OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kundy Paihama

Kundy Paihama (Quipungo, 9 de desembre de 1944 - Luanda, 24 de juliol de 2020) fou un general i polític angolès. Junt amb els seus companys "alts generals" João Maria de Sousa, Hélder Vieira Dias, Francisco Higino Carneiro, i Roberto Leal Monteiro, va ser un dels caps militars que ocuparen càrrecs ministerials per al Moviment Popular per l'Alliberament d'Angola, el partit polític que ha governat Angola des que va obtenir la seva independència de Portugal en 1975.
Va servir com a Ministre de Defensa d'Angola de 1999 a 2010. Posteriorment va ser ministre de Veterans de Guerra i des de 2003 era considerat un dels homes més rics d'Angola.
Paihama va ser el 18è candidat del Moviment Popular per l'Alliberament d'Angola (MPLA) a les eleccions legislatives d'Angola de 2008. Va obtenir un escó en aquestes eleccions, en les quals el MPLA va obtenir la majoria absoluta a l'Assemblea Nacional.
Kundy Paihama posseïa el 33,15% de les accions del Banco Angolano de Negócios e Comércio Arxivat 2016-02-01 a Wayback Machine.. En 2014 fou governador de la província de Huambo i en 2017 era governador de la província de Cunene.

## Referències

* ↑ Huambo: Biografia do general Kundi Paihama apresentada aos leitores da província Arxivat 2017-12-06 a Wayback Machine., ANGOP, 2 de setembre de 2015
* ↑ «AfricaFiles | Private security companies and a parallel State in Ango…» (en anglès), 16-07-2012. Arxivat de l'original el 2012-07-16. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ Saluda Presidente cubano a Ministro de Defensa de Angola, cubadebate, 17 de juny de 2009
* ↑ A Mansão de US $10 Milhões de Kundy Paihama, makaangola.org, 23 de juny de 2012
* 1 2 List of deputies elected in the 2008 election Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine., CNE website (portuguès)
* ↑ «Relatorio e contas/Annual report 2010» (en portuguese, english). Luanda, Angola: Banco Angolano de Negócios e Comércio, 30-08-2011. Arxivat de l'original el 2017-12-07. [Consulta: 5 desembre 2017]. p.117
* ↑ A Incompreensível Nomeação de Kundi Paihama, makaangola, 18 de març de 2014
* ↑ Aberta jornada alusiva aos 47º aniversário do Cunene Arxivat 2017-12-06 a Wayback Machine., web del govern de Cunene, 5 de juliol de 2017
# Premi Feroz a la millor actriu de repartiment d'una sèrie

El Premi Feroz a la millor actriu de repartiment d'una sèrie és un premi que s'entrega anualment, des del 2017, com a part dels Premis Feroz, creats per l'Associació d'Informadors Cinematogràfics d'Espanya.

## Guanyadores i nominades

| Edició | Any | Guanyador | Obra | Nominats |
| IV | 2017 | Belén Cuesta | Paquita Salas | Inma Cuevas, per Vis a vis Cecilia Freire, per Velvet Cayetana Guillén Cuervo, per El Ministerio del Tiempo Alba Flores, per Vis a vis |
| V | 2018 | Emma Suárez | La zona | Susana Abaitua, per Sé quién eres Alba Flores, per La casa de papel Cayetana Guillén Cuervo, per El Ministerio del Tiempo Ana Polvorosa, per Las chicas del cable |
| VI | 2019 | Anna Castillo | Arde Madrid | Belén Cuesta, per Paquita Salas Lidia San José, per Paquita Salas Debi Mazar, per Arde Madrid Fabiana García Lago, per Arde Madrid |
| VII | 2020 | Yolanda Ramos | Paquita Salas | Belén Cuesta, per Paquita Salas Celia Freijeiro, per Vida perfecta Alba Flores, per La casa de papel Aixa Villagrán, per Vida perfecta |
| VIII | 2021 | Loreto Mauleón | Patria | Susana Abaitua, per Patria Paca La Piraña, per Veneno Carmen Machi, per 30 monedas Macarena Gómez, per 30 monedas |

