OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# XV Premis Cinematogràfics José María Forqué

La cerimònia dels XV Premis Cinematogràfics José María Forqué es va celebrar al Palau de Congressos de Madrid el 28 de gener de 2010. Es tracta d'uns guardons atorgats anualment des de 1996 per l'EGEDA com a reconeixement a les millors produccions cinematogràfiques espanyoles pels seus valors tècnics i artístics produïdes entre l'1 de gener i el 31 de desembre de 2009.
La gala fou presentada per Alex O'Dogherty i Mar Flores, va gaudir de les actuacions d'Umbilical Brothers i el ballarí "Francisco Jackson". Fou dirigida per Juan Estelrich Revesz. Fou presidida per la ministra de cultura Ángeles González Sinde. En aquesta edició es van entregar dos nous premis, un al millor actor i un altre a la millor actriu.

## Nominacions i premis

Els nominats i guanyadors d'aquesta edició foren:
| Millor pel·lícula | Millor documental o animació |
| Celda 211 Yo, también El secreto de sus ojos Agora El baile de la Victoria | Planet 51 de Carles Bosch |
| Millor actor | Millor actriu |
| Luis Tosar per Celda 211 Marc Soto per Petit indi Ricardo Darín per El secreto de sus ojos | Lola Dueñas per Yo, también Leticia Herrero per Gordos Nausicaa Bonnín per Tres dies amb la família |
| Medalla d'honor ||
| Julio Fernández Rodríguez ||

## Referències

* ↑ 'Celda 211', Luis Tosar y Lola Dueñas triunfan en los Premios Forqué, rtve.es, 29 de gener de 2010
* ↑ 'Celda 211', Luis Tosar y Lola Dueñas, triunfadores de los Premios José María Forqué, eldiario.es, 29 de gener de 2010
* ↑ ‘Celda 211’, Premio José María Forqué, Panorama Audiovisual, 29 de gener de 2010

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 2009
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2009

## Enllaços externs

* Gala dels XV Premis José María Forqué al web dels premis
* Gala dels XV Premis José María Forqué a IMDB
# Tsongkhapa

Tsongkhapa , literalment «l'home de Tsongkha» o més col·loquialment «l'home de la vall de les cebes», conegut també pel seu nom d'ordenació Lobsang Drakpa (blo bzang grags pa), o com a Je Rinpoche (rje rin po che) (Kumbum, 21 novembre de 1357 – Ganden, 1419) va ser un erudit i mestre del budisme tibetà, iniciador de l'escola Gelug.
Es considera que fou una reencarnació del bodhisattva Manjusri, anunciada per Siddharta Gautama en un vers del seu escrit Jam dpal rtsa rgyud. Va rebre formació a les millors escoles —monestirs— els coneixements adients per a ser Mestre de totes les tradicions del budisme tibetà. La seva principal font d'inspiració va ser la tradició Kadampa, l'herència d'Atiśa.
Sobre la base de l'ensenyament de Tsongkhapa i els seus dos tractats principals, el Lamrim Chenmo (Wylie: lam rim chen mo) i Ngakrim Chenmo (Wylie: sngags rim chen mo), les dues característiques distintives de la tradició Gelug són: la unió de Sutra i Tantra, i l'èmfasi de Vinaya —la clau moral de la disciplina.

## Referències

* ↑ Tulku, 2007, p. 464.
* ↑ Mullin, 2013, p. preàmbul.
* ↑ Halkias, 2013, p. cap 4.

## Bibliografia

* Halkias, Georgios T. Luminous bliss : a religious history of Pure Land literature in Tibet : with an annotated English translation and critical analysis of the Orgyan-gling gold manuscript of the short Sukhāvatīvȳuha-sūtra. Honolulu: University of Hawaiʻi Press, 2013. ISBN 978-0824835903.
* Mullin, Glenn H. From the Heart of Chenrezig: The Dalai Lamas on Tantra. Boulder, Colorado: Shambhala Publications, 2013. ISBN 0834828928.
* Tulku, Ringu. Ri-me philosophy of jamgon kontrul the great : a STUDY OF THE BUDDHIST LINEAGES OF TIBET.. Boston: Shambhala, 2007. ISBN 9781590304648.
# Rovelló: Un Nadal sense Noel

Rovelló: Un Nadal sense Noel és una pel·lícula catalana infantil i d'animació dirigida per Antoni D'Ocon. És una producció de D'Ocon Films i Televisió de Catalunya basada en la sèrie d'animació Rovelló. Es va estrenar als cinemes el 15 de desembre del 2007 i guanyà el Gaudí a la millor pel·lícula d'animació.

