, hi ha una probabilitat de com a molt 1/3 de donar la resposta incorrecta, ja sigui SI o NO.

## Relació amb d'altres classes

Si es treu l'aleatorietat de la definició de BPP, s'obté la classe de complexitat P. Si a la definició es reemplaça la màquina de Turing ordinària per un computador quàntic s'obté la classe BQP.
Afegint postselecció a BPP o permetent que els camins de còmput tinguin diferents longituds dona la classe BPP$_{path}$ Aquesta classe se sap que conté NP, i està continguda a la seva contrapart PostBQP.
Se sap que BPP és tancada al complement i, per tant, BPP = co-BPP. La relació entre BPP i NP no es coneix: no se sap si BPP és un subconjunt de NP, si NP és un subconjunt de BPP o no. Si NP està dins de BPP, cosa que es considera poc probable, ja que permetria solucions pràctiques per problemes NP-complets, llavors NP = RP i PH ⊆ BPP.
Es coneix que RP és un subconjunt de BPP i BPP és un subconjunt de PP. No se sap si aquesta inclusió és estricta o no, ja que no es coneix si P és un subconjunt estricte de PSPACE. BPP està dins el segon nivell de la jerarquia polinòmica i, per tant, està continguda a PH.

## Propietats de clausura

La classe BPP és tancada pel complement, la unió i la intersecció.

## Referències

* ↑ Michael., Sipser,. Introduction to the theory of computation. 3a edició. Boston, MA: Cengage Learning, 2013. ISBN 9781133187790.
* ↑ Peter., Linz,. An introduction to formal languages and automata. 5th ed. Sudbury, MA: Jones & Bartlett Learning, 2012. ISBN 9781449615529.
* ↑ «Complexity Zoo:B - Complexity Zoo» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-06-03. [Consulta: 29 novembre 2018].
* ↑ «Pulling Out The Quantumness» (en anglès). [Consulta: 29 novembre 2018].
# Casa Senyorial d'Asare

La Casa Senyorial d'Asare (en letó: Asares muiža) és una mansió a la regió cultural de Selònia, al Municipi d'Aknīste de Letònia.

## Història

La casa va ser construïda el 1749, reconstruïda al segle xix en estil neogòtic i destruïa en un incendi el 1926. Ara com ara només queden unes grans ruïnes i el parc.

## Referències

* ↑ «Asare Manor» (en anglès). Vietas guide of Latvia. [Consulta: 1r maig 2015].
* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Àgios Kosmàs

Àgios Kosmàs (en grec, Άγιος Κοσμάς) és un jaciment arqueològic situat en un promontori de l'Àtica, Grècia, el nom del qual deriva del d'una capella construïda allí.
En aquest jaciment arqueològic s'han trobat dos assentaments que foren habitats en el període hel·làdic antic III —entre el 2300 i el 2100 ae el primer i entre el 2100 i el 1900 ae el segon. Entre les troballes figuren les restes de vuit cases rectangulars i una necròpoli. Per a l'estudi de les troballes, s'ha suggerit que aquest llogaret fou fundat per un grup de fabricants de peces d'obsidiana procedents de les Cíclades perquè fora una espècie d'empori i que segurament estigué habitat per una població mixta procedent de les Cíclades i de l'Àtica.
Cap a l'any 1900 ae, l'assentament fou destruït per gent forana i romangué molt de temps sense ocupar fins que novament va haver-hi dos períodes d'habitació, però de menor importància, en l'hel·làdic recent II —entre 1500 i 1400 ae— i l'hel·làdic recent IIIC —entre 1200 i 1100 ae. Al final d'aquesta època el llogaret fou de nou abandonat.
Aquest jaciment fou excavat en primer lloc al 1930 per Georgios Mylonas, que pretenia trobar una sèrie de navilis perses que Heròdot indicà que havien estat arrossegats al cap Colíade després de la batalla de Salamina (Heròdot, VIII, 96); després hi hagué altres campanyes d'excavacions al 1931, 1939 i 1951.

