OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Els pares d'ell

Els pares d'ell (títol original en valencià, Meet the Fockers) és una pel·lícula de comèdia romàntica estatunidenca del 2004 dirigida per Jay Roach. És seqüela de la pel·lícula del 2000, Els pares d'ella. La pel·lícula és protagonitzada per Robert De Niro (també un dels productors de la pel·lícula), Ben Stiller, Dustin Hoffman, Barbra Streisand, Blythe Danner i Teri Polo. S'ha doblat al valencià per a À Punt.
El film es va estrenar el 22 de desembre de 2004 als Estats Units a càrrec d'Universal Pictures i internacionalment ho va fer amb la distribució de DreamWorks Pictures. Malgrat les crítiques agredolces, la pel·lícula va ser un èxit de taquilla, amb una recaptació de 522 milions de dòlars a tot el món, i es va convertir en la setena pel·lícula més taquillera del 2004. La seqüela, Little Fockers, es va estrenar el 2010.

## Referències

* ↑ «Programación de À Punt Hoy» (en castellà). [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ «Meet the Fockers reviews». Metacritic. CBS Interactive. [Consulta: 3 octubre 2010].
* ↑ «Meet the Fockers (2004)». Box Office Mojo. Internet Movie Database. [Consulta: 3 octubre 2010].
# Sofía Otero

Sofía Otero Labrador (Baracaldo, Biscaia, 31 de març de 2013) és una actriu basca.
Resident a Basauri, Otero pertany a l'associació basca Naizen. En aquesta organització de famílies de menors trans, la directora Estibaliz Urresola Solaguren la va descobrir i la proposà per al rol protagonista de la seva pel·lícula 20.000 espècies d'abelles, que narra la història d'una nena trans i com aquesta circumstància impacta en la seva família.
El 2023 va obtenir l'Ós de Plata a la Millor interpretació protagonista en el 73è Festival Internacional de Cinema de Berlín, també anomenat Berlinale, esdevenint així l'actriu més jove a guanyar aquest premi.

## Filmografia

* 20.000 espècies d'abelles (2023), de Estibaliz Urresola Solaguren

## Referències

* 1 2 «Sofía Otero: ha nacido una estrella de 9 años» (en castellà). ABC, 26-02-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ Ramón, Esteban. «'20.000 especies de abejas': la infancia trans en Berlín» (en castellà). RTVE.es, 22-02-2023. [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ «Sofía Otero, Oso de Plata en la Berlinale por su interpretación de una niña trans en '20.000 especies de abejas'» (en castellà). www.lasexta.com, 26-02-2023. [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ Araluzea, Ane. «La joven actriz de Basauri Sofía Otero, Oso de Plata a la mejor interpretación en la Berlinale por '20.000 especies de abejas'» (en castellà). Deia, 25-02-2023. [Consulta: 26 febrer 2023].
# Fabiola de Roma

Fabiola de Roma (Roma, mitjan s. IV - 27 de desembre de 399) fou una dama romana dels primers temps del cristianisme. És venerada com a santa per l'Església catòlica.

## Biografia

Fabiola formava part del grup de dones que, per influència de Jeroni d'Estridó, decidiren de dedicar-se a la vida ascètica i a la caritat. El mateix Jeroni en parlà en la seva carta LXXVII, adreçada el 400 a Oceà, parent seu.
Era patrícia de la gens Fàbia i de jove s'esposà, tot i que aviat se'n divorcià. En morir el marit, es casà de nou i, novament vídua, la vigília de la Pasqua del següent any va fer penitència pública a la basílica de Sant Joan del Laterà, on entrà vestida de sac i fou rebuda pel papa Sirici I, tornant així a la comunió de l'Església.
Des de llavors, es dedicà a atendre pobres i malalts, fundà el primer hospital de Roma. El 395 anà a Betlem, on trobà Jeroni i on visqué al monestir que hi havia fundat Paula de Roma. S'hi dedicà a la lectura de la Bíblia i la meditació. Quan hi hagué el conflicte entre Jeroni i el bisbe Joan de Jerusalem a l'entorn de les doctrines d'Orígenes, Fabiola tornà a Roma, on l'amenaça de la invasió bàrbara era present. Continuà mantenint contacte epistolar amb Jeroni, que li dedicà el seu tractat Del sacerdoci d'Aaró.
Va fundar, amb el senador Pammaqui de Roma, el xenodochium de Porto, prop de la desembocadura del Tíber, que donava hospitalitat gratuïta i assistència mèdica als pelegrins pobres. En morir, el 399, molta gent anà al funeral, en agraïment i veneració envers la seva tasca social.

