OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lisa Çalan

Lisa Çalan és una actriu, guionista, directora de cinema i directora artística kurda, membre de l'Acadèmia de Cinema de l'Orient Mitjà.
Al llarg de la seva trajectòria ha realitzat un curtmetratge i ha participat en diversos llargmetratges, documentals i projectes de sèries de televisió. L'artista va perdre les dues cames en l'atemptat d'Amed de 2015, en el qual una persona vinculada a Estat Islàmic va fer esclatar una bomba en un acte polític del Partit Democràtic del Poble (HDP), realitzat el 5 de juny a la ciutat d'Amed, i va provocar 5 morts i més de 100 ferits. Per aquest motiu, va viure a Ankara durant dos anys, va rebre tractament a Alemanya i mirar d'operar.se d'implants a Austràlia. Al cap de tres anys, la sol·licitud d'intervenció va ser acceptada. Es va graduar a l'Acadèmia de Cinema Aram Tigran d'Amed. L'any 2016 va treballar per a l'Ajuntament d'Amed a partir d'un contracte amb el departament de Cultura i Afers Socials del municipi. L'entitat municipal li va rescindir el contracte després que «s'ha determinat que Çalan no va venir a treballar durant 45 dies entre el 2 de setembre i el 16 d'octubre sense excusa». També va treballar a l'Acadèmia de Cinema de l'Orient Mitjà d'Amed i va participar en diversos festivals de cinema com a guionista. L'any 2014 va dirigir la pel·lícula Zimanê Çîya ("La llengua de les muntanyes"), que posa l'accent en l'assimilació i les prohibicions de la llengua kurda. També va participar l'any 2015 com a actriu a la pel·lícula Vesarti ("Confidencial"), de la qual també en va ser la directora artística.

## Filmografia

* Zimanê Çîya ("La llengua de les muntanyes"), com a guionista i directora de cinema
* Veşarti ("Confidencial"), com a actriu i directora artística
* Bermayî ("Resta"), com a actriu i directora artística
* Defet ("Quadern"), com a directora artística
* Nisêbîna Colorîn ("El color de Nusaybin"), com a ajudant de direcció
* Dengê Kolanan ("Veu del carrer"), com a director d'edició

## Referències

* 1 2 «Lisa film çekmeye devam edecek» (en turc). Arxivat de l'original el 23 març 2016. [Consulta: 8 març 2016].
* ↑ «HDP saldırısında bacaklarını kaybeden Lisa: Direnen halkın çocuğuyum» (en turc). Birgun.net. Arxivat de l'original el 11 març 2016. [Consulta: 7 març 2016].
* ↑ Choahan, Neelima. «Islamic State bomb survivor hopes to walk again after surgery in Australia» (en anglès). TheAge.com.au, 18-12-2017. [Consulta: 20 setembre 2021].
* ↑ «Boşluk ağrıyor» (en turc). Birartibir.org. [Consulta: 20 setembre 2021].
* ↑ «Lisa’nın eli ayağı olmak» (en turc). Arxivat de l'original el 22 novembre 2015. [Consulta: 8 març 2016].
* 1 2 3 Kamer, Hatice. «Lisa Çalan: 2015'teki HDP mitingine bombalı saldırıda iki bacağını kaybeden Lisa Çalan'ın Diyarbakır Büyükşehir Belediyesi'ndeki işine son verildi» (en turc). BBC.com, 08-01-2020. [Consulta: 26 setembre 2021].
# 7 raons per fugir

7 raons per fugir és una pel·lícula catalana de comèdia negra estrenada l'abril del 2019. Dirigida per Esteve Soler, Gerard Quinto i David Torras, explica set històries independents sobre visions surrealistes d'una societat disfuncional.

## Argument

Un matrimoni que intenta "avortar" el seu fill adult. Una parella a la qual se li presenta el tercer món a casa. Una escala de veïns que no recorden que va després del sis. Un agent immobiliari que intenta vendre un pis amb possibilitats, però amb l'antic inquilí penjant del llum. Un matrimoni de bé amb 700 esclaus treballant sota terra. Un home atropellat i una dona que creu que no val la pena trucar a l'ambulància. Una parella a punt de donar-se el "sí, vull", fins que la mort els separi.

