OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Unió Agrària dels Senseterra

La Unió Agrària dels Senseterra (UAS) (en letó: Bezzemnieku agrārā savienība, BAS) fou un partit polític letó, fundat a inicis de la dècada de 1920.
El partit va guanyar tres escons a les eleccions legislatives letones de 1920. Després de les eleccions, fou àmpliament absorbit per la Unió d'Agricultors Letons, però continuà existint com a secció diferenciada dins de la unió. L'any 1925, una escissió de la Unió d'Agricultors es constituí en Nous Agricultors-Partit dels Petits Terratinents, el quan tenia les seves arrels en la UAS. Els membres més radicals de la UAS es mantingueren a la Unió d'Agricultors fins al 1928, any en què també abandonaren el partit per ajuntar-se a NA-PPT. L'any 1931, els membres encara més radicals van abandonar la UAS per fundar un nou partit: l'Associació de Nous Agricultors, que va obtenir dos escons a les eleccions legislatives letones de 1931.

## Referències

* ↑ Nohlen, Dieter; Stöver, Philip. Elections in Europe: A data handbook (en anglès). Nomos, 2010, p. 1137. ISBN 978-3-8329-5609-7.
* 1 2 McHale, Vincent. Political parties of Europe (en anglès). Greenwood Press, 1983, p. 456. ISBN 0-313-23804-9.
# Ferran de Mallorca (vescomte d'Omelàs)

Ferran de Mallorca (1316-1342) Baró d'Omelàs i Senyor del Vernet, territoris del Regne de Mallorca, era fill pòstum de Ferran de Mallorca i d'Isabel d'Ibelin.
El Rei Sanç de Mallorca, el seu oncle, disposà que fos hereu del seu germanastre Jaume III, si aquest moria sense descendència.
A l'entorn de 1338 s'instal·là a Xipre i es casà amb la princesa Esquiva, filla del rei Hug IV de Xipre amb qui va tenir una filla, Alícia de Mallorca, que es casà amb Felip d'Ibelin, Senyor d'Arraf.
# Xifra de Delastelle

La xifra de Delastelle deu el seu nom al seu inventor, el francès Félix-Marie Delastelle (1840-1902), que havia descrit per primera vegada el principi en la Revue du Génie civil el 1895, sota el nom de "nova criptografia ".
L'algorisme utilitza una graella de xifratge/desxifratge anàloga a la del quadrat de Polibi. Després d'anotar les coordenades de diverses lletres no xifrades, barreja les coordenades i llegeix després a la graella les lletres xifrades amb les coordenades barrejades. Aquest procediment s'anomena també tomogràmic.
El Traité élémentaire de cryptographie de Delastelle, únic criptògraf civil important de l'època, va ser publicat per Gauthier-Villars el 1902.

## Referències

* ↑ Bifid Cipher a practicalcryptography.com
* ↑ The Bifid, the Trifid, and the Straddling Checkerboard
# Si le vent tombe

Si le vent tombe (armeni: Երբ որ քամին հանդարտվի Yerb vor k’amin handartvi) és una pel·lícula dramàtica armenio-belga-francesa del 2020 dirigida per Nora Martirosyan i protagonitzada per Grégoire Colin i Hayk Bakhryan. La pel·lícula va ser produïda per Sister Productions a França, Kwassa Films a Bèlgica i Aneva a Armènia. La pel·lícula va ser seleccionada per al 73è Festival Internacional de Cinema de Canes. La pel·lícula es va projectar al Festival de Cinema Francòfon d'Angulema de 2020. La pel·lícula es va projectar com a part de Industry Selects al Festival Internacional de Cinema de Torondo de 2020. També fou projectada com a part de la competició del Tokyo Filmex de 2020. També va ser seleccionada com a entrada armenia per al Millor Pel·lícula Internacional als Premis Oscar de 2021.

## Argument

Alain és un auditor s'encarrega d'avaluar si l'Aeroport de Stepanakert a la petita i separatista República d'Artsakh al Caucas compleix els estàndards internacionals d'aviació. Es troba connectant amb un noi local jove per ajudar el territori aïllat a obrir-se al món exterior.

