OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dr. Martens

Dr. Martens és una marca britànica de calçat, que també fabrica una gamma d'accessoris i productes per la cura de sabates, roba, maletes, etc. La marca també es coneix com a Doctor Martens, Doc Martens, Docs o DMs. Les sabates es diferencien per la seva sola, que disposa de cambra d'aire sole (dubbed Bouncing Soles), protecció superior, muntatge tipus Goodyear i cosit amb fil groc.

## Referències

* ↑ Cult. Iconos de una generación (paper) (en castellà). Madrid: Edimat libros, 2008, p. 54-55. ISBN 978-84-9794-079-5 [Consulta: 28 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Dr. Martens - Lloc web oficial
# Wizz Air

Wizz Air és una aerolínia de baix cost hongaresa amb seu a Budapest, a l'aeroport Ferenc Liszt de Budapest, i amb 17 diferents bases d'operacions a 2013: a Gdańsk, Katowice, Poznań, Varsòvia i Wrocław a Polònia; a Hongria, Budapest; a Bulgària, Sofia; a Romania: Bucarest, Cluj-Napoca, Targu Mures i Timisoara; a Lituània, Vílnius; a Ucraïna, Donetsk i Kíev; a Sèrbia - Belgrad; a la República Txeca - Praga; i a Macedònia del Nord - Skopje.
El grup Wizz Air inclou dues aerolínies operatives: Wizz Air Hungary (amb seu a Budapest, codi "WAH", on el número de vol comença amb W6) i Wizz Air Ukraine (amb seu a Donetsk, codi "WAU", on el número de vol comença amb WU).

## Implantació territorial

El grup ofereix vols per tot Europa i un xic més enllà. Als confins de les seves rutes hi ha destinacions com ara Malta, Làrnaca (Xipre), Kutaisi (Geòrgia), Bakú (Azerbaidjan), Tel-Aviv (Israel), Dubai (Emirats Àrabs Units), Khàrkiv i Donetsk (Ucraïna), Moscou (Rússia), Turku (Finlàndia), Trondheim (Noruega), Glasgow (Escòcia), Liverpool (Anglaterra) i Màlaga (Espanya).
El gruix dels vols són des de punts a Europa del Sud i de l'Est, com també des de diversos punts específics fóra d'aquesta àrea, com ara Londres, Brussel·les, Eindhoven, Dortmund, Oslo, Estocolm, Göteborg i Malmö.

## Destinacions

A la nostra banda d'Europa (des dels Països Catalans) i a 2013, els vols que ofereix són els següents:
* Des d'Alacant i l'Alger vola a Bucarest (Romania).
* Des de Barcelona arriba a Budapest (Hongria), Gdańsk, Katowice, Poznań i Varsòvia (Polònia), a Vílnius (Lituània), a Arad, Bucarest, Cluj-Napoca, Targa Mures i Timisoara (Romania), a Sofia (Bulgària), a Praga (República Txeca) i a Viena (Àustria).
* Des de Girona vola a Lviv i Kíev (Ucraïna), i a Bucarest (Romania).
* Des de l'aeroport de Palma vola a Budapest (Hongria), i a Bucarest i Cluj-Napoca (Romania).
* Des de l'aeroport de València va a Lviv i Kíev (Ucraïna); a Arad, Cluj-Napoca, Timisoara i Bucarest (Romania); i a Sofia (Bulgària).
A la resta de l'Estat Espanyol, ofereix vols des de Madrid, Màlaga i Saragossa, i a França, només des de París i Grenoble.

## Referències

* 1 2 wizzair.com Breu retrat de l'empresa a la pàgina oficial de Wizzair.
* ↑ «Wizz Air Online Booking» (en anglès). Wizz Air.
* ↑ «Wizz Air Map» (en anglès). Wizz Air.
* ↑ «Wizz Air conecta Barcelona con Tel Aviv y suma ya 20 destinos desde El Prat» (en castellà), 10-01-2023. Arxivat de l'original el 2023-05-15. [Consulta: 15 maig 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Coves de Sant Oleguer

Les coves de Sant Oleguer són un conjunt de coves situades a Sabadell (Vallès Occidental) que foren excavades i habitades al marge dret del riu Ripoll a mitjans del segle xx. En un primer moment, l'administració de la ciutat durant el període franquista fou incapaç de trobar una solució d'habitatge per a l'abundant immigració que venia d'altres parts d'Espanya per treballar a la indústria tèxtil de Sabadell, fet que obligà moltes famílies a establir-se en barraques o, fins i tot, excavar coves com les de Sant Oleguer. El sector de Can Quadres i Sant Oleguer era la zona amb més coves habitades de Sabadell. L'any 1946 n'hi havia 112, que es comunicaven mitjançant camins i escales que havien creat els mateixos habitants. Nou anys més tard, el 1955, encara en quedaven 82, on vivien unes 500 persones. L'Ajuntament feu clausurar l'última cova habitada el 1958 i actualment el conjunt forma part de la Xarxa d'Espais de Memòria de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Sabadell proposa redescobrir les coves de Sant Oleguer». Nació Digital, 19-02-2017. [Consulta: 17 febrer 2019].
* 1 2 Visitmuseum. «Coves de Sant Oleguer». Arxivat de l'original el 18 de febrer 2019. [Consulta: 17 febrer 2019].
* ↑ Ajuntament de Sabadell. «Coves de Sant Oleguer». [Consulta: 17 febrer 2019].
# Rudolf Diels