## Repartiment

El repartiment del film està format per Emma Suárez, Jordi Sánchez, Sergi López, Àlex Brendemühl, Aina Clotet, David Verdaguer, Vicky Peña, Alain Hernández, Lola Dueñas, Francesc Orella, Pepe Viyuela, Manuel Solo, Ramon Fontserè, Àgata Roca, Núria Gago, Borja Espinosa, Pol López, Rosa Cadafalch i Albert Ribalta.

## Premis

Llista de premis i nominacions :
| Any | Premi | Categoria | Destinatari | Resultat |
| 2020 | XII Premis Gaudí | Premi del públic | 7 raons per fugir | Guanyador |
| 2020 | XII Premis Gaudí | Millor pel·lícula en llengua catalana | 7 raons per fugir | Nominat |
| 2020 | XII Premis Gaudí | Millor direcció de producció | Aritz Cirbián i Albert Molins | Nominat |
| 2020 | XII Premis Gaudí | Millor actriu secundària | Aina Clotet | Nominat |

## Referències

* ↑ «Les estrenes: ‘7 raons per fugir’, una comèdia surrealista amb Sergi López i Francesc Orella». VilaWeb, 04-04-2019.
* ↑ «La manresana «7 raons per fugir» s'endú el premi del públic en la gala dels Gaudí». Regió7, 20-01-2020.
# Any de Gràcia

Any de Gràcia és una pel·lícula catalana de 2011 dirigida per Ventura Pons i coescrita amb Jaume Cuspinera i Carme Morell, estrenada l'any 2012. La banda sonora compta amb diversos grups contemporanis de música en català. L'any 2013 la pel·lícula va ser nominada al Gaudí al millor vestuari, per a Elena Ballester.

## Argument

Un noi d'una família desestructurada se'n va a viure a casa d'una dona gran malcarada a la Vila de Gràcia, Barcelona, amb qui té una relació complicada per les diferents maneres de veure el món.

## Repartiment

* Rosa Maria Sardà: Gràcia
* Oriol Pla: David
* Santi Millán: Pere
* Amparo Moreno: Enriqueta
* Diana Gómez: Noa
* Ricard Farré: Marçal
* Lluís Xavier Villanueva: pare
* Àlex Maruny: Sergi
* Núria Feliu: Paquita

## Promoció

Per a la promoció de la pel·lícula es va enregistrar un lipdub pels carrers de la Vila de Gràcia amb la cançó «Natura morta» de Mazoni, interpretada per l'autor i els principals actors i actrius del film.

## Referències

* ↑ «Ventura Pons torna a la comèdia i al barri de Gràcia». Diari Ara, 21-02-2012.
* ↑ «Ventura Pons torna a la comèdia amb 'Any de Gràcia'». VilaWeb, 02-03-2012.
* ↑ «'Any de Gràcia': La Gràcia de Gràcia» (en castellà). La Vanguardia, 02-03-2012.
* ↑ «Ventura Pons: "M'he sentit molt sol defensant el cinema català"». Diari Ara, 02-03-2012.
* 1 2 «'Lipdub' de la pel·lícula 'Any de Gràcia', amb la 'Natura morta' dels Mazoni». Diari Ara, 06-02-2012.
* ↑ Nominacions i premis a IMDb

## Enllaços externs

* Any de Gràcia - Lloc web oficial
* Any de Gràcia a CatalanFilmsDB
* Any de Gràcia a Goitaquèfanara.cat
# Boom boom

Boom boom és una comèdia romàntica catalana dirigida per Rosa Vergés i Coma, la seva opera prima, i estrenada al cinema el 8 de juny de 1990 com a coproducció entre la Generalitat de Catalunya i la Comunitat Francesa de Bèlgica ambientada a Barcelona, protagonitzada per l'actriu i cantant francesa Viktor Lazlo i Sergi Mateu. Ha estat doblada al català i emesa per TV3 el 6 d'octubre de 1993.