## Referències

* ↑ «Nominados a los Premios Feroz 2017 | Premios Feroz». , 01-12-2016 [Consulta: 1r desembre 2016]. Arxivat 2016-12-13 at Archive.is «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-12-13. [Consulta: 19 abril 2018].
* ↑ Premios Feroz 2021: 'Las niñas' y 'Antidisturbios' son justos triunfadores pero 'Veneno' merecía algo más, espinof.com
# Premi Feroz al millor actor protagonista d'una sèrie

El Premi Feroz al millor actor protagonista d'una sèrie és un premi que s'entrega anualment, des del 2017, com a part dels Premis Feroz, creats per l'Associació d'Informadors Cinematogràfics d'Espanya.

## Guanyadors i nominats

| Edició | Any | Guanyador | Obra | Nominats |
| IV | 2017 | Brays Efe | Paquita Salas | Pedro Casablanc, per Mar de plástico Nacho Fresneda, per El Ministerio del Tiempo Rodolfo Sancho, per El Ministerio del Tiempo Fernando Guillén Cuervo, per El caso: crónica de sucesos |
| V | 2018 | Javier Gutiérrez | Vergüenza | Eduard Fernández, per La zona Francesc Garrido, per Sé quién eres Álvaro Morte, per La casa de papel Hugo Silva, per El Ministerio del Tiempo |
| VI | 2019 | Javier Rey | Fariña | Brays Efe, per Paquita Salas Javier Gutiérrez, por Vergüenza Paco León, per Arde Madrid Oriol Pla, per El día de mañana |
| VII | 2020 | Javier Cámara | Vota Juan | Brays Efe, per Paquita Salas Darío Grandinetti, per Hierro Álvaro Morte, per La casa de papel Miguel Ángel Silvestre, per En el corredor de la muerte |
| VIII | 2021 | Hovik Keuchkerian i Eduard Fernández | Antidisturbios i 30 monedas | Raúl Arévalo, per Antidisturbios Javier Cámara, per Vamos Juan Álex García, per Antidisturbios |

## Referències

* ↑ «Nominados a los Premios Feroz 2017 | Premios Feroz». , 01-12-2016 [Consulta: 1r desembre 2016]. Arxivat 2016-12-13 at Archive.is «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-12-13. [Consulta: 19 abril 2018].
# Konrad Kyeser

Konrad Kyeser va ser un militar alemany autor de l'obra Bellifortis (1405) sobre les màquines de setge, de molta difusió en la seva època.
Kyeser estudià medicina i exercí a la cort de Pàdua abans d'unir-se a la croada contra els turcs el 1396 amb la batalla de Nicopoli. Després es retirà (1401-1402) a les muntanyes de Bohèmia.
Bellifortis està dividit en 10 capítols:
* Carros;
* màquines de setge;
* màquines hidraùliques;
* elevadors;
* armes de foc;
* armes de defensa;
* secrets meravellosos;
* protècnia de guerra;
* protècnia lúdica;
* instruments de treball.

## Bibliografia

* L. White, Kyeser's "Bellifortis": The First Technological Treatise of the Fifteenth Century, Technology and Culture (1969).
* Bertrand Gille, Histoire des techniques, Gallimard, coll. « La Pléiade », 1978 (ISBN 978-2-07-010881-7)
* Les Ingénieurs de la Renaissance, Thèse Histoire, Paris, 1960; Seuil, coll. « Points Sciences » 1978 (ISBN 2-02-004913-9)
* Rossella Paternò-Faustolo Rambelli: L'uomo subacqueo nei manoscritti del Quattrocento, Editrice La Mandragora, Imola 2022 (EAN: 9788875867058 ; ISBN 8875867054).

