OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Liberace

Wladziu Valentino Liberace (West Allis, Wisconsin, 16 de maig de 1919 – Palm Springs, Califòrnia, 4 de febrer de 1987), més conegut simplement pel seu cognom Liberace (pronunciat /ˌlɪbəˈrɑːtʃiː/), fou un famós pianista, intèrpret de música lleugera i 'showman' nord-americà. Durant els anys 1950 fins als 1960 se'l va considerar la figura més ben pagada del món de l'espectacle, i fou un habitual dels espectacles de Las Vegas.
Fill d'un músic, estudià al Wisconsin Conservatory of Music, però aviat orientà la seva carrera cap a una explotació espectacular, abarrocada i delirant de la seva innegable habilitat pianística. Tocava amb virtuosisme arranjaments de música clàssica barrejada amb música popular, que interpretava amb indumentàries brillants i excessives que feien d'ell una icona del kitsch, i alhora del món gai, condició que tanmateix, en una època en la qual encara era profundament mal vista, ell sempre negà, fins i tot als tribunals.

## Referències

* ↑ Crying All the Way to the Bank, by Revel Barker (Famous Trials) 2009 ISBN 978-0955823879
# Pohnpei

Pohnpei (fins a 1990 Ponape, anteriorment Bonabí) és un dels quatre estats que constituïxen els Estats Federats de Micronèsia.
Rep el nom de la seva illa principal, una de les Illes Senyavin. S'hi troba la capital federal, Palikir. El territori de l'estat de Pohnpei té una superfície de 372 km², estant constituït per una illa principal (Pohnpei) i 161 petites illes i atols. La seva altitud màxima —791 m— es troba en un pic romanent d'un volcà. A l'extrem sud-oriental d'aquesta illa s'hi troba el famós jaciment arqueològic de Nan Madol, amb una vintena d'illots artificials i muralles bastides amb pesants columnes de basalt. La interpretació del jaciment és dificultosa; ha suscitat nombroses hipòtesis sobre el seu origen i datació, i ha servit a alguns autors fantasiosos per a afirmar que la humanitat té el seu origen en visitants extraterrestres.

## Divisions administratives

Municipis:
* Kapingamarangi (atol situat al SO)
* Kitti (sector SO de l'illa principal;— inclou l'atol Ant/Ahnd)
* Kolonia (sector N de l'illa principal)
* Madolenihmw (sector E de l'illa principal)
* Mokil (atol situat a l'est del grup)
* Nett (sector central-nord de l'illa principal; abans incluïa la capital Kolonia)
* Ngatik (atol situat al sud-oest del grup)
* Nukuoro (atol llunyà situat al sud-oest del grup)
* Oroluk (atol situat a l'oest del grup, inclou l'escull Minto)
* Pingelap (atol llunyà situat a l'est del grup)
* Sokehs (sector NO de l'illa principal;— inclou l'atol Pakin)
* U (sector NE de l'illa principal)
* Sapwalap (sector oest de l'illa principal Nan Madol)

## Enllaços externs

* Cultura de Micronèsia (anglès)
* Estats Federats de Micronèsia
* Chuuk | Kosrae | Pohnpei | Yap |
# 4a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 4a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República que va participar en la Guerra Civil Espanyola.

