OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saló recreatiu

Un saló recreatiu o sala de màquines és el lloc on es troben un conjunt de jocs i màquines recreatives, en què a canvi d'una determinada quantitat de diners s'obté un temps de joc. Els jocs poden ser de tipus electrònic, electromecànic o manual:
* Electrònics: són aparells similars a un ordinador en els quals el joc transcorre en una pantalla i el maneig del videojoc s'efectua normalment mitjançant una palanca de control i botons.
* Electromecànics: tenen una part mecànica i una part elèctrica. Sovint la part elèctrica es basa en electroimants. L'exemple més conegut és el joc del milió.
* Manuals: són aparells en els quals se mesura l'habilitat del jugador, normalment competint amb altres com ara el futbolí, el billar, les bitlles o els dards.

## Referències

* ↑ «Es compleix el malson de Disney: s'anuncien un film i un videojoc de terror de la versió lliure de drets de Mickey Mouse». Vilaweb, 03-01-2024. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ Gasque, Ramon. «Entrem al garatge d'Edgar Solé, a Artesa de Lleida, col·leccionista de màquines recreatives». Segre, 16-02-2023. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ Puig, Anna. «Preveuen que 2.000 persones visitaran el Casino de Lloret durant la primera setmana de funcionament». El Punt Avui, 12-06-2010. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ «El nou Bingo Tarragona obre tots els dies de la setmana fins a la 1 h i els caps de setmana allarga l'horari», 06-04-2022. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ Barrull, Jaume. «Els 'pinballs' de la nostàlgia». Segre, 30-04-2023. [Consulta: 10 setembre 2024].

## Vegeu també

* Casino
* Cibercafè
* Joc d'atzar
# Sol i ombra

El sol i ombra (en castellà sol y sombra) és una beguda alcohòlica que mescla anís (sol) i brandi o conyac (ombra) a parts iguals. És un combinat tradicional i molt popular en algunes regions d'Espanya i consumit habitualment als bars. Se sol barrejar amb la mateixa proporció el conyac i l'anís, i es serveix en una copa de licor de petites dimensions.

## Ingredients

½ mesura d'anís
½ mesura de brandi o conyac

## Preparació

En cocteleria per a preparar aquesta barreja es pot posar primer el gel a la coctelera, a continuació o, directament i sense gel, s'afegeix l'anís (sol) i el brandi o conyac (ombra) i es barregen tots dos per a que quedin ben integrats. Es mou enèrgicament el recipient per a una millor mescla dels sabors amb el gel.
Per a servir el "sol i ombra" s'usen copes específiques anomenades "de brandi" i s'omplen fins a la meitat.

## Història

Antigament en acabar de menjar en un local era habitual demanar una copa d'algun licor al cambrer, al que aquest responia amb una sola pregunta "anís o conyac?". Això es devia al fet que a la majoria dels bars d'Espanya era molt habitual que aquestes dues begudes es trobessin a l'establiment ja que eren les més populars i consumides.
Les primeres mencions conegudes són del segle XIX al sud d'Espanya en referència a begudes fetes amb dos lícors. El seu origen podria estar relacionat amb la tauromàquia.

## Referències

* ↑ Ismael Galiana, (2001), Insólita Murcia, (1996), Universidad de Murcia, pág. 219. ISBN 84-7684-747-5
* ↑ Manuel Peña Muñoz, (2007), La España que viví, RIL Editores, pág. 72. ISBN 978-956-284-564-9.
* ↑ Rafael Espantaleón Galán y Manuel de Juana Setién, (1999), Bar y cafetería: manual profesional, Capitel Editores, pág. 184. ISBN 978-84-7487-070-1.
* 1 2 «¿Cómo preparar un sol y sombra?» (en castellà). anisdelaasturiana.com. Uviéu: Anís de la Asturiana. [Consulta: 2 desembre 2024].
* ↑ Vega Pérez de Arlucea, Ana «Historia del sol y sombra» (en castellà). El Correo [Madrid], 19-10-2018 [Consulta: 2 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Sol y Sombra - Licores y Otras Cosas más... (castellà)
# Tini Stoessel

Martina Stoessel Muzlera (Buenos Aires, 21 de març de 1997), més coneguda com a Tini Stoessel, és una actriu, cantant, ballarina i model argentina. Va començar a fer-se coneguda pel seu personatge de Violetta Castillo a la sèrie original de Disney Channel, Violetta.

