# Segona batalla de Sirte

La Segona Batalla de Sirte (el 22 de març de 1942) va ser un enfrontament naval al mar Mediterrani, al nord del golf de Sidra i al sud-est de Malta, durant la Segona Guerra Mundial. Els vaixells de guerra d'escorta d'un comboi britànic a Malta van aguantar un esquadró molt més potent de la Regia Marina italiana. El comboi britànic estava compost per quatre vaixells mercants, escortats per quatre creuers lleugers, un creuer antiaeri i 17 destructors. La força italiana estava formada per un cuirassat, dos creuers pesats, un creuer lleuger i deu destructors. Malgrat l'èxit inicial britànic en conjurar l'esquadró italià, l'atac de la flota italiana va retardar l'arribada prevista del comboi abans de l'alba, fet que el va exposar a intensos atacs aeris que van enfonsar els quatre vaixells mercants i un dels destructors d'escorta els dies següents.

## Fons
### Malta

Fins a finals de 1941, 21 vaixells amb 160.000 tones llargues (160.000 t) de càrrega havien arribat a Malta sense pèrdues i s'havia acumulat una reserva de subministraments de set mesos. Tres combois a Malta el 1941 van patir la pèrdua d'un sol vaixell mercant. Des del gener de 1941 fins a l'agost de 1942, 46 vaixells havien lliurat 320.000 tones llargues (330.000 t) però 25 vaixells havien estat enfonsats i els vaixells mercants moderns, eficients, les forces navals i aèries s'havien desviat d'altres rutes durant llargs períodes; S'havien realitzat 31 proves de submarins. Els reforços per a Malta van incloure 19 costoses i perilloses operacions de ferri portaavions per lliurar caces. Malta també va ser una base per a operacions aèries, marítimes i submarines contra els combois de subministrament de l'Eix i, de l'1 de juny al 31 d'octubre de 1941, les forces britàniques van enfonsar unes 220.000 tones llargues (220.000 t) d'enviament de l'Eix a les rutes dels combois africans, 94.000 tones llargues (96.000). t) per la marina i 115.000 tones llargues (117.000 t) per la Royal Air Force (RAF) i el Fleet Air Arm (FAA). Els vaixells carregats que navegaven cap a Àfrica van representar el 90% dels vaixells enfonsats i els esquadrons amb seu a Malta van ser responsables d'aproximadament el 75% dels vaixells enfonsats per avions. Les operacions militars des de Malta i l'ús de l'illa com a lloc d'escenificació, van portar a campanyes aèries de l'Eix contra l'illa el 1941 i el 1942.
A principis de 1942, els Aliats havien perdut la iniciativa al Mediterrani central, ja que les forces italianes i alemanyes van aïllar Malta i van fer plans per eliminar-la com una amenaça. Després d'una sèrie de derrotes aliades, l'armada italiana va assolir la superioritat naval a la Mediterrània central a la primavera de 1942. Com que Malta es quedava sense avions, canons antiaeris, combustible, aliments i municions, comboi. El MW10 va sortir d'Alexandria el 21 de març. Els britànics esperaven l'oposició dels avions alemanys i italians, així com de les unitats de superfície italianes. El desembre de 1941, els dos cuirassats (Queen Elizabeth i Valiant) estacionats a la Mediterrània oriental havia estat inhabilitat per un atac dels homes granota italians , deixant la flota només amb creuers i destructors. Es va organitzar un desviament des de Gibraltar, la matinada del 20 de març va navegar el cuirassat Malaya—amb els portaavions Eagle i Argus, recolzats pel creuer Hermione i vuit destructors. L'endemà, l'esquadra va avortar l'operació i va tornar al port: els transports no van poder llançar reforços d'avions a Malta a causa dels dipòsits de combustible de llarg abast defectuosos. L'escorta del comboi MW10 depenia molt dels destructors, inclosos els destructors més lleugers—per proporcionar protecció antisubmarina i inclòs el creuer antiaeri Carlisle. Des de Malta es van enviar més destructors i un altre creuer lleuger.