## Enllaços externs

* Immagini dal Bellifortis esposte alla mostra: Konrad Kyeser – ein bayerischer Leonardo da Vinci, Ingolstadt 2003 (cintura di castità ecc.)
* Immagini dal Bellifortis (nave a ruota ecc.) Arxivat 2020-01-07 a Wayback Machine.
# Pastisseria Reñé

La Pastisseria Reñé, també coneguda com a Fàbrica de Confiteria i Bomboneria Reñé, és un establiment situat al carrer del Consell de Cent, 362-364, de la Dreta de l'Eixample de Barcelona. Actualment, és considerat un establiment d'interès (categoria E2 del Catàleg de Patrimoni).

## Història

Va ser fundat el 1892, moment en què la família Reñé va fundar una fàbrica de confiteria i bombons. Posteriorment, el 1910, aquest comerç es va convertir en una pastisseria.

## Descripció

Està situat al local dret del carrer Consell de Cent, 364 i l'esquerre del 362, i disposa de dues obertures, una en cada edifici. La decoració va ser realitzada el 1910 per l'ebenisteria d'Enric Llardent Comas.
A la façana s'hi troben amplis aparadors, conservant part de la decoració de fusta original, i que està protegida per un ampli tendal, solució típica dels establiments comercials del districte. Sobre el parament, el nou frontis que unifica l'alçat de l'establiment en les dues finques, amb un sòcol de marbre vermell, molt vetejat, amb límit superior corbat; un aplacat de fusta, decorat amb rebaixos i motllures sobreposades, amb emmarcaments ovalats que contenen plafons de vidre pintat per darrera. En els dos laterals amb el text en lletres daurades «ESPECIALIDAD GRAJEAS PELADILLES Y MARRONS GLACÉS i FABRICACION ESMERADA DE BOMBONES Y CHOCOLATES SUIZOS» en el central; calaix sobre les obertures i l'agulla central, amb estructura de fusta i plafó frontal de vidre pintat pel darrere, amb el text, en lletres daurades, «364 Fca DE CONFITERIA Y BOMBONERIA 362»; el suport i les barres del tendal. Dins de les obertures, el llindar de marbre blanc, el sòcol de marbre rosat i, a l'obertura dreta, el tancament amb porta reculada i aparadors laterals amb vidre corbat a l'exterior i gravat a l'àcid a l'interior.
A l'interior, la zona de venda al públic manté les seves característiques originals, amb grans vitrines emmarcades amb fusta treballada i amb un sostre amb ornaments de guix. En el primer àmbit, de major alçada: el cel ras i el fris de guix amb relleus que havien estat policromats; el paviment realitzat amb el sobre de les antigues taules de marbre, l'aparador de la paret esquerra, amb miralls i lleixes (que fins a la darrera reforma eren de vidre) amb muntures metàl·liques, i els fragments d'arrambador de fusta amb baixos relleus. En la separació amb el segon àmbit, l'aplacat de fusta que integra elements de 1910 amb d'altres de l'estintolament per incorporar la rebotiga (mènsules que recolzen un frontal amb miralls bisellats en disposició radial amb el mot PASTELERIA gravat a l'àcid).

## Referències

* 1 2 3 4 «Fca. DE CONFITERIA I BOMBONERIA J.REÑÉ». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
# Ca l'Audell

Ca l'Audell és una masia al veïnat de Montnegre (Sant Celoni) catalogada l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'única data d'aquesta casa és la inscrita en la porta d'entrada, 1882, a sobre hi ha dos inicials una "A" i una "M". Situada prop de l'església de Montnegre forma junt amb l'hostal un petit nucli urbà que tendeix a desaparèixer.
Aquesta casa formada per annexos i consta d'un soterrani, planta baixa i un pis, la coberta és composta. La façana principal és de composició simètrica, hi ha un portal d'entrada d'arc escarser, en la porta hi ha una data (1882). Les finestres són allargades i semblen balcons, perquè en ells hi ha una petita barana de pedra. Davant mateix hi ha una era petita.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Audell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Cal Vilà (Sant Celoni)