## Repartiment

* Grégoire Colin : Alain
* Hayk Bakhryan : Edgar
* Arman Navasardyan : Seirane
* David Hakobyan : Korune
* Vartan Petrossian : Armen
* Narine Grigoryan : Kariné

## Referències

* ↑ «Indie Sales boards Cannes 2020/ACID joint selection 'Should The Wind Drop'». Screen Daily, 08-06-2020 [Consulta: 28 setembre 2020].
* ↑ «The Films of the Official Selection 2020». Festival de Cannes [Consulta: 29 setembre 2020].
* ↑ «French-Armenian director Nora Martirosyan's film included in Cannes 2020 lineup». panorama.am, 04-06-2020 [Consulta: 28 setembre 2020].
* ↑ «Si le vent tombe» (en francès). Film Francophone d’Angoulême, 18-07-2019.
* ↑ «TIFF 2020: Seven First-Time Directors Who Stole The Show». NDTV, 20-09-2020.
* ↑ «TIFF Industry Selects Sales Titles Announced for 2020». Toronto International Film Festival, 01-09-2020 [Consulta: 30 setembre 2020].
* ↑ «第21回東京フィルメックス上映作品 ＜コンペティション部門＞» (en japonès). Tokyo Filmex, 24-09-2020.
* ↑ «2022 Oscars: Armenia selects 'Should the Wind Drop' for international feature film category». Panorama, 28-09-2021.

## Enllaços externs

* Si le vent tombe a L'Acid
# Allegro Grandi

Allegro Grandi (San Pietro in Casale, província de Bolonya, 17 de gener de 1907 – Caracas, Veneçuela, 23 d'abril de 1973) va ser un ciclista italià que va córrer entre 1926 i 1946. Com a amateur va prendre part en els Jocs Olímpics de 1928, on va obtenir dues quartes posicions. En el seu palmarès destaca el Campionat del món amateur de 1928 i una etapa al Giro d'Itàlia de 1930.
A mitjans dels anys 30 va emigar a Veneçuela on continuà corrent, tot proclamant-se tres vegades campió de Veneçuela, fins que es retirà el 1946. També s dedicà a fer d'entrenador.
El 1973 se suïcidà a la seva botiga de bicicletes de Caracas.

## Palmarès

* 1926
** Campió d'Itàlia en ruta amateur
* 1927
** 1r al Giro de Romanya
** 1r a la Coppa Cavacciocchi
** 1r a la Coppa Santagostino
** 1r a la Coppa Mussolini
** 1r al Gran Premi de Treviso
* 1928
** Campió del món en ruta amateur
* 1929
** Campió d'Itàlia en ruta professional junior
** 1r a la Coppa Bernocchi
** 1r al Giro dell'Emilia
* 1930
** 1r a la Torí-Brussel·les i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1933
** 1r a la Predappio-Roma i vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1927. Abandona
* 1929. 6è de la classificació general
* 1930. 3r de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1931. 28è de la classificació general
* 1933. 5è de la classificació general
* 1934. Abandona
* 1935. Abandona

### Resultats al Tour de França

* 1933. Abandona (7a etapa)

## Referències

* ↑ «Allegro Grandi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 4 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Allegro Grandi a memoire-du-cyclisme.eu
# I encara diuen que el peix és car

I encara diuen que el peix és car és una pintura realitzada per l'artista Joaquim Sorolla l'any 1894. Es troba exposada en el Museu del Prado de Madrid.
És una obra que s'enquadra dins de la primera etapa de la producció del pintor i pot incloure's en el gènere denominat realisme social. Va obtenir una Medalla de Primera Classe en l'Exposició Nacional de Belles Arts (Espanya) celebrada l'any 1895. Aquest mateix any va ser adquirida per l'estat espanyol.
El títol del quadre procedeix de la novel·la Flor de Mayo escrita per Vicent Blasco Ibáñez que es desenvolupa a les platges del barri del Cabanyal a València. En un dels passatges, mor en el mar un pescador anomenat Pascualet, i la seva tia es lamenta del succeït mentre exclama: Que vinguessin allí totes les meuques que regatejaven en comprar en la peixateria! Encara els semblava car el peix? A duro havia de costar la lliura...!
L'escena que es representa mostra a dos pescadors mentre atenen a un tercer que ha sofert un accident, aquest es troba amb el tors nu i del seu coll penja una medalla que probablement correspon a la Mare de Déu del Carme, protectora dels homes del mar. Al voltant dels personatges poden observar-se diversos objectes habituals a l'interior de les embarcacions, un llum d'oli, un tonell per a l'aigua dolça, cordes i diversos peixos.