## El pla britànic

L'almirall Sir Philip Vian, comandant el comboi, va organitzar els seus vaixells en sis divisions més una escorta propera de cinc destructors de classe Hunt per al comboi.
* 1a Divisió: destructors HMS Jervis, Kipling, Kelvin i Kingston
* 2a Divisió: creuers lleugers HMS Dido i Penelope amb el destructor Legion
* 3a Divisió: destructors HMS Zulu i Hasty
* 4a Divisió: creuers lleugers HMS Cleopatra (vaixell insígnia) i Euryalus
* 5a Divisió: destructors HMS Sikh, Lively, Hero i Havock
* 6a Divisió: creuer antiaeri HMS Carlisle i destructor classe Hunt Avon Vale
En cas d'atac a la superfície italià, les cinc primeres divisions s'havien d'allunyar del comboi per enfrontar-se a l'enemic, mentre que la sisena divisió posava fum a l'estela del comboi per enfosquir-lo. Les primeres cinc divisions actuarien com a rereguarda per posar fum i retardar la Regia Marina mentre el Carlisle i els destructors de classe Hunt procedien amb els vaixells de càrrega cap a Malta.

## La batalla

A les 14:30 de l'endemà, els britànics es van enfrontar a un parell de creuers pesats i destructors d'escorta. L'almirall Vian va implementar immediatament el seu pla; els vaixells de càrrega i les escortes van girar cap al sud mentre els creuers lleugers i els destructors restants feien fum i carregaven contra els italians. Després d'un intercanvi de salves, els dos creuers pesats italians van fer marxa enrere en un intent d'atreure els britànics cap a l'esquadró principal italià entrant, i a les 16:37 van tornar per atacar amb el cuirassat Littorio, un creuer lleuger i els seus destructors de protecció. La batalla va durar dues hores i mitja, amb els vaixells britànics que van abandonar la seguretat de la seva enorme cortina de fum per disparar unes quantes volees i després van tornar-hi quan les salves italianes es van acostar massa.
Durant un d'aquests intercanvis, el Havock va patir greus danys per un quasi accident quan va ser disparat pel Littorio, i va rebre l'ordre de retirar-se de la línia de batalla i unir-se al comboi. A les 18:34, Vian va decidir enviar els seus destructors per llançar atacs de torpedes des d'uns 4.600 m (5.000 iardes), el més a prop que els italians permetrien apropar-se als britànics. Cap dels torpedes va trobar els seus objectius, però quan el Kingston va girar, va ser colpejat amb força per una obús que va penetrar a la seva sala de calderes i va encendre un incendi, que el va aturar temporalment. La batalla va començar amb un vent de 25 kn (29 mph; 46 km/h) que bufava cap al nord-oest, amb el vent que continua augmentant durant el dia; un factor que va afavorir l'artilleria dels vaixells italians més grans durant tota la batalla, però la direcció del vent va ajudar a la col·locació de cortines de fum pels vaixells de Vian.
El Lively també va ser colpejat per estelles d'obusos dels canons principals del cuirassat que van perforar una mampara, provocant algunes inundacions però sense víctimes. A les 18:55, el Littorio havia estat colpejat per un obús de 4,7 polzades (120 mm), amb danys insignificants. El seu hidroavió es va incendiar per l'explosió d'una salva d'ell mateix darrera de la torreta al mateix temps. Això va fer que els britànics afirmessin que un dels torpedes va impactar cap a casa. Al capvespre, abans de les 19:00, els italians es van rendir i van tornar cap a casa. Sense radar, haurien estat en un desavantatge important en una acció nocturna, com a la batalla del cap Matapan. Els italians van superar els seus homòlegs britànics, però semblaven poc disposats a tancar-se per un cop decisiu, potser desconfiats de l'amenaça dels torpedes de la força destructor britànica numèricament superior.

