OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Peraustrínia 2004

Peraustrínia 2004 és un llargmetratge de dibuixos animats amb guió de Joan Marimón dirigit per Àngel Garcia i Vidal i produït per Fermí Marimón el 1989. Va ser estrenat en cinemes l'abril de 1990. És el primer llargmetratge de dibuixos animats en versió original en català.

## Argument

La història es passa a l'Imperi de l'Atzar, format per unes criatures en perpètua mutació, els atzarosos, que provoquen deliberadament el caos en la societat dels humans. L'imperi que havia estat poderosíssim, viu l'any 2004 una etapa de profunda decadència a causa d'un jove científic, Tristà de Peraustrínia, que sembla controlar-ho tot. Peraustrínia és la ciutat de la ciència, on els noticiaris prediuen el futur. L'única cosa que escapa al control de Tristà és l'amor, el que li impedeix dominar la voluntat de la bella princesa Priscil·la, que l'odia. El Gran Ton, emperador dels atzarosos, vol arribar a un acord amb Tristà: si els ajuda, els atzarosos aconseguiran que la princesa se n'enamori. Tristà no vol pactar però s'adona gràcies al poder predictiu que Peraustrínia s'encamina cap a la guerra. Permet aleshores l'entrada dels atzarosos i el destí comença a canviar.

## Rodatge d'imatge real

* Josep Linuesa (Tristà)
* Blanca Pàmpols (Priscil·la)
* Ferran Casanoves (Gran Ton)
* Manel Villanova (Rei Atanasi)
* Antoni Alemany (Lumumba)
* Raul Macarini (Flippity)
* Manel Villanova sr (Boris)

## Premis i festivals

Obté el 1990 la qualificació d'Especial Qualitat del Ministeri de Cultura i el Premi Sant Jordi de Cinema de RNE. El Centre d'Art Torre Muntadas del Prat de Llobregat dedica una exposició a aquest film, editant un catàleg, i a l'obra cinematogràfica del seu productor Fermí Marimón els mesos de setembre i octubre del 2008. El Festival de Cinema Animat Animabasauri de Bilbao projecta Peraustrínia 2004 en la seva edició del 2009 en l'homenatge que dedica a Fermí Marimón.

## Referències

* ↑ «Peraustrínia 2004». És a dir, El portal lingüístic de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. esadir.cat. [Consulta: novembre 2016].
* ↑ Candel, José María. Historia del dibujo animado español (en castellà). Murcia: Editora Regional de Murcia, 1993, p. 128 (Volum 2 de Colección Image). ISBN 9788475641478.
# Josep Maria Servià i Costa

Josep Maria Servià i Costa (Pals, 6 d'abril de 1953) és un antic pilot d'automobilisme català. És germà del també pilot Salvador Servià.
Fou pilot oficial de SEAT Sport i competí habitualment en proves de marató i raids. El 1984 fou subcampió de Catalunya de ral·lis de terra i el 1986, campió. Posteriorment inicià les participacions en el Ral·li Dakar on corregué 19 vegades. En la categoria de bugui i com a pilot oficial de l'equip Schlesser, aconseguí dues quartes posicions (2001 i 2002). Guanyà la Baja Aragón (1999) i fou tercer a la Copa del Món de tot terreny els anys 1999 i 2000.

## Referències

* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «A la Fórmula 1 altra vegada». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 239. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ «Josep Maria Servià Costa». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
# Corcoué-sur-Logne

Corcoué-sur-Logne (en bretó Kerc'haoueg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.306 habitants. Limita amb els municipis de Legé, Touvois, Saint-Étienne-de-Mer-Morte, La Limouzinière i Saint-Colomban al departament del Loira Atlàntic, Saint-Philbert-de-Bouaine i Rocheservière al departament de la Vendée.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.857 | 1.942 | 1.812 | 1.918 | 1.959 | 1.990 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Marie-Louise Charrier | |
| 2008- | Claude Naud | |
# Ahmet Örken

Ahmet Örken (Çumra, Província de Konya, 12 de març de 1993) és un ciclista turc, professional des del 2012 i actualment a l'equip Spor Toto Cycling Team. Combina la carretera amb la pista. El 2011 fou el primer ciclista turc en guanyar un campionat d'Europa.