## Trajectòria

El juliol de 2013, va començar al costat de l'elenc de Violetta una primera gira internacional, «Violetta: en vivo», que va durar fins a la primeria de 2014. A més, va interpretar «Libre soy», el tema principal de la pel·lícula Frozen per a la versió llatinoamericana i «All'alba sorgerò» per a la versió italiana.
El 2 de maig de 2014, va presentar al Monumento a La Carta Magna y las Cuatro Regiones Argentinas de Buenos Aires, un espectacle musical gratuït, organitzat pel govern de la ciutat de Buenos Aires, sota el lema «Cuidemos el planeta». L'endemà va presentar el llibre Simplemente Tini a la sala Jorge Luis Borges de la Fira Internacional del Llibre de Buenos Aires. El setembre de 2014, va cantar al Partit Interreligiós per la Pau, convocat pel Papa Francesc a l'Estadi Olímpic de Roma. Va cantar dos temes: «Nel mio mondo» i després «Imagine», de John Lennon.
El 2015, al costat de l'elenc de Violetta, realitzà una gira de comiat a nivell mundial, «Violetta Live International Tour», que es va situar en el tercer lloc de les gires més taquilleres de l'any 2015 abans de signar un contracte amb la discogràfica Hollywood Records. L'abril de 2016 va editar TINI, el seu primer disc en solitari, el qual va ser disc d'or a l'Argentina, Polònia, Àustria i el Brasil.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Personatge | Notas |
| 2013 | Monsters University | Carrie Williams (veu) | Doblatge a l'italià |
| 2014 | Violetta: en concierto | Ella mateixa | Pel·lícula del concert |
| 2016 | Tini: El gran cambio de Violetta | Violetta «Tini» Castillo | |
| 2019 | UglyDolls: Extraordinariamente feos | Moxy (veu) | Doblatge al castellà |
| 2019 | The Diary | Elisa | |

### Televisió

| Any | Títol | Personatge |
| 2008 | Patito Feo | Martina |
| 2012-2015 | Violetta | Violetta Castillo |
| 2017 | Soy Luna | Ella mateixa |
| 2017 | Las Estrellas | Ella mateixa |
| 2018 | El host | Ella mateixa |
| 2018 | La voz Argentina | Jurat |
| 2019 | Susana Giménez | Jurat Assistent de Susana Giménez |
| 2020 | La voz | Assessora de l'Equip Alejandro Sanz |

## Referències

* ↑ «Martina Stoessel: Violetta 'ha hecho popular al español en lugares remotos'». [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ «Es más fácil ser la mala que la buena» (en castellà), 25-04-2013. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ «Martina Stoessel, voz de la nueva película de Disney: ¡mirá el videoclip!» (en castellà), 18-11-2013. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ «Martina Stoessel presentó "Simplemente Tini"». [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ «Tini Stoessel firmó con Hollywood Records - Estilo - Los Andes Diario», 01-10-2017. Arxivat de l'original el 2017-10-01. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ «"Great Escape", el nuevo video de Tini Stoessel» (en espanyol europeu). [Consulta: 22 setembre 2020].
# Yumi (robot)