## Argument

La dentista Sofia i el sabater Tristan, ambdós víctimes d'un desengany amorós, viuen al mateix edifici però ni es coneixen ni s'han vist. Gràcies a Àngel, un amic de Sofia, Tristan i Sofia es coneixen i després de prendre un "bloody Mary" ambdós obliden la seva promesa de no tornar-se a enamorar-se mai més.

## Repartiment

* Viktor Lazlo - Sofia
* Sergi Mateu - Tristan
* Fernando Guillén Cuervo - Àngel
* Àngels Gonyalons - Eva
* Pepe Rubianes - Alfredo
* Pepa López - Marta
* Àngel Jové - Mauricio
* Bernadette Lafont - Alexandra
* Gemma Cuervo - mare de Àngel
* Conrado San Martín - Sr. Amat
* Francesc Orella - Ramon

## Premis

* Goya al millor director novell (1990)
* Fotogramas de Plata a la millor pel·lícula espanyola 1990

## Referències

* ↑ Rosa Vergés presenta Boom Boom dins el III Cicle de Cinema en Català de Sabadell, vilaweb, 5 de novembre de 2002
* ↑ Rosa Vergés. Su primera película se estrena de manera simultánea en Europa, El País, 16 de maig de 1990
* ↑ Boom boom a esadir.cat
* ↑ El cicle dedicat a Rosa Vergés: "Boom boom", ccmat.cat
* ↑ Boom boom al web dels Premis Goya
* ↑ '¡Atame!', 'Innisfree' y 'Boom boom', premios Fotogramas de Plata, El País, 12 de febrer de 1991
# Carícies

Carícies és una pel·lícula catalana dirigida per Ventura Pons i estrenada el 1997. Basada en «Reigen» («La ronda») d'Arthur Schnitzler, parla de temes com les relacions de parella o de família a través de personatges que s'enfronten a sentiments intensos que no aconsegueixen materialitzar-se en carícies.

## Argument

Barcelona serveix d'escenari dels onze diàlegs i discussions en els quals els successius personatges descobreixen episodis de les seves vides, les seves pors, desitjos i frustracions. Comença amb la violenta baralla d'un matrimoni. A continuació la dona es troba amb la seva mare que està començant a sentir la senilitat i es posen d'acord que és millor internar-la en una residència d'avis. Allà li explica la seva companya d'habitació lesbiana com es va quedar embarassada sent jove. Després la companya visitarà el seu germà que és un sense llar pertorbat que l'odia per haver-se embolicat amb la seva esposa en el passat. Després de la trobada el captaire és atracat per un jove drogoaddicte. Posteriorment, el noi que viu en l'ombra del seu germà mort parla amb el seu pare amb el qual sembla tenir una estranya relació. Més tard el pare trenca amb la seva amant a l'estació de tren. Ella visitarà el seu pare amb qui no s'entén. I el pare després té una trobada amb el seu jove amant, després de la qual el jove soparà amb la seva mare. Es tanca el cicle quan el veí, el marit de la primera escena ve a demanar-li una mica d'oli i la mare li cura les ferides de la baralla.

## Repartiment

* David Selvas: Home jove
* Laura Conejero: Dona jove
* Julieta Serrano: Dona gran
* Montserrat Salvador: Dona vella
* Agustín González: Home vell
* Naím Thomas: Nen
* Sergi López: Home
* Mercè Pons: Noia
* Jordi Dauder: Home gran
* Roger Coma: Noi
* Rosa Maria Sardà: Dona

## Crítica

* Té una bellesa estàtica de cinema experimental"
* "11 històries d'amor, desamor i simple afecte. Tan irregular com vibrant, tan inaudita com vivificadora

## Referències

* ↑ «Caresses, overview» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ «Caresses, cast» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ Weinrichter, Antonio Cinemanía.
* ↑ Martínez, Luis El País.