## Galeria d'imatges

* Paella ciclàdica
* Objecte de terracota amb funció desconeguda
* Píxide, amb fulles d'obsidiana
* Pesos o pedres de morter
* Figureta ciclàdica de marbre

## Referències

* ↑ Charles Delvoye, Reseña de Aghios Kosmas. An Early Bronze Age Settlement and Cemetery in Attica., de Georgios Mylonas (en francés)
# Berliner Ensemble

El Berliner Ensemble és una companyia de teatre de Berlín fundada per Bertolt Brecht el 1949. A la seva mort el 1956, la seva esposa Helene Weigel va assumir el relleu en la direcció de la companyia.
Durant l'exili de Brecht el teatre es va ubicar a l'edifici del Deutsches Theater dirigit per Wolfgang Langhoff i a partir de 1954 es va traslladar a l'edifici del Theater am Schiffbauerdamm, construït el 1892 i ubicat al barri berlín de Mitte (centre).
El Berliner Ensemble és un dels teatres més coneguts de la capital alemanya i el seu programa combina obres de Brecht amb un repertori d'obres de teatre clàssiques.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Berliner Ensemble (alemany)
* Programa del Berliner Ensemble Arxivat 2008-12-09 a Wayback Machine. (alemany)
* El Berliner Ensemble i els seus directors, FAZ, 2006 (alemany)
# Casa Senyorial d'Aumeisteri

La Casa Senyorial d'Aumeisteri també nomenada Casa Senyorial Aumeistari (en letó: Aumeisteru muižas pils) és una mansió a la regió històrica de Vidzeme, al Municipi de Smiltene de Letònia. La casa fou construïda pel baró Johann von Wulf després del 1750 i reconstruïda el 1793.

## Referències

* ↑ Zarāns, 2006, p. 171.

## Bibliografia

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Museu Frida Kahlo

El museu de Frida Kahlo, es troba pràcticament al centre del barri de Coyoacán, al carrer de Londres 247, a la ciutat de Mèxic. Originalment, la casa va pertànyer a la família Kahlo des del 1904 i el 1958 es va convertir en museu.
A aquesta casa va néixer, va viure i va morir la pintora Frida Kahlo. Es poden visitar les seves habitacions que contenen molts dels seus objectes personals, com per exemple el seu llit, els seus miralls, els seus vestits i els seus llibres. A més a més dins de la seva cambra es troben les cendres de la pintora.
Es pot trobar algunes de les més famoses obres de la pintora com:
* Viva la Vida
* Frida i la cesària
* Retrat de la meva família
* El marxisme sanarà els malalts
A la Casa Blava també va viure Diego Rivera durant el seu matrimoni amb Frida Kahlo i després del seu divorci i segona vegada de casament amb Frida, va romandre vivint aquí però en habitacions separades. Per tant, també es troba a la casa part de la col·lecció d'art prehispànic de Diego Rivera, encara que la major part es troba al Museu Diego Rivera-Anahuacalli.

## Enllaços externs

* Museu Frida Kahlo Arxivat 2009-02-28 a Wayback Machine.
* Donació alemanya per la restauració de les obres d'art del museu Frida Kalho.
# Hafiz Ahmed Paixà

Hafiz Ahmed Paixà (vers 1570-1632) fou gran visir otomà.
Va exercir diversos rangs administratius (musahib o confident reial, doghandji bashi, visir) arribant a kapudan pasha o almirall del febrer del 1608 a febrer del 1609), càrrec en el qual va fracassar (en part per negligència) en l'intent de salvar una vaixells que portaven el tribut egipci que foren saquejats per naus florentines prop de Rodes. Revocat del càrrec va ser nomenat beglerbeg de Damasc (1609-1615) on va lluitar contra el senyor drus libanès Fakhr al-Din II; fou després beglerbeg de Diyarbekir, i fou enviat a reprimir la revolta del subash (governador) Bekir a Bagdad, però no ho va aconseguir i els safàvides van ocupar la capital iraquiana (hivern del 1623 al 1624).
El febrer de 1625 fou nomenat gran visir. Durant el seu govern fou atacada Bagdad però el setge va fracassar (novembre del 1625 a juliol del 1626) i el desembre del 1626 fou destituït, passant a ser visir segon, però va obtenir la mà d'una filla del sultà Murat IV. El 25 d'octubre de 1631 fou nomenat gran visir per segona vegada, però va morir a mans de tropes revoltades a l'Àsia Menor el 10 de febrer de 1632.