El YuMi (You and Me), també denominat IRB 14000, és un robot col·laboratiu comercialitzat per ABB per a tasques de muntatge amb components petits.
Mecànicament està format per dos manipuladors de 7 graus de llibertat units a un tors fix. Com a terminal pot tenir diferents tipus de pinces. En total pesa aproximadament 38 kg. La càrrega útil que pot moure és de 0,5 kg amb cada braç a una velocitat màxima de 1.500 mm/seg, amb un abast de 559 mm i una precisió de ±0,02 mm. El sistema de control és un ABB IRC5, que es pot programar fàcilment movent els manipuladors o les pinces del robot i guardant cada acció a una tauleta tàctil amb l'aplicació YuMi app. En termes de seguretat, el YuMi està fabricat amb un esquelet lleuger de magnesi recobert amb plàstic per amortir impactes. A més a més, disposa de codificadors rotatius i un sistema de mesura de voltatge que atura els moviments del robot si detecta un impacte en qüestió de mil·lisegons.
El desenvolupament del YuMi va començar el 2007 com un programa de recerca internacional. El 2013 es va anunciar per primer cop amb el nom de Frida, però no es presentaria fins a la Fira de Hannover l'abril del 2015. Aquell any el preu de venda inicial començava a partir dels 40.000 dòlars. Inicialment el YuMi estava orientat a millorar els processos de muntatge a la indústria de l'electrònica de consum.

## Referències

* 1 2 Taghbalout, Antoine i Abba, 2019, p. 1168.
* 1 2 3 4 Bogue, 2016, p. 7.
* ↑ Zaplana, Arnau Claret i Basanez, 2018, p. 198.
* 1 2 Matheson, 2019, p. 12.
* ↑ Tobe, Frank. «ABB launches YuMi and acquires gomTec». Web. The Robot Report, 14-04-2015. [Consulta: 26 desembre 2021].

## Bibliografia

* Bogue, Robert «Europe continues to lead the way in the collaborative robot business». Industrial Robot Volume 43 Issue 1, 2016, p. 6-11. ISSN: 0143-991x [Consulta: 26 desembre 2021].
* Matheson, Eloise; Minto, Riccardo; Zampieri, Emanuele G. G.; Faccio, Maurizio; Rosati, Giulio «Human–Robot Collaboration in Manufacturing Applications: A Review». Robotics 8, no. 4: 100, 2019, p. 25. DOI: 10.3390/robotics8040100 [Consulta: 18 desembre 2021].
* Taghbalout, Meryem; Antoine, Jean François; Abba, Gabriel «Experimental Dynamic Identification of a YuMi Collaborative Robot». IFAC-PapersOnLine Volume 52, Issue 13, 2019, p. 1168-1173. DOI: 10.1016/j.ifacol.2019.11.354 [Consulta: 26 desembre 2021].
* Zaplana, Isiah; Arnau Claret, Josep; Basanez, Luis «Análisis Cinemático de Robots Manipuladores Redundantes: Aplicación a los Robots Kuka LWR 4+ y ABB Yumi». RIAI: Revista Iberoamericana de Automática e Informática industrial 15, 2018, p. 192-202. DOI: 10.4995/riai.2017.8822 [Consulta: 26 desembre 2021].
# Zosterop robust

El zosterop robust (Zosterops strenuus) és un ocell extint de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habitava zones obertes, zones amb palmeres i boscos de l'illa de Lord Howe, fins a la seua extinció, al voltant de 1920.

## Referències

* ↑ «Zosterop robust». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Agent econòmic

Un agent econòmic és tota persona natural o jurídica que participa en l'economia exercint qualsevol classe d'activitat econòmica. Els agents econòmics poden ser entesos com els ens que actuen i prenen decisions dins d'un mercat.

## Classes d'agents econòmics

Els agents econòmics són comunament classificats en: famílies, empreses i estat.

### Les famílies

Són les principals unitats consumidores, ja que demanden béns i serveis per satisfer les seves necessitats, i d'altra banda ofereixen els seus recursos, fonamentalment capital humà, a les empreses. Un comportament similar a les famílies el duen a terme els individus i diferents agrupacions d'individus. Per tant, els agents econòmics són els actors, que prenen les decisions en un mercat, les quals, generaran diverses conseqüències que afecten al sistema econòmic general, o d'una altra manera, també podem definir-los com els intervinents en l'Economia, sota un determinat sistema econòmic

### Les empreses

Són els qui prenen decisions sobre la producció i la distribució. La funció bàsica de l'empresa com a agent econòmic és la de produir els béns i serveis que seran demandats per les economies domèstiques o familiars. Al costat d'això, una empresa ha de buscar treure el major benefici utilitzant eficientment els recursos dels quals disposen per produir els béns i serveis de la forma més rendible.