## Veneració

Fabiola només apareix al martirologi romà a partir del segle xv, i encara no la inclou Cesare Baronio el 1583. Va fer-se coneguda mercès a la novel·la històrica anglesa Fabiola, o l'Església de les catacumbes, escrita pel cardenal Nicholas Patrick Stephen Wiseman el 1854, tot i la inexactitud de la història narrada.
La seva festivitat litúrgica és el 27 de desembre.

## Bibliografia

* Catholic Encyclopedia. "Fabiola".
* Encyclopaedia Britannica. "Saint Fabiola".

## Referències

* ↑ «Fabiola de Roma». Catalunya Cristiana, vol. XLVI, num. 2356, 22-12-2024, pàg. 34.
# (1691) Oort

(1691) Oort és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert per Karl Wilhelm Reinmuth el 9 de setembre de 1956 des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya.
Inicialment va rebre la designació de 1956 RB. Més endavant es va anomenar en honor de l'astrònom neerlandès Jan Hendrik Oort (1900-1992).
Orbita a una distància mitjana del Sol de 3,17 ua, podent acostar-s'hi fins a 2,626 ua i allunyar-se'n fins a 3,715 ua. La seva excentricitat és 0,1718 i la inclinació orbita 1,079°. Empra 2062 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1001-2000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 30 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Afirmat a: JPL Small-Body Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1691.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1691) Oort» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 20 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «(1691) Oort» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 20 novembre 2018].
# Nicasio Álvarez de Cienfuegos

Nicasio Álvarez de Cienfuegos (Madrid, desembre de 1764 - Ortès, Occitània, 30 de juny de 1809), escriptor, periodista, poeta i dramaturg espanyol, de família asturiana.

## Biografia

Va estudiar en els Reials Estudis de San Isidro, i dret a les Universitats d'Oñate i Salamanca. En aquesta última va conèixer Juan Meléndez Valdés, qui el va iniciar en la poesia, si bé la inspiració de Cienfuegos és més intel·lectual que sensual. De tornada en Madrid va exercir d'advocat i es va fer amic de Manuel José Quintana, el gran poeta cívic. Alhora va publicar els seus versos i tragèdies. Va treballar també com a periodista i va arribar a ser oficial de la Secretària d'Estat, ingressant a més en la Reial Acadèmia Espanyola i en l'Orde de Carles III. La seva actitud davant els invasors francesos durant la Guerra del francès va causar que fos portat com a ostatge a França, on va morir afectat de tuberculosi.

## Obra

Encara que va ser influït pel neoclassicisme, és considerat com una de les principals figures de la transició cap al Romanticisme; posseïa a més una decidida consciència social, ja que va creure en una fraternitat i germanor universal de la mateixa manera que Ciceró i en la funció de la caritat dins de l'ordre social, com a mostra el seu poema En alabanza a un carpintero llamado Alfonso. La defensa de les classes treballadores que en aquesta obra fa ha estat vesteixi com un palès exemple de la mentalitat preromàntica. La seva lírica posseeix un vessant anacreòntica que para més en el moral que en el sensual. Intenta renovar l'anquilosada adjectivació neoclàssica (letargoso olvido, selvosas espesuras, musgoso frescor) inli preocupa el llenguatge i el ritme en els seus poemes, però no aconsegueix desfer-se de l'impostat llenguatge neoclàssic, que resulta retòric i fals.
Va escriure també per al teatre; va conrear la tragèdia a Pitaco, Idomeneo, Zoraida i La Condesa de Castilla, que va ser l'obra amb què es va donar a conèixer com a literat. També va escriure comèdia, com Las hermanas generosas, d'un sol acte.

