OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Noginsk

Noginsk, conegut com Bogorodsk fins al 1930, és una ciutat i el centre administratiu de Noginsky, de l'Oblast de Moscou, Rússia,. Té una població de 103,891 habitants (Cens 2021).

## Economia

La producció industrial de la ciutat és concentra en ceràmica (dos hòldings importants), indústria alimentària, beguda i materials de construcció.

## Punts d'interès

* La fàbrica Bogorodsk-Glukhovo oberta per Savva Vasilyevich Morozov en 1830.
* el monument més vell a Vladimir Lenin (1924)

## Referències

* ↑ «Resultats de la VPN-2020. Volum 1 Mida i distribució de la població» (en rús). [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ «Noginsk attractions: what to see, where to go, beautiful places in the Noginsk region» (en anglès), 22-01-2022. [Consulta: 17 gener 2025].
# Mètode de Tschirnhaus

El mètode de Tschirnhaus, dissenyat i desenvolupat per Ehrenfried Walter von Tschirnhaus, és un intent de resoldre el punt clau de la teoria d'equacions de trobar un mètode general de solució de l'equació polinòmica. Aquest mètode intenta reduir l'equació que es vol resoldre a una altra equació de grau inferior. Aquest mètode falla d'alguna manera per les equacions de grau major o igual a cinc que tenen un grup de Galois no resolt.
# Conopias

Conopias és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 4 espècies:
* Conopias albovittatus - tirà reial del Chocó.
* Conopias parvus - tirà reial de Pelzeln.
* Conopias trivirgatus - tirà reial de tres bandes.
* Conopias cinchoneti - tirà reial cellagroc.

## Referències

* ↑ «Conopias» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ «Conopias (Conopias sp.) - Avibase». [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ «Tyrant flycatchers – IOC World Bird List». [Consulta: 17 gener 2025].
# Frank Valentino

Francis Valentine Dinhaupt (Nova York, 1907 - Fairfax, Virgínia, 14 de juny, 1991), va ser un baríton operístic nord-americà. Potser se'l recorda millor per les seves actuacions amb Arturo Toscanini.

## Vida i carrera

Valentino i la seva família es van traslladar des de Nova York a Denver quan tenia 11 anys i allà va començar a estudiar música. El 1926 va marxar a Itàlia per ampliar els seus estudis i va debutar a Parma com a Germont l'any següent. Un productor italià va decidir que el seu nom era "massa americà" i el va batejar Francesco Valentino, un nom artístic que va quedar enganxat al llarg de la seva carrera. Durant la dècada de 1920 i 1930, Valentino va actuar als principals teatres europeus com La Scala de Milà i Glyndebourne a Anglaterra.
Valentino va tornar al seu país l'any 1940 on va començar una associació amb la Metropolitan Opera, apareixent en 26 papers durant 21 temporades i no es va perdre mai cap actuació programada. Els seus papers principals inclouen Figaro, Count di Luna, Marcello i Rigoletto. També va actuar amb altres grans companyies nord-americanes com la San Francisco Opera i la Philadelphia Grand Opera Company. A més, va actuar en nombrosos recitals i concerts; sobretot el 50è aniversari de les emissions del concert de la NBC de La bohème de Puccini sota la direcció d'Arturo Toscanini el 1946. El 1962 es va retirar del cant i es va incorporar a la facultat del Conservatori de Música Peabody i va ensenyar durant 15 anys fins que es va retirar el 1977.
Valentino va estar casat amb Edith Taylor fins a la seva mort el 1975. Durant els seus anys a Peabody va viure a Severna Park, Maryland, després es va traslladar a Fairfax, Virgínia, on va morir, d'insuficiència renal, als 84 anys. Era catòlic romà.