## Historial

La brigada va ser creada al novembre de 1936 en Albacete, formada a partir de forces militars que procedien de la regió llevantina. La nova unitat va quedar sota el comandament d'Arturo Arellano Fontán.
El pla republicà preveia que el 5 de novembre la brigada partís cap a Villacañas, i posteriorment a Las Rozas, però finalment es va decidir que la 5a BM cobrís el sector San Fernando de Henares-Mejorada del Campo-Rivas, integrada en la integrada en la 6a Divisió. Durant la defensa de Madrid, el 17 de novembre una companyia del$^{1.er}$ Batalló va detenir un avanç de les forces revoltades al Parc de l'Oeste, mentre que el gruix de la brigada va sostenir forts combats a la Ciutat Universitària. La lluita va ser tan intensa que el comandant Arellano va morir durant el curs d'aquestes, sent substituït de manera accidental pel tinent coronel d'Infanteria Carlos Romero Giménez.
La brigada no va arribar a intervenir en la batalla del Jarama, ni tampoc ho va fer en la de Batalla de Brunete, on es va mantenir en la reserva i integrada en la 4a Divisió. De fet, durant la resta de la contesa no tornaria a intervenir en cap operació militar d'importància, estant destinada en fronts tranquils. El desembre de 1937 va haver-hi un canvi en el comandament de la unitat i la 4a BM va passar a quedar integrada en la 7a Divisió del II Cos de l'Exèrcit.
El 31 de juliol de 1938 va quedar adscrita a la 37a Divisió del VII Cos de l'Exèrcit en el front d'Extremadura. Es va traslladar fins a Cabeza del Buey, des d'on va intervenir en els contraatacs republicans després del tancament de la bossa de Mèrida. Al febrer de 1939 cobria el front de Casas de las Vargas de San Pedro.

## Comandaments
### Comandants

* Comandant d'infanteria Arturo Arellano Fontán;
* Tinent coronel d'infanteria Carlos Romero Giménez;
* Capità d'infanteria Antonio Lázaro Fortea;
* Major de milícies Víctor de Frutos Boudevin;
* Comandant d'Infanteria Alipio Díez Calleja;
* Major de milícies Eugenio Franquelo Ramírez;
* Major de milícies Vicente Alcalde Butier;

### Comissaris

* Isidoro Hernández Tortosa, del PCE;
* Antonio Solá Cuenca, del PSOE;
* Carlos Barrientos Martínez;

## Notes

* ↑ Alpert, 2013, p. 75.
* ↑ Líster, 1966, p. 74.
* ↑ Salas Larrazábal, 1973, p. 607, 748, 769.
* 1 2 3 Engel, 1999, p. 12.
* ↑ Alpert, 1989, p. 354.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 183.

## Referències

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Líster, Enrique. Nuestra Guerra. Editions de la librairie du Globe, 1966.
* Salas Larrazábal, Ramón. Historia del Ejército Popular de la República. Madrid: Editora Nacional, 1973.
# 54a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 54a Brigada Mixta va ser una de les Brigades Mixtes creades per l'Exèrcit Popular de la República per a la defensa de la Segona República Espanyola durant la Guerra Civil Espanyola. Va estar present en el front d'Andalusia, on va mantenir una tranquil·la existència.

## Historial

La unitat es va formar al març de 1937 en la localitat d'Almeria de Viator amb assignació dels batallons «Lenin» (215è), «Cervera», «Motril» i «Antonio Coll» (214è); El seu primer cap va ser el comandant d'Infanteria Luis Molina Suárez, mentre el capità de milícies Antonio Martínez Martínez va ser el cap d'Estat Major. Aquest seria reemplaçat pel capità d'Infanteria Luis Soler-Espiauba Cánovas, al qual posteriorment van succeir en el càrrec el capità d'infanteria Blas Bermejo Pelegrín i el capità de milícies Casas. La Brigada va quedar adscrita a la 23a Divisió que estava integrada en el XXIII Cos d'Exèrcit.
Després d'acabar la seva instrucció va ser enviada al sector d'Ugíjar en el front de Sierra Nevada, on romandria tota la guerra. En el seu sector sol es van produir dos intents d'assalt a les posicions contràries, al juny i agost de 1937, amb un elevat nombre de baixes per a la unitat. Atès que era un front sense molta activitat, la unitat va romandre en posicions defensives fins al final de la guerra en 1939.

## Referències

* 1 2 3 Carlos Engel (1999); Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República, Almena Ediciones, pág. 81
# 7a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 7a Divisió va ser una de les Divisions de l'Exèrcit Popular de la República que es van organitzar durant la Guerra Civil espanyola sobre la base de les Brigades Mixtes. Va estar desplegada en el front de Madrid durant tota la contesa.