## Palmarès en ruta

* 2010
** Campió de Turquia júnior en ruta
** Campió de Turquia júnior en contrarellotge
* 2013
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Marroc
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Sèrbia
* 2014
** Campió de Turquia en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta al llac Qinghai
* 2015
** Campió de Turquia en contrarellotge
** Campió de Turquia sub-23 en contrarellotge
** 1r al Tour de Mevlana i vencedor de 3 etapes
** 1r al Tour of Aegean i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Marroc
** Vencedor d'una etapa al Tour del Mar Negre
* 2016
** Campió de Turquia en contrarellotge
* 2017
** Campió de Turquia en contrarellotge
** 1r al Challenge de la Marxa Verda-Gran Premi Al Massira
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Sèrbia
** Vencedor de 2 etapes a la Volta al llac Qinghai
* 2018
** Campió de Turquia en contrarellotge
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Mevlana
** Vencedor d'una etapa al Tour de Capadòcia
* 2019
** Campió de Turquia en ruta
** Campió de Turquia en contrarellotge
** 1r al Tour d'Anatòlia Central i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de Mesopotàmia
** Vencedor d'una etapa al Tour de Mevlana
* 2021
** Campió de Turquia en contrarellotge
* 2023
** Campió de Turquia en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa de la Kirikkale Road Race
* 2024
** Campió de Turquia en contrarellotge

## Palmarès en pista

* 2011
** Campió d'Europa júnior en Òmnium

## Referències

* ↑ «Spor Toto Cycling Team». UCI.org. Union Cycliste Internationale. [Consulta: 6 febrer 2023].
* ↑ «Ahmet Örken, bisiklette Avrupa şampiyonu ilk Türk sporcu oldu» (en turkish). Zaman Spor, 01-08-2011 [Consulta: 14 juny 2013]. Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.
* ↑ «Örken Türkiye'ye Gurur Yaşattı» (en turkish). Haberler, 07-04-2013 [Consulta: 14 juny 2013]. Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Luciano López Ferrer

Luciano López Ferrer (València, 1869 - Madrid, 1945) fou un advocat, diplomàtic i polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Es llicencià en dret a la Universitat de València, i el 1898 ingressà al cos diplomàtic. Fou agregat a les ambaixades del Regne Unit, Portugal i Països Baixos, participà en la Conferència d'Algesires, i fins al 1915 fou consol a Tetuan i l'Havana. El 1918 fou temptat per Francesc Cambó per a promoure a Alacant un partit regionalista, però no va reeixir. A les eleccions generals espanyoles de 1919 fou elegit diputat pel districte de Villena a les llistes del Partit Conservador maurista, encara que el 1920 es passà al sector ciervista, i el 1921 fou nomenat secretari general de l'Alt Comissariat Espanyol al Marroc.
El 1930 va promoure la Unión Monárquica Nacional a Alacant, i fou cap dels monàrquics de Villena. EL 1931 fou nomenat Alt Comissari Espanyol al Marroc i el 1933 ambaixador a Cuba. Quan esclatà la guerra civil espanyola va donar suport als sublevats, i fou enviat per la Falange Española a fer propaganda per la seva causa a Gibraltar i Amèrica Central. Després de la guerra abandonà la carrera diplomàtica i fou professor de Dret Internacional a l'Escola Diplomàtica.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.316. ISBN 9788495484802.
# Luigi Barbarito

Luigi Barbarito (Atripalda, Campània, 19 d'abril de 1922 - 12 de març de 2017) va ser un religiós i diplomàtic Italià prelat de l'Església Catòlica Romana. Va ser conegut per la seva carrera, que abasta quatre dècades entre 1969 i 1997, com a nunci apostòlic de la Santa Seu.

## Primers anys de vida i el ministeri

Va estudiar al seminari de la Diòcesi d'Avellino i en el Seminari Pontifici de Benevento, sent ordenat sacerdot el 20 d'agost de 1944. Va estudiar dret canònic a la Pontifícia Universitat Gregoriana, on es va graduar al juliol de 1947. El novembre de 1953, després de realitzar la preparació per al servei diplomàtic de l'Església, comença la seva carrera diplomàtica com a delegat apostòlic a Oceania.

