OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pàtria (pel·lícula de 2017)

Pàtria, títol sencer Pàtria, la llegenda d'Otger Cataló i els 9 barons de la fama, és una pel·lícula dirigida pel català Joan Frank Charansonnet que va ser estrenada el 9 de juny de 2017.

## Repartiment

* Miquel Sitjar (Otger Cataló)
* Joan Massotkleiner (Serafí)
* Joan Frank Charansonnet (Roger Bernat d'Erill)
* Boris Ruiz (Climent de Vallcebre)
* Miquel Gelabert (Abat Ponç)
* Àngels Bassas (Dolors)
* Ali El Aziz (Abderrhaman)
* Alba López (Ersenda)
* Jordi Reverté (Galceràn de Pinòs)
* Dani Bernabé (Guerau D'Alemany)
* Elena Codó (Sicourin)
* Albert Riballó (Ahmed)
* Adrià Pujades (Lluc)

## Estrena

Està previst que el llargmetratge es projecti per primer cop el 19 de maig de 2017 al Festival Internacional de Cinema de Niça. Posteriorment també a Le Marché du Film del Festival Internacional de Cinema de Canes. La preestrena als Països Catalans es durà a terme al Festival Internacional de Cinema en Català de Roda de Berà el 5 de juny de 2017 i als Cinemes Aribau de Barcelona el 6 de juny de 2017. L'estrena va tenir lloc el 9 de juny de 2017 a 45 sales de cinema dels Països Catalans.

## Música

El film inclou la cançó Jocs de guerra de Sangtraït com un dels temes principals de la banda sonora.

## Rodatge

La pel·lícula fou rodada en diferents localitzacions del Berguedà (Serrateix i Guardiola), el Solsonès (La Valldora), el Bages (Balsareny) i l'Empordà (Requesens).

## Premis i nominacions
### Premis

2017 Festival Internacional de Cinema de Niça: Millor pel·lícula de parla no anglesa.

## Referències

* ↑ ««Pàtria», el film èpic que narra el naixement de Catalunya, s'estrenarà el proper juny». Nació Digital, 05-12-2016. Arxivat 9 de juliol 2020 a Wayback Machine.
* ↑ «Pàtria: els orígens de Catalunya a la pantalla gran». El Temps, 26-04-2017.

## Enllaços externs

* Pàtria - Lloc web oficial
Viccionari
# Fàbrica Cabot i Barba

La Fàbrica Cabot i Barba és un edifici industrial de Mataró catalogat com a Bé Cultural d'Interès Local. Actualment hi ha el Centre Cívic Cabot i Barba, inaugurat el 2011.

## Història

Va ser projectat el 1889 per l'enginyer Eduard Culla. Consistia inicialment en dues naus de planta baixa però l'any 1897 l'arquitecte Josep Puig i Cadafalch l'amplià i aixecà un pis. A la banda de mar de la fàbrica existia el xalet dels propietaris que fou adquirit per l'Ajuntament de Mataró l'any 1929 i enderrocat per ampliar la plaça de l'estació.
La fàbrica, dedicada als gèneres de punt, funcionà sota el nom social Cabot Alabau de 1887 a 1893, J. Cabot i Cia de 1893 a 1898, i J. Cabot i Barba fins a començaments del segle xx. Després rebé els noms de Comercial Trasatlàntica SA i Tèxtil Orbe. Des del 1977 és Bonfil SA, i fabrica fil de cosir.

## Descripció

La fàbrica de pisos és emplaçada al final del carrer de Churruca. Es tracta de dos edificis de planta baixa i pis i de planta baixa i dos pisos separats entre si per un pati actualment cobert. Presenten una estructura de pilars de fosa i sostres de voltes de maó de pla atirantades. La coberta, a dues aigües, té el carener perpendicular al carrer. La façana està ben composta amb presència de cornises a nivell de cada pis, unint les finestres i com a remat de l'edifici. Les finestres de la planta baixa i d'un dels primers pisos estan emmarcades amb obra vista, la resta amb obra arrebossada igualment que els altres paraments de façana.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fàbrica Cabot i Barba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «El nou Centre Cívic Cabot i Barba inaugurat i en funcionament». totmataro.cat, 28-03-2011.
# Şehzade Baiazet