## Argument

S'acosta Nadal i tothom espera impacient els regals del Pare Noel. Enguany, però, algú li ha ventat un cop i l'ha deixat amnèsic. Així doncs, en Rovelló haurà de fer que el Pare Noel recuperi la memòria i pugui acabar la seva feina.

## Referències

* ↑ «Rovelló, un nadal sense Noel». Acadèmia del Cinema Català. [Consulta: 2 febrer 2019].
* ↑ «Rovelló: Un Nadal sense Noel». Catalan Films & TV. [Consulta: 2 febrer 2019].
# Estel de tecneci

Un estel de tecneci o estrella de tecneci és un estel peculiar l'espectre del qual conté línies d'absorció de tecneci, un metall lleugerament radioactiu. L'isòtop més estable del tecneci és el $^{98}$Tc amb un període de semidesintegració de 4,2 milions d'anys, un període massa curt perquè sigui un material preexistent a la formació de l'estel i, per tant, pertanyent al núvol de pols que la formà. Per tant, la detecció en 1952 de tecneci en l'espectre estel·lar, proporcionà una prova incontestable de la nucleosíntesi en els estels,
Els estels rics en tecneci pertanyen a la classe d'estels de la branca asimptòtica de les gegants — estels que són com gegants vermells, però amb una lluminositat una mica més alta, i que cremen hidrogen en les capes interiors. Els membres d'aquesta classe canvia a cremar la capa d'heli amb un interval d'uns 100.000 anys, en l'anomenat drenatge (dredge-up en anglès). Els estels de tecneci pertanyen a classes estel·lars M, MS, S, SC i C-N. Moltes vegades es tracta d'estels variables de llarg període.
Investigacions actuals indiquen que la presència de tecneci en estels de la branca asimptòtica de les gegants succeeix després d'una evolució, i que una quantitat significativa d'aquests estels no mostren metalls en el seu espectre. La presència de tecneci sembla estar relacionada a l'anomenat tercer drenatge en la història dels estels.
Un exemple d'estel de tecneci és la variable Mira R Geminorum.

## Referències

* ↑ S. Paul W. Merrill «Spectroscopic Observations of Stars of Class S». The Astrophysical Journal, 116, 1952, pàg. 21. Bibcode: 1952ApJ...116...21M. DOI: 10.1086/145589.(anglès)
* ↑ T. Lebzelter and J. Hron.. Technetium and the third dredge up in AGB stars. I. Field stars. v1, 2003. (anglès)
* ↑ S. Paul W. Merrill «"Spectroscopic Observations of Stars of Class S", page 22». Astrophysical Journal, 116, 1952, pàg. 21. Bibcode: 1952ApJ...116...21M. DOI: 10.1086/145589.(anglès)
# Hīkoi mō te Tiriti

La Hīkoi mō te Tiriti (en maori, o sigui Marxa pel Tractat) va ser una protesta "hikoi" que va tenir lloc a Nova Zelanda entre el 10 i el 19 de novembre de 2024. La manifestació, que va aplegar més de 40.000 persones i finalitzà a Wellington, la capital del país, es va produir a conseqüència d'un projecte de llei (en anglèsː Treaty Principles Bill) per tal de modificar el Tractat de Waitangi que té com a finalitat la redefinició dels Principis del tractat de manera desfavorable als drets dels autòctons maoris.
Aquest projecte de llei va ser presentat el novembre de 2024 pel govern de coalició de dreta, com a objectiu polític clau de David Seymour, el líder del partit llibertari ACT. A iniciativa de la diputada Hana-Rawhiti Maipi-Clarke, diversos membres del Parlament van realitzar una haka, la qual cosa va retardar la primera lectura de la llei.
La mobilització en contra de la llei s'ha imposat com la més gran de les manifestacions en defensa dels drets del poble maori i, a més, ha comptat amb el suport d'una part important de la població d'origen europeu.

