OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre Alfaro

La Torre Alfaro, o Ca l'Alfaro, és un edifici de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat envoltat de jardí i tancat per una reixa. Consta de planta baixa, pis i unes petites golfes. Hi ha una torre de tres pisos i de planta quadrada a la part esquerra. La coberta és a quatre vessants, tant pel que fa a la torre com a la casa. La casa té un gran balcó al primer pis que ocupa tota la façana; a l'entrada, el balcó fa de petit porxo. Les obertures estan remarcades amb unes motllures a la part superior. La casa acaba amb un ràfec igual que la torre. A les golfes hi ha un petit balcó i la coberta és a dues aigües. Les teules de les cobertes són vidriades, d'un color vermellós.

## Història

Aquesta casa fou edificada a començament del segle XX i pertany a la família Rocha. És de l'època en què Sant Andreu de Llavaneres esdevé un nucli d'estiueig per a la burgesia barcelonina.

## Referències

* 1 2 «Torre Alfaro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Plaça de Sant Gaietà

La plaça de Sant Gaietà, coneguda popularment com 'el raconet', és una petita plaça del barri de Sarrià de Barcelona. El conjunt d'edificacions que l'envolten està declarat bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

La plaça, com el proper mercat de Sarrià, ocupen part de l'antic 'hort del rector', que estava situat al costat de la parròquia de Sarrià, i va quedar segmentat el 1905, amb l'obertura del passeig Reina Elisenda de Montcada.

## Descripció

La plaça forma un cul-de-sac, al que només s'hi accedeix per un estret carreró des del carrer del Pare Miquel de Sarrià. Està envoltada d'edificacions d'arquitectura popular, algunes del segle XVIII, representatives de l'arquitectura més popular del nucli del vell Sarrià. La majoria de cases tenen planta baixa i pis i conserven els trets més característics de quan foren construïdes. Multitud de testos i plantes sobre les rajoles vermelles del paviment contribueixen a donar-li un aire domèstic.

## Toponímia

La plaça està dedicada a Gaietà de Thiene (Vicenza, 1480 - Nàpols, 1547), jurisconsult i sacerdot, fundador de l'orde dels teatins o clergues regulars.

## Referències

* ↑ «La plaça de Sant Gaietà». Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 «Conjunt de la plaça Sant Gaietà». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 113. ISBN 978-84-09-55644-1.
* ↑ «Sant Gaietà, plaça de». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
# Infusió

La infusió és un mètode d'extracció dels principis actius solubles d'una planta mitjançant la seva introducció en aigua inicialment bullent, però que es deixa refredar. Aquesta tècnica porta el nom de infusionar.
Aquest mot designa també les begudes preparades amb aquest mètode, com el te.
Aquest mètode és diferent de la decocció en la qual el líquid es manté bullint, i de la maceració en què el líquid és fred.

## Preparació d'infusions

Es poden introduir les herbes en un recipient en aigua bullent, o vessar l'aigua sobre les plantes. Es tapa el recipient i passats uns minuts es treuen les herbes i es llencen. L'aigua resultant es pren com a beguda. A vegades es barreja més d'una planta. S'acostuma a utilitzar només una part determinada de la planta: la flor, la fulla, l'escorça, l'arrel…
Les infusions es poden beure per gust, però sovint es busquen els efectes terapèutics de les plantes.

## Plantes que es beuen en infusió

* Àlber
* Alfàbrega
* Anís estrellat
* Boixac de jardí
* Borratja
* Cafè
* Camamilla
* Card marià
* Corona de rei
* Espígol
* Farigola
* Freixe
* Fumària oficinal
* Genciana
* Groseller negre
* Llimona
* Marialluïsa
* Menta
* Marfull
* Mate
* Morella roquera
* Melissa
* Noguer
* Olivera
* Opi
* Poliol
* Quina
* Romer
* Sàlvia
* Taronja
* Te
* Til·ler: La infusió s'anomena til·la
* Viola tricolor

## Continguts relacionats

* Planta medicinal
* Tisana
* Mate (infusió)

## Referències

* ↑ «Infusió». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El poder de les infusions
* ↑ El poder de les infusions
* ↑ Contra la faringitis, un bon remei de l'àvia
* ↑ «La til·la, més que una infusió relaxant». Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 13 desembre 2016].
Viccionari
# Torre Matas

La Torre Matas, o Casa Flores, és un edifici de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Juntament amb la veïna Casa Belvís formen les anomenades Torres Bessones del carrer Clòsens.