## Referències

S. H. Longrigg, Four centuries of modern Iraq, Oxford 1925
Gran visir otomà :
# David (desambiguació)

«David» té aquests significats:
* Biografies:
** Louis David (París, 1765 - ?), músic francès que es distingí com a concertista d'arpa
** David de Nerken, filòsof armeni
** Enrico David
** Jacques-Louis David, pintor francès del Neoclassicisme
** Jacopo David (Bèrgam, 1750-1830), tenor italià
** Reis de Geòrgia:
*** David Dadiani
*** David Gurieli
*** David I de Kakhètia
*** David II d'Imerècia
*** David II de Kakhètia
*** David IV de Geòrgia
*** David IX de Geòrgia
*** David V de Geòrgia
*** David VI de Geòrgia
*** David VII de Geòrgia
*** David VIII de Geòrgia
*** David X de Kartli
*** David XI de Kartli
*** David XII de Kartli i Kahètia
** Sants:
*** David, rei d'Israel
*** David de Gal·les, bisbe
*** David IV de Geòrgia, rei
* Obres d'art:
** David (Donatello)
** David (Miquel Àngel)
** David de marbre (Donatello)
* Miscel·lània:
** David (empresa)
** Edifici David
# Camí Real (barri de València)

Camí Reial és un barri de la ciutat de València que pertany al districte de Jesús, a l'extrem sud de la ciutat.
És en aquest barri on les vies del tren d'alta velocitat AVE fan la seua entrada a València des del sud-oest i se soterren endinsant-se en un túnel que arriba fins a l'estació de València-Joaquim Sorolla al centre de la ciutat.
Limita al nord amb tres barris del mateix districte de Jesús: La Creu Coberta, L'Hort de Senabre i Sant Marcel·lí, al qual envolta quasi per complet. També al nord, però a l'extrem nord-oest, limita amb el barri de Favara, i a l'oest amb el de Sant Isidre, tots dos del districte veí de Patraix. A l'est limita amb terrenys del barri de Malilla del districte de Quatre Carreres, del qual el separen les vies del ferrocarril d'accés a l'estació del Nord i a l'estació València-Joaquim Sorolla de l'AVE. Al sud les obres del Pla Sud del nou llit del riu Túria, amb la circumval·lació V-30 a les seues voreres, el separen del Pobles del Sud, concretament dels barris de Faitanar i de La Torre.
La seua població l'any 2009 era de 3.766 habitants.
Les principals vies del barri són a l'extrem nord la ronda Sud de València, el carrer de Sant Vicent Màrtir travessant de nord a sud la part est del barri i fent de límit amb Sant Marcel·lí, el carrer de José Soto Micó en direcció a l'avinguda Reial de Madrid de La Torre, l'inici de la carretera CV-400 al sud, i la fi de l'avinguda de Gaspar Aguilar i el camí Vell de Picassent a l'extrem oest del barri.

## Nom

Pren el nom pel camí Reial de València a Xàtiva i Madrid, que correspon amb l'actual carrer de Sant Vicent Màrtir i travessa la part est del barri de nord a sud.