Şehzade Baiazet (1525-1561) fou un membre de la família imperial otomana (Şehzade = príncep) que lluitava pel tron.
El pare de Baiazet era Solimà I el Magnífic. La seva mare era Hürrem Sultan. Va servir a Anatòlia com a sandjakbegi (governador de districte). Però durant la dotzena campanya del seu pare a Nakhtxivan (avui dia part de l'Azerbaidjan) el 1553, fou nomenat governador d'Edirne per controlar Rumèlia (els territoris europeus de l'imperi) en absència del seu pare. Durant la campanya, el germanastre gran de Baiazet Şehzade Mustafà fou executat. Les notícies de l'execució provocaven malestar arreu de l'imperi i un cert Mustafà es va rebel·lar contra Solimà a Rumèlia afirmant que era Şehzade Mustafà. Encara que la rebel·lió fou dominada per un visir, Solimà sospitava que Baiazet fou deliberadament lent en actuar.

## Rebel·lió

Després de la mort de Mustafà i poc després d'un germà més jove, Jahangir, a Solimà només li quedaven dos fills, Baiazet i Selim (futur Selim II). El segon era llavors governador de Manisa i Baiazet era el governador de Kütahya (els dos a Anatòlia) dues ciutats a distància gairebé igual d'Istanbul, la capital. Solimà tenia ja més de 60 anys i la competència entre els dos germans pel tron era evident. Solimà va renyar als seus fills i va decidit canviar els seus destins. A Selim se li va assignar el govern de Konya i a Baiazet el d'Amasya, sent els dos sanjaks més llunyans de la capital que els anteriors, però encara equidistants. Selim ràpidament va anar a Konya. Baiazet finalment, després de molts dubtes, va obeir però no va tardar a enfrontar-se al seu germà. Solimà va acusar Baiazet de ser un rebel i va donar suport al seu fill gran Selim. Aquest amb el suport de Sokollu Mehmet Pasha (més tard gran visir) va derrotar el seu germà prop de Konya (31 maig de 1559).
Beyazit va retornar a Amasya i finalment es va escapar a la Persia safàvida juntament amb els seus fills i un petit exèrcit. Encara que xa Tahmasp inicialment el va acollir molt bé, les pressions de Solimà el van obligar a empresonar-lo. Tant Solimà com Selim van enviar ambaixades a Pèrsia per persuadir al xa d'executar a Baiazet. Finalment el 25 de setembre de 1561, Baiazet i els seus quatre fills foren executats a Pèrsia per un botxí otomà

## Referències

* ↑ Un assaig sobre els fills de Solimà (turc)
* ↑ Prof.Dr.Yaşar Yücel-Prof.Dr.Ali Sevim: Türkiye Tarihi II, AKDTYK yayınları, İstanbul,1990 pàgs. 299-300
* ↑ Joseph von Hammer:Osmanl Tarihi Vol Ii (condensat per Abdülkadir Karahan), yaynlar Milliyet, İstanbul. pàgs. 36-37
# Karnaukhovo (Tomsk)

Karnaukhovo (en rus: Карнаухово) és un poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que forma part de la localitat rural d'Ixtan i el 2010 tenia 105 habitants. Fou fundat el 1626. El 1926, el poble de Karnaukhova constava de 152 llars, la població principal eren russos. El centre del consell del poble de Karnaukhov del districte de Krivosheinsky del districte de Tomsk a la regió de Sibèria.

## Referències

* ↑ «Дані перепису населення Росії 2002 року». Arxivat de l'original el 3 лютого 2019. [Consulta: 10 лютого 2021].
* ↑ «Список населенных мест Сибирского края. Том 2. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1928». Arxivat de l'original el 2020-02-04. [Consulta: 27 maig 2019].
# Can Gustà