## Referències

* ↑ «Nova Zelanda viu una protesta històrica en defensa del poble maori». Vilaweb, 19-11-2024. [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ «Milers de neozelandesos marxen contra la llei que amenaça els drets maoris». El Punt Avui, 15-11-2024. Arxivat de l'original el 2024-11-15. [Consulta: 20 novembre 2024].
# V1647 d'Orió

V1647 d'Orió (V1647 Orionis) és un estel variable en la constel·lació d'Orió. La seva magnitud aparent —en banda K— és de +9,90. S'hi troba a 450 parsecs (1470 anys llum) del sistema solar i il·lumina una nebulosa de reflexió denominada Nebulosa de McNeil.
V1647 d'Orió és una estrella pre-seqüència principal, encara en la fase de contracció prèvia anterior al començament de la fusió nuclear del seu hidrogen. Extremadament jove, la seva edat s'estima que és igual o menor de 500.000 d'anys —el nostre Sol, amb una edat de 4.600 milions d'anys, és un estel 9.200 vegades més antic. El seu tipus espectral és M0 ± 2 i té una temperatura efectiva de 3.800 K. La seva massa més probable és de 0,8 ± 0,2 masses solars i brilla amb una lluminositat 5,2 vegades major que la del Sol. El seu diàmetre és ~5 vegades més gran que el diàmetre solar.
V1647 d'Orió és una variable eruptiva —catalogada com a variable FU Orionis— que va entrar en erupció a la fi de 2003. Va ser llavors quan va aparèixer la nebulosa de reflexió; l'estel i la nebulosa van romandre brillants durant aproximadament 18 mesos abans d'atenuar-se ràpidament en un període de sis mesos. Actualment en V1647 Orionis se segueix produint acreció de material circumestel·lar, encara que és gairebé òpticament invisible. La seva lluminositat d'acreció és 4 vegades major que la lluminositat solar i el ritme d'acreció de massa —dins del període d'estudi, febrer de 2007— és de 1,0 x 10$^{-6}$ masses solars per any. La taxa d'acumulació de material durant l'explosió deu haver estat considerablement major que aquest valor.

## Referències

* ↑ «The 78th name-list of variable stars» (en anglès). Information Bulletin on Variable Stars, 8-2006, pàg. 1–45.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «V* V1647 Ori -- Variable Star of Orion Type» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 18 maig 2021].
* 1 2 3 Aspin, Colin; Beck, Tracy L.; Reipurth, Bo «V1647 Orionis: One Year Into Quiescence». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 423-440.
* ↑ «NAME MCNEIL NEBULA -- Reflection Nebula» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 18 maig 2021].
* ↑ «V1647 Orionis» (en anglès). VizieR - Catàleg General d'Estrelles Variables. [Consulta: 18 maig 2021].
# Ring Lardner

Ring Lardner (Niles, 6 de març de 1885 - East Hampton, 25 de setembre de 1933) va ser un columnista esportiu nord-americà i escriptor de contes, conegut sobretot pels seus escrits satírics sobre esports, el matrimoni i el teatre.
Els seus contemporanis Ernest Hemingway, Virginia Woolf i F. Scott Fitzgerald professaven una gran admiració per la seva escriptura i l'autor John O'Hara li atribuïa directament la seva comprensió del diàleg.

## Llegat

Els llibres de Lardner van ser publicats per Maxwell Perkins, que també va editar els contemporanis més importants de Lardner, inclòs Fitzgerald que, a diferència de Hemingway, també es va fer amic de Lardner. Tot i que Lardner tenia poca consideració pels seus contes, no en guardava exemplars i va haver d’obtenir còpia de les revistes que els havien publicat per compilar un llibre, va influir en diversos dels seus companys més famosos:
* En alguns aspectes, Lardner va ser el model del tràgic personatge Abe North de l'última novel·la acabada de Fitzgerald, Tender Is the Night (Tendra és la nit).
* Lardner també va influir en Ernest Hemingway, que de vegades va escriure articles per al seu diari de secundària usant el pseudònim Ring Lardner, Jr.
* El do de Lardner per al diàleg va influir molt en l'escriptor John O'Hara, que va dir que llegint Lardner va aprendre "que si anotaves el discurs tal com es parla realment, produeixes autèntics personatges, i també passa el contrari: si els teus personatges no parlen com la gent no són bons personatges" i va afegir, "és l'atribut que més falta als escriptors nord-americans i gairebé totalment absent en els britànics".