Cal Vilà és una casa de tipus eclèctic al nucli de Sant Celoni (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquest edifici també està situat a l'espai urbà més important del nucli urbà antic. Forma un conjunt harmònic en l'estructura de la plaça.
Edifici civil entre parets mitgeres, format de planta baixa i quatre pisos, l'últim a manera de coberta mansarda, la façana és de composició simètrica, els elements formals li donen un caràcter eclèctic. El tercer pis està coronat per una cornisa amb mènsules. La planta baixa està tapada la façana per una nova construcció recent.

## Referències

* 1 2 «Cal Vilà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 juliol 2018].
# Ciutat Vella de Montevideo

Ciudad Vieja (θjuˈðað ˈβjexa, Ciutat Vella) és el nom que rep el nucli antic de la ciutat de Montevideo, capital de l'Uruguai. Actualment, és un dels barris principals de la ciutat. En els darrers anys ha experimentat una sèrie de canvis, essent una de les zones més actives de la vida nocturna. És en aquesta zona on es troben la majoria de les discoteques i pubs. També és la seu del Mercado del Puerto, un restaurant clàssic de la ciutat. El port més gran de l'Uruguai es troba a la Ciudad Vieja.
Part d'aquesta transformació es deu a la campanya de la Intendència Municipal, ja que la major part de la ciutat va estar abandonada durant dècades.

## Història

Fins al 1829, es trobava envoltada per un mur que la protegia de possibles invasions. Quan el mur va ser destruït, l'única part que es va conservar va ser la Porta de la Ciutadella, la qual és un emblema d'aquesta part de la ciutat. Alguns carrers recorden la presència del mur, com Ciudadela (ciutadella) o Brecha, que fa referència al lloc on van entrar els britànics durant la invasió anglesa de 1807. El carrer antic Sarandí es va transformar en un carrer de vianants el 1992, el qual va incrementar l'activitat turística i comercial. El 2005 es va estendre fins a la Plaça de la Constitució.
La Ciudad Vieja alberga edificis de l'època colonial. El Cabildo (construït entre 1804 i 1812), el Teatre Solís, la Catedral Metropolitana i diversos museus, com el Museu Torres García, el Museu Gurvich, el Museu d'Art Precolombí i Indígena o el Museu d'Arts Decoratives al Palacio Taranco figuren entre els més destacats.

## Galeria

* Porta de la Ciutadella.
* Carrer a la Ciudad Vieja.

## Referències

* ↑ Torres Garcia Museum

## Enllaços externs

* Intendència Municipal de Montevideo / Història de la Ciudad Vieja Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine. (castellà)
* Fotos de Ciudad Vieja Arxivat 2008-02-10 a Wayback Machine.
# Strobe Festival