Can Gustà és una casa del municipi de Bàscara (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a l'inici del nucli urbà de la població de Bàscara per la part sud del terme, al carrer Girona, carretera N-II al seu pas per l'interior de la vila.
Edifici de grans dimensions i planta rectangular, format per tres cossos adossats en paral·lel. L'edifici principal presenta una part de la coberta de dues vessants de teula i l'altra plana utilitzada com terrat. Està distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta una distribució de les obertures simètrica, amb un gran portal d'accés d'arc escarser a la planta baixa, emmarcat amb carreus de pedra i gravat amb l'any 1891 i el nom Jaume Gustà. A cada banda, una finestra rectangular. Als pisos hi ha tres finestrals rectangulars amb l'emmarcament arrebossat, amb sortida a tres balcons amb llosanes motllurades sostingudes per mènsules decorades, i baranes de ferro treballat. Els de la primera planta són de mida més gran que els superiors. La façana està coronada per una cornisa motllurada i dentelada, damunt la que hi ha una barana d'obra amb els extrems ondulats. Pels laterals està emmarcada amb carreus ben desbastats i la resta del parament està arrebossat. A la part superior de l'edifici hi ha un badalot de planta quadrada, coronat amb merlets esglaonats bastits amb maons, que dona accés al terrat. Des de la façana de migdia s'accedeix al jardí a través d'un porxo amb obertures esglaonades, damunt del qual hi ha una terrassa al nivell de la primera planta. La façana de llevant presenta una galeria d'arcs de mig punt al primer pis i una terrassa oberta a la segona planta.
Adossat a la façana de ponent hi ha un cos annex rectangular de dues plantes, amb terrassa al pis i dos portals d'arc deprimit còncau a la planta baixa i, més cap al nord, l'últim cos adossat, construït amb posterioritat. Està distribuït en una sola planta rectangular, amb la coberta plana utilitzada com terrat i dos antics portals reformats d'arc deprimit còncau. La façana està rematada per una balustrada amb plafó central on hi ha gravat l'any de construcció, 1926.
En general, la construcció està arrebossada i pintada. L'edifici principal conserva restes d'una antiga decoració amb motius geomètrics.

## Història

Els Gustà eren una família de pagesos que van adquirir influència a la vila a partir del segle xviii, quan es van enriquir amb el creixement econòmic. Segons sembla, l'edifici fou reformat i ampliat al segle xix, segons consta a la inscripció que figura a la porta d'accés, tot i que és probable que tingués origen medieval.
Des del 2014 és el taller de l'artista i paisatgista Ignasi Esteve, que ha intervingut a la façana amb pintura mural al fresc.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Gustà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 gener 2014].
# James Worthy

James Ager Worthy (27 de febrer de 1961, Gastonia, Carolina del Nord) és un exjugador universitari i professional de bàsquet. Jugava en una posició d'aler.

## Universitat

Worthy va ser un jugador destacat dels Tar Heels de la Universitat de North Carolina guanyant el 1981 el títol de primera divisió i el 1982 el títol del campionat NCAA (el novell Michael Jordan estava també a l'equip i va anotar l'últim tir per acabar guanyant el partit, però va ser una recuperació de Worthy el que va fer decidir el partit) abans de ser triat al Draft de l'NBA de 1982 en primera posició per Los Angeles Lakers.

## NBA

Com a jugador dels Lakers, va contribuir a guanyar tres campionats de l'NBA el 1985, 1987 i 1988, sota la direcció de Pat Riley. Era molt conegut per la seva esmaixada a una mà conegut com l'estàtua de la llibertat. Encara que menys conegut que els seus companys del Hall of Fame (Saló de la Fama), Kareem Abdul Jabbar i Magic Johnson, ha estat considerat una part important de l'èxit dels Lakers a la dècada de 1980. Com un rebedor de les passades enlluernadores de Magic, era un gran finalitzador gràcies a la seva habilitat per planejar cap a la cistella aparentment sense esforç. El 1983 va ser elegit com a membre del primer equip de novells (rookies) de l'NBA. Els seus 36 punts, 16 rebots i 10 assistències del setè partit de les Finals de l'NBA de 1988 li van fer guanyar el títol de MVP (jugador més valuós) de les finals. Va començar a portar ulleres protectores després de patir una lesió greu a l'ull durant la temporada 1984-1985.
Anomenat "Big Game James" (Gran Partit James) per Chick Hearn (el comentador de tota la vida dels Lakers), Worthy va jugar en 926 partits de l'NBA, va tenir un percentatge de tir en la seva carrera de 52,1% i mitjana de 17,6 punts per partit (21,1 punts per partit de Playoff). El 2003 va entrar al Saló de la Fama del Bàsquet en la primera votació. Els Lakers van retirar la seva samarreta (número 42) després de la seva retirada.
Des de la temporada 2005-2006, Worthy treballa com a comentarista de suport per a les retransmissions de partits i els seus resums a la KCAL i les estacions de televisió KCBS a Los Angeles. També ha estat vicepresident sènior de RP & Associates, una companyia de màrqueting de Bella Beach (Califòrnia), des de febrer de 2005.