## Ministeri episcopal

L'11 de juny de 1969 el papa Pau VI el va nomenar nunci apostòlic a Haití. Amb aquesta nova funció, va ser elevat al rang d'arquebisbe, convertint-se arquebisbe titular de Fiorentino. Va rebre l'ordenació episcopal de mans del cardenal Amleto Giovanni Cicognani, el cardenal bisbe de Frascati, amb els companys consagradors arquebisbe Agostino Casaroli de la diòcesi titular de Cartago i el bisbe Pasquale Venezia de diòcesi d'Avellino. Després de sis anys com a nunci apostòlic a Haití, el 5 d'abril de 1975, Pau VI el va transferir a la Pro-Nunciatura Apostòlica a Níger i el Senegal, alhora que el nomenava Delegat Apostòlic a Mali, Mauritània i Guinea Bissau (sent aquesta últim un nou càrrec). Tres anys més tard, el 10 de juny 1978, el papa el va transferir aquest cop a la Nunciatura Apostòlica d'Austràlia.
El 21 gener 1986 Joan Pau II li va confiar el paper de Pro-Nunci Apostòlic de la Gran Bretanya, convertint-se en nunci apostòlic el 13 d'abril de 1993. El mateix Papa va acceptar la renúncia Barbarito, a causa de la jubilació, el 31 de juliol de 1997. Durant el seu temps al Regne Unit es va convertir en Degà del Cos Diplomàtic, un honor concedit que indica que ell era el diplomàtic estranger amb més anys de servei a Londres. Durant la seva carrera ha es tat membre de la Congregació per a les Causes dels Sants i ha escrit molts llibres on explica i reflecteix el lloc i la situació de l'Església en el temps.

## Honors i títols

En 1994 Barbarito esdevingué Degà del Cos Diplomàtic, després convertir-se en el diplomàtic estranger amb més anys de servei a Londres. Barbarito va rebre la Gran Creu del Reial Orde Victorià (GCVO) per la reina Elisabet II d'Anglaterra en 1996. En desembre de 2013 Barbarito va ser guardonat amb el títol Eclesiàstic Cavaller Gran Creu de Gràcia del Sagrat Orde Militar Constantinià de Sant Jordi, una ordre que l'havia concedit per primer lloc en 1986.

## Referències

* ↑ Nuncio to retire Arxivat 2014-12-31 a Wayback Machine., 21 d'agost de 1996
* 1 2 New honour for the Papal Nuncio Arxivat 2014-12-31 a Wayback Machine., 16 d'abril de 1994
* ↑ «Dono omaggio Monsignor Luigi Barbarito» (en italian). Biblioteca Statale di Montevergine, 2014. [Consulta: 27 octubre 2014].
* ↑ http://www.constantinian.org.uk/investiture-constantinian-chaplain-archbishop-luigi-barbarito/
# Luis González Seara

Luis González Seara (A Merca, Galícia 1936 - Madrid 23 d'abril de 2016) va ser un sociòleg i polític gallec que participà en diferents governs presidits per Adolfo Suárez.

## Biografia

Va néixer el 7 de juny de 1936 a la població de A Merca, situada a la província d'Ourense. Va estudiar ciències polítiques i econòmiques a la Universitat Complutense de Madrid, de la qual fou posteriorment professor.
Director de l'Institut de l'Opinió Pública, Sotsdirector de la Fundació per al Desenvolupament de la Funció Social de les Comunicacions, fou el fundador de la Revista de l'Opinió Pública i de la Revista d'Estudis Socials. Va ser, així mateix, un dels fundadors i President del Consell d'Administració d'Informació i Publicacions, S. A., editora de Cambio 16, Diario 16 i Historia 16, dels que en fou fundador. En 2008 va ingressar a la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques i en 1996 va obtenir el Premi Nacional d'assaig de les Lletres Espanyoles per El poder y la palabra.

## Activitat política

Va ser un dels fundadors, l'any 1976, juntament amb Francisco Fernández Ordóñez, de l'Agrupació Socialdemòcrata i del Partit Socialdemòcrata, integrats a la Unió de Centre Democràtic (UCD) l'any següent.
En les eleccions generals de 1977 fou escollit senador per la província d'Ourense en la legislatura constituent (1977-1979), i en les eleccions generals de 1979 fou escollit diputat al Congrés en representació de la província de Pontevedra, càrrec que ocupà fins a finals de la legislatura. Després de les eleccions de 1979 fou nomenat Ministre d'Universitats i Investigació, càrrec que va ocupar fins al setembre de 1981 durant tres governs d'Adolfo Suárez, i sent confirmat inicialment per Leopoldo Calvo-Sotelo Bustelo.
El febrer de 1982 va deixar la UCD al seguir Francisco Fernández Ordóñez en la creació del Partit d'Acció Democràtica, i sense renunciar al seu escó va passar al Grup Mixt del Congrés. La integració d'aquest partit dins el PSOE va marcar l'abandonament de la política activa per part de Seara.
Va rebre la medalla de l'Orde del Mèrit Constitucional, les Grans Creus de l'Orde de Carles III, de l'Orde d'Alfons X el Savi, de l'Orde del Mèrit de Portugal i del Mèrit Aeronàutic.