## Referències

* ↑ The Only Thing That Counts: The Ernest Hemingway - Maxwell Perkins Correspondence. Scribner, 1996.
* ↑ Berg, A. Scott. Max Perkins, Editor of Genius. New American Library, 1978, p. 77. ISBN 978-0-399-58483-1.
* ↑ Gelfant, Blanche H. (and Lawrence Graver) (2004) The Columbia Companion to the Twentieth-century American Short Story, Columbia University Press. (See Ring Lardner, p.322)
* ↑ «Lardner Connections: Fitzgerald, Hemingway, Leyner, McMillan, Newman». tridget.com, 18-03-2006.
* ↑ O'Hara, 1952, foreword to Appointment in Samarra, The Modern Library, 1994.
# Cicle de Cassana

El Cicle de Cassana és una trilogia de novel·les de l'escriptor castellut Enric Valor i Vives. Els llibres que conformen aquesta trilogia són Sense la terra promesa (València: Prometeo, 1980); Temps de batuda (València: Fernando Torres, 1983) i Enllà de l'horitzó (València: Tàndem, 1991, en edició conjunta amb les altres dues novel·les).
Amb estil gairebé melodramàtic, aquesta trilogia està ambientat al poble imaginari de Cassana, al sud del País Valencià, en un paisatge de muntanyes i de relacions socials marcades pel feudalisme i la tradició. El Cicle de Cassana és considerada la més important producció novel·lística d'Enric Valor, i molt significativa dins la literatura en català.

## Referències

* ↑ «Enric Valor (obra)». Enric Valor. Barcelona: Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* ↑ Aznar Soler, Manuel. Escritores, editoriales y revistas del exilio republicano de 193. Espanya: Editorial Renacimiento, 2006. ISBN 8484722880.
# Eucles de Rodes

Eucles (en grec antic: Εὐκλῆς) fou un esportista de l'antiga Grècia, fill de Cal·líanax i Cal·lipatira, la filla de Diàgores de Ialisos i, per tant, pertanyia a la família dels eràtides o diagòrides.
Va obtenir una victòria en el pugilat als Jocs Olímpics, però l'any no és segur. A Olímpia tenia una estàtua, obra de Naucides. Píndar l'anomena Eucló, i el fa nebot de Cal·lipatira.

## Referències

* ↑ 1.Eucles of Rodhes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 75
# Amparo Piquer Carbonell

Amparo Piquer Carbonell (Rafelbunyol, 1981) és una política valenciana, secretària general de Més - Compromís des de 2023.
Comença militant al Bloc Jove, branca juvenil del Bloc Nacionalista Valencià (BLOC) que després del congrés de 2021 va passar a ser Més - Compromís. Piquer ha format part de les diferents executives i òrgans de decisió intern del partit. L'any 2016 esdevé secretària d'organització del BLOC de la mà d'Àgueda Micó, líder del partit. La va substituir el setembre de 2023 després que aquesta renunciés a la secretaria general per ser incompatible amb el càrrec de diputada al Congrés espanyol. Amparo Piquer va assumir la direcció del partit de forma interina fins a la celebració del congrés del partit previst per a 2024.

## Referències

* ↑ «Amparo Piquer, una antiga militant de base que aspira a liderar Compromís» (en catalan), 09-10-2023. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ «Amparo Piquer: "Volem fer valdre els nostres dos vots a Madrid per marcar l'agenda valenciana"». [Consulta: 17 setembre 2023].
# Cala Mondragó

Cala Mondragó, també coneguda com a Sa Font de n'Alis, es troba al Parc Natural de Mondragó al terme municipal de Santanyí, Mallorca. És una de les platges amb més encant de l'illa de Mallorca per les seves aigües cristal·lines i poc profundes.
La cala de Mondragó es troba, igual que s'Amarador i es Borgit, dins el parc Natural de Mondragó, que va ser declarat com a tal l'any 1992. Per tant, s'ha frenat un poc la urbanització a aquesta zona, malgrat els hotels i les propietats privades que hi ha, que són prèvies a la declaració de parc natural. Això ha fet que Mondragó sigui una de les poques platges fàcilment accessibles que no estan urbanitzades.Actualment és una de les 72 platges de Mallorca amb bandera blava.

## Fauna i flora

Uns dels principal motius perquè va ser declarat parc natural és que serveix de refugi a nombroses aus migratories del nord d'Europa que van cap a Àfrica als mesos d'hivern.
La vegetació a aquesta zona és abundant i variada, com la gàrriga, el sabinar costaner, les zones humides o la vegetació dunar són alguns exemples de la vegetació que hi ha dispersa per tot el parc.

## Accés

Es pot accedir a aquesta platja amb cotxe o amb el servei regular d'autobús, al mesos d'estiu.Té dos aparcaments, un al punt d'informació i l'altre a primera línia de platja.