## Historial

La unitat va ser creada el 31 de desembre de 1936, quedant formada per les brigades mixtes 2a, 40a i 68a i sota el comandament del coronel Adolfo Prada Vaquero; la divisió va ser assignada al Cos d'Exèrcit de Madrid, cobrint el sector de la Ciutat universitària de Madrid. Va tenir la seva caserna general en el barri madrileny de Cuatro Caminos.
La unitat va romandre en el front madrileny, sense intervenir en operacions militars de rellevància.

## Comandaments
### Comandants

* tinent coronel d'infanteria Adolfo Prada Vaquero;
* tinent coronel de carrabiners Antonio Ortega Gutiérrez;
* comandant de cavalleria Joaquín Zulueta Isasi;
* major de milícies José Pereda Carrió;

### Comissaris

* Pelayo Tortajada Martín, del PCE;
* Ignacio Rodrigo García;
* José Conesa Arteaga, del PCE;

## Ordre de batalla

| Data | Cos d'Exèrcit adscrit | Brigades Mixtes integrades | Front de batalla |
| Desembre de 1936 | Cos d'Exèrcit de Madrid | 2a, 40a i 68a | Madrid |
| Març-abril de 1937 | II Cos d'Exèrcit | 2a, 40a i 68a | Madrid |
| Juny de 1937 | VI Cos d'Exèrcit | 40a i 53a | Madrid |
| Desembre de 1937 | II Cos d'Exèrcit | 4a, 40a i 53a | Madrid |
| 5 de març de 1939 | II Cos d'Exèrcit | 40a, 42a i 53a | Madrid |

## Referències

* ↑ Zaragoza, 1983, p. 49.
* 1 2 Martínez Bande, 1981, p. 126.
* ↑ Alpert, 2013, p. 348.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 78.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 187.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# 7a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

La 7a Mostra Internacional de Cinema de Venècia es va celebrar entre el 8 d'agost i l'1 de setembre de 1939. Aquesta edició va estar fortament influïda pel règim feixista i no s'hi presentaren pel·lícules ni directors dels Estats Units d'Amèrica. La Copa Mussolini fou guanyada per la pel·lícula històrica Abuna Messias, mentre que els altres premis principals no es concediren.

## Jurat

* Giuseppe Volpi di Misurata (president)
* Olaf Andersson
* Luigi Bonelli
* Ottavio Croze
* Antonio de Obregón
* Dino Falconi
* F.T. Geldenhuys
* Neville Kearney
* Ernest Leichtenstern
* Antonio Maraini
* Ugo Ojetti
* Vezio Orazi
* Giacomo Paulucci de'Calboli
* Junzo Sato
* D.I. Suchianu
* Zdenk Urban
* Louis Villani
* Carl Vincent

## En Competició

| Títol original | Director(s) | País de producció |
| Margarita, Armando y su padre | Francisco Múgica | Argentina |
| Divorcio en Montevideo | Manuel Romero | Argentina |
| De la sierra al valle | Antonio Ber Ciani | Argentina |
| Ambición | Adelqui Migliar | Argentina |
| El matrero | Orestes Caviglia | Argentina |
| Congo, terre d'eaux vives (curtmetratge) | André Cauvin | Bèlgica |
| L'Agneau Mystique de Van Eyck (curtmetratge) | André Cauvin | Bèlgica |
| Humoreska | Otakar Vávra | Bohèmia |
| Tulák Macoun | Ladislav Brom | Bohèmia |
| Sklenice i chléb (curtmetratge) | Jaroslav Tuzar | Bohèmia |
| Derrière la façade | Yves Mirande, Georges Lacombe | França |
| La Bête humaine | Jean Renoir | França |
| La Fin du jour | Julien Duvivier | França |
| Jeunes filles en détresse | Georg Wilhelm Pabst | França |
| Abuna Messias | Goffredo Alessandrini | Regne d'Itàlia |