## Obra publicada (selecció)

* 1968: Opinión Pública y Comunicación de Masas
* 1971: La Sociología, aventura dialéctica
* 1987: La Década del Cambio
* 1995: El Poder y la Palabra, Premi Nacional d'assaig de les Lletres Espanyoles l'any 1996
* 1998: El laberinto de la Fortuna

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine. al web de la RACMYP

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Luis González Seara al Senat espanyol
* (castellà) Informació de Luis González Seara al Congrés dels Diputats
* Currículum de Luis González Seara a la Universitat Complutense de Madrid.
* (gallec) Biografia de Luis González Seara
# Luis Legaz Lacambra

Luis Legaz Lacambra (Saragossa, 17 d'abril de 1906 - Madrid, 17 d'abril de 1980) fou un filòsof del dret aragonès, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

El 1928 es llicencià en dret a la Universitat de Saragossa i continuà estudis a Grenoble amb Jacques Chevalier i a Viena amb Hans Kelsen, de qui va traduir al castellà El método y los conceptos fundamentales (1933), Teoría general del Estado (1934) i Forma de Estado y filosofía (1934).
El 1932 finalment es doctorà a la Universitat Central de Madrid i començà a donar classes a la Universitat de Saragossa. A les eleccions generals espanyoles de 1933 fou candidat per la província de Saragossa per Dreta Liberal Republicana. El 8 de febrer de 1935 va obtenir per oposició la càtedra de Filosofia del Dret a la Universitat de La Laguna, però aquell mateix any fou traslladat a la de Santiago de Compostel·la.
Durant de la guerra civil espanyola va donar suport al bàndol nacional, raó per la qual fou mantingut en el seu càrrec i el 1940 fou nomenat Cap Comarcal de Falange Española Tradicionalista y de las JONS de Santiago de Compostel·la. El 1942 fou nomenat rector de la Universitat de Santiago de Compostel·la, càrrec que va mantenir fins al 1960 i que comportava ser procurador en Corts. El 1946 va rebre la Creu del Mèrit Naval amb distintiu blanc.
El 1960 es va traslladar a la Universitat de Madrid, on fou degà de la facultat de dret el 1976-1977. El 18 de desembre de 1962 fou nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques. De 1962 a 1968 fou nomenat Subsecretari del Ministeri d'Educació i Ciència i el 1974 fou professor de dret de la UNED. El 1976 es va jubilar.

## Filosofia

En el seu pensament intenta equilibrar tres elements: filosofia dels valors, positivisme kelsenià i sociologisme jurídic francès de Georges Gurvitch. D'aquí, respectivament, intenta entendre conjuntament el Dret com a «punt de vista sobre la justícia», perspectivisme orteguià, com a norma i com a fet.

## Obres

* Kelsen. Estudio crítico de la teoría pura del Derecho y del Estado de la Escuela de Viena, Barcelona, Bosch, 1933.
* El Estado de Derecho en la actualidad, Madrid, Reus, 1934.
* Cuatro estudios sobre sindicalismo vertical (amb Bartolomé Aragón Gómez), Zaragoza, Tip. La Académica, 1939.
* Estudios de doctrina jurídica y social, Barcelona, Bosch, 1940.
* Horizontes del pensamiento jurídico. Estudios de Filosofía del Derecho, Barcelona, Bosch, 1947.
* Lecciones de Política Social, Santiago, Suc. de Galí, 1948.
* Derecho y libertad, Buenos Aires, Valerio Abeledo, 1952.
* El Derecho y el amor, Barcelona, Bosch, 1976.
* Filosofía del derecho, Barcelona, Bosch, 1979.