## Referències

* Frank Valentino; Baríton, 84 anys, Sang at Met for 20 Years - Obituari del New York Times, publicat el 20 de juny de 1991 (recuperat el 8 d'abril de 2011)
* Francis V. Dinhaupt - Obituari de Baltimore Sun, publicat el 28 de juny de 1991 (recuperat el 8 d'abril de 2011)
# Radiacions (pel·lícula)

Radiacions és una pel·lícula del 2012 dirigida per Judith Colell, adaptació televisiva de la novel·la homònima d'Enric Juliana i Julià de Jòdar.

## Argument

Trenta anys després d'exiliar-se, el periodista Francesc Lamban torna a la ciutat que el va veure néixer per retrobar-se amb un vell amic, l'advocat Ernest Salesa. La cita té lloc a la platja que va testimoniar la fi de la seva relació i, aquest fet, no és casual: Salesa té entre mans un negoci transcendental i misteriós i ha de convèncer en Lamban perquè en formi part, al preu que sigui, encara que això comporti remoure els fantasmes del passat i el terrible record d'un amor comú perdut tràgicament.

## Repartiment

* Ferran Rañé com a Francesc Lamban
* Francesc Orella com a Ernest Salesa
* Josep Maria Domènech com a vell
* Maria Pau Pigem en la veu de la Marta

## Referències

* ↑ «Judith Colell i Ferran Rañé presenten "Radiacions" a "Divendres"». CCMA.cat. [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ Roca, Xavier «Amistat en crisi». El Punt Avui, 12-11-2011 [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ Lerín, Olga «'Radiacions' a Televisió de Catalunya». El Periódico, 11-11-2011 [Consulta: 5 gener 2022].
# Adrenalina (pel·lícula de 2007)

Adrenalina és un telefilm dirigit per Ricard Figueras i Joseph Johnson Camí, que es va rodar entre 2006 i 2007 per la productora catalana In Vitro i la valenciana Conta Conta.
En la pel·lícula van participar els actors Pilar Almería, Ariadna Cabrol, Juli Cantó, Alejandro Gadea, Aleix Rengel i Elisabet Castellví.
Adrenalina conta la història de dos amics, l'Àlex (Alejandro Gadea) i en Raül (Aleix Rengel), que es coneixen des de l'institut. L'Àlex pertany a una família acomodada. En Raül, per contra, és de classe mitjana baixa i s'ha vist obligat a fer diverses feines porqueria. Aquesta diferència de classes desapareix, no obstant això, quan tots dos s'ajunten a les nits, amb la petita banda que lideren, a la recerca de l'adrenalina que els proporciona una vida menys monòtona i grisa. Aquesta adrenalina la trobaran en els diversos desafiaments que mantindran amb altres tribus urbanes: una sèrie d'apostes en les quals buscaran el risc pel risc i en les quals no importarà causar mal als altres.

## Referències

* ↑ «Adrenalina». ésAdir. [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Comença el rodatge de la tv-movie "Adrenalina"». TV3, 23-10-2006. [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «"Adrenalina" para clausurar el Festival Nacional de Cine y Ficción para Televisión TV-Málaga | Últimas noticias de la actualidad cultural en Diario de Navarra» (en castellà). Diario de Navarra, 10-05-2008. [Consulta: 28 desembre 2024].
# Anita no perd el tren

Anita no perd el tren és una pel·lícula de Ventura Pons basada en la novel·la Bones obres de Lluís-Anton Baulenas i protagonitzada per Rosa Maria Sardà, José Coronado i Mercè Arànega.

## Argument

Anita veu com les més de tres dècades que ha estat treballant de taquillera en un cinema de barri s'enfonsen literalment: fan caure el local per donar pas a unes multisales i la prejubilen perquè no lliga amb la nova imatge de l'empresa. Incapaç de remuntar el xoc, ella continua anant, per inèrcia, cada dia al descampat on abans estava el cinema i ara una constructora està aixecant les noves sales. Per una jugada de l'atzar, acaba enamorada i embolicada amb l'home que fa anar l'excavadora de l'obra.
Inicia una relació tendra i alhora agredolça, realitzada a les fosques a la caravana on l'empresa té les oficines. Ell està casat i no ho amaga. Malgrat això els dos aconsegueixen, gràcies a les seves trobades clandestines diàries, obrir una porta d'esperança per al futur. És una relació sense perspectives, que en el cas d'Anita, amb els seus cinquanta anys, l'ajuda a marcar un abans i un després en la seva vida.