## Elements importants

El principal element de l'oest del barri és el cementeri General de València a la plaça de Sant Doménec de Guzmán (a la fi de l'avinguda de Gaspar Aguilar) i el tanatori Municipal Ciutat de València al camí Vell de Picassent. El parc de la Rambleta i el camp de futbol de Sant Marcel·lí es troben entre el cementeri i el barri de Sant Marcel·lí.
L'est del barri va créixer a partir del carrer José Soto Micó (prolongació del carrer de Sant Vicent Màrtir i antic camí Reial de València a Xàtiva i Madrid), i a aquest nucli es pot trobar el CIPFP (Centre Integrat Públic de Formació Professional) "Ciutat de l'Aprenent", anteriorment conegut com a Institut Politècnic Sant Vicent Ferrer, i les torres del complex residencial Valturia.

## Transports

Donen servei a l'est del barri les línies 9, 27 i N6 dels autobusos de l'EMT de València, mentre que a l'oest del barri dona servei la línia 10.
A l'extrem oest del barri es troba l'estació de Sant Isidre de les línies 1 i 5 de MetroValencia, que dona servei també al barri de Sant Isidre. A pocs metres està l'estació de València-Sant Isidre de Rodalies de València, on es pot accedir a les línies C-3 i C-4.

## Referències

* ↑ «Districte 09. Jesús Barri 5. Camí Real» (en valenciano y español). Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2009. [Consulta: 17 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Plànol de Camí Real al web de l'Ajuntament de València
# Can Moragues (Santa Maria del Camí)

Can Moragues és una possessió de Santa Maria del Camí, amb cases adjuntes a les de s'Arboçar d'on és una antiga segregació.
Es troba al costat del vell camí de Robines, en l'actualitat carretera de Santa Maria a Alaró, entre s'Arboçar, Mainou, Son Perot Fiol, Cas Frares, Son Verdera i Son Credo. Els terrenys de Can Moragues en l'actualitat es troben coberts d'ametlerar en la seva majoria, l'olivar anterior va ser eliminat a la primera meitat del segle xx. Les cases es troben convertides en un hotel rural des de 1994 i conserven el celler (actual restaurant de l'hotel) i la tafona. Dins Can Moragues s'hi trobaven dos arbres memorables, ja desapareguts, es Pi Gros de Can Moragues, amb una soca de prop de 5 metres de diàmetre, i s'Alzina Grossa de Can Moragues.
La divisió de s'Arboçar es produí per testament de Bartomeu Jaume (1485-1544) que dividí la propietat entre els seus fills Joan (que heretà la part que mira a Ciutat) i Miquel (que heretà la part que mira a Inca (Mallorca) i després va ser Can Moragues), tal com consta en un document de 1545. El 1660 era propietat de Joan Moragues i el 1728 de Guillem Moragues. El 1817 era propietat d'Anna Moragues i tenia 123 quarterades. El 1833 tenia una sort que era ets Antigons, oliverar darrere les cases, hort amb sínia, vinya de l'hort, oliverar de darrere l'hort, i s'Olivar Prim. Tenia 67 quarterades de camp, vinya, figueral, garroferal, oliverar i hort.

## Referències

* ↑ Jaume, Francesc. S'Arboçar de Coanegra. Santa Maria del Camí: Edició privada, 1996.
# Biscarròssa

Biscarròssa (en francès Biscarrosse) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 3.048 | 7.159 | 8.058 | 8.065 | 9.054 | 9.290 | 12.209 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-1989 | Roger Ducom | RPR |
| 1989-2001 | Pierre Junca | UDF |
| 2001- | Alain Dudom | UMP |

## Agermanaments

* Pombal
* Forchheim

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 19 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Web oficial de Biscarròssa
* Web oficial de l'oficina de turisme
| Etapa precedent Sanguinet | Camí de Sant Jaume Via de Solac | Etapa següent Parentias |
# Biofarmacologia