## Conseqüències
### Anàlisi

Gairebé tots els autors han valorat la batalla com una victòria britànica, atribuïda a l'escorta de creuers lleugers i destructors que va evitar que els italians danyessin el comboi rebutjant un esquadró italià format per un cuirassat i dos creuers pesats durant els atacs aeris massius de l'Eix. Alguns autors, tot i que generalment reconeixen l'èxit britànic, escriuen la batalla com un assoliment parcial italià en retardar i apartar el comboi. Gairebé totes les fonts reconeixen que la flota italiana va infligir danys importants i diverses baixes a l'esquadró britànic mentre va patir danys mínims i cap baix a canvi. Els avions de l'eix van atrapar el comboi britànic al mar, van perseguir els vapors supervivents fins al port i es van perdre més del 80% dels subministraments. L'operació del comboi britànic va ser un fracàs estratègic.

### Orde de batalla

    Regia Marina
* Almirall Angelo Iachino
** 1 cuirassat: Littorio
** 6 destructors: Alfredo Oriani, Ascari, Aviere, Geniere, Grecale, Scirocco (enfonsat per una tempesta després de l'acció)
* 2a divisió - Almirall Angelo Parona
** 2 creuers pesats: Gorizia, Trento
** 1 creuer lleuger: Giovanni delle Bande Nere
** 4 destructors: Alpino, Bersagliere, Fuciliere, Lanciere (enfonsat per una tempesta després de l'acció)
* Submarí: Platino
    Royal Navy
* 'Esquadró 'Carlisle
** HMS Carlisle (creuer lleuger classe C)
** 5a Flotilla de Destructors (destructors d'escorta classe Hunt) des de Tobruk: HMS Southwold (enfonsat per una mina el 23 de març), Beaufort, Dulverton, Hurworth, Avon Vale, Eridge, Heythrop (perdut en ruta pel submarí U-652 el 20 de març)
* 15è Esquadró de Creuers (Almirall Vian)
** 3 destructors lleugers: HMS Dido, Euryalus (lleugerament danyat), Cleopatra (seriosament malmès)
** 14a Flotilla de Destructors: HMS Jervis, Kipling, Kelvin, Kingston (seriosament malmès)
** 22a Flotilla de Destructors: HMS Hasty, Havock (seriosament malmès), Hero, Lively (seriosament malmès), Sikh (lleugerament danyat), Zulu (dany estructural a causa de les maniobres d'alta velocitat)
* Esquadró de Malta
** 1 creuer: Penelope;
** 1 destructor: Legion (danyat per un quasi accident durant l'atac aeri el 23 de març, enfonsat per un atac aeri el 26 de març mentre s'esperava la reparació)
** 3 submarins: HMS Unbeaten, Upholder i Ultimatum
* Des d'Alexandria
** submarí classe Parthian Proteus
    Marina mercant
* Vaixells mercants (tots enfonsats el 26 de març)
** Clan Campbell
** Breconshire
** Pampas
** Talabot

### Danys de batalla

Segons informes britànics, "el HMS Cleopatra va rebre l'impacte a la part posterior del pont a les 16:44" per un obús de 152 mm (6,0 polzades) del creuer lleuger Giovanni delle Bande Nere; 16 mariners van morir. Segons l'almirall Iachino, l'impacte es va aconseguir amb els canons secundaris del Littorio , basant-se en el rang entre els vaixells de guerra oposats en aquell moment. Els creuers Euryalus i Penelope també van resultar danyats, amb l'Euryalus a cavall del Littorio a les 16:43 i a les 18:41. El Kingston va ser colpejat al mig del vaixell per un obús de Littorio que va matar 15 homes de la seva tripulació i va deixar el destructor mort a l'aigua, amb el seu balener a estribord esquinçat , els seus canons antiaeris, la torre de reflectors i els llançatorpedes destrossats per l'explosió. Algunes fonts afirmen que va ser colpejada pels canons del creuer pesant Gorizia.
Tot i que Kingston tenia un motor en flames i una caldera inundada, va aconseguir tornar a la velocitat i va arribar a Malta l'endemà. El Havock també va ser molt danyat en una caldera per un quasi accident del Littorio a les 17:20; van morir vuit mariners. El Lively es va veure obligada a retirar-se a Tobruk per ser reparat a les 18:55, després que una estella de la torreta de popa del Littorio foradés el seu casc, donant lloc a algunes inundacions flooding. Tres destructors més —Sikh, Legion i Lance— van patir menys danys pel foc de creuers de 8 polzades (203 mm). La flota italiana va gastar 1.511 rondes de tots els calibres en l'esquadró britànic; l'únic destructor italià que va obrir foc va ser l'Aviere. Els creuers britànics havien respost amb 1.553 rondes i els destructors amb unes 1.300 rondes així com 38 torpedes. Els avions de l'Eix van fer atacs continus, principalment contra el comboi, durant l'acció naval i els artillers antiaeris de la Royal Navy van reclamar la destrucció de set avions de l'Eix i danys a diversos més.