## Enllaços externs

* Antologia poètica Arxivat 2006-06-26 a Wayback Machine.
* Obres digitalitzades de Nicasio Álvarez de Cienfuegos a la Biblioteca Digital Hispánica de la Biblioteca Nacional d'Espanya
# Lo Pòrge

Lo Pòrge (en francès Le Porge) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.087 | 1.149 | 1.058 | 1.100 | 1.230 | 1.507 | 2.298 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Jésus Manuel Veiga | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 6 gener 2011].
| Etapa precedent La Canau | Camí de Sant Jaume Via de Solac | Etapa següent Lèja e lo Horet |
# Ayla Erduran

Ayla Erduran (Istanbul, 22 de setembre de 1934 - Istanbul, 7 de gener de 2025) va ser una violinista turca, Artista de l'Estat de Turquia des del 1971. Va aprendre a tocar el violí als 4 anys i va fer el seu primer concert als 10 anys, acompanyada del pianista Ferdi Ştatzer, en el Cinema Saray (Palau) de Beyoğlu, a Istanbul. El 1957 es va convertir en la primera violinista turca en quedar en el 5è lloc en el Concurs Internacional de Violí Wieniawski, a Poznań.

## Referències

* ↑ «Renowned violin virtuoso Ayla Erduran passes away at 90 - Türkiye News» (en anglès), 09-01-2025. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ «1971 Yılında Seçilen Devlet Sanatçıları». [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ «Ayla Erduran Kimdir? Biyografisi ve Hayatı» (en turc). Arxivat de l'original el 2017-02-15. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ «Veriko’ya binlerce alkış». cumhuriyet.com.tr. Arxivat de l'original el 2017-03-17.

## Enllaços externs

* "La meva vida era massa posposada per lligar" (Entrevista amb Ayla Erduran) (turc)
* Ayla Erduran: "He vivit anyorant el ciel": Sempre treballant, tocant el violí en habitacions o salons Arxivat 2017-02-15 a Wayback Machine. (Entrevista) (turc)
# Torre Hidirlik

Torre Hıdırlık (turc: Hıdırlık Kulesi) és una torre emblemàtica de pedra vermellosa a Antalya, Turquia, on Kaleiçi es troba amb el parc Karaalioğlu.

## Història

Es creu que l'Imperi Romà la va construir al segle II dC de planta quadrada. En el mateix segle, es va convertir en torre circular. Sota els bizantins, va ser utilitzada com a avançada militar.
Des d'aleshores s'utilitza com a fortificació o com a far.
La torre està situada al costat sud del lloc, on les muralles de la ciutat s'uneixen amb les muralles del mar. L'estructura, de 14 m d'altura, consisteix en una torre circular que s'alça sobre un pedestal quadrat. La porta de la torre, a la banda est, condueix a una petita habitació, des d'on una estreta escala puja cap amunt. Hi ha indicis de treballs de restauració a la part superior fets a l'època seljúcida i otomana.
El seu nom actual, Hıdırlık (literalment "un lloc de Khidr") significa un lloc on té lloc el festival Hıdırellez. Hıdırellez és un festival de primavera. En algunes cultures musulmanes, es creu que Khidr i Elijah es reuneixen una vegada a l'any. Durant aquest temps, té lloc un festival de primavera, Hıdırellez. Els Hıdırlıks són especialment escollits per a les cerimònies d'Hıdırellez. Hi ha molts Hıdırlıks a Turquia. Entre 1919 i 1922, la fortificació i la mateixa ciutat d'⁣Antalya van ser ocupades per Itàlia com a part de les conseqüències del desmembrament de l'⁣Imperi Otomà. Després que els italians ocupessin Antalya, les forces irregulars turques i àrabs van iniciar una rebel·lió armada contra els italians ocupants. Els italians es van retirar més tard i van donar la ciutat a les forces del Mustafa Kemal.