## Serveis

La platja de Cala Mondragó disposa de dos bars, servei de busos, tren turístic, per arribar als poblets més propers, lloguer d'hamaques i velomars, a més de tenir una petita tenda prop de la platja. Hi ha una zona amb taules de càmping i dos hotels a menys de 50 metres de la platja.

## Enllaços externs

* Cala Mondragó a mallorcaweb.com
# X-Wing (simulador)

X-Wing és el primer videojoc de simulació espacial inspirat en la franquícia de Star Wars per a PC. X-Wing va ser l'inici d'una sèrie de videojocs de simulació de combat espacial composta per X-Wing, TIE Fighter, X-Wing vs. TIE Fighter y X-Wing Alliance.
El videojoc pren el seu nom de l'X-wing, un dels caces emprats per l'Aliança Rebel per lluitar contra l'Imperi Galàctic a l'univers de Star Wars.
Aquest primer lliurament de la sèrie va ser publicat el 1993 per l'empresa de videojocs de Lucasfilm (empresa de George Lucas, director, escriptor i productor de la saga de pel·lícules de Star Wars).
El joc oferia un sistema de combat en 3D, seguint les particulars lleis físiques de les pel·lícules de Star Wars —so a l'espai, viatges d'anys llum de distància en qüestió de minuts, moviment de les naus espacials no realista. El jugador es dedicava a portar a terme missions que contribuïen a una trama general que es recolzava en seqüències cinemàtiques per aconseguir mantenir interessat al jugador.
El joc no pretenia ser realment un simulador en el sentit més estricte de la paraula, sinó que el seu objectiu és traslladar la sensació dels combats en les pel·lícules a l'ordinador personal. Les naus se'n comporten més com a versions futuristes d'aeroplans de la Segona Guerra Mundial —amb els components de ciència-ficció lògics per a l'ambient del qual tracta— que com veritables naus espacials. Els principals creadors del joc, Lawrence Holland i Edward Kilham, són responsables de l'anterior sèrie de simuladors de combat ambientats a la Segona Guerra Mundial de títols com Their Finest Hour, o Secret Weapons of the Luftwaffe.
El joc incorporava un reeixit sistema de so, iMUSE, que permetia que la música ambiental respongués a la situació actual i accions del pilot. Així, el jugador podia saber per la música si acabaven d'arribar reforços enemics o si el seu objectiu havia estat destruït.
El joc va aparèixer per primera vegada per a PC amb MS-DOS en versió disquet. Després de l'èxit, es van publicar dues expansions de missions i naus. Posteriorment es va publicar una recopilació per a Apple Macintosh, i per a PC en CD-ROM amb el sistema gràfic lleugerament millorat i les expansions integrades.
Amb l'aparició de Windows 95 es va publicar una última versió compatible amb aquest sistema operatiu, amb un sistema gràfic que ara incorporava textures, alta resolució i música de CD —malauradament aquesta edició mancava de la interessant iMUSE.
El joc està descatalogat i l'última versió ja tot just és compatible amb els últims sistemes operatius com Windows XP, encara que es pot fer funcionar acceptablement amb uns certs consells tècnics o utilitzant emuladors de MS-DOScom DOSBox.

## Enllaços externs

* Totally Games
* LucasArts
# James Bond III

James Bond III (nascut el 1966) és un actor i cineasta conegut per escriure, dirigir, produir i protagonitzar la pel·lícula de terror de 1990 Def by Temptation, a més de protagonitzar el pel·lícules de televisió The Sky Is Grey (1980), Booker (1984) i Go Tell It on the Mountain (1985).

## Primers anys i carrera professional

Bond va néixer a Harlem, Nova York, l'any 1966. Després d'interpretar un proxeneta en una obra de teatre escolar als 8 anys, els seus pares van trobar un agent de talents, cosa que el va portar a guanyar un paper com a Doc, un dels protagonistes preadolescents de la sèrie de televisió de la NBC The Red Hand Gang.