## Premis

* Copa Mussolini
** Millor pel·lícula - Abuna Messias (Goffredo Alessandrini)
* Copa Volpi
** millor Actor - No atorgat.
** Millor Actriu - No atorgat.
* Medalla de bronze
** Jeunes filles en détresse (Georg Wilhelm Pabst)

## Referències

* ↑ «The 1930′s». Arxivat de l'original el 11 d’agost 2020. [Consulta: 8 octubre 2013].
* ↑ «Juries for the 1930′s». Arxivat de l'original el 30 d’agost 2012. [Consulta: 8 octubre 2013].

## Enllaços externs

* 7a Mostra Internacional de Cinema de Venècia - Lloc web oficial
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1939 a IMDb
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1940 a Filmaffinity
# Abducció (anatomia)

L'abducció és el moviment de separació d'una part del cos respecte al pla de simetria (sagital) d'aquest. Per tant, és un moviment de direcció transversal. Per exemple, caiguts els braços al costat del cos, la seva elevació lateral per l'acció del múscul deltoide principalment. L'esmentat múscul és abductor del braç. El moviment oposat a l'abducció és l'adducció.

## Vegeu també

Els altres moviments que, com l'abducció, es fan possible mitjançant una articulació són:
* Extensió
* Flexió
* Rotació interna
* Rotació externa

## Referències

* ↑ «Anatòmic». [Consulta: 24 agost 2018].
# Agapito Marazuela Albornos

Agapito Marazuela Albornos (Valverde del Majano, Segòvia, 1891 - Segòvia, 1983) va ser un folclorista, musicòleg i destacat dolçainer espanyol. Es va dedicar durant tota la seva vida a recopilar la tradició musical castellana, amenaçada d'extinció (tonades i romanços populars, melodies per a tamboril i dolçaina). Va postular l'origen amazic de la música castellana.
Als catorze anys es guanyava ja la vida com dolçainer, i aquesta va ser la seva professió durant les dues primeres dècades del segle xx. Va ser també un destacat guitarrista. En 1932 va ingressar en el PCE. Aquest mateix any va publicar una de les seves obres més importants, Cancionero de Castella la Vella. Quatre anys després, les Joventuts Socialistes Unificades li van encarregar seleccionar els grups folklòrics que actuarien a l'Olimpíada de Barcelona de 1936 (la "Olimpíada roja"). En iniciar-se la guerra civil espanyola, va escapar de Salamanca a Madrid, on va passar gairebé tot el temps que va durar la contesa. Va passar gran part de la postguerra en diferents presons com Madrid, Burgos, Ocaña i Vitòria. En 1964 va publicar la seva Cancionero segoviano. Va fundar una escola de dolçaina a Segòvia. En la seva memòria es concedeix anualment el Premi Nacional de Folklore "Agapito Marazuela".

## Discografia

* Folclore castellano. Discos Columbia, 1975.

## Bibliografia
### Obres seves

* Agapito Marazuela Albornos: Cancionero de Castilla. / Agapito Marazuela Albornos. Madrid: Diputación Provincial, Delegación Cultural, 1981, ISBN 978-84-500-5150-6.(Primera edición 1932)
* Agapito Marazuela Albornos:Cancionero de Castilla Reedición Editorial Endymion, 1997 (reedición?) ISBN 84-7731-258-3

### Obras sobre ell o la seva obra

* Fernández Cocero, Pedro: Agapito Marazuela, el último juglar castellano. Santander, 1976. ISBN 84-400-1756-1
* Manuel González Herrero: Agapito Marazuela o el despertar del alma castellana. Segovia, Diputación Provincial de Segovia, 1985. ISBN 84-505-1905-5.
* Sanz, Ignacio; Santos, Claudia de: Agapito, pito, pito: fabulación sobre la infancia de Agapito Marazuela. Ramillete de folklore infantil Ediciones de la Torre / Madrid, 1988 ISBN 978-84-86587-33-8
* Urrialde Martín, Eugenio: Apuntes sobre el maestro : libro homenaje a Agapito Marazuela. Comisión Homenaje a Agapito Marazuela El Adelantado de Segovia. 1984. ISBN 84-505-0287-X