## Repartiment

* Rosa Maria Sardà: Anita
* José Coronado: Antonio
* María Barranco: Natalia
* Isak Férriz: Dependent
* Jade Pradas: Bessona 1
* Arlem Pradas: Bessona 2
* Sònia Colom: Anita nena
* Mercè Arànega: Mare
* Josep Costa: Client peixateria 1
* Maribel Altés: Clienta peixateria 2
* Jordi Dauder: Sr. Leyva
* Aina Clotet: Anita jove
* Roger Coma: Cambrer
* Albert Trifol: Empleat INEM
* Santi Ibáñez: Espectador 1
* José L. Sansalvador: Veu de cine 1

## Premis i nominacions
### Premis

* 2001. Millor pel·lícula ibero-americana al Festival Mar del Plata per Ventura Pons

### Nominacions

* 2001: Premis Goya: Millor guió adaptat

## Crítica

"Una mirada lúcida a la maduresa i les seves complexitats en un film entranyable, fet amb el cor

## Referències

* ↑ «Anita no perd el tren, detalls». The New York Times.
* ↑ imdb. Anita no perd el tren (en anglès). imdb.
* ↑ «Anita no perd el tren, repartiment». The New York Times.
* ↑ Khan, Omar Cinemanía.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2007-05-13 a Wayback Machine.
# El cant dels ocells (pel·lícula)

El cant dels ocells és una pel·lícula d'Albert Serra i Juanola estrenada l'any 2008 l'argument de la qual gira al voltant de la història dels Reis d'Orient. Serra va rodar i editar més de 100 hores de gravació per la pel·lícula. El crític cinematogràfic canadenc Mark Peranson va fer el paper de Josep.

## Argument

Els tres Reis d'Orient vagaven pel carrer per arribar on estava el nen Jesús. A través de muntanyes i deserts, rius i mars, discutien sobre el trajecte a seguir i dormen al ras.
Gràcies a l'ajuda de l'àngel arriben prop d'una casa derruïda al cim d'un turó. Troben la sagrada família i es prostren a terra al llarg del camí per adorar el nadó.
Però és ja hora de marxar i tornar a casa. Els romans estan arribant. També Josep, Maria i Jesús estan a punt de fugir a Egipte.

## Premis

* 2009. Gaudí a la millor pel·lícula en llengua catalana de l'any 2009
* 2009. Gaudí a la millor direcció per a Albert Serra i Juanola
* 2009. Gaudí a la millor fotografia per a Neus Ollé-Soronellas i Jimmy Gimferrer
* 2008. Gran Premi del Festival de Cinema de Split
* 2008. Gran Premi del Festival de Belfort

## Referències

* ↑ Hughes, Darren. «Albert Serra Interviewed on El Cant dels ocells (Birdsong)», 01-04-2009. [Consulta: 17 juny 2017].
* ↑ Knight, Ryland Walker. «Your forking: "Birdsong" and "Waiting for Sancho"», 25-02-2009. [Consulta: 30 juny 2017].
* ↑ «El cant dels ocells». The New York Times.

## Enllaços externs

* 19/01/2009 Premis Gaudí de l'acadèmia de cinema català - Millor pel·lícula per 'El cant dels ocells' Arxivat 2009-03-22 a Wayback Machine.
* 19/01/2009 Premis Gaudí de l'acadèmia de cinema català - Albert Serra, millor direcció Arxivat 2009-03-24 a Wayback Machine.
# Excuses!

Excuses! és una pel·lícula catalana dirigida per Joel Joan l'any 2003.