## Filmografia parcial
### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1977 | The Love Boat | Theodore Dennison Jr. | Episodi: "Lost and Found/The Understudy/Married Singles" |
| 1977 | The Red Hand Gang | Doc | 12 episodis |
| 1978–1980 | The Waltons | Josh Foster | 2 episodis |
| 1979 | Wonder Woman | T. Burton Phipps III | Episodi: "The Man Who Could Not Die" |
| 1980 | Vegas | Joey | Episodi: "The Hunter Hunted" |
| 1980 | The Sky Is Gray | James | Telefilm |
| 1981 | B. J. and the Bear | Louis | Episodi: "Beauties and the Beasts" |
| 1981 | ABC Afterschool Special | Joel Garth | Episodi: "The Color of Friendship" |
| 1985 | Go Tell It on the Mountain | John | Telefilm |

### Cinema

| Any | Títol | Paper | Notes | Ref(s) |
| 1979 | The Fish That Saved Pittsburgh | Tyrone Millman | | |
| 1990 | Def by Temptation | Joel Garth | També guionista, director, i productor | |

## Referències

* ↑ Reid, Mark A. Black Lenses, Black Voices: African American Film Now. Rowman & Littlefield Publishers, 2005, p. 64. ISBN 978-0-7425-2641-9.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Donalson, Melvin. Black Directors in Hollywood. University of Texas Press, 2003, p. 256. ISBN 978-0292701793.
* 1 2 «The TV Kids». Ebony. XXXVII (5). March 1982: 88. ISSN 0012-9011.
* 1 2 3 Moline, Karen (September 3, 1990). «Bond—James Bond (III)». New York 23 (34): 14. ISSN 0028-7369.
# Valls de la Fenolleda

Les Valls de la Fenolleda, o senzillament les Valls, és una de les tres subcomarques de la Fenolleda. Correspon amb la conca alta de la ribera de Bolzana, de Sant Pau de Fenollet cap a l'oest; a l'est de Sant Pau, forma una estreta llenca de terreny al voltant de la ribera de Maurí que forma una frontera entre les subcomarques de les Corberes al nord i l'Altiplà de Sornià al sud. Inclou l'eixampla de la ribera a Maurí i al nord del municipi de les Planeses, el poble del qual és situat a l'Altiplà, desemboca en la plana del Rosselló. Atès que les Fenolledes geogràfica i històrica són més grans que l'actual comarca, abastant una part de l'Aude que correspon encara a l'alta vall de l'Aglí (Vall de Santa Creu), aquesta subcomarca natural té el seu límit natural al cim del Dormidor, al País de Sault, i incorpora el municipis de la vall: Montfort, Ginclar, Salvesines i la Pradella-Puillorenç. Tots els municipis que en formen part són de parla occitana.
| Municipi | Habitants |
| Caudiers de Fenollet | 598 |
| Ginclar | 43 |
| Maurí | 850 |
| Montfort | 65 |
| La Pradella-Puillorenç | 236 |
| Prunyanes | 69 |
| Salvesines | 108 |
| Sant Pau de Fenollet | 1.858 |

## Referències

* ↑ «Valls de la Fenolleda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Zorita (mineral)

La zorita és un mineral de la classe dels inosilicats, i dins d'aquesta pertany a l'anomenat “grup de la xonotlita". Va ser descoberta l'any 1972 en el massís de Lovozero, del óblast de Múrmansk (Rússia), sent nomenada així del rus zoria, que significa "resplendor rosada del cel a l'alba".
Un sinònim és la seva clau: IMA1972-011.

## Característiques químiques

És un silicat hidratat i hidroxilat de sodi i titani. L'estructura molecular és d'inosilicat amfíbol amb dobles cadenes de tetraedres de sílice (SiO4), que estan units per cations titani en una estructura de tres dimensions, una estructura idèntica a la qual es troba en la haineaultita —l'anàleg amb calci de la zorita—, la ``chivruaiïta ++ —el seu anàleg amb niobi— i en el MTS-4 —zorita sintètica.
A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses: niobi, zirconi, ferro, tàntal, manganès, magnesi, calci, potassi, fluor, carboni i fòsfor.

## Formació i jaciments

Apareix emplenat les parets de fractures i cavitats de roques pegmatites alcalines amb nefelina.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: nefelina, egirina, mountainita, natrolita o raita.

## Referències

* ↑ «Zorite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Raite and zorite - new minerals from the Lovozero Tundra» (en rus). Zapiski Vsesoyuznogo Mineralogicheskogo Obshchestva, 102, 1, 1973, pàg. 54-62.
* ↑ Men'shikov et al. (2006) "Chivruaiite, Ca₄(Ti,Nb)₅[(Si₆O$_{17}$)₂|(OH,O)₅]·13-14H₂O, a new mineral from hydrothermal veins of Khibiny and Lovozero alkaline massifs».
* Zorita, mindat.org.
* Zorita, webmineral.com.
* Manual de zorita, Mineral Data Publishing.