## Trivialitats

* Worthy va aparèixer com a klingon en un episodi d'Star Trek: La Nova Generació titulat "Gambit".
* L'influent músic punk Mike Watt, un fan dels Lakers de tota la vida, té un baix Alembic que té un autògraf de Worthy després que guanyés el seu tercer anell de l'NBA.

## Referències

* ↑ «James Worthy. Basketball reference». [Consulta: 18 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Biografia (Saló de la Fama del Basquet Arxivat 2007-01-16 a Wayback Machine.)
* Estadístiques de su carrera esportiva
* Tot sobre James Worthy
# Matt Hardy

Matthew ("Matt") Moore Hardy (Cameron, Carolina del Nord, 23 de setembre de 1974) és un lluitador professional estatunidenc, que treballa per a la World Wrestling Entertainment (WWE) en la marca ECW.
Matt ha estat sis vegades Campió Mundial en parelles i una vegada campió en parelles de la WCW amb el seu germà petit Jeff Hardy amb el grup "The Hardy Boyz", juntament amb un regnat com a campió en parelles de la WWE amb Montel Vontavious Porter (MVP). El seu entrenador és Dory Funk, Jr. i va debutar al 15 d'octubre de 1992.
# Peter McCullough

Peter Rankin McCullough, conegut com a Peter McCullough, (20 agost 1964, Providence, Rhode Island, EUA) és un astrofísic estatunidenc.
McCullough realitzà els estudis primaris a una escola pública de Massachusetts i els secundaris a la Athens Drive High School de Carolina del Nord. Es llicencià en física el 1986 a la Universitat de Carolina del Nord a Chapel Hill i es doctorà a la Universitat de Califòrnia a Berkeley el 1993. Una vegada doctorat seguí un curs post-doctoral a l'Space Telescope Science Institute, el centre d'operacions del telescopi espacial Hubble, i després fou professor del departament d'Astronomia de la Universitat d'Illionis a Urbana-Champaign. Des del 2002 treballa al Space Telescope Science Institute. També treballa al Transiting Exoplanet Survey Satellite. Entre 2009-2010 fou científic visitant al Smithsonian Astrophysical Observatory i a l'Institut d'Astrofísica de París.
McCullough és el fundador del projecte XO, que tenia per objectiu el descobriment de planetes extrasolars semblants a Júpiter mitjançant la seva detecció quan transiten davant d'una estrella molt brillant. En formaren part astrònoms tant professionals com afeccionats. Aquest projecte descobrí, entre el 2006 i el 2008, els exoplanetes XO-1b, XO-2b, XO-3b, XO-4b i XO-5b. L'equip emprat fou un telescopi situat a 3054 m d'altura sobre el nivell de la mar al puig Haleakala de l'illa de Maui, Hawaii, format per un conjunt de dos teleobjectius de 200 mm.

## Referències

* ↑ «UC Berkeley Ph.D.s in Astronomy and Astrophysics». [Consulta: 26 octubre 2010].
* ↑ http://courses.illinois.edu/cis/programs/urbana/1999/lasfaculty.html
* ↑ http://heritage.stsci.edu/2006/13/bio/bio_primary.html
* ↑ http://www.cfa.harvard.edu/events/colloquia/spring10.html
* ↑ http://www.iap.fr/ActivitesScientifiques/SeminairesEtColloques/SeminairesIAP/2010/McCullough.html Arxivat 2016-06-23 a Wayback Machine.
* 1 2 McCullough, P. R.; Stys, J. E.; Valenti, J. A.; Fleming, S. W.; Janes, K. A.; Heasley, J. N. «The XO Project: Searching for Transiting Extrasolar Planet Candidates». Publications of the Astronomical Society of the Pacific, vol. 117, 834, 2005, pàg. 783–795. arXiv: astro-ph/0505560. Bibcode: 2005PASP..117..783M. DOI: 10.1086/432024.
* ↑ McCullough, P. R.; Stys, J. E.; Valenti, Jeff A.; Johns‐krull, C. M.; Janes, K. A.; Heasley, J. N.; Bye, B. A.; Dodd, C.; Fleming, S. W. «A Transiting Planet of a Sun-like Star». The Astrophysical Journal, vol. 648, 2, 2006, pàg. 1228–1238. arXiv: astro-ph/0605414. Bibcode: 2006ApJ...648.1228M. DOI: 10.1086/505651.
* ↑ McCullough, P. R.; Burke, Christopher J.; Valenti, Jeff A.; Long, Doug; Johns-Krull, Christopher M.; Machalek, P.; Janes, K. A.; Taylor, B.; Gregorio, J. «XO-4b: An Extrasolar Planet Transiting an F5V Star». , 2008. arXiv: 0805.2921. Bibcode: 2008arXiv0805.2921M.
# Rasheed Wallace