## Argument

A la tornada d'un viatge a Nova York, en Cristian li comenta al seu millor amic, en Jesús, que ha arribat el moment de muntar l'agència de publicitat que sempre havien volgut tenir. Però a la dona d'en Jesús no li agrada la idea, i li prohibeix que faci societat amb el seu amic.

## Premis

2004 II Premis Barcelona de Cinema a la Millor Fotografia, per Josep M. Civit

## Repartiment

* Joel Joan: Christian
* Àgata Roca: Susana
* Jordi Sánchez: Jesús
* Brendan Price: Brendan
* Clara Segura: Begoña
* Josep Julien: Pep Antón
* Jordi Banacolocha: Sr. Franquesa
* Mar Colàs: Verónica
* José Luis Barón: Germà de Jesús
# La filla d'algú

La filla d'algú és una pel·lícula catalana col·lectiva del 2019 dirigida per Marcel Alcántara, Gerard V. Cortés, Júlia de Paz, Sara Fantova, Guillem Gallego, Celia Giraldo, Alejandro Marín, Valentín Moulias, Pol Vidal, Enric Vilageliu i Carlos Villafaina, tots ells alumnes de la XX Promoció de l'ESCAC - Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya, productora de la pel·lícula, i plantejada com a treball de final de carrera. És gravada en català i castellà i protagonitzada per Aina Clotet. Després de ser projectada al Festival de Màlaga i al BCN FILM FEST, fou estrenada al cine Texas de Barcelona el 24 de maig de 2019.

## Sinopsi

Elisabet és una advocada de 30 anys, de classe alta i que està embarassada. És filla d'un reconegut advocat de Barcelona, i plegats es disposen a celebrar la vista oral d'un judici mediàtics que porta temps preparant, però el mateix dia del judici el pare desapareix. En la recerca del seu pare Elisabet descobrirà una realitat que posarà de cap per avall la seva estabilitat familiar i emocional.

## Repartiment

* Aina Clotet - Elisabet
* Rosa Cadafalch - Teresa
* Enric Auquer - Josep
* Mercè Pons - Sara
* Ramon Vilageliu - Felip
* Marta Aguilar - Claudia
* Pep Ambròs - Marc

## Crítiques

| « | "Signada per 11 directors en el seu últim any a l'ESCAC, té una solidesa difícil de trobar (...) Sense primers plans i amb la càmera sempre en moviment, pur estrès. (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |
| — Quim Casas: Diari El Periódico |||

## Premis i nominacions

Al Festival de Màlaga de 2019 va guanyar el Premi Movistar+ i la Bisnaga de Plata a la millor actriu-Zonacine (Aina Clotet). També fou candidata a la Violette d'Or del Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc. També fou exhibida al Festival Pelikula de les Filipines i Aina Clotet fou nominada al Gaudí a la millor actriu.

## Referències

* ↑ La filla d'algú a catalanfilms.cat
* ↑ Aina Clotet és ‘La filla d’algú’ a elcinefil.cat
* ↑ “La filla d’algú” (La hija de alguien) de Escac Films llega a los cines el 24 de Mayo, cinemagavia.es, 19 de maig de 2019
* ↑ La filla d'algú': excelente licenciatura, El Periódico, 23 de maig de 2019
* ↑ El largometraje 'La filla d’algú', una apuesta de riesgo artístico y creativo llega a Zonazine Arxivat 2022-10-17 a Wayback Machine., al web del Festival de Màlaga
* ↑ Premien la pel·lícula d'una santcugatenca al Festival de Màlaga, cugat.cat, 26 de març de 2019
* ↑ Gran presència de cinema català a Cinespaña, catalanfilms.cat
* ↑ "La filla d'algú", de Gerard Vidal, abre el Festival Pelikula de Filipinas, La Vanguardia, 23 de setembre de 2020
* ↑ La filla d'algú, al web de l'Acadèmia del Cinema
# Júlia ist

Júlia ist és una pel·lícula dramàtica catalana estrenada el 2017. Dirigida per Elena Martín i interpretada per Elena Martín, Oriol Puig, Rémi Pràdere i Laura Weissmahr, la cinta recorre un any de la vida de la Júlia, una jove estudiant catalana que fa un Erasmus a Berlín (Alemanya).