La biofarmacologia o biotecnologia farmacèutica és el camp interdisciplinari entre la farmacologia i la biotecnologia consistent en l'obtenció de fàrmacs d'origen biològic (biofàrmacs) en bioreactors.
Un gran avantatge de fer servir aquesta via d'obtenció en comptes de la síntesi química és que s'evita la racemització del producte, de manera que s'obté una elevada quantitat de producte més fàcilment purificable dels productes semblants i, per tant, el procés aconsegueix augmentar el rendiment i baixar els costos.
Un altre avantatge consisteix en l'obtenció de compostos que són pràcticament impossibles d'obtenir per qualsevol altra via com ara moltes de les proteïnes recombinants.
També comporta una mesura de seguretat. Abans s'obtenia l'hormona del creixement de la glàndula pituïtària de cadàvers; més tard es va descobrir que diverses persones injectades amb aquestes hormones havien estat infectades amb prions de manera que havien desenvolupat la malaltia de Creutzfeldt-Jakob. També hi ha indicis de què el virus de la SIDA es podria haver contagiat a l'home mitjançant vacunes de la pòlio d'origen simi. Eliminant la font animal del fàrmac o de proteïnes en el cultiu, s'evita també que hi hagi salts interespècie de patògens.
Tècnicament, segons la definició també es podria considerar part de la biofarmacologia un vector de teràpia gènica, però a la pràctica es considera un camp diferent.
Un cas especial és quan el bioreactor és una planta o un animal que per enginyeria genètica produeix un fàrmac que fa efecte per ingestió i sense necessitat de purificació. En aquest cas es parla de pharming.
# Casa Senyorial de Jumurda

La Casa Senyorial de Jumurda (en letó: Jumurdas muižas pils; en alemany: Schloss Neu-Schwanenburg) és una mansió a la regió històrica de Vidzeme, al Municipi d'Ērgļi del nord de Letònia.
Va ser construïda prop de 1856 en arquitectura eclèctica. Va patir actes de vandalisme durant la Revolució russa de 1905, la casa va ser restaurada el 1907. Després de 1929 va allotjar l'escola primària Jumurda durant molts anys. Els edificis immobiliaris i la casa senyorial s'estan renovant a poc a poc per crear un complex turístic hoteler.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Gaël Faye

Gaël Faye (Bujumbura, 6 d'agost de 1982) és un cantautor, raper i escriptor ruandès-francès. Va néixer en Buyumbura, Burundi, fill de pare francès i mare ruandesa. Va emigrar a França a l'edat de 13 anys, escapant de la guerra civil de Burundi i del posterior genocidi ruandès. El 2016 va publicar una novel·la pseudobiogràfica sobre les seves experiències d'aquells temps, Petit país (Petit Pays), i des de llavors ha estat traduïda a 36 idiomes i ha guanyat diversos guardons atorgats a llibres en llengua francesa, com els Premi Fnac i el Premi Goncourt des Lycéens. Com a raper, va llançar el seu primer àlbum el 2013, Pili-pili sud un croissant au beurre, les cançons del qual tracten sobre la seva experiència com a exiliat a França. Va estudiar economia i finances i va treballar un parell d'anys en el sector financer a la City de Londres, però va tornar a França per dedicar-se de ple a l'escriptura i la música.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* 2013: Pili-Pili sur un croissant au beurre (Motown France)
* 2020: Lundi méchant (Excuse My French / Believe / AllPoints)

### EP

* 2017: Rythmes et botanique (Universal Music France)
* 2018: Des fleurs (Excuse My French / AllPoints / Believe)
* 2022: Mauve Jacaranda (Excuse My French / Naive)
* 2022: Éphémère (amb Grand Corps Malade i Ben Mazué)

## Obra literària

* 2016: Petit Pays. Publicada en català (Un país petit) per Grup 62, amb traducció de Mercè Ubach i Dorca.
* 2024: Jacaranda. Premi Renaudot