## Descripció

Es tracta d'una torre aïllada envoltada per un jardí. Consta de planta baixa, dos pisos i golfes. L'estructura està formada per la suma de dos cossos. La coberta és a dues aigües i està envoltada per un ràfec. Hi ha un joc d'espais oberts i tancats que li donen un aire dinàmic.

## Història

Al segle xx Sant Andreu de Llavaneres esdevé nucli d'estiueig de la burgesia barcelonina. La Torre Matas, obra de Joaquim Lloret i Homs, pertanyia a la família així cognominada, així com la torre del costat, per això tant l'una com l'altra sovint són conegudes com la Torre Matas.

## Referències

* 1 2 «Torre Matas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Toribi Duran i Garrigolas

Toribi Duran i Garrigolas (Castelló d'Empúries, Alt Empordà, 30 d'abril de 1814 – Barcelona, 16 de setembre de 1888) fou un filantrop i industrial català.
Fou fill de Francesc Duran i Ribera negociant i d'Antònia Garrigolas i Ferran tots dos nascuts a Castelló d'Empúries. Feu fortuna a Amèrica i en morir deixà un milió de pessetes per a promoure l'erecció d'un costat d'un reformatori per a nois a Barcelona, la gestió del qual seria confiada a l'orde de Sant Pere ad Vincula. L'Asil Duran de Barcelona es construí el 1890 i inicialment estava ubicat al carrer Tuset, dins la demarcació de la parròquia de Santa Maria de Gràcia, però el 1942 va ser traslladat a la Bonanova, als terrenys de l'antiga Torre Vilana de Sarrià, on des de 1989 hi ha la Clínica Teknon. L'Asil Duran de Barcelona va tancar el 1977. Els interns hi podien aprendre un ofici i molts d'ells treballaven per a la Impremta Altés en uns tallers construïts expressament.
L'altra part del llegat va servir per a construir l'Asil Duran de Castelló d'Empúries. Concretament s'havia d'invertir la quantitat de 500.000 pessetes en l'edificació d'un hospital a Castelló d'Empúries, dotant-lo de les rendes necessàries per a la seva manutenció. Per això s'utilitzaria una part d'aquests diners a títols de deute públic d'Espanya, d'on podrien extreure’s 250.000 pessetes per al pagament de les obres, i les rendes de les altres 250.000 pessetes, havien de servir per a les despeses de tota classe amb relació a l'assistència dels malalts i dels convalescents. L'any 1889 es fa la cerimònia de col·locació de la primera pedra i fins deu anys més tard, el 15 de gener de 1899, l'Asil-hospital Toribi Duran no entra en funcionament.

## Referències

* ↑ Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1888, número de registre 6679.
* ↑ «Toribi Duran i Garrigolas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Baptismes (1801-1824). Pàg.245. Imatge 271». Arxiu Diocesà de Girona. Castelló d'Empúries., 01-05-1814. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ «La Torre Vilana: finca per a famílies il·lustres, reformatori i hospital», 11-10-2016. [Consulta: 30 juliol 2019].
* ↑ Gent de Castelló: la seva vida i la seva obra : segles XVI-XX. Castelló d'Empúries: Ajuntament de Castelló, Àrea de Cultura, 2000, p. 175.
* ↑ Compte, Albert. L'Hospital Toribi Duran Garrigolas: dels orígens fins avui. Castelló d'Empúries: Ajuntament de Castelló d'Empúries, 2002, p. 38.
# Alfabetatze eta Euskalduntze Koordinakundea