## Argument

La Júlia és una estudiant d'arquitectura que decideix anar d'Erasmus a Berlín. Se'n va per primera vegada de casa i en un moment en el qual la seva relació amb en Jordi passa per un mal moment. La ciutat, freda i grisa, li dona una benvinguda més gèlida que no s'esperava, i confronta les seves expectatives amb la realitat: la seva situació sembla estar molt lluny d'aquella nova vida que imaginava des de les aules de la Universitat de Barcelona. Un cop allà, completament sola per primera vegada, s'adona que no es coneix tan bé a si mateixa com pensava i que no té ni idea de què vol fer. Haurà d'assumir el repte de construir una nova vida en una ciutat enorme i plena de gent.
Aviat és capaç de canviar d'apartament i acostar-se a un grup d'estudiants enamorats de les idees de Niemeyer. La protagonista és capaç de superar les barreres i se suma a una manera de veure la vida desconeguda fins aleshores.

## Repartiment

La pel·lícula està interpretada per:
* Elena Martín
* Oriol Puig
* Rémi Pràdere
* Laura Weissmahr
* Jakob Daprile
* Paula Knüpling
* Carla Linares
* Max Grosse

## Premis i nominacions

Júlia ist va participar en el Festival Internacional de Cinema de Màlaga de 2017 i va aconseguir tres premis dins de la Secció Zonacine: la Bisnaga de Plata a la millor pel·lícula i a la millor direcció, a més del premi Movistar+.

## Crítica

* "Una pel·lícula en absoluta primera persona (...) neix del viscut, lliure i directe per expressar els dubtes en un entorn diferent quan encara es defineix la identitat (…) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)"
* "Estimulant debut (...) [Film] precís, pensat i rigorós, sense per això restar-li un punt de naturalitat (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)"

## Referències

* ↑ Júlia ist a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ «Guionista, actriz, directora y 'millennial': Elena Martín nos habla de su película Júlia Ist». Diario El País, 11-07-2017.
* ↑ Elena Martín: "Hay que atreverse a tomar decisiones sola", al web de la revista Fotogramas.es
* ↑ «Júlia ist». Allociné.
* ↑ 'Júlia ist': clip exclusivo, en la web Fotogramas.es
* ↑ “Júlia ist”, de Elena Martín, la película independiente española del año, llega hoy a los cines, en elblogdecineespanol.com.
* ↑ Casas, Quim «Júlia ist». El Periódico.
* ↑ Engel, Philipp «Júlia ist». Fotogramas.
# Oh, quina joia!

Oh, quina joia! és una pel·lícula de Ventura Pons produïda el 2016.

## Sinopsi

En Berenguer és de Valls i des de petit té una gran passió: ser actor. Lluita amb totes les seves forces, però l'època que vivim no posa res fàcil als joves. A casa, el seu avi, un patriarca autoritari, passat de rosca, està en contra de la seva "passió equivocada": només s'ho passa bé quan porta mulates joves perquè el facin sentir un home com Déu mana. I els pares fan la gara-gara. A Barcelona, ha trobat una ciutat amb un gran ventall de coses a fer i on somiar en allò que desitja. Amb l'Ovidi, company de promoció del teatre, plegats se les empesquen engegant aventures sense un ral fent de tot i més per trobar el seu lloc en l'escena, però la cosa no acaba de rutllar. Per casualitat descobreix una notícia que el farà sacsejar. En Berenguer es troba un bitllet per viatjar a Los Angeles, on en sis dies i cinc nits buscarà un secret enterrat durant molts anys. Potser una persona l'espera fa dècades a l'altra banda de l'oceà. Anna Joy, una actriu apareguda per brillar encara més agafant-se les mans. El viatge a Califòrnia li canviarà el destí, la manera d'entendre el món i la terra que l'ha vist néixer i, qui ho sap, la seva vida... Serà un viatge emocional curt i potent ple de somriures i qui sap si d'alguna llàgrima.