## Enllaços externs

* Fitxa de la pel·lícula, a VenturaPons Arxivat 2006-12-05 a Wayback Machine.
# Els dies que vindran

Els dies que vindran és un film de gènere romàntic i dramàtic en llengua catalana estrenat el 2019. És el tercer llargmetratge dirigit per Carlos Marqués-Marcet i és protagonitzat per David Verdaguer i Maria Rodríguez Soto. Va ser la pel·lícula en versió original en català més vista del 2019.

## Argument

Vir, 30 anys i Lluís de 32, fa només un any que surten junts, quan la Vir descobreix que està embarassada. Durant nou mesos, seguirem l'aventura d'aquesta jove parella, el gir enorme que farà la seva vida, les seves pors, alegries, les seves expectatives i les realitats que, durant l'embaràs, sorgeixen davant d'ells.
Filmada al llarg dels nou mesos de gestació real de l'actriu Maria Rodríguez Soto, qui té per parella en la vida real David Verdaguer, coprotagonista del film, Els dies que vindran és el relat minuciós del procés d'aprendre a ser tres quan no s'ha tingut el temps d'aprendre a ser dos, explorant la dificultat de compartir amb l'altre aquesta experiència profundament transformadora.

## Estrena

L'estrena mundial va ser en el Festival Internacional de Cinema de Rotterdam (IFFR), a la secció Tiger Competition. A Espanya es va estrenar en el Festival de Màlaga, seleccionada en competició oficial. S'estrenà a les sales de cinema el 28 de juny de 2019.

## Premis

* 2019: Bisnaga d'Or a la millor pel·lícula en el Festival de Màlaga
* 2019: Bisnaga de Plata en el Festival de Màlaga a Carlos Marqués-Marcet, millor director
* 2019: Bisnaga de Plata en el Festival de Màlaga a Maria Rodríguez Soto, millor actriu
* Premis Gaudí de 2020:
| Categoria | Nominat/Guanyador | Resultat |
| Millor pel·lícula en llengua catalana | Els dies que vindran | Guanyadora |
| Millor direcció | Carlos Marqués-Marcet | Nominat |
| Millor guió | Carlos Marqués-Marcet, Clara Roquet i Coral Cruz | Nominats |
| Millor actriu | Maria Rodríguez Soto | Guanyadora |
| Millor actor | David Verdaguer | Nominat |
| Millor direcció de producció | Sergi Moreno, Tono Folguera i Mayca Sanz | Nominats |
| Millor direcció artística | Ana Pons-Formosa | Nominada |
| Millor muntatge | Ana Pfaff, Carlos Marques-Marcet i Oscar de Gispert | Guanyadors |
| Millor fotografia | Àlex García | Nominat |
| Millor so | Diego Casares, Borja Barrera, Jonathan Darch i Dani Zacarias | Nominats |

## Referències

* 1 2 3 «La pel·lícula "Els dies que vindran", amb participació de TV3, s'estrena als cinemes». CCMA, 27-06-2019.
* ↑ Serra, Laura «El català fa rècord al cinema tot i que no arriba al 6% d'espectadors». Ara, 13-12-2022 [Consulta: 17 desembre 2022].
* ↑ «Dar a luz un bebé y una película: “El único límite fue no grabar mi parto”» (en castellà). , 31-01-2019.
* ↑ «Els dies que vindran» (en anglès). IFFR, 10-01-2019.
* ↑ «Els dies que vindran». Festival de Málaga Cine en Español. [Consulta: 13 març 2019].
* ↑ ««Els dies que vindran» triomfa al Festival de Màlaga amb la Biznaga d´or al millor film». Diari de Girona, 23-03-2019.

## Enllaços externs

* Els dies que vindran - Lloc web oficial
* Tràiler d'Els dies que vindran
* Els dies que vindran a Goita què fan, ara!
# El fred que crema

El fred que crema és una pel·lícula catalano-andorrana del 2022 dirigida per Santi Trullenque. És un thriller històric ambientat a Andorra durant la Segona Guerra Mundial en el context de la fugida de jueus a través del principat mitjançant la figura dels passadors. És protagonitzat per Greta Fernández, Roger Casamajor, Adrià Collado, Pedro Casablanc i Daniel Horvath. Es va estrenar al BCN Film Fest l'abril del 2022 i va ser el film inaugural del FIC-CAT 2022. Va arribar als cinemes el 20 de gener de 2023.