## Curiositats

* Hi ha un documental sobre Agapito Marazuela dirigit per Miguel Velasco, 1978 titulat Agapito Marazuela y el Folklore castellano

## Referències

* ↑ «Sobre el premi». Arxivat de l'original el 2009-12-17. [Consulta: 7 setembre 2008].
* ↑ «Fitxa del documental». Arxivat de l'original el 2008-06-22. [Consulta: 7 setembre 2008].

## Enllaços externs

* Entrevista a Agapito Marazuela a "Revista de folklore" de la fundació Joaquín Díaz Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.
# Alfonso de Sandoval y Bassecourt

Alfonso de Sandoval y Bassecourt (Múrcia, 22 de desembre de 1862 - Madrid, 6 de novembre de 1915) va ser un polític valencià, baró de Petres i cavaller de l'Orde de Sant Jaume. Fou alcalde d'Alacant i diputat a Corts i Senador per Alacant.

## Biografia

Tenia propietats i es dedicava al conreu de vi a Jumella, Altea, Chinchilla i Alacant. També va fundar la Caixa Rural de Jumilla, fou membre de la Reial Societat Econòmica d'Amics del País i de la Junta d'Obres del Port d'Alacant, president del Reial Club de Regates d'Alacant (1907), vicepresident del Casino d'Alacant (1911) i fou membre del consell d'administració de diverses empreses, com Tramvies d'Alacant i La Electra Alicantina (1900), i el 1902 va promoure la construcció del ferrocarril Alacant-Dénia.
Alhora fou membre del Partit Conservador, en el que es posà de part de Francisco Silvela i Raimundo Fernández Villaverde, fou candidat per Dénia a les eleccions generals espanyoles de 1891, però fou derrotat per Trinitario Ruiz Capdepón. Entre 1899 i 1901 fou alcalde d'Alacant, així com diputat provincial. Fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1903, però a les de 1905 fou derrotat. El 1914 fou escollit senador per Alacant.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Genealogia dels Sandoval Arxivat 2010-08-10 a Wayback Machine.
* Fitxa del Senat
Càrrecs públics :
| Precedit per: José Gadea Pro | Alcalde d'Alacant 1899 - 1901 | Succeït per: José Gadea Pro |
# Alfredo Conde Cid

Alfredo Conde Cid (Allariz, 6 de gener de 1945) és un escriptor i polític gallec.
Va néixer en el si d'una família galleguista de classe mitjana. Va estudiar Nàutica en l'Escola Superior de Nàutica de La Corunya i Història en la Universitat de Santiago de Compostel·la. Va treballar com a marí i també com a professor d'Història en un col·legi privat. Va ser diputat al Parlament de Galícia com a independent en el grup del PSdeG (1981-1993) i conseller de Cultura amb Fernando Ignacio González Laxe (1987-1990). Va ser el primer president del PEN Club de Galícia (1990-1991).

## Obres

La seva primera obra va ser el poemari Mencer de lúas (1968). Però Alfredo Conde és conegut sobretot per la seva obra narrativa que va començar en 1974 amb el llibre de relats Mementos de vivos. En 1978 va publicar Contubernio catro de Tomé S. i Come e bebe que o barco é do amo. En 1981 va sortir de les premses Breixo amb el qual va obtenir el Premi de la Crítica de narrativa gallega, i el 1982 Memòria de Noa. Però Conde es va fer conegut a tota Galícia amb la publicació de Xa vai o griffón no vento (1984) amb el qual va tornar a obtenir el Premi de la Crítica de narrativa gallega el 1986. El 1989 publicà Música sacra i en 1991 amb la novel·la en castellà Los otros días guanyà el Premi Nadal. Les seves últimes obres són Sempre me matan (1995), A casa de Adara (1996) i Romasanta. Memorias incertas do home lobo (2004), portada al cinema. En 2016 li fou concedida la Medalla Castelao.