## Operacions posteriors

La major part de la força d'escorta, sense combustible i municions i incapaç de trobar el comboi, va tornar cap a Alexandria. Els destructors danyats i els vaixells de càrrega van ser enviats a Malta, amb el Carlisle, el Penelope i i elLegion . L'endemà, van ser sotmesos a continus atacs aeris. El vaixell de càrrega Clan Campbell va ser enfonsat a vint milles del port i el petrolier Breconshire estava massa danyat per arribar a La Valletta.
Els mercants Talabot i el vapor Pampas van arribar al Gran Port de Malta pràcticament il·lesos. El Pampas havia rebut l'impacte de dues bombes, però aquestes no van poder explotar. El Penelope va intentar remolcar el Breconshire , però el remolc es va separar amb un mar fort. Va ancorar lluny dels camps de mines protectors i el destructor Southwold va intentar agafar-la a remolc, colpejant una mina en el procés. Finalment va ser remolcada a la badia de Marsaxlokk per remolcadors.
Els atacs aeris de l'Eix contra Malta els dies 24 i 25 de març no van fer malbé els tres vaixells combois supervivents. No obstant això, el 26 de març, els bombarders en picat alemanys van impactar amb bombes en els tres vaixells, enfonsant Talabot el i el Pampas aquell dia amb el Breconshire bolcant el 27 de març. Gran part del petroli de Breconshire es va recuperar pel forat del seu casc. Només s'havien descarregat unes 5.000 tones curtes (4.500 t) de càrrega, de les 26.000 tones curtes (24.000 t) que s'havien carregat a Alexandria. Les unitats de la flota italiana no van tenir més sort després de la batalla. Després de no poder destruir el comboi, van ser atrapats en ruta a les seves bases per una severa tempesta que va enfonsar els destructors Scirocco i Lanciere. Mentre estava en reparació al dic sec a Malta, el Kingston va ser atacat uns dies després per avions alemanys i va patir més danys, aquesta vegada sense reparació. Va ser desballestada in situ els mesos següents.
Mentre va atracar a Malta, el Havock va ser un objectiu per als avions de l'Eix i va patir més danys. El 3 d'abril, el vaixell va rebre l'ordre d'anar a Gibraltar abans que les reparacions s'acabessin. El Havock va encallar a Kelibia, Tunísia, a l'estret de Sicília el 6 d'abril i va naufragar, amb un tripulant mort en l'incident. Un altre va morir per ferides els dies següents. El 8 d'abril, un grup d'embarcament italià del remolcador Instancabile (abans el Spasilac , de la Marina Reial Iugoslava) va escorcollar el naufragi buscant informació secreta. La tripulació i els passatgers del Havock van ser internats pels francesos de Vichy a Laghouat, al Sàhara, però van ser alliberats al novembre com a conseqüència de l'operació Torxa.

## Vegeu també

* Combois de Malta
* Margit Johnsen
* The Ship (1943) de C. S. Forester és un relat de ficció de la batalla, veient l'acció a través dels ulls de la tripulació d'un creuer lleuger de la Royal Navy "HMS Artemis " (està dedicat a "els oficials i la companyia del vaixell HMS Penelope). Representa els italians com a ineptes i covards, tot i que desplegaven una força superior de dos cuirassats, tres creuers pesats i quatre lleugers; però sembla bastant precís en l'acció (tot i que exagera la precisió del foc britànic) i dona una explicació excel·lent dels papers dels diferents membres de la tripulació. Publicada l'any 1943, la novel·la sí que tenia un aspecte propagandístic/moralitzador, destacant que els esforços de tots eren importants, i sense esmentar la pèrdua de vaixells mercants després. Forester, més conegut per les seves novel·les de Hornblower RN, va navegar amb les marines britàniques i americanes durant la Segona Guerra Mundial per recollir material.