## Referències

* ↑ Kenthaber Arxivat 2006-02-16 a Wayback Machine.
# Aleksandr Lúria

Aleksandr Lúria (Kazan, 3 de juliol de 1902 $^{(Julià)}$ - Moscou, 14 d'agost de 1977) Aleksandr Romànovitx Lúria, de vegades transcrit com Alexander Luria, va ser un neuropsicòleg i metge rus. Deixeble de Lev Vigotski, va ser un dels fundadors de la neurociència cognitiva, part de la neuropsicologia. Amb la publicació de les seves dues obres més importants, L'afàsia traumàtica i Les funcions corticals superiors de l'home, basats en la seva recerca dels casos de ferides cerebrals durant la Segona Guerra Mundial, es va posar al capdavant de la neuropsicologia mundial.

## Obra

L'editorial espanyola KRK ha publicat dos llibres en què el neuropsicòleg relata dos interessants casos clínics: Petit llibre d'una gran memòria. La ment d'un mnemonista (Traducció al castellà: Lydia Kuper) ISBN 978-84-8367-178-8 i Món perdut i recuperat. Història d'una lesió (Traducció al castellà: Joaquín Fernández-Valdés) ISBN 978-84-8367-284-6.

## Referències

* ↑ Yasnitsky, A. (2018). Vygotsky: An Intellectual Biography. Londres i Nova York: Routledge BOOK PREVIEW
* 1 2 Yasnitsky, A., & R. van der Veer (eds) (2015). Revisionist Revolution in Vygotsky Studies Arxivat 2017-05-06 a Wayback Machine.. Londres i Nova York: Routledge
* 1 2 Yasnitsky, A., R. van der Veer, E. Aguilar, & L. N. García (eds) (2016). Vygotski revisitado: una historia crítica de su contexto y legado. Buenos Aires: Miño y Dávila Editores.
* ↑ «A.R. Luria | Cognitive Psychology, Neuropsychology & Neuroscience | Britannica» (en anglès). [Consulta: 19 març 2024].
* ↑ «Lurija, Aleksander Romanovič - Treccani» (en italià). [Consulta: 21 març 2024].
* ↑ «Alexander Romanovich Luria - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 21 març 2024].

## Vegeu també

* Neurobiologia
* Neurociència
* Neuropsicologia
* Zona de desenvolupament pròxim
# Nicolás de Ugarte y Gutiérrez

Nicolás de Ugarte y Gutiérrez Vega (Poza de la Sal, província de Burgos, 1849 - Madrid, 14 de gener de 1932) fou un militar i enginyer espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
Era milita de l'Exèrcit de Terra espanyol, en el que assolí el grau de coronel del Cos d'Enginyers, arribant a segon cap de la Brigada Topogràfica i professor de mecànica a l'Acadèmia d'Enginyers. També estudià ciències a la Universitat Central de Madrid. Posteriorment va ser cap de la Secció Quarta de l'Estat Major Central de l'Exèrcit.
El 1906 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, de la en va prendre càrrec l'any següent amb el discurs Materia y espíritu, Mecánica y justicia.

## Obres

* Cálculo gráfico y análitico de intensidades (1893)
* Cálculo gráfico de vigas rectas

## Referències

* 1 2 Ugarte Gutiérrez, Nicolás de a l'Arxiu Històric Nacional
* ↑ Biografia Arxivat 2016-05-31 a Wayback Machine. al web de la RAC
# Oscil·lació de l'Atlàntic Nord

L'Oscil·lació de l'Atlàntic Nord (en anglès: North Atlantic Oscillation, NAO) és un fenomen climàtic del nord de l'oceà Atlàntic de fluctuacions en la diferència de la pressió atmosfèrica a nivell del mar entre la depressió d'Islàndia i l'Anticicló de les Açores. A través dels moviments oscil·lants est-oest d'aquesta depressió i aquest anticicló es controla la força i la direcció dels vents de l'oest i el pas de les tempestes que passen per l'Atlàntic Nord. Està altament correlacionada amb l'oscil·lació àrtica, ja que n'és una part.
La NAO va ser descoberta a la dècada de 1920 per Sir Gilbert Walker. És una de les manifestacions més importants del clima en l'Atlàntic Nord i regions veïnes humides.
L'oscil·lació de l'Atlàntic Nord està estretament relacionada amb l'Oscil·lació Àrtica (AO) o Mode Anul·lar del Nord (NAM), però no s'hauria de confondre amb l'Oscil·lació Multidecadal Atlàntica (AMO).