## Referències

* ↑ «arteHistoria: Aún dicen que el pescado es caro.». Arxivat de l'original el 2012-06-15. [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ Museo Nacional del Prado: Galería online.
* ↑ José Soler Carnicer: Valencia pintoresca y tradicional.
* ↑ «Paco Carsi:Blasco Ibáñez y Sorolla: ¿influencias o coincidencias?». Arxivat de l'original el 2012-08-27. [Consulta: 11 novembre 2015].
# Unió Nacional Cristiana

Unió Nacional Cristiana (en letó: Kristīgā nacionālā savienība) va ser un partit polític de Letònia al període d'entreguerres el seu líder va ser Gustavs Reinhards.

## Història

El partit va ser fundat en 1920, i va guanyar tres escons en les eleccions de l'Assemblea Constituent el 1920. Va tindre quatre escons en les eleccions legislatives de 1922, però va reduir a dos en les de l'any 1925. Va tornar a tenir quatre escons el 1928 i tres en les eleccions de 1931,-les últimes eleccions multipartidistes fins a 1990-.

## Ideologia

El partit va advocar pel luteranisme com a base per a la governalitat així com donava suport a la llei seca. Va formar l'anomenat «bloc nacional» al Saeima, al costat del Partit per la Pau i l'Orde i al d'Unió Nacional.

## Referències

* 1 2 McHale, 1983, p. 449.
* ↑ Nohlen i Stöver, 2010, p. 1137.
* ↑ McHale, 1983, p. 457.

## Bibliografia

* Nohlen, Dieter; Stöver, P. Elections in Europe: A data handbook (en anglès), 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
* McHale, Vincent. Political parties of Europe (en anglès). Greenwood Press, 1983. ISBN 0-313-23804-9.

## Vegeu també

* Eleccions legislatives letones de 1920
* Eleccions legislatives letones de 1922
* Eleccions legislatives letones de 1925
* Eleccions legislatives letones de 1928
* Eleccions legislatives letones de 1931
# 150a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 150a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República creada durant la Guerra Civil Espanyola. Situada en el front de Madrid, no va tenir un paper rellevant al llarg de la contesa.

## Historial

La unitat va ser creada l'11 de juny de 1937 a Madrid amb batallons procedents de les brigades mixtes 7a, 43a, 67a i 75a, rebent inicialment de Brigada Mixta «A». Va rebre la seva numeració definitiva després de la batalla de Brunete, que amb anterioritat havia utilitzat una brigada internacional.
El comandant inicial de la brigada va ser el comandant d'infanteria Ángel Roig Jorquera, que poc temps després seria substituït pel major de milícies Eduardo Zamora Conde. La prefectura d'Estat Major va recaure en el capità de milícies Miguel Soto Añibarro, mentre que Francisco Ortuño era el comissari polític. Durant la contesa la brigada va estar assignada a les divisions 13a i 18a, romanent situada en el tranquil front de Madrid. Al començament de febrer de 1939 es trobava guarnint la carretera de Pozuelo a Torres i el camí de Campo Real a Torres, en el sector de Corpa, situada davant de la 13a Divisió franquista.