## Referències

* ↑ O'Hara, 2009 p. 163
* ↑ O'Hara, 2009 pp. 169–70
* ↑ Playfair, 2004, p. 324.
* ↑ Roskill, 1957, p. 298.
* ↑ Richards i Saunders, 1975, p. 169–170.
* ↑ Playfair, 2004, p. 324–325.
* ↑ Bragadin, pp. 155–156
* ↑ "L'operació d'Alexandria va mostrar la recuperació de la greu crisi sota l'amenaça de la qual la flota italiana havia estat durant dos mesos, i indirectament va marcar una victòria definitiva italiana en la "primera batalla de combois". De fet, va obrir un període de clara supremacia naval italiana a la Mediterrània central-oriental." Bragadin, p. 152
* ↑ Sadkovich, p. 219
* ↑ Woodman, p. 293
* ↑ Thomas, p. 143
* ↑ Woodman, p. 295
* ↑ ""Amb els creuers de Vian, el Carlisle i els destructors Hunts, l'escorta estava ben proveïda de potència de foc antiaèria, ja que tota la força es va unir el matí del 21 de març". Woodman, p. 294
* 1 2 Playfair (165)
* ↑ Woodman, page 298
* ↑ O'Hara, 2009 p. 165
* ↑ Woodman, pp. 299–300
* 1 2 O'Hara, 2009 p. 168
* ↑ Llewellyn, pp. 37–53.
* ↑ Greene & Massignani, p. 220
* ↑ O'Hara, 2009 p. 167
* ↑ Bragadin, p. 162
* ↑ "No obstant això, sense radar, Iachino no va poder aprofitar el seu èxit després que el sol s'hagués posat, i així a les 18:41, molt abans de l'impacte al Littorio i mitja hora després que Roma li hagués ordenat que tornés si no podia tancar. a Vian, va decidir tornar cap a casa." Sadkovich, p. 245
* ↑ "Malgrat les difícils condicions meteorològiques, els vaixells italians havien maniobrat perfectament seguint les línies establertes pel seu comandant, i van lliurar la llarga batalla amb decisió i tenacitat. Els britànics van maniobrar de manera desorganitzada i amb una timidesa inusual, excepte per la últim atac valent realitzat pels seus destructors. Tampoc s'ha d'oblidar que si bé els italians tenien una major potència de foc en tres dels seus vaixells, els britànics tenien l'avantatge en nombre d'unitats enfrontades, i aquest factor va ser indiscutiblement important ateses les condicions particulars. de la batalla". Bragadin, pp. 165–166
* ↑ Archibald: "the best cruiser action of the war" (221)
* ↑ Belot (162–163), Bernotti (79), Bauer & Young (762), Llewellyn (52), Macintyre (136), De la Sierra (365), Stephen (115) and Wilmott & Fowler (45)
* ↑ Cunningham, p. 454: "Tampoc s'ha de cometre l'error de pensar que els italians eren ineficients en aquesta acció. Els nostres destructors... van ser rebuts per un foc pesat i precís, i va ser només per mercè de la Providència que molts no van ser enfonsats i encara més danys greus."
* ↑ Bragadin, p. 164: Pel que fa al balanç del tiroteig, cap vaixell italià va patir el més mínim dany, sense tenir en compte algunes esgarrapades a la coberta del Littorio causades per fragments d'obusos. D'altra banda, el tret italià, malgrat els seus handicaps. , va causar un dany considerable a l'enemic"