## Argument

L'acció se situa a Andorra l'hivern del 1943. Els matemàtics polonesos Marian Rejewski i Henryk Zygalski, jueus, fugen de la França de Vichy tot passant per Andorra. A Sispony, un matrimoni de joves pagesos format per la Sara i l'Antoni els ofereix refugi, a la vegada que afloren contradiccions i rancúnies passades.

## Repartiment

* Greta Fernández com a Sara
* Roger Casamajor com a Antoni
* Adrià Collado com a Joan
* Pedro Casablanc com a Serafí
* Daniel Horvath com a Lars
* Florin Opritescu com a Teaser

## Història

El fred que crema parteix de l'obra de teatre Fred, escrita per Agustí Franch amb la intenció de fer un text sobre passadors, que va guanyar el premi 50è Aniversari Crèdit Andorrà el 2014. Franch escrigué el guió del film.
El rodatge va començar el 9 de març del 2020 a Andorra i de seguida va quedar interromput per la pandèmia de COVID-19. Per al paper de Sara havien previst Aida Folch, però l'aturada en provocà la substitució per Greta Fernández. La producció va costar vora 1.200.000 euros, que va aportar principalment l'Institut Català de les Empreses Culturals, a més de Televisió de Catalunya i el Govern d'Andorra.
Ha sigut anunciada com a candidata a la nominació de millor pel·lícula per la XVa edició dels Premis Gaudí.

## Referències

* 1 2 «Satisfacció majúscula en la premiere mundial d'«El fred que crema» d'Agustí Franch al BCN Film Fest». Nació Digital, 28-04-2022.
* 1 2 «‘El fred que crema’: quan el mal trepitja la neu d’Andorra». El Temps, 13-05-2022.
* ↑ TV3. «Greta Fernández, la combativa protagonista del nou cartell d'"El fred que crema"», 17-11-2022. [Consulta: 19 novembre 2022].
# Fill de Caín

Fill de Caín és una pel·lícula catalana dirigida per Jesús Monllaó, estrenada el 2013. La pel·lícula és una adaptació de la novel·la Querido Caín (Estimat Caín) d'Ignacio García-Valiño. Va ser rodada en català i castellà.

## Argument

Nico Albert (David Solans) és un adolescent molt intel·ligent, obsessiu, aficionat als escacs, i amb problemes de relació interpersonal. Els seus pares (José Coronado i Maria Molins), amb la intenció de millorar les habilitats socials del seu fill, es posen en contacte amb el psicòleg infantil Julio Beltrán (Julio Manrique), també aficionat als escacs, que intentarà desfer l'entrellat de la família Albert.

## Repartiment

| Actor / actriu original | Personatge fictici |
| David Solans | Nico Albert |
| José Coronado | Carlos Albert |
| Julio Manrique | Julio Beltrán |
| Maria Molins | Coral Folch |
| Abril García | Laura |
| Jack Taylor | Andrew Holsteter |
| Helena de la Torre | Diana |
| Mercè Rovira | Patrícia Beltrán |

## Premis i nominacions
### Premis

* 2013: Festival de Màlaga, secció oficial de llargmetratges a concurs

### Nominacions

* 2014: 8 nominacions als Premis Gaudí
** Millor pel·lícula en llengua catalana
** Millor actor principal per David Solans
** Millor actriu secundària per Maria Molins
** Millor actor secundari per José Coronado
** Millor muntatge per Bernat Aragonés
** Millor so directe per Albert Manera, Isaac Bonfill, Óscar Grau i Marc Orts
** Millor vestuari per Núria Anglada
** Millor direcció de producció per Iván Mas

## Recepció

La pel·lícula va rebre bones crítiques. Andrea Bermejo, de Cinemania, va dir que En cap moment deixa d'esglaiar la foscor que projecta el jove David Solans i, mentre es manté la intriga, és entretingut imaginar totes les possibles jugades.