Rasheed Abdul Wallace (17 de setembre de 1974, Philadelphia, Pennsylvania) va ser un jugador professional de bàsquet estatunidenc. Actualment està retirat de l'NBA.

## Característiques tècniques

Mesura 2,13 cm i pesa 105 kg. La seva posició a la pista i on havia desenvolupat bona part de la seva carrera era la d'aler pivot, tot i que també actuava com a pivot o bé d'aler.

## Enllaços externs

* Pàgina personal Arxivat 2009-10-11 a Wayback Machine. (anglès)
* Club de fans (anglès)
# Stephen Rerych

Stephen Rerych (Filadèlfia, 14 de maig de 1946) és un nedador estatunidenc, ja retirat, especialista en estil lliure, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on disputà tres proves del programa de natació. Guanyà la medalla d'or en els 4x100 metres lliures, formant equip amb Zachary Zorn, Mark Spitz i Kenneth Walsh, i els 4x200 metres lliures, formant equip amb John Nelson, Mark Spitz i Don Schollander. En els 200 metres lliures es classificà per la final, però no la va disptuar.
El 1974 es va llicenciar en medicina per la Universitat de Colúmbia.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Stephen Rerych». [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ «Dr. Stephen Rerych General Surgery. Point Pleasant WV» (en anglès). [Consulta: 11 juliol 2021].
# Vince McMahon

Vincent Kennedy McMahon Jr. (Pinehurst, Carolina del Nord, 24 d'agost 1945) és un promotor estatunidenc de lluita lliure professional i productor cinematogràfic. Juntament amb la seva dona Linda, és cofundador de la WWE en l'era moderna, la companyia de lluita lliure professional més gran del món.

## A la lluita

* Moviments finals
** McMahon's Pedigree (Pedigree)
** McMahon's Stunner (Stunner)
* Música d'entrada al ring
** "No Chance In Hell" de Jim Johnston (1998-1999, 1999-actualitat)
# Bloc erràtic

Un bloc erràtic és un fragment de roca que difereix pel tipus mineralògic del terra natiu de la zona a la qual es recolza. Es destaquen sobretot al paisatge en planures on, per a la resta, no hi ha gaire roca.
El seu nom prové del mateix verb llatí que el català errar. Antigament, aquestes pedres van fascinar l'home i les hipòtesis més fantasiaires van formular-se. Avui, els geòlegs s'acorden sobre el seu origen glacial. Les glaceres van transportar-les sovint a distàncies de centenars de quilòmetres en totes les regions cobertes de gel a les èpoques glacials. Poden variar en mida des de còdols fins a pedres que pesen desenes de tones. Els blocs formen una font d'informació per a la història geomorfològica de la terra: indiquen una probable trajectòria de la glacera prehistòrica des de la roca mare i permeten així d'establir la ruta del flux del gel de les glaceres muntanyenques com als Alps i al Pirineu. Blocs caiguts en icebergs fosos a l'oceà poden usar-se per a rastrejar els moviments de les glaceres a les regions l'Antàrtida i l'Àrtida. Aquests poden correlacionar-se amb la temperatura i els nivells de l'oceà per calibrar els models climàtics del món.