## Comandaments
### Comandants

* Comandant d'infanteria Ángel Roig Jorquera;
* Major de milícies Eduardo Zamora Conde;
* Major de milícies Vicente Ibars Ronda;

### Comissaris

* Óscar Sánchez Gil, del Partit Sindicalista/CNT;

## Referències

* 1 2 Engel, 1999, p. 128.
* ↑ Engel, 1999, p. 204, 207.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 182.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Almena Ediciones, 1999.
# Al Fil Al Azraq 2

Al Fil Al Azraq 2 (àrab: 2 الفيل الأزرق, Al-fīl al-azraq 2, ‘L'elefant blau 2’), comercialitzada com The Blue Elephant 2, és una pel·lícula de terror de misteri dramàtica de thriller policial egípcia del 2019 dirigida per Marwan Hamed. La pel·lícula és una seqüela de la pel·lícula d'èxit de taquilla del 2014 Al Fil Al Azraq. Produïda sota la bandera Rotana Film Production i Synergy Films, es van mantenir la majoria dels membres de la tripulació que originalment formaven part de la preqüela. És protagonitzada per Karim Abdel Aziz, Khaled El Sawy, Nelly Karim i Shereen Reda en els papers principals.
La fotografia principal de la pel·lícula va començar el novembre de 2018. La pel·lícula es va estrenar a les sales el 25 de juliol de 2019 i va rebre ressenyes positives de la crítica. Similar a la pel·lícula preqüela, també es va convertir en un èxit a la taquilla. També es va convertir en la pel·lícula egípcia més taquillera de la història del cinema egipci i va recollir 100 milions de lliures egípcies a taquilla.

## Argument

El Dr. Yehia (Karim Abdel Aziz) ara està casat amb Lobna (Nelly Karim). Una reunió amb un nou intern a l'hospital psiquiàtric fa capgirar la vida del Dr. Yehia, ella emfatitza que només falten tres nits per la mort de tota la seva família. Aleshores, Yehia utilitza les píndoles de l'elefant blau per intentar controlar les coses i resoldre els enigmes als quals s'enfronta.

## Repartiment

* Karim Abdel Aziz: Dr. Yehia Rashed
* Khaled El Sawy: Sherif Al Kordy
* Nelly Karim: Lobna
* Hend Sabry: Farida
* Shereen Reda: Deega
* Eyad Nassar: Akram
* Tara Emad: Mermed
* Amgad Elsharqawy: Joy
* Maha Abou Ouf: mare de Farida

## Màrqueting

El tràiler oficial de la pel·lícula va ser presentat pel director de cinema el 10 de juny de 2019 i va superar els 15 milions de visualitzacions en les 24 hores.

## Referències

* ↑ «The Blue Elephant 2». Prime Cinemas. [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ «Rotana & Synergy Films Presents The Blue Elephant 2». mad.film. [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ «The Blue Elephant 2 becomes the highest earning Egyptian film raking LE100 million». egyptindependent.com. [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ «The Blue Elephant 2 trailer garners 15 million views». egyptindependent.com. [Consulta: 7 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Casa Fontrodona

La Casa Fontrodona és un edifici situat al carrer de Petritxol, 4 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història i descripció

Va ser encarregada el 1847 a l'arquitecte Miquel Garriga i Roca pel notari Joaquim Fontrodona i Vila (Sant Pol de Mar, 1813 - Barcelona, 1873). Consta de baixos amb portals de llinda, planta principal amb balconada correguda i quatre pisos amb quatre balcons individuals en cadascuna. Entre els eixos verticals d'algunes de les obertures hi ha dos plafons de terracota que decoren la façana i representen figures de nens i motius vegetals. Les mènsules i la part inferior de la balconada està decorada amb relleus de sanefes i formes geomètriques.
El 1859, la casa va ser ampliada seguint el mateix estil, amb dues obertures més per planta. Als baixos d'aquesta part afegida hi ha una excel·lent estructura de voltes sobre columnes de fosa, que degueren correspondre a un magatzem.

## Referències

* 1 2 «Casa Fontrodona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 «Casa Fontrodona». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Fontrodona, carrer d'en». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1857, p. 164.
* ↑ «Joaquin Fontrodona. Petritxol 4. Enderrocar i construir casa». Q127 Foment 288 C. AMCB, 02-11-1847.
* ↑ «Joaquin Fontrodona. Petritxol 6. Permís per a reedificar una casa». Q127 Foment 22/1859. AMCB, 01-03-1859.