## Referències

* ↑ «Crítica de la película 'Hijo de Caín' por Lluís Bonet» (en castellà). La Vanguardia, 31-05-2013. [Consulta: 1r octubre 2024].
* ↑ Kataryniuk, Diego. «José Coronado es el actor de moda» (en castellà). Interesarte, 04-06-2013. Arxivat de l'original el 22 octubre 2014. [Consulta: 1r octubre 2024].
* ↑ «Cartelera de Cine EL PAÍS» (en castellà). [Consulta: 1r octubre 2024].

## Enllaços externs

* Fill de Caín - Lloc web oficial Arxivat 16-3-2016 a Wayback Machine.
# La dona il·legal

La dona il·legal és una pel·lícula catalana del 2020 dirigida per Ramon Térmens. És un thriller social que denuncia els centres d'internament d'estrangers (CIE) i el racisme institucional. Es va estrenar als cinemes l'11 de desembre del 2020. Posteriorment, la plataforma de reproducció en línia Netflix en va adquirir els drets mundials i la va estrenar l'11 de maig de 2021. És principalment en castellà amb algunes escenes en català.

## Argument

Fernando Vila és un advocat d'immigració que accepta un cas aparentment senzill: evitar la deportació d'una jove kosovar, Zita Krasniqi. Tot canvia quan la noia apareix morta al CIE i les autoritats declaren que s'ha suïcidat. Fernando busca l'ajuda de l'única amiga de la víctima, Juliet Okoro, una dona immigrant nigeriana atrapada en una xarxa de prostitució. Mentre el Fernando prova d'aclarir els fets, troba la fèrria oposició del cap de policia Oriol Cadenas i aviat comença a descobrir la corrupció, els abusos sexuals i els «falsos suïcidis» que tenen lloc dins del sistema de deportacions de l'estat espanyol.

## Repartiment

* Daniel Faraldo com a Fernando Vila
* Yolanda Sey com a Juliet Okoro
* Isak Férriz com a Oriol Cadenas
* Montse German com a Rosa Puiggròs
* Raquel Camón com a Fàtima Jamed
* Adeline Flaun com a Mercy Okafor
* Boris Ruiz com a Enric Millar
* Gorca Lasaosa com a Jordi Puigmartí
* Àngels Bassas com a Carla
* Klaudia Dudova com a Zita Krasniqi
* Abdel Aziz el Mountassir com a Hussein
* Ahmad Alhamsho com a Samir
* Godeliv Van den Brandt com a Helen

## Producció

Ramon Térmens explicà que la idea per al film va sorgir després de conèixer un advocat d'immigració que li va explicar casos xocants als quals s'havia enfrontat. Després va contactar amb Daniel Faraldo, que a més de fer d'actor protagonista, també és guionista de la pel·lícula. El rodatge es va fer principalment a Lleida i a la Presó Model de Barcelona.

## Premis i nominacions
### Premis

* 2020. Millor llargmetratge de ficció per a La dona il·legal al Festival de l'Audiovisual Català 11è SomCinema.
* 2020. Premi del Públic al Festival Internacional de Cinema en Català Costa Daurada 13a edició.

### Nominacions

* 2020. Gaudí a la millor pel·lícula en llengua catalana per a Ramon Térmens.
* 2020. Gaudí al millor actor secundari per Abdel Aziz El Mountassir.

## Festivals

* 11è SomCinema Festival de l'Audiovisual Català
* Festival Internacional de Cinema en Català Costa Daurada 13a edició.

## Referències

* ↑ «‘La dona il·legal’, el film de denúncia contra els Guantánamo de l'estat espanyol». VilaWeb, 12-11-2020.
* ↑ «'La dona il·legal', una crida contra el racisme institucional». Diari Ara, 13-12-2020.
* ↑ «La denúncia social de Ramon Térmens, "La dona il·legal", amb participació de TV3, s'estrena als cinemes». CCMA, 10-12-2020.
# Les nenes no haurien de jugar a futbol

Les nenes no haurien de jugar a futbol és un telefilm dirigit per Sònia Sánchez segons un guió de Marta Buchaca. Gravada originalment en català, es va emetre per TV3 el 29 de novembre de 2015.