## Definició

La definició més fàcil d'entendre es basa en les diferències que hi ha entre les pressions atmosfèriques de les estacions meteorològiques d'Islàndia i punts del sud d'Europa com són:
* Lisboa, Portugal i Stykkisholmur/Reykjavik, Islàndia
* Ponta Delgada, Açores i Stykkisholmur/Reykjavik, Islàndia
* Açores (1865–2002), Gibraltar (1821–2007), i Reykjavik, Islandia

## Descripció

Els vents de l'oest que bufen a través de l'Atlàntic porten aires humids a Europa. En els anys que els vents de l'oest són forts, els estius són frescos, els hiverns són suaus i la pluja és freqüent. Si els vents de l'oest són fluixos la temperatura és més extrema a l'estiu, a l'hivern fa més fred i hi ha menys pluja.
Un sistema permanent de baixes pressions a Islàndia (Depressió d'Islàndia) i un sistema permanent d'altes pressions a les Açores (Anticicló de les Açores) controla la direcció i fortalesa dels vents de l'oest a Europa. La força i posició relatives del sistema varien segons l'any, aquesta variació es coneix com a Oscil·lació de l'Atlàntic Nord (NAO). Una gran diferència de la pressió entre les dues estacions índex alt (NAO+) porta a incrementar els vents de l'oest i, per tant, estius frescos i hiverns suaus i plujosos a Europa Central i façada Atlàntica. Com a contrast, si l'índex és baix (NAO-), els vents de l'oest se suprimeixen, i aquestes zones patiran hiverns freds i les tempestes viatjaran al Mar Mediterrani. Això comporta increment de l'activitat de tempestes i de més pluja al sud d'Europa i Nord d'Àfrica.
Especialment durant els mesos de novembre a abril, la NAO és responsable de gran part de la variabilitat de l'oratge de la regió de l'Atlàntic Nord, afectant la velocitat del vent i els seus canvis també en temperatura i distribució de la humitat o en intensitat, nombre i pas de tempestes.
Té menys influència a Amèrica però encara és sensible l'est d'Amèrica del Nord (Estats Units i Canadà)

## Referències

* ↑ Climate Change: The Ultimate Challenge?. R.I.C. Publications, 2007, p. 34. ISBN 1741266734.
# Lo Pòrt (Òlt i Garona)

Lo Pòrt (en francès Port-Sainte-Marie) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.747 | 1.876 | 1.850 | 1.885 | 1.864 | 1.746 | 1.936 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Claude Boyer | |
| 2008- | Jacky Larroy | |

## Agermanaments

* Castelnuovo Scrivia

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-01-27. [Consulta: 25 juliol 2011].
# Djebel Bargou

Djebel Bargou (àrab: جبل بَرْقُو, Jabal Bargū) és una extensa serralada muntanyosa amb una altura màxima de 1.266 metres, al centre de Tunísia, declarada reserva natural pel govern per la protecció del romaní. Està situada al límit entre la governació de Siliana i la governació de Kairuan, entre la plana de Oueslatia i la plana de Siliana, que té la seva prolongació al sud en el Djebel Essardj. Al vessant occidental està situada la vila de Bargou, capital de delegació de la governació de Siliana.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada» (en àrab). Atlas des Paysages de Tunisie, 2009. Arxivat de l'original el 2022-05-24 [Consulta: 12 juny 2022].
* ↑ Séthom, Hafedh; Kassab, Ahmed. Les régions géographiques de la Tunisie (en francès). Université de Tunis, 1981.
* ↑ Kassab, Ahmed; Séthom, Hafedh. Géographie de la Tunisie: le pays et les hommes (en francès). Université de Tunis, 1980.
# Rafal Garcés

El Rafal Garcés (o Rafal Garcès, d'acord amb la pronunciació popular del topònim) és una antiga possessió de Mallorca, en el terme d'Inca. En l'actualitat els terrenys del Rafal Garcés estan compresos entre Can Cervera, Can Amer, el torrent d'Almadrà, el terme de Binissalem i el terme de Lloseta. A la primera meitat del segle xviii la possessió es dividí i el topònim passà a denominar una part de la contrada que anteriorment havia ocupat la possessió i, també, el torrent d'Almadrà que, en aquest tram, rep el nom de torrent del Rafal Garcés.