### L'estat

És l'agent econòmic la intervenció del qual en l'activitat econòmica és més complexa. D'una banda, l'estat acudeix als mercats, com a oferent i com a demandant. Igual que les famílies, és propietari de factors productius que ofereix a les empreses de les quals també demanda gran quantitat de béns i serveis. D'altra banda, a diferència dels altres agents econòmics, té capacitat coactiva per recaptar impostos, tant de les empreses com de les famílies. Així mateix pot destinar part dels seus ingressos a realitzar transferències de distribució de renda a certes empreses que consideri d'interès social o a algunes famílies mitjançant subsidis de desocupació, pensions de jubilació, etc.

## Vegeu també

* Factors de producció

## Referències

* ↑ «Agente económico» (en castellà). Economipedia, 12-08-2019. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «eXe». agrega.juntadeandalucia.es. Arxivat de l'original el 2021-10-03. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ Jauregui, Anton. «Agentes Económicos: Tipos y Características» (en castellà). Lifeder, 24-04-2018. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «TEMA 1. LA EMPRESA». www4.ujaen.es. Arxivat de l'original el 2022-03-08. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «El Estado como agente económico». aula.educa.aragon.es. Arxivat de l'original el 2022-04-21. [Consulta: 5 juny 2020].
# De Prospectiva Pingendi

De Prospectiva pingendi (Sobre la perspectiva de la pintura) és el primer i únic tractat renaixentista anterior a l'any 1500 que tracta el tema de la perspectiva. El va escriure el mestre italià Piero della Francesca entre les dècades dels anys 1470 i 1480, més aviat cap al 1474. Malgrat el títol llatí, l'obra fou escrita en toscà.

## El llibre

Els temes que estudia Piero della Francesca en aquest tractat són aritmètica, àlgebra, geometria, i un treball innovador sobre geometria de sòlids i perspectiva.
Consta de tres parts:
* Part primera, Disegno, en què descriu tècniques per a pintar cares
* Part segona, Commensurazio, en què descriu la perspectiva
* Part terça, Coloro, en què descriu tècniques per a crear profunditat utilitzant colors

## Història

De Prospectiva Pingendi es degué escriure entre el 1474 i el 1482.
Els textos s'inspiren en el llibre De pictura, de Leon Battista Alberti, i contenen referències als Elements i l'Òptica d'Euclides. El manuscrit havia arribat a la Biblioteca Palatina de Parma, abans de traslladar-lo a la Biblioteca Ambrosiana.
Gran part del treball de Piero della Francesca fou assimilada més tard en els escrits d'altres autors, com ara en el de Lucca Pacioli, que en el seu De divina proportione (1509) parla de l'ús que fa Piero la Francesca de la perspectiva, i presenta una traducció del treball sencer de Piero sobre la geometria dels sòlids, titulada el Llibre curt sobre els cinc sòlids regulars.
El 1899 se'n publicà per primera volta en forma de llibre.

## Referències

* ↑ Andersen, Kirsti. The Geometry of Art. New York, NY: Springer, 2007, p. 17. ISBN 978-0-387-25961-1.
* 1 2 Livio, Mario. The Golden Ratio (en anglés). Nova York: Random House|Broadway Books, 2003, p. 126. ISBN 0-7679-0816-3.
* ↑ Kemp, Martin. The Science of Art. New Haven and London: Yale University Press, 1990, p. 27. ISBN 0-300-05241-3.
* 1 2 3 4 «Archived copy». Arxivat de l'original el 29 de març de 2010. [Consulta: 11 abril 2010]. Computer Animation Lab.
* ↑ Calter. «Geometry in Art & Architecture Unit 13». Dartmouth College, 1998. Arxivat de l'original el 3 d'abril de 2010. [Consulta: 23 desembre 2018].
# Habitatge al carrer Mossèn Cinto Verdaguer - Menéndez Pelayo (Cornellà de Llobregat)