* ↑ "Per molt qualificat, Iachino havia guanyat sens dubte una victòria moral". (Sadkovich, p. 247)
* ↑ Sus oponentes se retiraban, conscientes ya de los peligros de la noche pero no vencidos. ("Els seus adversaris [Els italians] es van retirar, conscients dels perills de la nit, però invictes.") (de la Sierra, p. 365)
* ↑ Woodman, page 316: "Tot i que l'esquadró havia aconseguit una victòria tàctica notable contra pronòstics considerables, com va demostrar l'immediat cavaller de Vian, l'Operació MG1 en el seu conjunt havia estat un fracàs estratègic".
* ↑ Stephen, p. 115: "En molts aspectes, la batalla de Sirte és com el Gloriós Primer de juny de 1794. Tàcticament va ser un èxit brillant per als britànics, però operativament i estratègicament va ser un fracàs. Iachino havia aconseguit forçar el comboi a maniobrar tan al sud que La força aèria de l'eix va ser capaç d'actuar en sinergia per assegurar-ne la destrucció".
* ↑ Greene & Massignani, p. 217
* ↑ «HMS ZULU (L 18) – Tribal-class Destroyer». Arxivat de l'original el 23 desembre 2012. [Consulta: 27 desembre 2011].
* ↑ Thomas, p. 145
* ↑ Thomas, pp. 144–145
* ↑ Harwood, section 2, paragraph 12.
* ↑ Llewellyn, p. 43: "L'obus va colpejar el costat d'estribord de la posició de Defensa Aèria, deixant-lo fora de combat, també W/T i radar. Un oficial i catorze qualificats van morir; un oficial i quatre qualificats van resultar greument ferits. Les estelles de gairebé accidents gairebé van provocar la mort d'un qualificat i va causar danys superficials."
* ↑ Mason, Geoffrey B. «HMS Cleopatra – Dido-class AA Cruiser». Service Histories of Royal Navy Warships in World War 2, 2004. Arxivat de l'original el 28 novembre 2012. [Consulta: 23 maig 2011].
* ↑ Greene & Massignani, page 219
* ↑ Mattesini, Francesco. La Seconda Battaglia della Sirte – 22 Marzo 1942. Società Italiana di Storia Militare, 2014, p. 33.
* ↑ Woodman, page 301
* ↑ O'Hara, 2009 pp. 165, 168
* ↑ «www.naval-history.net». Arxivat de l'original el 7 octubre 2012. [Consulta: 23 maig 2011].
* ↑ Llewellyn. p. 49: "Un obús de 15 polzades va colpejar el Kingston quan estava a punt de virar..."
* 1 2 «Royal Navy casualties, killed and died, March 1942». Casualty Lists of the Royal Navy and Dominion Navies, World War 2. Arxivat de l'original el 9 abril 2010. [Consulta: 26 agost 2008].
* ↑ O'Hara, 2009 p. 168: : "El Kingston havia estat colpejat a la batalla per un obús de 8 polzades (203 mm) disparat pel creuer pesant italià Gorizia "
* ↑ Thomas, p. 152
* ↑ O'Hara, 2009 p. 166
* 1 2 O'Hara, 2009 p. 169