## Referències

* 1 2 «Luis Legaz Lacambra». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Medalla 4 Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. de la RACMYP

## Enllaços externs

* Luis Legaz Lacambra, a filosofia.org
* Luis Legaz Lacambra Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., Diccionario de Catedráticos Españoles de Derecho
# Luis María Linde de Castro

Luis María Linde de Castro (Madrid, 15 de maig de 1945) és un economista i funcionari espanyol que exerceix la funció de Governador del Banc d'Espanya des de l'11 de juny de 2012.

## Biografia

Es va llicenciar en Ciències Econòmiques per la Universitat Complutense de Madrid i amb 24 anys va aconseguir un lloc de funcionari del Cos Superior de Tècnics Comercials i Economistes de l'Estat com a número 1 de la seva promoció.
Va ser Conseller Comercial de l'ambaixada espanyola a l'URSS i Secretari general Tècnic del Ministeri d'Economia. El 1983 va ser nomenat sotsdirector general i cap d'Operacions Exteriors del Banc d'Espanya i, en 1987, director general del Departament Estranger. Entre 2005 i 2008 va ser director executiu per Espanya al Banco Interamericano de Desarrollo.
El 25 de maig de 2012 va substituir Vicente Salas com a conseller del Banc d'Espanya; uns dies després, el 7 de juny, va ser nomenat Governador del Banc d'Espanya després de la dimissió de Miguel Ángel Fernández Ordóñez. Finalment, va prendre possessió del seu càrrec l'11 de juny.

## Referències

* ↑ El País. «Linde, medio mandato para cumplir una ilusión frustrada», 07-06-2012. [Consulta: 10 juny].
* 1 2 El País. «Luis María Linde, nombrado nuevo gobernador del Banco de España», 07-06-2012. [Consulta: 10 juny].
* 1 2 El País. «Un gobernador que sea capaz de cambiar una rueda con el coche en marcha», 03-06-2012. [Consulta: 10 juny].
* ↑ El País. «El Ejecutivo nombra a Linde como consejero del Banco de España», 25-05-2012. [Consulta: 10 juny].
* ↑ El País. «El Rey felicita a Guindos y a Rajoy por el rescate europeo a la banca española», 11-06-2012. [Consulta: 11 juny].
Càrrecs públics :
| Precedit per: Miguel Ángel Fernández Ordóñez | Governador del Banc d'Espanya 2012 - | Succeït per: en el càrrec |
# Luis Redonet y López-Dóriga

Luis Redonet y López Dóriga (Santander, 18 d'octubre de 1875 – Madrid, 2 de gener de 1972) va ser un polític, jurista i historiador espanyol, diputat s Corts per Laredo i Santander i acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història i de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

Va començar els seus estudis universitaris a la Universitat de Deusto i els va finalitzar a la Universitat Central. D'ideologia conservadora, fou escollit diputat del Partit Conservador pel districte de Laredo a les eleccions generals espanyoles de 1907 i pel de Santander a les eleccions generals espanyoles de 1910. Durant la dictadura de Primo de Rivera fou membre de l'Assemblea Nacional Consultiva dos mesos de 1930. També fou senador per Canàries el 1919-1920.
Va ser escollit acadèmic numerari de la Reial Acadèmia de la Història amb la medalla n. 23 el 27 de gener de 1928 i va ocupar el càrrec des del 17 de juny de 1928 fins a la seva mort el 2 de gener de 1972 a Chamartín de la Rosa (Madrid). Va ser acadèmic també de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Obres

* Historia jurídica del cultivo y de la industria ganadera en España
* Política rural en España
* Crédito Agrícola (Historia, bases, organización)
* El gobierno y el régimen foral en Vizcaya
* Estructuras agrosociales de la gran propiedad rústica
* Clérigos y Damas
* Incunables, humanismo y humanistas
* Estampas históricas: Chamartín de la Rosa
* Un valle montañés del siglo XVIII
* La noticia de la muerte de Menéndez Pelayo en las Cortes y en la prensa nacional

## Referències

* 1 2 Pasamar Alzuria i Peiró Martín, 2002, p. 516.
* ↑ «Necrológicas. Don Luis Redonet y López Dóriga». ABC, 06-01-1972.
* 1 2 «Lista histórica de académicos». Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques. Arxivat de l'original el 2014-10-27. [Consulta: 16 desembre 2015].
* 1 2 «La biblioteca Tomás Navarro Tomás pone el legado de don Luis Redonet y López Dóriga al servicio de la investigación». Ministerio de Economía y Competitividad- CSIC-Centro de Ciencias Humanas y Sociales. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 16 desembre 2015].
* 1 2 Pasamar Alzuria i Peiró Martín, 2002, p. 517.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ «Académicos Numerarios - Relación de Medallas: 23». Reial Acadèmia de la Història. Arxivat de l'original el 2013-07-12. [Consulta: 16 desembre 2015].