## Referències

* ↑ "Medallas Castelao 2016", El Progreso.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial d'Alfredo Conde Arxivat 2008-02-06 a Wayback Machine.
# Passeres sobre el Riu Ripoll

Les Passeres sobre el Riu Ripoll són un conjunt de tres passarel·les ubicades a Sabadell i que creuen el riu Ripoll. El conjunt el formen la Passera del Molí d'en Fontanet, la Passera de Can Grau i la Passera del Molí de l'Amat (actualment només en queda en peu una de les piles).

## Història

La nit del 25 de setembre de l'any 1962 hi va haver una riuada al Ripoll que va tenir uns efectes catastròfics en pèrdues humanes i materials. Es va emportar passeres, guals i ponts, i al novembre del mateix hi va haver noves riuades violentes. La Confederació Hidrogràfica del Pirineu Oriental va impulsar el projecte del condicionament dels marges, que incloïa l'eixamplament i neteja de la llera, la construcció del murs de formigó, protecció de talussos, la construcció de preses agrícoles i de diversos accessos, incloses 3 passarel·les.
El Proyecto de acondicionamiento del cauce del Rio Ripoll en el Término Municipal de Sabadell de 28 de febrer del 1963, va ser signat per l'enginyer Albino Lasso Conde i supervisat pel cap de secció Sr. Paredis amb vist i plau del Director de la Confederació Hidrogràfica del Pirineu Oriental Juan Montañés.
L'autor del projecte, Albino Lasso Conde, enginyer de camins, canals i ports s’havia exiliat a Sud-amèrica durant la primera etapa del Franquisme, degut al seu passat republicà, als anys 60s retornà, va ser readmès al cos d'enginyers de camins, canals i ports i va ser destinat com a Enginyer Cap a la Confederació Hidrogràfica del Pirineu Oriental. Degut al seu coneixement de l'enginyeria americana va proposar construir les passeres de tipologia ‘cantilever’ suportada amb tirants, era una opció novedosa Espanya però resultava ser l'opció més econòmica i ràpida de construir.
Les passares es van finalitzar la primavera de 1964; es construïren al llarg de 1963 i els primers mesos de 1964.

## Enginyeria

Les tres passarel·les (una de les quals no existeix ja) eren iguals de tipologia atirantada, formada d'un tauler compost per bigues metàl·liques de 50,40 m dividides en 3 trams articulats entre ells, de 16,80 m. L'ample de la passera és de 2 m.
Les passeres tenen 2 piles de formigó armat de 8 m d'alçada per on passen els 8 tirants que suporten el tauler. Aquests queden ancorats en 2 morts de formigó ubicats a banda i banda de la passera.
Aquest tipus de construcció és molt pioner a Espanya per l'època en què es van construir. El primer pont atirantat amb trànsit viari a Espanya és el Pont de la Salve i es va obrir al servei el 1972. En reconeixement d'aquesta singularitat l'Ajuntament de Sabadell l'ha inclòs dins del Pla Especial de Protecció del Patrimoni de Sabadell (PEPS).

## Referències

* ↑ Vilanova, Antoni «Passeres del Riu Ripoll». Pla Especial urbanístic de protecció del Patrimoni i catàleg de béns arquitectònics, arqueològics i ambientals de Sabadell, 01-12-2019.
* ↑ «Passeres del Riu Ripoll». [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ «Pla Especial Urbanístic de Protecció del Patrimoni i Catàleg de béns arquitectònics, arqueològics i ambientals de Sabadell (PEPS)». Arxivat de l'original el 2022-06-27. [Consulta: 29 desembre 2020].