Strobe és el Festival de Vídeo i Art Digital de les Terres de l'Ebre que tingué lloc a Amposta. L'organitza Lo Pati, Centre d'Art de les Terres de l'Ebre d'Amposta, i la direcció és a càrrec de Blai Mesa i Rosés. La primera edició d'aquest festival va ser el 2005, i la sèptima, el 2011, quedant interromput el 2012 i 2013, i reprès en 2014 fins a la darrera edició, de 2016 Cada edició té una durada d'uns dos mesos, plantejat com la unió de diferents manifestacions artístiques en diferents espais i moments, compartint el mateix objectiu i reflexió al voltant d'un concepte relacionat en l'art contemporani.
El 2003, l'alcalde d'Amposta Joan Maria Roig i Grau va iniciar els treballs per construir a la ciutat un espai d'art permanent. Des d'aleshores fins a l'octubre de 2010, l'EAV es va consolidar com un nucli molt actiu, que va produir al voltant de quaranta exposicions i altres activitats de difusió de l'art contemporani. Va ser en aquest context quan l'any 2005 va néixer el Festival de Vídeo i Art Digital Strobe, certamen que ha aconseguit transcendir el marc local projectant-se internacionalment i assolint pactes estables de col·laboració amb entitats com Hangar.
Entre 2007 i 2010, gràcies a un acord entre l'Ajuntament d'Amposta i la Generalitat de Catalunya, es va construir l'edifici del centre ubicat en el pati posterior del Museu del Montsià, en un solar cèntric de 1.450 m2 propietat de l'Ajuntament. Més de la meitat de l'espai es va deixar lliure per disposar d'un espai obert, a manera de plaça pública. La inversió municipal per a la construcció del centre fou d'1.075.639,41 €. El 30 d'octubre de 2010, el conseller J.M. Tresserres i l'alcalde M. Ferré van inaugurar el Centre d'Art de les Terres de l'Ebre. El 14 de desembre del mateix any va rebre la consideració, per part del parlament de Catalunya, de centre reconegut i adscrit a la Xarxa de Centres d'Arts Visuals de Catalunya.
En les edicions de 2014 a 2016 el festival es va centrar en l'humor.

## Referències

* ↑ «VIII Festival de Vídeo i Art Digital Strobe». Ajuntament d'Amposta, 2014. [Consulta: 5 juliol 2021].
* 1 2 «El festival de Vídeo i Art Digital Strobe arrenca divendres a Amposta amb un espectacle d'Albert Pla». 324, 08-03-2016. [Consulta: 5 juliol 2021].
* ↑ «El festival de video Strobe reivindica el humor del absurdo». La Vanguardia, 30-01-2015. [Consulta: 5 juliol 2021].
* ↑ «Lo Pati, història». Arxivat de l'original el 27 de maig 2014. [Consulta: 21 maig 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (Última consulta: 28 d'abril de 2014)
# Sydney Goldstein

Sydney Goldstein (Kingston upon Hull, 3 de desembre de 1903 - Belmont, 22 de gener de 1989) va ser un matemàtic jueu anglès.

## Vida i Obra

Goldstein, que es va quedar orfe als tretze anys, va se educat a la Bede's Collegiate School de Sunderland (Tyne i Wear). El 1921 va començar a estudiar matemàtiques a la universitat de Leeds, però l'any següent la va deixar per continuar els estudis a la universitat de Cambridge, on va obtenir el doctorat el 1928. El curs següent va ampliar estudis a la universitat de Göttingen. En retornar a Anglaterra el 1929, va ser professor de la universitat de Manchester i de la de Cambridge, fins que el 1939, en començar la Segona Guerra Mundial, va començar a treballar al comitè d'aeronàutica del Laboratori Nacional de Física del Regne Unit, investigant en la teoria de la capa límit. El 1945, acabada la guerra, va ser nomenat catedràtic a Manchester, però el 1950 va acceptar una plaça a lInstitut Tecnològic d'Israel - Technion, on va col·laborar en la creació de la facultat d'enginyeria aeroespacial. Finalment, el 1955, va acceptar una càetdra de la universitat Harvard en la qual va romandre fins a la seva retirada el 1970, quedant-se a viure a Belmont (Massachusetts), on va morir el 1989.
Goldstein va ser un influent expert en dinàmica de fluids, molt conegut pels seus treballs sobre el flux constant laminar a la capa límit i sobre la resistència turbulenta a la rotació d’un disc en un fluid. També son importants els seus treballs d'aerodinàmica. Goldstein va publicar dos llibres: Modern Developments in Fluid Dynamics (dos volums, 1938) i Lectures on fluid mechanics (1960), a més d'una setantena d'articles científics a revistes especialitzades.