L'Habitatge al carrer Mossèn Cinto Verdaguer - Menéndez Pelayo és una obra del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de planta baixa i pis, amb coberta a dues aigües com en una masia, però amb la façana en un dels vessants de la teulada, que dona al carrer de Pelayo. L'estil és clarament popular, obrat amb materials simples que combinen la pedra i el maó arrebossats. La decoració és sòbria, destacant els dos balcons simètrics i amb baranes del primer pis, una cornisa motllurada que actua com a ràfec de la teulada i emfatitza la façana lateral, i un plafó rectangular de rajoles de ceràmica vidriada al centre de la façana que representa la Verge de Montserrat. Malgrat la senzillesa de línies, cal remarcar la pretesa simetria de la disposició de portes i finestres a la façana, cercant un cert historicisme classicista típic del segle xix.

## Història

Malgrat no tenir notícies directes d'aquesta casa, la seva situació en el plànol permet datar-la al segle xix. En aquest segle, fruit del desenvolupament econòmic i demogràfic, es dona la consolidació urbana del centre de la vila. Un nucli format entre el carrer de l'Església (mossèn Cinto Verdaguer) i el carrer Major.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer Mossèn Cinto Verdaguer - Menéndez Pelayo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Ayagawa

Ayagawa (綾川町, Ayagawa-chō) és una vila i municipi de la prefectura de Kagawa, a la regió de Shikoku, el Japó, i pertanyent al districte d'Ayauta. Ayagawa és un dels pocs municipis de la prefectura que no fan costa amb la mar interior de Seto, i es troba als contraforts de la serra de Sanuki.

## Geografia

El municipi d'Ayagawa està situat al sud de la meitat central de la prefectura de Kagawa, al nord-est de l'illa de Shikoku. El terme municipal d'Ayagawa limita amb els de Takamatsu, la capital prefectural, a l'est; amb Mannō al sud; amb Marugame a l'oest i amb Sakaide al nord.

## Història

El 21 de març de 2006 es va fundar la vila d'Ayagawa fruit de la fusió de les viles d'Ayakami i de Ryōnan, al districte d'Ayauta.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 22.495 | 22.654 | 22.031 | 29.009 | 26.000 | 22.551 | 24.017 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 24.509 | 26.205 | 24.632 | 22.749 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Ferrocarril Elèctric de Takamatsu-Kotohira (Kotoden)
** Kazashigaoka - Hatada - Sue - Ayagawa - Takinomiya - Hayuka

### Carretera

* Nacional 32 - Nacional 377

## Agermanaments

* Chippubestu, Hokkaido, Japó. (8 de setembre de 1979)
* Okazaki, prefectura d'Aichi, Japó. (3 de juny de 2019)
* Xinle, província de Hebei, RPX.

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=37387
* ↑ https://www.pref.kagawa.lg.jp/content/tandoku/kouhou/w3cz95150312151105.shtml
* ↑ «Ajuntament d'Ayauta». Arxivat de l'original el 2012-01-17. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Palau Capmany

El Palau Capmany és un edifici del municipi de Tortosa (Baix Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local, situat al carrer de la Rosa.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres que presenta la façana principal al carrer de la Rosa i la posterior al carrer de la Ciutat. S'organitza al voltant d'un pati central al qual s'obren diferents finestres i balcons, i que té el sòcol inferior del mur amb una banda de rajola vidriada que representa temes geomètrics i florals. Està separat del carrer per un ample vestíbul obert, determinat per un arc carpanell de pedra.
Destaca a nivell del pis principal, al mur est del pati, una ampla tribuna de fusta amb sectors treballats amb ornaments de talla d'inspiració modernista.
La façana és de carreus encoixinats, excepte al sector superior, arrebossat. A la planta presenta la porta principal d'accés, d'arc de mig punt adovellat, i portes laterals allindanades corresponents a comerços. Els dos pisos superiors s'obren mitjançant finestres rectangulars, mentre que el sector de les golfes és ocupat per una petita galeria de finestres de mig punt amb tram de separació simulant pilars.
El ràfec és de fusta i bastant pronunciat. Les mènsules que el sostenen i els plafons intermedis presenten treball de talla amb la representació de motius vegetals i florals.