Alfabetatze eta Euskalduntze Koordinakundea (AEK) (en català: Coordinadora d'Alfabetització i Euskaldunització) és una entitat fundada al País Basc el 1965 que es dedica a l'ensenyament de l'euskera a persones adultes. Té milers d'alumnes en els centenars d'euskaltegis situats de llarg a llarg de la geografia basca. Es va crear arran d'una campanya d'ensenyament d'euskera per a adults fomentada per Ricardo Arregui el 1965 per a treballar en el camp de l'alfabetització dels bascoparlants i ensenyar euskera als ciutadans bascos que no coneixen aquest idioma, una tasca que amb el temps es convertiria en l'eix principal de l'activitat de AEK. Es crearen aleshores les gau-eskolak (escoles nocturnes), que fundaren la seva primera associació el 1974. El 1976 adoptaren el nom d'AEK i el 1979 celebraren el seu primer congrés. El 1980 obriren el primer centre a Iparralde. Actualment tenen més de 100 centres arreu d'Euskal Herria amb 600 professors. Cada dos anys celebren la Korrika per a recaptar diners. Un dels seus dirigents més compromesos ha estat Julen Kalzada.

## Enllaços externs

* Alfabetatze eta Euskalduntze Koordinakundea - Lloc web oficial (basc) (castellà)
# País Masametol

El País Masametol (País Masametòl en occità) és un Parçan o comarca d'Occitània situada al Llenguadoc.
La seva vila principal és Masamet.
Segons la proposta del diari Jornalet de divisió administrativa d'Occitània, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el Gallaquès estaria ubicat a la regió del Llenguadoc, subregió de l'Albigès.
Oficialment, els municipis del Cordès i de tot l'Albigès estan ubicats en el departament francès del Tarn.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
# Torre Mingrat

La torre Mingrat és un edifici de Ripollet (Vallès Occidental) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici unifamiliar aïllat, envoltat per jardí, que compta amb una planta baixa, un pis i golfes. La coberta és a dues vessants. A la façana principal, ubicada al carrer Joan Miró, presenta a la planta baixa la porta d'accés i dues obertures allindades. Quatre columnes dòriques sostenen un balcó i formen un porxo a la planta baixa. Al primer pis, quatre columnes dòriques més sostenen un arc lleugerament peraltat central i dos carpanells als laterals, formant una ampla galeria. A l'espai que resta entre aquesta galeria del primer pis i el ràfec de la coberta, una decoració a base de rajoles, amb una imatge de la Mare de Déu, coronant-la.

## Història

Bastida com a torre d'estiueig durant la dècada dels anys 30, el seu primer propietari, el Sr. Moya, la va vendre vers el 1945 al Sr. Mingrat. Durant els anys 50 l'edifici fou residència de les monges de l'orde de Cor de Maria. A inicis dels anys 80 va ser adquirit per la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis. L'any 1985, La Caixa va arribar a un acord amb el Centre d'Esplai l'Estel perquè fessin servir l'edifici com a seu.

## Referències

* 1 2 «Torre Mingrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Tianducheng

Tianducheng (xinès: 天都城), també anomenada Sky City, és una urbanització del subdistricte de Xingqiao, districte de Linping, Hangzhou, província de Zhejiang, Xina que imita el disseny de la ciutat de París.

## Història

La construcció a Tianducheng va començar el 2007. La seva característica central és una rèplica de 108 metres de la Torre Eiffel i 31 km$^2$ (12 sq mi) d'arquitectura, fonts i paisatgisme d'estil parisenc. Es va inaugurar l'any 2007 i té capacitat per a més de 10.000 habitants. L'ocupació inicial va ser baixa, amb aproximadament 2.000 persones vivint-hi el 2013, motiu pel qual va fer que alguns l'etiquetin com a ciutat fantasma. El 2017, la seva població havia crescut fins als 30.000 habitants i el desenvolupament es va ampliar diverses vegades.

## Transport

L'estació de Huangheshan a la línia 3 del metro de Hangzhou que dona servei a Tianducheng es va obrir el 21 de febrer de 2022.

## Galeria

* Rèplica de la Torre Eiffel.
* "Champs-Élysées". El nom oficial és carrer Xiangxie.
* Cartell del carrer "Xiangxie".
* Vista des de l'extrem nord del carrer "Xiangxie".
* Parc de Tiandu.