## Fitxa tècnica i artística

* Direcció: Ventura Pons
* Guió: Ventura Pons i Ricard Farré
* Producció: Els Films de la Rambla, 2016
* Direcció de fotografia: Andalu Vila-Sanjuan i Tito Arcas
* Música: Gato Pérez i d'altres

### Intèrprets

* Teresa Gimpera: Anna Joy
* Ricard Farré: Berenguer
* Josep Maria Pou: Ramon
* Amparo Moreno: Maruja
* Pedro Ruiz: Jimmy
* Joan Pera: notari
* Montserrat Carulla: Senyora Angelina
* Àlex Casanovas: Cesc
* Rosa Vila: Maria
* Xavi Francés: Ovidi

## Referències

* ↑ TV3. «"Oh, quina joia!", de Ventura Pons», 09-12-2020. [Consulta: 3 gener 2021].

## Enllaços externs

* http://catalanfilms.cat/ca/produccions/oh-quina-joia
* https://www.ara.cat/cultura/Oh-Ventura-Pons-Teresa-Gimpera_0_1688831131.html
* https://infocamp.cat/arxiu-seccio-cultura/item/7052-ventura-pons-roda-a-valls-la-nova-pel-licula
# Sancho d'Àvila

Sancho d'Àvila és el nom dels següents personatges:
* Sancho I d'Àvila, bisbe d'Àvila entre els anys 1121 i 1133.
* Sancho II d'Àvila, bisbe d'Àvila entre els anys 1160 i 1181.
* Sancho de Ávila Daza (1523-1583), militar espanyol que dona nom a un carrer i un tanatori de Barcelona
# República Democràtica Federal de Transcaucàsia

La República Democràtica Federativa de Transcaucàsia (RDFT, rus: Закавказская демократическая федеративная республика (ЗКДФР), transcrit Zakavkàzskaya demokratítxeskaya federatívnaya respúblika (ZKDFR); també coneguda com a Federació Transcaucasiana) (febrer 1918 – maig 1918) fou un estat de curta durada que comprenia els actuals estats d'Armènia, l'Azerbaidjan, i Geòrgia.
Després de la Revolució de febrer, el Govern Provisional Rus creà un Comité Especial Transcaucasià (особый Закавказский Комитет (ОЗАКОМ), osobyy Zakavkazskiy Komitet (OZAKOM)) per a governar la zona. Després de la revolució d'octubre fou substituït per la República Transcaucasiana i pel Comissariat Transcaucasià, que serà substituït per una federació.
El Sejm de Transcaucàsia es va convocar el 10 de febrer de 1918 i el cap fou el menxevic georgià Níkoloz Txkheïdze. El Sejm proclamà la república independent, democràtica i federativa de Transcaucàsia el 24 de febrer, reconeguda per l'imperi otomà el 28 d'abril tres dies després que la República acceptés el Tractat de Brest-Litovsk i es retirés de Kars. La federació es va dissoldre quan Geòrgia declarà la seva independència el 26 de maig. La República Democràtica d'Armènia i l'Azerbaidjan seguiren el seu exemple el 28 de maig.