## Enllaços externs

* «Casa Joaquim Fontrodona». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Joaquín Roncali y Ceruti

Joaquín Roncali y Ceruti, 1r marquès de Roncali, Gran d'Espanya (Cadis, 8 de setembre de 1811 – Madrid, 6 de febrer de 1875) fou un aristòcrata i polític espanyol, Ministre d'Estat abans de la revolució de 1868 que va deposar Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Roncali era el fill petit d'Agustín de Roncali y Martínez de Murcia, Cavaller de Sant Jaume, i la seva esposa María del Carmen Ceruti y Feit. El seu germà gran fou el també polític Federico Roncali Ceruti, 1r comte d'Alcoi.
Es llicencià en dret i treballà com a regent de l'Audiència de Granada, i exercí com a ministre del Tribunal Suprem de Guerra i Marina, magistrat del Tribunal Suprem de Justícia i senador vitalici de 1863 a 1868. Entre juny de 1867 i juny de 1868 fou Ministre de Gràcia i Justícia en dos governs de Ramón María Narváez i Luis González Bravo. Entre abril i octubre de 1868 també seria Ministre d'Estat en el govern de José Gutiérrez de la Concha
Entre altres honors, va rebre el collar de cavaller de l'Orde de Carles III, cavaller gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica, els grans creus de l'Orde de Pius IX, de l'Orde de Crist de Portugal, de l'Orde de la Corona de Prússia i de l'Orde de Sant Gener. El 14 de maig de 1867 va rebre de la reina Isabel II d'Espanya el marquesat de Roncali, i el 6 d'agost de 1868 el títol de Gran d'Espanya.

## Referències

* ↑ Joaquín Roncali a geneall.net
* ↑ Joaquín Roncali a geneanet.org
* ↑ Joaquín Roncali a xtec.es
* ↑ Fitxa del Senat

## Enllaços externs

* Marquès de Villareal de Álava, Los Roncali en España, Hidlaguía-la revista de genealogía, noblez y armas, Madrid, 1958, p.1012. (castellà)
# Unió de Socialdemòcrates - menxevics i treballadors rurals

Unió de Socialdemòcrates - menxevics i treballadors rurals (en letó: Latvijas Strādnieku sociāldemokrātu mazinieku partija; oficialment: Demokrātiskais centrs un bezpartejiskie sabiedriskie darbinieki) va ser un partit polític de Letònia al període d'entreguerres dirigit per Marģers Skujenieks.
El partit va ser creat al juliol de 1921 com una ruptura amb el Partit Socialdemòcrata Obrer Letó. Van guanyar set escons en les eleccions de 1922, convertint-se en el tercer partit del Saeima. A les eleccions de 1925 van reduir a quatre places, i només va guanyar dos escons en les eleccions de 1928. El partit es va dissoldre el 1929.

## Referències

* ↑ Nohlen i Stöver, 2010, p. 1143.

## Bibliografia

* Nohlen, Dieter; Stöver, P. Elections in Europe: A data handbook (en anglès), 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.

## Vegeu també

* Eleccions legislatives letones de 1922
* Eleccions legislatives letones de 1925
* Eleccions legislatives letones de 1928
# ISO/IEC 15504

ISO/IEC 15504 també coneguda com a SPICE (Software Process Improvement and Capability Determination) és un conjunt d'estàndards tècnics per al desenvolupament de programari d'ordinador. Va ser creat per les dues organitzacions International Organization for Standardization (ISO) i International Electrotechnical Commission (IEC). ISO/IEC 15504 va ser derivada de la normativa ISO/IEC 12207.

## Contingut

ISO/IEC 15504 defineix nou processos :
* 1.1 Procés prestacions.
* 2.1 Gestió de prestacions.
* 2.2 Gestió de producte.
* 3.1 Procés definició.
* 3.2 Procés desplegament.
* 4.1 Procés mesura.
* 4.2 Procés control.
* 5.1 Procés innovació.
* 5.2 Procés optimització.
ISO/IEC 15504 defineix un nivell de capacitats en la següent escala :
| Nivell | Nom |
| 5 | Procés en optimització. |
| 4 | Procés predible. |
| 3 | Procés d'establiment. |
| 2 | Procés de gestió. |
| 1 | Procés de prestacions. |
| 0 | Procés incomplet. |