* ↑ Sierra, p. 364 (probably from Vian, Adm. Philip: Action this day, London, Frederick Mueller Ltd., 1960). Also Cal especificar issue=, startpage= i date= quan s'utilitza {{London Gazette}}. Vegeu la documentació de la plantilla.: A les 22.48 LIVELY va informar que no va poder mantenir més de 17 nusos i va ser desviat a Tobruk on es va considerar que podria reparar els danys abans de procedir a Alexandria"
* ↑ Woodman, pp. 301–305
* ↑ Greene & Massignani, p. 221
* ↑ Llewellyn, p51: Els creuers van disparar el següent nombre de rondes d'armament principal: Cleopatra ; 868, Dido ; 200, Euraylus ; 421 i Penèlope ; 64. Els destructors van disparar 275 cartutxos de 4 polzades, amb la resta de 4,7 polzades.
* ↑ Llewellyn, p. 51.
* ↑ Woodman, pp. 307–308; Llewellyn, pp. 51–52: : "Tan aviat com els vaixells italians van desaparèixer, el contraalmirall Vian va reunir les seves forces i es va dirigir per tancar el comboi, aproximadament 10 milles cap al sud. A les 19:40, en la foscor creixent amb el comboi. encara no a la vista, el contraalmirall va decidir marcar rumb cap a Alexandria amb la força "B" i enviar el comboi a Malta d'acord amb les disposicions establertes a les ordres d'operacions."
* ↑ Llewellyn (52), Thomas (150), Roskill (55), Playfair (170–171), Macintyre (136), Holland (246), Bradford (206), and Greene & Massignani (220–221). En canvi, Woodman (309) afirma que un Ju 88 a Pampas va ser gairebé accidentatque va sacsejar el vaixell i va provocar la presa d'aigua a popa. D'altra banda, Belot (162–163) sosté que el clan Campbell i Breconshire van ser enfonsats el 23 de març, mentre que Sadkovich (245) té els quatre vaixells de comboi enfonsats el 23 de març.
* ↑ Breconshire at RedDuster.co.uk Arxivat 11 June 2009 a Wayback Machine.
* ↑ Green & Massignani, pp. 220–221.
* ↑ Bragadin implica fermament que Breconshire , Talabot i Pampas van ser enfonsats entre el 24 i el 25 de març. Shores, Cull i Malizia (145, 148), tanmateix, afirmen que els avions de l'Eix no van aconseguir colpejar els vaixells aquells dies.
* ↑ For Talabot and Pampas: Playfair (172), Macintyre (139), Shores, Cull, and Malizia (150), Bradford (207), Woodman (313–314), Greene and Massignani (221), Llewellyn (52), Thomas (151), and Holland (245–246). For Breconshire: Roskill (55), Playfair (171–172), Macintyre (221), Shores, Cull, and Malizia (151), Bradford (206), Greene and Massignani (221), and Llewellyn (52). However, Holland (248) avers that Breconshire sank on 26 March.
* ↑ O'Hara, 2009 p. 170
* ↑ Thomas, page 150
* ↑ «Memories of Leading Seaman William Davinson». Arxivat de l'original el 11 octubre 2008. [Consulta: 26 agost 2008].
* ↑ Hepper, David. British Warship Losses in the Modern Era (en anglès). Seaforth Publishing, 2022-07-31. ISBN 978-1-3990-9769-7.
* ↑ Goodey, David; Osborne, Richard. Destroyer at War: The Fighting Life and Loss of HMS Havock from the Atlantic to the Mediterranean 1939–42. Pen and Sword, 2017-09-30. ISBN 978-1-5267-0902-8.