## Referències

* ↑ Abella, Anna. «Un raper poeta entre el genocidi i la guerra», 26-02-2018. [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ Grey, Tobias. «A French-Rwandan Rap Star Turned Novelist From Burundi». The New York Times, 29-05-2018.
* ↑ «Le Goncourt des lycéens attribué à l’écrivain Gaël Faye» (en francès). Le Monde.fr, 17-11-2016.
* ↑ JDD, Le. «PORTRAIT. Gaël Faye, l'écriture pour la vie» (en francès). [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ «Gaël Faye, ce qui ne tue pas rend plus fort» (en francès), 26-09-2012. [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ «Gaël Faye: "Mai no pots sortir-te’n, del genocidi"», 15-02-2018. [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ Leyris, Raphaëlle «Le prix Renaudot récompense Gaël Faye pour « Jacaranda »» (en francès). Le Monde, 04-11-2024 [Consulta: 16 gener 2025].
# Georgi Tringov

Georgi Petrov Tringov (en búlgar: Георги Пеев Трингов) (7 de març de 1937 – 2 de juliol de 2000), fou un jugador d'escacs búlgar, que ostentà el títol de Gran Mestre des de 1963.

## Resultats destacats en competició

En Tringov, que fou el segon búlgar en obtenir el títol de GM, el 1963, només després de Milko Bobotsov, fou actiu principalment durant els anys 1960 i 1970. Fou cinquè al Campionat del món juvenil de 1955 (el campió fou Borís Spasski). Va guanyar tres cops el Campionat de Bulgària, els anys 1963, 1981, i 1985. Es va classificar pel Torneig Interzonal de 1964, però hi fou quinzè, i no pogué seguir endavant dins el cicle del Campionat del món d'escacs.
Tringov va assolir diversos èxits en torneigs internacionals, destacant el primer lloc al torneig de Vrsac de 1973, empatat amb Bruno Parma, i per davant de Wolfgang Uhlmann, i el 3r lloc (+5, =10, -0) a Vinkovci 1976, empatat amb Lev Polugaievski, rere Vlastimil Hort i Gyula Sax.

### Participació en competicions per equips

Tringov va participar, representant Bulgària, en cinc Campionats del món d'estudiants per equips (entre 1957 i 1960), i va guanyar-hi la medalla d'or individual en tres edicions consecutives, al quart tauler el 1957 i 1958 i al segon el 1959 amb un superb percentatge de punts del 92,3% (+11 =2 −0). L'equip búlgar va obtenir grans èxits en aquest període, amb una medalla d'argent el 1957 i el 1958, i la medalla d'or el 1959.
Tringov formà part regularment també de l'equip de Bulgària a les Olimpíades d'escacs, tot participant en dotze olimpíades (totes les disputades entre 1956 i 1982 llevat de les de 1960 i 1976). El 1968 i el 1978 hi obtingué els seus millors resultats, guanyant tres medalles d'or individuals, amb una puntuació del 78,6% (+8 =6 -0) al segon tauler el 1968, i del 77,3% (+6 =5 −0) al tercer tauler deu anys més tard.

## Notes i referències

* ↑ Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland, 1987, p. 431. ISBN 0-7864-2353-6.
* 1 2 Hartston, William. Golombek's Encyclopedia of Chess. Crown Publishing, 1977, p. 326. ISBN 0-517-53146-1.
* 1 2 3 Sunnucks, Anne. The Encyclopaedia of Chess. St. Martin's Press, 1970, p. 504.
* ↑ «70 години от рождението на Георги Трингов». Arxivat de l'original el 2007-05-28. [Consulta: 24 juny 2011].
* ↑ Георги Трингов Arxivat 2008-02-02 a Wayback Machine. ISBN 954-8782-15-4
* 1 2 «Nota biogràfica de Georgi Tringov» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 24 juny 2011].
* ↑ Sericano, C. «Historial dels campionats d'escacs de Bulgària (fins a 2004)» (en italià). La grande storia degli scacchi. Arxivat de l'original el 2008-01-21. [Consulta: 4 novembre 2011].
* ↑ «Historial del Campionat d'escacs de Bulgària» (en castellà). ajedrezdeataque.com. [Consulta: 4 novembre 2011].
* 1 2 3 4 La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
* ↑ Tringov, Georgi fitxa del jugador a Olimpbase.org (anglès)

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Georgi Tringov a «chessmetrics.com». [Consulta: 24 juny 2011]. (anglès)