## Usos i funció

A la prehistòria van utilitzar-se per a construir túmuls i monuments funeraris. Més tard servien de fites o d'indicador de camí. Blocs remarcables de vegades van tenir un paper a la mitologia i als contes de fades locals. Quan són llargs, van funcionar de petita pedrera local per a extraure material de construcció. De vegades van integrar-se a edificis o ser esculpits al lloc de trobada per a fer monuments. Per a l'agricultura causen problemes com que són amagats al terra de marga molt fèrtil i fan malbé l'arada o altres màquines. Per a la construcció, en ser obstacles no gaire previsibles poden engendrar un cost suplementari i alentir l'obra.
Als rius i rierols que segueixen l'antic llit d'una glacera, formen un micro-biòtop important en crear un refugi del corrent ràpid per a espècies joves. En rectificar i canalitzar molts rierols al segle xx els blocs van evacuar-se. Això va tenir un efecte dolentíssim per a la biodiversitat i, de més, va accelerar l'erosió per l'aigua. L'home, aleshores, de vegades va pal·liar aquesta erosió en posar una capsa de formigó que al seu torn va matar la resta de la vida al riu. Avui, hi ha molts projectes per a renaturalitzar els rius i tornar els blocs al lloc que mai no haurien hagut de deixar.

## Bibliografia

* Imbrie, J. & K. P. Imbrie. Ice Ages, Enslow Publishers, Hillside, Nova Jersey, 1979.
# Consell Àrtic

El Consell Àrtic és un fòrum internacional d'alt nivell que tracta temes de l'Àrtida i els seus pobles indígenes. Es va fundar l'any 1996 i en són membres Canadà, Rússia, Noruega, Dinamarca, Islàndia, Estats Units, Suècia i Finlàndia. El secretariat està localitzat a Tromso (Noruega). El Consell Àrtic ha portat a terme diversos estudis sobre el canvi climàtic, petroli i gas i navegació àrtica. Amb el canvi climàtic va començar a tindre importància política a nivell internacional perdent el seu caràcter solament simbòlic.
Els temes que no tracten són: assumptes militars, de seguretat i de pesca.

## Estatus d'observadors

La regla 36 permet a qualsevol organització (governamental i no governamental) tindre l'estatus d'observador sempre que complisca el criteri de contribuir al treball del Consell.
La Unió Europea tractà de sol·licitar en bloc l'entrada sent el 2013 bloquejada la seua admissió. Alguns creien que el Canadà fou qui votà en contra.
L'interès de la Xina és purament comercial.
Els estats observadors són:
* Alemanya (1998-)
* Països Baixos (1998-)
* Polònia (1998-)
* Escòcia (1998-)
* França (2000-)
* Espanya (2006-)
* Xina (2013-)
* Japó (2013-
* Corea del Sud (2013-)
* Índia (2013-)
* Singapur (2013-)
* Itàlia (2013-)
* Suïssa (2017-)

## Referències

* 1 2 Brigham, Lawson W. «Think Again: The Arctic». Foreign Policy, 06-08-2010 [Consulta: 7 novembre 2017].
* 1 2 Savage, Luiza Ch. «Why everyone wants a piece of the Arctic?». Maclean's, 13-05-2013 [Consulta: 6 novembre 2017].
* 1 2 Luna, Joaquín «El Ártico será ruso ¿o no será?». Magazine. La Vanguardia Ediciones, 05-11-2017, pàg. 35. ISSN: 2385-5266.
* 1 2 Myers, Steven Lee «Arctic Council Adds 6 Nations as Observer States, Including China». The New York Times, 15-05-2013 [Consulta: 7 novembre 2017].
* ↑ Molenaar, 2012, p. 163.
* ↑ Molenaar, 2012, p. 164.
* 1 2 3 Reardon, Sara «China gains observer status on the Arctic Council». New Scientist, 16-05-2013 [Consulta: 7 novembre 2017].
* ↑ González, José Carlos Díaz «Las ¿nuevas? estrategias para el Ártico» (en castellà). Revista de Pensamiento Estratégico y Seguridad CISDE, 3, 1, 30-05-2018, pàg. 93–103. ISSN: 2529-8763.
* ↑ Molenaar, 2012, p. 168.
* ↑ Beauvais, Sophie des. «Arctic Observers: Shaping Regional Interests». World Policy. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2017. [Consulta: 7 novembre 2017].
* ↑ «Élue au Conseil de l'Arctique, la Suisse entend jouer un rôle stratégique dans le Grand Nord». La Cité, 2017 [Consulta: 7 novembre 2017]. Arxivat 5 April 2022$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Molenaar, Erik J. «Chapter 6. Current and Prospective Roles of the Arctic Council System within the Context of the Law of the Sea». A: The Arctic Council: Its place in the future of Arctic governance. The Walter and Duncan Gordon Foundation, 2012, p. 139-189. ISBN 978-0-9737651-5-1.