## Bibliografia

* Bauer, Eddy; James L. Collins, Jr; and Peter Young: The Marshall Cavendish Encyclopedia of World War Two. Marshall Cavendish, 1985. ISBN 978-0-85685-954-0.
* Bradford, Ernle: Siege: Malta 1940–1943, William Morrow and Company, Inc., New York, 1986. ISBN 978-0-688-04781-8.
* Bragadin, Marc'Antonio: The Italian Navy in World War II, United States Naval Institute, Annapolis, 1957. ISBN 978-0-405-13031-1.
* Cunningham, Andrew: A Sailor's Life, New York, 1955.
* Greene, Jack & Massignani, Alessandro: The Naval War in the Mediterranean, 1940–1943, Chatham Publishing, London, 1998. ISBN 978-1-86176-057-9.
* Gigli, Guido: La Seconda Guerra Mondiale. Laterza, 1964. (italià)
* Guglielmotti, Umberto: Storia della marina italiana. V. Bianco, 1961 (italià)
* Harwood, Admiral Sir Henry H., Despatch on the Battle of Sirte 1942 Mar. 22., Supplement to the London Gazette, 18 September 1947.
* Holland, James: Fortress Malta: An Island Under Siege, 1940–1943, Miramax Books, New York, 2003. ISBN 978-1-4013-5186-1.
* Hough, Richard Alexander:The longest battle: the war at sea, 1939–45. Weidenfeld and Nicolson, 1986
* Jellison, Charles A.: Besieged: The World War II Ordeal of Malta, 1940–1942, University Press of New England, 1984. ISBN 978-0-87451-313-4.
* Llewellyn, M. J.: The Royal Navy and the Mediterranean Convoys: A Naval Staff History, Naval Staff History series, Routledge, London, 2007. ISBN 978-0-415-39095-8.
* Macintyre, Donald: The Battle for the Mediterranean. Norton ed., New York, 1965.
* O'Hara, Vincent P.: Struggle for the Middle Sea, Naval Institute Press, Annapolis, Maryland, 2009. ISBN 978-1-59114-648-3.
* Playfair, Major-General I. S. O.; Flynn, Captain F. C. RN; Molony, Brigadier C. J. C.; Gleave, Group Captain T. P.. The Mediterranean and Middle East: British Fortunes Reach Their Lowest Ebb (September 1941 to September 1942). III. Uckfield, UK: Naval & Military Press, 2004. ISBN 978-1-84574-067-2.
* Richards, D.; Saunders, H. St G.. Royal Air Force 1939–45: The Fight Avails. II. repr.. Londres: HMSO, 1975. ISBN 978-0-11-771593-6 [Consulta: 13 desembre 2015].
* Roskill, S. W.. The Defensive. I. 4th impr.. Londres: HMSO, 1957. OCLC 881709135.
* Sadkovich, James: The Italian Navy in World War II, Greenwood Press, Westport, 1994. ISBN 978-0-313-28797-8.
* Secchia, Pietro: Enciclopedia dell'antifascismo e della Resistenza. La Pietra, 1989.
* Shores, Christopher and Brian Cull with Nicola Malizia: Malta: The Spitfire Year, 1942. Grub Street, London, 1991. ISBN 978-0-948817-16-8.
* Sierra, Luis de la: La guerra naval en el Mediterráneo, 1940–1943, Ed. Juventud, Barcelona, 1976. ISBN 978-84-261-0264-5. (castellà)
* Simpson, Michael: A life of Admiral of the Fleet Andrew Cunningham. A Twentieth-century Naval Leader. Routledge Ed., 2004. ISBN 978-0-7146-5197-2.
* Stephen, Martin; Grove, Erik: Sea Battles in Close-up: World War Two. Naval Institute press, 1988. ISBN 978-0-7110-2118-1.
* Thomas, David A.: Malta Convoys, Leo Cooper Ed., South Yorkshire, 1999. ISBN 978-0-85052-663-9.
* Wilmott, Ned & Fowler, Will: Strategy & tactics of sea warfare. Marshall Cavendish, 1979. ISBN 978-0-85685-505-4
* Woodman, Richard: Malta Convoys, 1940–1943, Jack Murray Ltd., London, 2000. ISBN 978-0-7195-5753-8.

## Bibliografia addicional

* Belot, Raymond de. The Struggle for the Mediterranean 1939–1945. Princeton: Princeton University Press, 1951. ISBN 978-0-8371-1067-7.
* Bernotti, Romeo. La guerra sui mari nel conflitto mondiale: 1943–1945 (en italià). 2a edició. Livorno: Tirrena Editoriale, 1954. OCLC 893329459.
* Roskill, S. W.. The Period of Balance. II. Londres: HMSO, 1956. OCLC 174453986.
* Weichold, Eberhard «Die deutsche Führung und das Mittelmeer unter Blickwinkel der Seestrategie» (en alemany). Wehrwissenschaftlichen Rundschau. Verlag Ernst Siegfried Mittler und Sohn [Berlín], 1959. ISSN: 0509-9722.

## Enllaços externs

* The London Gazette: (suplement) no. 38073. p. 4371–4380. 16 September 1947. Royal Navy official despatches relating to the battle, written shortly after the battle, but not published until after the war. Also available as a single pdf file at ibiblio.org
* The 2nd Battle of the Sirte
* Seconda Battaglia della Sirte – Plancia di Comando
* Main page with link to sources (scroll down and open link to Bibliografia)
* Italian battleship Littorio hits a British battleship (probably the destroyer HMS Havock) during the Second Battle of Sirte. Italian WW2 newsreel a YouTube