## Referències

* ↑ Miller, Lisa «Paris In China: Tianducheng Is An Eerie, Abandoned City Of Lights Clone». The Huffington Post, 07-08-2013 [Consulta: 15 octubre 2013].
* ↑ Eiffel Tower replica looms over China's Parisian-style ghost town, NBC News
* ↑ «广厦天都城十年造城变成鬼城 创始人楼忠福被带走». finance.sina.com.cn. [Consulta: 7 febrer 2019].
* ↑ Feinberg, Ashley. «China's Replica of Paris Is Now an Eerily Depressing Ghost Town». Gizmodo, 07-08-2013. [Consulta: 15 octubre 2013].
* ↑ (en anglès) [Consulta: 4 novembre 2018].
* ↑ «杭州地铁三条线路今日开通，运营时刻表来了». m.gmw.cn. [Consulta: 21 febrer 2022].
# Genòfor

El cromosoma bacterià, més pròpiament conegut com a genòfor, és el conjunt de molècules més grans d'ADN d'un bacteri, que es troben dins la cèl·lula juntament amb altres molècules més petites d'ADN (plasmidis). No es tracta d'un cromosoma en el sentit propi del terme, sinó que es compon d'una molècula d'ADN "circular" majoritàriament de més d'1 mm de llarg, que existeix en una única còpia o en diverses còpies. Té una estructura densa, es troba lliure al citoplasma i, malgrat la seva longitud, només ocupa una regió limitada de la cèl·lula bacteriana, que és denominada nucleoide.
Els genòfors no són molècules mancades d'estructura, sinó que estan associades amb proteïnes i organitzades en l'espai. Tot i la seva denominació imprecisa com a "cromosoma" bacterià, el genòfor manca de cromatina, com tots els "cromosomes" dels procariotes. L'ADN és comprimit per un mecanisme conegut com a superenrotllament de l'ADN, mentre que un cromosoma és empaquetat per la cromatina. En la majoria de procariotes l'ADN és circular, per la qual cosa la replicació és possible sense telòmers. Hi ha molt poques espècies de bacteris amb cromosomes lineals, com per exemple les borrèlies i els estreptomicets.
Molts eucariotes (com les plantes i els animals) tenen ADN procariota en orgànuls com els mitocondris i els cloroplasts. Aquests orgànuls s'assemblen molt als autèntics procariotes, cosa que ha contribuït a la formulació de la teoria endosimbiòtica.

## Referències

* ↑ «genophore definition». [Consulta: 7 juliol 2018].
* ↑ Ris, H. (1961): Ultrastructure and molecular organization of genetic systems. In: Can. J. Genet. Cytol. Bd. 3, S. 95-120.
* ↑ Benham C, Mielke S «DNA mechanics». Annu Rev Biomed Eng, 7, pàg. 21 – 53. PMID: 16004565.
* 1 2 Nelson D, Cox M. Principles of Biochemistry Third Edition, 2000, p. 28-39. ISBN 1-57259-153-6.
* ↑ Matthias Redenbach & Josef Altenbuchner (2002): Warum haben einige Bakterien lineare Chromosomen und Plasmide? In: Biospektrum. Bd. 8, Nr. 2, S. 158-163. PDF
# Torretes d'aigua del mercat i l'escorxador municipal

Les torretes d'aigua del mercat i l'escorxador municipal són un parell de construccions del municipi de Calella (Maresme) incloses a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Torres de proveïment d'aigua al mercat i a l'escorxador. Ambdues fetes a la mateixa època, l'any 1927, quan foren construïts el mercat municipal i l'escorxador sota el projecte de J. Martorell. Aquestes torres aguanten uns grans dipòsits fets de material impermeable. La resta de la torre és feta d'obra vista, fet que contrasta amb el mercat i l'escorxador, arrebossats al gust noucentista. Probablement durant els anys 20, l'obra vista torna a ocupar el seu lloc, a la construcció d'obres de menor importància. Malgrat tot, el seu tractament tècnic i decoratiu no deixa de tenir interès.