## Història

Primer fou conegut com el Rafal d'en Garcés. El 1588 era propietat de Pere Batle de Lloseta. Era dedicada a vinya i conreu de cereals. El 1592, el senyor Nicolau Boix de Berard vengué l'hort del Rafal Garcés a Eufrasina Malferit. El 1631, l'hort havia passat al seu hereu Joanot Trobat Malferit. Aleshores aquesta propietat tenia 21 quarterades, amb unes cases i jardí. Dispoosava d'una zona regada dedicada a produir alfals, lleguminoses i hortalisses. El 1675 era d'Eufrasina Trobat Malferit. Aleshores tenia morers de fulla, destinats a la producció de seda. La casa pairal dels Trobat era a la vila d'Inca. El 1727 l'hort del Rafal Garcés pertanyia a Jordi Dameto, net d'Eufrasina Trobat Malferit. Confrontava amb el camí reial d'Inca a Ciutat, el camí de la muntanya al Pla, Son Gil i Son Torelló. L'hort tenia sis quarterades de regadiu, dues cases, dues sínies i dos safareigs. El 1719 n'era propietari Nicolau Dameto i l'arrendador era Cristòfol Morro i la seva esposa Jerònia Moragues, que venien l'hortalissa a la plaça d'Inca. El 1728 Jordi Dameto el vengué al boter Pere Joan Ripoll de Ciutat. D'aquí la denominació actual de s'Hort de Can Ripoll. El 1731 estava dividida en diverses porcions ocupades per horts, vinyes i sementers de cereals. En l'actualitat l'àrea coneguda com a Rafal Garcés identifica sols una part de l'antiga possessió i hi abunden els horts, els ametlerars i s'hi han construït nombroses residències secundàries.

## Esdeveniments destacats

Degut a la seva situació entra la vila d'Inca i els dos camins reials d'Inca i Muro, era un lloc de pas obligat entre Inca i Ciutat. Això determinà que els camps del Rafal Garcés fossin l'escenari d'enfrontaments decisius de la Revolta Forana (batalla de Rafal Garcés de 1452) i de les Germanies (batalla de Rafal Garcés de 1522).

## Vegeu també

* Batalla de Rafal Garcés (1452).
* Batalla de Rafal Garcés (1522).

## Referències

* ↑ «Rafal Garcés». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 154. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ DCVB: Rafal.
# (1941) Wild

(1941) Wild és un asteroide que forma part del cinturó exterior d'asteroides i va ser descobert per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya, el 6 d'octubre de 1931.
Inicialment va rebre la designació de 1931 TN1. Més endavant es va nomenar en honor de l'astrònom suís Paul Wild (1925-2014).
Està situat a una distància mitjana del Sol de 3,961 ua, podent allunyar-se fins a 5,093 ua i acostar-se fins a 2,83 ua. Té una inclinació orbital de 3,953° i una excentricitat de 0,2857. Empra a completar una òrbita al voltant del Sol 2880 dies. Wild pertany al grup asteroidal d'Hilda.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1001-2000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 31 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1941.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5$^a$, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1941) Wild» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 2 desembre 2018].

## Enllaços externs

* «(2261) Keeler» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 2 desembre 2018].
* «Diagrama orbital de (1941) Wild» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 2 desembre 2018].
# Sydney Atkinson

Sydney Atkinson (anglès: Sidney James Montford «Sid» Atkinson) (Durban, 14 de març de 1901 - Durban, 31 d'agost de 1977) va ser un atleta sud-africà, especialista en curses de tanques i salt de llargada, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de plata en els 110 metres tanques del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, va guanyar la medalla d'or en la mateixa prova, mentre en els 100 metres llisos quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaca el campionat de l'AUU de les 120 iardes tanques.

## Millors marques

* 110 metres tanques. 14.7" (1928)
* 400 metres tanques. 56.5" (1922)
* salt de llargada. 7.34 m (1925)

## Referències

* 1 2 3 «Sid Atkinson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 4 juliol 2018].
* ↑ Sydney Atkinson a trackfield.brinkster.net