## Referències

* ↑ Engelstein, Laura. Russia in Flames: War, Revolution, Civil War, 1914-1921 (en anglès). Oxford University Press, 2018, p. 335. ISBN 9780199794218.
* Per una cronologia detallada vegeu Transcaucàsia.
# Muhammad Ayub Khan

Muhammad Ayub Khan (Haripur, Raj Britànic, 14 de maig de 1907 - Islamabad, Pakistan, 19 d'abril de 1974) militar i polític, va ser el segon President del Pakistan, i va governar entre 1958 i 1969.
Es va convertir en oficial de l'exèrcit indi el 1928. Va lluitar en diversos teatres d'operacions durant la Segona Guerra Mundial, primer com a major i després com a coronel i posterior a això va ascendir fins al final dels rangs en la milícia de la recentment independent Pakistan.
En 1958 el president pakistanès Iskander Mirza, va revocar la constitució del país i Ayub va passar a ser cap de llei marcial. Es va declarar a si mateix president aquest mateix any, exiliant a Mirza. Va establir estrets nexes amb Xina i el 1965 va iniciar una guerra amb l'Índia pel control de la regió de Caixmir. El fracàs de la presa de Caixmir, combinat amb el descontentament per les restriccions en els comicis, va induir a disturbis i Ayub va renunciar el 1969.

## Referències

* 1 2 Story of Pakistan - Muhammad Ayub Khan
* ↑ Mahmood, Shaukat. The second Republic of Pakistan; an analytical and comparative evaluation of the Constitution of the Islamic Republic of Pakistan (en anglès). Lahore: Ilmi Kitab Khana, 1966.
# Luis Galarreta

Luis Fernando Galarreta Velarde (Lima, 12 de març de 1973) és un polític peruà que es acompliment com a congressista de Perú per Lima Metropolitana en tres períodes consecutius: 2006-2011, 2011-2016, 2016-2020. Així mateix, es va exercir com a president del Congrés de la República entre el 26 de juliol de 2017 i el 26 de juliol de 2018.
Va estudiar Dret i Ciències Polítiques a la Universitat de Sant Martí de Porres (1990 - 1997), obtenint el grau de Batxiller. Compta amb una especialització en Banca i Finances en la Institució Educativa Superior Sant Ignasi de Loiola (1993 - 1995).

## Referències

* ↑ CONGRESISTAS 2006 - 2011 (en castellà). Pontifícia Universitat Catòlica de Perú, p. 3 [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ RELACIÓN DE CONGRESISTAS PERIODO 2011-2016 (en castellà). Congrés de la República del Perú [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ Congreso de la República 2016 - 2021 (en castellà). El Comercio (Perú) [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ Luis Galarreta es elegido presidente del Congreso para el período 2017-2018 (en castellà). Perú21 [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ POLÍTICOS: Luis Fernando Galarreta Velarde (en castellà). Infogob: Jurat Nacional d'Eleccions [Consulta: 8 març 2021].
# Robert Charpentier

Robert Charpentier (Maule, 4 d'abril de 1916 - Issy-les-Moulineaux, 28 d'octubre de 1966) va ser un ciclista francès que va córrer en els anys previs i posteriors a la Segona Guerra Mundial. El 1937 i entre 1947 i 1951 fou professional.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va disputar tres proves del programa de ciclisme. En les tres, la cursa en ruta, la contrarellotge per equips i la prova de persecució per equips, guanyà la medalla d'or.
Des del 2005 un pavelló de París duu el seu nom.

## Palmarès

* 1934
** 1r a la París-Contres
* 1936
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Berlín a la Prova en ruta
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Berlín a la Contrarellotge per equips (amb Robert Dorgebray i Guy Lapébie)
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Berlín a la Persecució per equips (amb Roger-Jean Le Nizerhy, Jean Goujon i Guy Lapébie)
** 1r a la París-Évreux

### Resultats al Tour de França

* 1947. Abandona (2a etapa)

## Referències

* ↑ «CHARPENTIER Robert». [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «Olympedia – Robert Charpentier». [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «Palais des Sports Robert Charpentier». Catalogue des Centres de préparation aux Jeux de Paris 2024. [Consulta: 3 avril 2023]..
* ↑ Palais des Sports Robert Charpentier

## Enllaços externs

* Fitxa de Robert Charpentier a sitiodeciclismo.net (castellà)