## Referències

* ↑ «ISO/IEC 15504-5:2012 - Information technology -- Process assessment -- Part 5: An exemplar software life cycle process assessment model» (en anglès). https://www.iso.org.+[Consulta: 6 novembre 2017].
* ↑ «What is ISO/IEC 15504» (en anglès). https://www.slideshare.net.+[Consulta: 6 novembre 2017].
* ↑ «What is Software Process Improvement and Capability dEtermination (SPICE) ? - Definition from WhatIs.com» (en anglès). SearchSoftwareQuality, 06-11-2017.
# Cal Batllori

Cal Batllori és un mas als afores del centre urbà de la Batllòria al terme municipal de Sant Celoni (el Vallès Oriental) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Per la seva tipologia és una masia pairal de tipus renaixentista encara que ha estat molt transformada, sobretot a la planta baixa. L'edifici del costat, possiblement posterior, té una finestra sobre la porta d'entrada amb un arc conopial amb decoracions de caps humans.
És un edifici gran unit a unes altres construccions posteriors. Té quatre façanes i la coberta a quatre vessants, en mig de la coberta s'alça un cos petit com una petita torreta amb finestretes, és octogonal. L'edifici consta de planta baixa primer pis i un segon pis que podrien ser les golfes. En el primer pis hi ha tres finestres com a balcons amb arcs conopials, aquests es repeteixen en totes les façanes.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Batllori». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Osvaldo Bailo

Osvaldo Bailo (Serravalle Scrivia, Piemont, 12 de setembre de 1912 - Serravalle Scrivia, 28 de febrer de 1997) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1934 i 1947. En el seu palmarès destaquen algunes semiclàssiques italianes, com el Giro de l'Emília, el Giro de Romanya o el Giro del Laci i el fet de portar la maglia rosa durant dues etapes al Giro d'Itàlia de 1940.

## Palmarès

* 1934
** 1r a l'Alessandria - Fegino
* 1935
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Journal de Niça
* 1937
** 1r al Giro de Romanya
** 1r a la Coppa Guttalin
* 1938
** 1r a la Coppa Zucchi
** 1r al Trofeu de l'Imperi
* 1940
** 1r al Giro d'Emília
* 1941
** Campió d'Itàlia independent
** 1r al Giro de les Marques
** 1r al Gran Premi d'Ancona
* 1942
** 1r al Giro del Laci
** 1r al Circuit del Lario
* 1946
** 1r a la Coppa Bernocchi
** 1r al Tour del Nord-oest

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1934. Abandona (3a etapa)
* 1935. Abandona (9a etapa)
* 1936. Abandona (6a etapa)
* 1938. Abandona (3a etapa)
* 1940. Abandona (8a etapa). Porta la maglia rosa durant 2 etapes

## Referències

* ↑ «BAILO Osvaldo». [Consulta: 18 desembre 2024].
* ↑ «Palmarès d'Osvaldo Bailo (Ita)». [Consulta: 18 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Osvaldo BAILO» (en italià). [Consulta: 18 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Osvaldo Bailo a sitiodeciclismo.net
# Díocles (pitagòric)

Díocles (en grec antic: Διοκλῆς) fou el nom d'almenys dos filòsofs pitagòrics descrits per Iàmblic i Diògenes Laerci.
Segons Diògenes Laerci, Díocles de Fliünt va ser un filòsof pitagòric natural de Fliünt que va ser deixeble de Filolau i Èurit de Tarant i company d'Aristoxen de Tarant. Per la seva banda, Iàmblic enumera tot un seguit de pitagòrics naturals de Síbaris, entre els quals un Díocles de Síbaris.

## Referències

* ↑ «Diokles 49». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ 6.Diocles of Sybaris a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1010
# Cormobates

Cormobates és un gènere d'ocells de la família dels climactèrids (Climacteridae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Cormobates leucophaea - pela-soques gorjablanc.
* Cormobates placens - pela-soques de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Cormobates (Cormobates sp.) - Avibase». [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «Cormobates Mathews, 1922» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «Lyrebirds, scrubbirds, bowerbirds, Australasian treecreepers, Australasian wrens – IOC World Bird List». [Consulta: 20 gener 2025].