## Història

La població de Calella no disposà d'una xarxa de proveïment d'aigua fins ben entrat el s. XX. De fet pels anys 20 es va aprofitar el projecte de proveïment que abastava gairebé tota la costa. Actualment la torre del mercat serveix de W.C. del mercat amb la construcció d'un annex.

## Referències

* 1 2 «Torretes d'aigua del mercat i l'escorxador municipal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 juny 2015].

## Enllaços externs

* Torretes d'aigua del mercat i l'escorxador municipal Arxivat 2015-02-23 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Nucleoide

El nucleoide ("similar al nucli") és una regió de forma irregular de la cèl·lula procariota que conté material nuclear sense membrana nuclear, i on es troba el material genètic d'aquests organismes. El genoma dels organismes procariotes és generalment una molècula circular i bicatenària d'ADN, de la qual pot haver-hi múltiples còpies en un moment donat. La llargada d'un genoma varia molt, però generalment és de com a mínim uns quants milions de parells de bases. L'emmagatzemament del genoma dins del nucleoide es pot comparar amb el que es dona en els eucariotes, en què el genoma està empaquetat en cromatina i guardat dins d'un orgànul delimitat per una membrana, anomenat nucli.
El genòfor és el conjunt de l'ADN d'un procariota. Se'l sol denominar "cromosoma procariota". El terme "cromosoma" és imprecís per referir-se a un genòfor, car manca de cromatina. El genòfor es compacta per un mecanisme conegut com a superenrotllament, mentre que els cromosomes es compacten per mitjà de cromatina. El genòfor és circular en la majoria de procariotes, i linear en molt pocs. La naturalesa circular del genòfor permet que es faci la replicació sense telòmers. Els genòfors tenen generalment una mida molt inferior a la dels cromosomes eucariotes. El genòfor d'un organisme autèntic pot ser tan petit com 580.073 parells de bases (Mycoplasma genitalium). Molts eucariotes (com les plantes i els animals) tenen ADN procariota en orgànuls com els mitocondris i els cloroplasts. Aquests orgànuls s'assemblen molt als autèntics procariotes, cosa que ha contribuït a la formulació de la teoria endosimbiòtica.

## Referències

* ↑ Thanbichler M, Wang S, Shapiro L «The bacterial nucleoid: a highly organized and dynamic structure». J Cell Biochem, 96, 3, 2005, pàg. 506–21. DOI: 10.1002/jcb.20519. PMID: 15988757.
* ↑ Ris, H. (1961). Ultrastructure and molecular organization of genetic systems. Can. J. Genet. Cytol. 3, 95-120.
* ↑ Benham C, Mielke S «DNA mechanics». Annu Rev Biomed Eng, 7, 2005, pàg. 21 – 53. DOI: 10.1146/annurev.bioeng.6.062403.132016. PMID: 16004565.
* 1 2 Nelson D, Cox M. Principles of Biochemistry Third Edition. Nova York: Worth Publishers, 2000, p. 28–39. ISBN 1-57259-153-6.
# Calañas

Calañas és un poble de la província de Huelva (Andalusia), que pertany a la comarca d'El Andévalo. El seu clima és mediterrani d'influència atlàntica, amb hiverns freds i estius càlids. Les precipitacions solen ser abundants per tardor i hivern. Les temperatures solen ser moderades, amb una mitjana anual de 17,7 °C.
En la seva vegetació, es pot destacar la gran extensió que ocupen els espais forestals (gairebé el 80% del terme municipal) principalment de les espècies Eucalyptus globulus i Eucalyptus camaldulensis; encara que també hi ha repoblacions de pi pinyoner. També hi ha alzines, sureres, chaparros i foresta baixa (jara, romaní, bruc, farigola, etc.).
De la fauna autòctona s'hi poden destacar: llebres, conills, perdius, teixons, senglars, gat montesos, etc. i algunes aus migratòries.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 4.974 | 4.928 | 4.873 | 4.725 | 4.646 | 4.619 | 4.553 | 4.534 | 4.478 |
# Manuel de Bizanci

Manuel de Bizanci (en llatí Manuel, en grec Μανουήλ) fou un escriptor romà d'Orient esmentat per Joan Escilitzes, que va viure al final del segle xi.
Escilitzes diu que va escriure sobre temes històrics però de manera poc acurada. Jordi Cedrè no menciona el seu nom, però l'inclou sota el terme una mica despectiu de οἱ λοιποὶ Βυζάντιοι "els altres bizantins".