## Bibliografia

* Pasamar Alzuria, Gonzalo; Peiró Martín, Ignacio. Diccionario Akal de Historiadores españoles contemporáneos. Ediciones Akal, 2002, p. 516-517. ISBN 8446014890.
* Gutiérrez Díaz, Francisco «Luis Redonet y López-Dóriga en los archivos del CEM». Altamira: Revista del Centro de Estudios Montañeses, 78, 2010, pàg. 21-182.
* Moreno de Herrera, Francisco «Semblanza de don Luis Redonet y López Dóriga». Anales de la Real Academia de Ciencias Morales y Políticas, 49, 1973, pàg. 219-234.
# Càrcinos de Naupacte

Càrcinos (en grec antic: Καρκίνος, llatí: Carcĭnus) fou un poeta èpic de l'antiga Grècia nascut probablement a Naupacte al qual s'atribueix un dels poemes del cicle èpic.
Pausànies el considera un poeta del cicle, i Caró de Làmpsac li atribueix les Naupàcties (Ναυπάκτια), que, en realitat, segurament es va escriure abans de l'època de Càrcinos; altres fonts l'atribueixen a un poeta d'origen milesi.

## Referències

* ↑ 2.Carcinus of Naupactus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 612
# Luis de Prendergast y Gordon

Luis de Prendergast y Gordon (Cadis, 2 de desembre de 1824 - Madrid, 21 de desembre de 1892) fou un militar i aristòcrata espanyol, marquès de Victoria de las Tunas, senador vitalici, governador de Cuba i capità general de Catalunya.

## Biografia

Fill de José Prendergast y Sweetman i María Cristina Gordón y Archimbaud, membre de l'Orde de les Dames Nobles de la Reina Maria Lluïsa, ambdós d'origen escocès. Ingressà a l'exèrcit en 1843 i en 1844 fou destinat a l'Escola de l'Estat Major. Després de lluitar en la segona guerra carlina (1848) va assolir el grau de capità. Després de combatre els revoltats en la vicalvarada de 1855 fou ascendit a tinent coronel. Des de 1859 és destinat com a oficial al Ministeri de la Guerra, on ascendirà a coronel en 1863. Després de la revolució de 1868 dimiteix i es manté inactiu durant el sexenni democràtic, però en començar la tercera guerra carlina és destinat al front del nord. En 1875 és ascendit a general i nomenat governador militar de Cadis. En 1876 és destinat a Cuba, d'on torna en 1877 amb el nomenament de tinent general. En 1878 rep el títol de Marquès de Victoria de las Tunas i el nomenament com a Capità General de Granada, que deixa en 1879 quan és nomenat capità general de Catalunya, càrrec que ocuparà fins 1880 i breument en 1881.
En 1881 és nomenat Capità General de Cuba en substitució de Ramón Blanco y Erenas. El seu mandat a Cuba es va caracteritzar per la un període relativament tranquil, solament agitat en part per l'acció dels autonomistes exigint a Espanya reformes per a Cuba, per així frenar l'acció dels independentistes. En 1883 va deixar el càrrec i tornà a la Península. Des de 1881 fou nomenat senador vitalici, en 1885 fou president del Consell Suprem de Guerra i Marina i el 1890-1891 Inspector General de Cavalleria.

## Referències

* ↑ Luis de Prendergast y Gordon a geni.com
* ↑ Marqués de Victoria de las Tunas, p. 749 Revista Hidalguía número 67. Año 1964
* ↑ de Prendergast y Gordon a ecured
* ↑ PRENDERGAST Y GORDON, LUIS. MARQUÉS DE VICTORIA DE LAS TUNAS, fitxa del Senat
* ↑ DIRECTORES / INSPECTORES GENERALES DEL ARMA DE CABALLERÍA (49) LUIS PRENDERGAST Y GORDON