## Argument

Anna, una nena de 12 anys, Lídia, una dona d'uns 30 anys, i Josep, un home de 50 anys, aparentment sense parentiu entre ells, tenen un accident de trànsit mentre anaven en direcció a Sitges en el mateix vehicle. A la sala d'espera de l'hospital s'hi troben Toni, el xicot de Lídia, Sara, la filla de Josep, i la mare d'Anna, sense relació entre ells i sense entendre què feien tots tres en el mateix vehicle. Malgrat que inicialment es mostra un to amistós, aviat començaran les especulacions i fins i tot acusacions.

## Repartiment

* Sara Espígul ... Sara
* Àurea Márquez... Mare
* Roger Casamajor... Toni
* Lluïsa Castell ... Mare Sara
* Anna Cortés ... Nena
* Miquel Rañé ... Pare
* Anna Gonzalvo ... Lídia
* Roser Boladeras ... Infermera UVI
* Angie Rosales ... Infermera Pediatria
* Isabel Piera ... Infermera recepció
* David Matamoros ... Metge
* Eva Coll ... Mare hospital
* Gerard Piqué... Nen hospital

## Nominacions

Fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula per a televisió.

## Referències

* ↑ Les nenes no haurien de jugar a futbol a martabuchaca.com
* ↑ Les nenes no haurien de jugar a futbol a esadir.cat
* ↑ Les nenes no haurien de jugar a futbol al web de l'Acadèmia del Cinema

## Enllaços externs

* Les nenes no haurien de jugar a futbol a ccma.cat
# Monturiol, el senyor del mar

Monturiol, el senyor del mar és una pel·lícula catalana de Francesc Bellmunt, estrenada el 1993. Aquest biopic sobre la vida de Monturiolfou rodat a les localitats de Vilanova i la Geltrú, Sitges, Olèrdola, Vallcarca, Canet de Mar, Barcelona, Tarragona, Alcolea de Cinca (Osca), Port-Bou (Girona), Sofia, Plòvdiv, Kopristitza (Bulgària). Subvencionada pel Ministeri de Cultura i la Generalitat de Catalunya rebé el "Premio a los valores histórico-navales" a Cartagena (1993).

## Argument

En plena època romàntica, l'empordanès Narcís Monturiol va imaginar, com el seu contemporani Jules Verne, que era possible viatjar amb una nau pel fons del mar. El seu sentit pràctic li va fer veure que el seu somni es podia transformar en realitat i no va voler conformar-se amb una fantasia i va posar tota la seva tenacitat en aconseguir que el seu somni es convertís en realitat. Barcelona iniciava en aquells moments una etapa de creixement industrial i va acollir amb entusiasme la idea de construir un submarí per a la recerca de coral. Va ser un llarg camí el que va haver de recórrer Monturiol, gairebé tota una vida lliurada a la conquesta del fons del mar. Una balada sobre un heroi del seu temps, un català que va saber resoldre els principals enigmes de la navegació submarina a mitjans del segle xix.

## Música

Música: Manel Camp i Jordi Nogueras. Temes: "Icària" i "El senyor del mar", compostos i interpretats per Manel Camp. "Ictineus" i "Port de nit", compostos i interpretats per Jordi Nogueras. "Ball de l'Àliga", "Gloria a España" i "La Marsellesa", d'Anselm Clavé, aquesta darrera interpretada pels "Cors Clavé" i la "Banda de Joves Músics de Mollet del Vallès" Direcció de Coral i Banda: Enric Azuaga.

## Referències

* ↑ Crusells Valeta, Magí. Directores de cine en Cataluña: de la A a la Z (en castellà). Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona, 2009, p. 51. ISBN 8447533166.
* ↑ «Fragments del rodatge del film Monturiol, el senyor del mar de Francesc Bellmunt, 1993». [Consulta: 10 maig 2021].