## Referències

* ↑ 1.Manuel of Byzantium a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 924
# Derivada d'una constant

En càlcul, la derivada d'una funció constant és 0. (Una funció constant és aquella que dona el mateix valor a la variable dependent pera qualsevol valor de la variable independent, com per exemple f(x) = 7.)
La regla es pot justificar de diverses maneres. La derivada és la pendent de la recta tangent a la gràfica de la funció, i la gràfica d'una funció constant és una línia horitzontal, que no té pendent (la seva pendent és zero). De forma alternativa es pot emprar la definició del derivada per a calcular-la ${\frac {f(x+h)-f(x)}{h}}$ és zero per a qualsevol h i, per tant, també ho és el límit quan h tendeix a zero, això és, f'(x).

## Primitiva de zero

Una afirmació recíproca parcial d'aquesta és la següent:
    Si la derivada d'una funció en un interval val zero, la funció ha de ser constant en aquest interval.
Això no és una conseqüència de l'afirmació original, però se segueix del teorema del valor mitjà. Es pot generalitzar a l'afirmació que
    Si dues funcions tenen la mateixa derivada en un interval, s'han de diferenciar en una constant,
o
    Si g és la primitiva de f en un interval, llavors totes les primitives de f en aquest interval són de la forma g(x)+C, on C és una constant.
D'això se'n deriva la versió feble del segon teorema fonamental del càlcul: si f és contínua en [a,b] i f = g' per alguna funció g, llavors
       $\int _{a}^{b}f(x)dx=g(b)-g(a)$
# Éric Toussaint

Éric Toussaint (Namur, 1954) és un historiador belga, portaveu del Comitè per a l'Abolició dels Deutes Il·legítims, abans anomenat Comitè per a la Cancel·lació del Deute del Tercer Món (CADTM), que va ajudar a fundar.
Historiador de formació, és doctor en ciències polítiques per la Universitat de Lieja i la Universitat de París 8. També és membre del consell científic d'ATTAC França. També va participar en la fundació del consell internacional del Fòrum Social Mundial l'any 2001.

## Referències

* ↑ Filippis, Vittorio De. «La répudiation de la "dette odieuse" est légitime» (en francès). [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ Yustres, Víctor. «A l'esquerra li falta coratge per aplicar polítiques radicals i desobeir lleis injustes». Directa, 17-08-2017. [Consulta: 17 gener 2025].

## Enllaços externs

* Articles d'Éric Toussaint a El Salto
* Lloc web del CADTM
# Hu Zhao

Hu Zhao (1993 o 1994) és un actor, viatger i presentador sinovalencià. Atret per la Mediterrània de ben menut, va deixar la Xina per a emigrar cap a València quan tenia 20 anys. Va integrar diversos col·lectius culturals i musicals de caràcter tradicional i hi va aprendre llavors el català valencià.
Va estrenar-se a l'univers televisiu com a protagonista principal en una sèrie de 8 capítols anomenada Loving Comunitat Valenciana el 2020 i darrerament, a partir del 2022, amb el programa Xino xano d'À Punt, en el qual visita diversos indrets del País Valencià. Arran de tot això ha esdevingut un dels presentadors més famosos i populars del canal valencià.

## Referències

* ↑ «Hu Zhao, el xinès que somniava la Mediterrània i que era valencià sense saber-ho». Vilaweb, 28-08-2022. [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ «Hu Zhao: “Jo no sabia que existia el valencià”». Tresdeu, 21-06-2022. [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ «Hu Zhao: “Quan vaig arribar a València, fa huit anys, no sabia què era ni la paella ni les Falles”». À Punt, 04-06-2023. [Consulta: 23 juliol 2023].