## Referències

* ↑ Lighthill, 1990, p. 175.
* 1 2 Hutter, Wang i Chubarenko, 2011, p. 140.
* ↑ Lighthill, 1990, p. 180.
* ↑ Lighthill, 1990, p. 182.
* ↑ Lighthill, 1990, p. 185.
* ↑ Lighthill, 1990, p. 192-193.
* ↑ Lighthill, 1990, p. 195-197.

## Bibliografia

* Hutter, Kolumban; Wang, Yongki; Chubarenko, Irina P. Physics of Lakes: Volume 2: Lakes as Oscillators (en anglès). Springer, 2011. ISBN 978-3-642-19111-4.
* Lighthill, Michael James «Sydney Goldstein, 3 December 1903 - 22 January 1989» (en anglès). Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, Vol. 36, 1990, pàg. 175-197. DOI: 10.1098/rsbm.1990.0029. ISSN: 0080-4606.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Sydney Goldstein» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Muñoz García, Amelia. «Sydney Goldstein y la dinámica de fluidos». Radio Sefarad. [Consulta: 13 juliol 2021]. (castellà)
# Teixidor daurat africà

El teixidor daurat africà (Ploceus subaureus) és un ocell de la família dels ploceids (Ploceidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la vegetació de ribera de la Somàlia costanera, est de Kenya i est de Tanzània, cap al sud, a través de Malawi i Moçambic fins a la costa oriental de l'Àfrica del Sud.

## Referències

* ↑ «Teixidor daurat africà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Tessy Ebosele

Tessy Ebosele (Marroc, 28 de juliol de 2002) és una atleta basca-nigeriana.
Arribà a Europa amb un any i mig, en pastera, a braços de sa mare. L'any 2019 superà totes les marques d'Espanya en salt, però no computaren en no disposar de la nacionalitat. El 18 de juliol de 2021 guanyà la medalla d'argent a la competició de salt de llargada del Campionat d'Europa d'atletisme sub-20 disputat a Tallinn. Tot i competir de forma extraordinària en aquesta disciplina, assolí una millor marca de 6,63 metres, batent així el rècord d'Euskadi absolut. Un mes després, el 20 d'agost de 2021, tornà a obtenir el subcampionat però en aquella ocasió en la prova de triple salt del Campionat del Món d'atletisme sub-20, disputat a Nairobi, establint alhora la seua millor marca personal fins a la data: 13,63 metres.

## Referències

* ↑ «Tessy Ebosele» (en anglès). WorldAthletics.org. [Consulta: 23 agost 2021].
* 1 2 3 «La atleta Tessy Ebosele y su 'no récord'» (en castellà). El Correo, 06-02-2019. [Consulta: 21 agost 2021].
* ↑ «Tessy Ebosele, rompiendo tópicos a base de saltos» (en castellà). EiTB, 21-05-2021. [Consulta: 21 agost 2021].
* ↑ «Rompe todos los récord de España en saltos pero no tiene papeles» (en castellà). EiTB. [Consulta: 21 agost 2021].
* ↑ «Tessy Ebosele, el diamante oculto del atletismo español» (en castellà). Agència EFE. [Consulta: 21 agost 2021].
* 1 2 «Ebosele, subcampeona de Europa sub20 de longitud» (en castellà). RealSociedad.eus. [Consulta: 23 agost 2021].
* ↑ «Tessy Ebosele, subcampeona del mundo sub20» (en castellà). El Diario Vasco, 21-08-2021. [Consulta: 21 agost 2021].
* ↑ «Ebosele estrena el medallero español en el Mundial Sub-20» (en castellà). Las Provincias, 20-08-2021. [Consulta: 21 agost 2021].
* ↑ «Tessy Ebosele, subcampeona del Mundo sub20 de triple salto» (en castellà). RFEA.es. Arxivat de l'original el 2021-08-20. [Consulta: 21 agost 2021].
# Carlos Chivite Cornago