## Història

Al segle xvii el palau pertanyia a la família Oliver, i a mitjan segle xix va passar a ser propietat de la comtessa de Vallcabra. Aquesta el donà al seu fill, el marquès de Capmany. Deixà de ser dels marquesos en acabar el segle, i aleshores van establir-s'hi comerços i un cinema. Posteriorment va ser la seu del casino Centro Dertosense i del Liceu de Tortosa (1895).
La façana actual és possiblement de la darreria del segle xvii. El 1868 es va fer al saló principal la reproducció del Pati dels Lleons de l'Alhambra de Granada, en el que fou la seu del Centro Dertosense. A la darreria del segle xix, pel seu estat ruïnós, és ensorrada i reconstruïda la façana i la part que mira al carrer de la Ciutat. El 1967 fou adquirit i reconstruït per Josep Celma, que en fou propietari.
Als baixos va haver-hi fins no fa gaires anys la Farmàcia Vergés, fundada el 1894 per l'avi del poeta i assagista Gerard Vergés i Príncep, que va néixer a l'últim pis del palau el 7 de març del 1931.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Palau Capmany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ «Tortosa, sota l'ombra de Vergés». Mapa literari català 2.0. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2015. [Consulta: 9 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Tortosa (ciutat)

## Enllaços externs

* «Palau Capmany». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Jens Enevoldsen

Jens Evald Enevoldsen-Elsing (Copenhaguen, 23 de setembre de 1907– 23 de maig de 1980), fou un jugador d'escacs danès cinc cops Campió de Dinamarca. Obtingué el títol de Mestre Internacional el 1950, i el d'Àrbitre Internacional el 1960.

## Resultats destacats en competició

Enevoldsen va guanyar el Campió de Dinamarca en cinc ocasions (els anys 1940, 1943, 1947, 1948, i 1960). El 1939 empatà al primer lloc però perdé el desempat, i el 1950 tornà a empatar al primer lloc, però va perdre per sorteig.
Fou 4t al Torneig Zonal de Hèlsinki 1947 (els campions foren Eero Böök i Gösta Stoltz).

### Participació en Olimpíades d'escacs

Enevoldsen va participar, representant Dinamarca, en deu Olimpíades d'escacs.
* El 1933, al primer tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1933 a Folkestone (+2 –6 =4);
* El 1935, al segon tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1935 a Varsòvia (+5 –8 =6);
* El 1937, al tercer tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1937 a Estocolm (+3 –5 =9).
* El 1939, al primer tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1939 a Buenos Aires (+5 –11 =3);
* El 1952, al primer tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1952 a Hèlsinki (+6 –4 =5);
* El 1956, al tauler segon suplent a l'Olimpíada d'escacs de 1956 a Moscou (+4 –5 =4);
* El 1958, al tercer tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1958 a Múnic (+3 –4 =7);
* El 1966, al quart tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1966 a l'Havana (+3 –3 =2);
* El 1970, al tauler segon suplent a l'Olimpíada d'escacs de 1970 a Siegen (+3 -2 =3);
* El 1972, al tauler primer suplent a l'Olimpíada d'escacs de 1972 a Skopje (+0 –1 =0);

## Referències

* 1 2 Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland, 1987, p. 108. ISBN 0-7864-2353-6.
* 1 2 Whyld, Ken. Chess: The Records. Guinness Books, 1986, p. 138. ISBN 0-85112-455-0. >
* ↑ «Palmarès del Campionat de Dinamarca» (en castellà). ajedrezdeataque.com. [Consulta: 21 juliol 2010].
* 1 2 «Nota biogràfica de Jens Enevoldsen» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 21 juliol 2010].
* ↑ «Taula del torneig de Hèlsinki 1947». Arxivat de l'original el 2009-12-08. [Consulta: 21 juliol 2010].
* ↑ Fitxa de Jens Enevoldsen a OlimpBase «olimpbase.org». [Consulta: 21 juliol 2010]. (anglès)
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.

## Bibliografia

* British Chess Magazine, 1980, p. 432
* Deutsche Schachzeitung, 1980, p. 376

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Jens Enevoldsen a «chessmetrics.com». [Consulta: 21 juliol 2010]. (anglès)