Carlos Chivite Cornago (Zentroniko, 22 d'agost de 1956 - Pamplona, 31 de març de 2008) fou un polític basc, que fou secretari general del Partit Socialista de Navarra (PSN-PSOE) entre 2004 i 2008.
Va ser regidor de l'Ajuntament de Zentroniko (Navarra) entre 1983-1987 i batlle de l'esmentada localitat entre 1987 i 1995. També ostentà el càrrec de President de la Mancomunitat d'Aigües Kaskante, Zentroniko i Fitero (1987-1995).
Va ser elegit diputat per Navarra en les eleccions generals espanyoles de 1996, i senador per Navarra en les eleccions generals espanyoles de 2000, 2004 i 2008.
Membre de la Comissió Executiva Regional del PSN-PSOE com a Secretari de Política Institucional (1997-2000) i Secretari d'Organització (2000-2004). El juliol de 2004, sent Secretari d'Organització, va ser escollit Secretari General del Partit Socialista de Navarra (PSN-PSOE) en vèncer a Juan José Lizarbe Baztán, fins llavors Secretari General.
El setembre de 2006, malgrat la seva voluntat expressada públicament sobre això, va acordar amb la direcció federal del PSOE el nomenament de Fernando Puras Gil com a candidat del PSN a la Presidència del Govern de Navarra, proposta que va ser aprovada per unanimitat al si de la Comissió Executiva Regional i pel 99% dels vots en el Comitè Regional del PSN-PSOE. No obstant això, va continuar com a Secretari General, càrrec en el qual va viure també el rebuig del Comitè Federal del PSOE al pacte de Govern que es va assolir el 2007 amb Nafarroa Bai i IU-NEB.
En l'empresa privada, dins del sector de la construcció, ha estat Tècnic d'Administració (1974-1996).
Chivite va morir a les 13:30 del 31 de març a l'Hospital de Navarra, després d'haver ingressat l'1 a conseqüència d'una hemorràgia cerebral que va patir en un acte oficial a Lizarra.

## Referències

* ↑ «Mor el secretari general del PSN, Carlos Chivite». LaXarxa.cat, 31-03-2008. [Consulta: 30 agost 2013].
* ↑ «Mor per una hemorràgia cerebral el líder dels socialistes navarresos». 324.cat, 31-03-2008. [Consulta: 30 agost 2013].

## Enllaços externs

* Foto de Carlos Chivite al web del Senat espanyol
# Xix

El Xix - Шиш (rus) - és un riu de Rússia que passa per l'óblast d'Omsk. És un afluent per la dreta de l'Irtix, i sub-afluent de l'Obi. L'origen del nom podria ser la paraula quet xeix, que vol dir ‘riu’.

## Geografia

La conca del Xix té una superfície de 5.270 km², similar a la del cantó de Valais de Suïssa o a la del departament francès d'Ardenes. Té una llargària de 378 quilòmetres.
El Xix neix a la part meridional dels aiguamolls de Vassiugan, a l'extrem nord-est de l'óblast d'Omsk, no gaire lluny del límit amb l'óblast de Tomsk. El seu recorregut passa per una zona gairebé totalment plana, pantanosa i coberta per bosc, al centre-sud de la plana de Sibèria Occidental. El curs del riu s'orienta sobretot d'est a oest. Cap als trams finals, el Xix efectua un canvi en direcció sud i finalment desemboca a l'Irtix per la dreta a l'alçada de la vila d'Ust-Xix.
El riu es glaça a partir de finals d'octubre o començaments de novembre fins a la segona quinzena d'abril.

## Referències

* ↑ Royal Geographical Society (1856) «Irtish». A Gazetteer of the World: Volume IV: Hensburrow-Lurin A. Fullarton, pàg. 293
* ↑ Dulson, A. P. Былое расселение кетов, по данным топонимики (en rus), 1962.
* ↑ «Поиск по данным государственного водного реестра» (en rus). [Consulta: 12 gener 2025].