Rudolf Diels (Berghausen im Taunus, 16 de desembre del 1900 -Katzenelnbogen, prop de Hannover 18 de novembre 1957) fou un polític alemany protegit per Hermann Göring que va ser el cap de la Gestapo de 1933 a 1934.
Va participar en la Primera Guerra Mundial. Arribà a ser ministre d'interior de Prússia el 1930, i va ser encarregat de la lluita contra els moviments comunistes. Quan Hitler va arribar al poder era el cap de la policia política de Prússia. L'abril de 1933 aquesta mateixa policia política serà reanomenada Gestapo. Va dimitir-ne l'abril de 1934. Passada la guerra, i després de no ser condemnat al Judici de Nuremberg, continuà la seva carrera com a polític. Va escriure unes memòries apologètiques: Lucifer Ante Portas: ... es spricht der erste Chef der Gestapo (Lúcifer davant les portes: el primer cap de la gestapo parla) (1950).

## Referències

* 1 2 Klee, Ernst. «Diels, Rudolf». A: Das Personenlexikon zum Dritten Reich: Wer war was vor und nach 1945 (en alemany). Frankfurt del Main: Fischer Taschenbuchverlag, 2005, p. 108. ISBN 978-3-596-16048-8.
* ↑ Diels, Rudolf. Lucifer Ante Portas: ... es spricht der erste Chef der Gestapo (en alemany). Munic: Deutsche Verlags-Anstalt, 1950, p. 450.
# Papallona reina blava d'Australàsia

La papallona reina blava d'Australàsia (Papilio ulysses) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels papiliònids (Papilionidae) pròpia del nord-oest Austràlia, Nova Guinea, Moluques i illes properes.

## Característiques

La reina blava d'Australàsia té una envergadura d'uns 14 cm. La cara superior de les ales és d'un blau elèctric iridescent, i la inferior, de color negre tènue i marró. La femella és diferent, té un dibuix en forma de mitja lluna i li falta el blau a la part posterior de les ales. Quan la papallona Ulisses està en vol, el color blau queda amagat i mostra un to grisenc, que li permet camuflar-se amb l'entorn. Així i tot, se la pot veure a metres de distància pels centellejos sobtats de blau brillant.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ «BioLib - Papilio ulysses» (en anglès). [Consulta: 22 enero 2025].
# Mário Barroso

Mário Alberto Barroso Garcia da Silva (Lisboa, 15 d'agost de 1947) és un cineasta portuguès.

## Família

Fill de José Jacques da Cunha Garcia da Silva i de la seva dona Fernanda de Jesus Simões Barroso, és germà del metge Eduardo Barroso (1949) i de la ballarina Graça Barroso (1950), nebot matern de Maria Barroso i nebot matern, per afinitat, de Mário Soares (anomenat Mário Alberto en honor seu i perquè és el seu fillol); També és cosí germà de l'editor i antic diputat i president de l'Ajuntament de Lisboa João Barroso Soares i del periodista i antic diputat i secretari d'Estat Alfredo Barroso.

## Carrera

Va assistir al Colégio Moderno fins al 1966, després d'haver estat un exiliat polític a la França. Es va graduar com a Director de Teatre en el curs de Cinema i Teatre a l'INSAS, a Bèlgica, el 1968 i a França el 1969 i es va llicenciar en Cinema, en la menció Direcció i Fotografia a l'Institut des hautes études cinématographiques (IDHEC) entre 1973 i 1976, convertint-se en professor a IDHEC/FEMIS el 1983.
També va ser Periodista per a FR-1 per a Àfrica, Reporter i Productor per a Radio France Internationale per a Àfrica el 2000 i director de fotografia de pel·lícules industrials teledramàtiques a la França. Va dirigir diversos curtmetratges, documentals, pel·lícules de televisió i dos llargmetratges, O Milagre Segundo Salomé (2004) i Um Amor de Perdição (2009). Com a director de fotografia va col·laborar en pel·lícules de directors com Manoel de Oliveira, João César Monteiro, José Fonseca e Costa, Raoul Ruiz o Jean-Claude Biette , a més d'innombrables treballs realitzats en pel·lícules de televisió internacionals. També va tenir algunes aparicions com a actor al cinema, concretament a les pel·lícules Francisca (1981) i O Dia do Desespero (1992) de Manoel de Oliveira i A Comédia de Deus (1995) i Vai e Vem (2003) de João César Monteiro.
El 2021, Mário va guanyar el Premi Autores en la categoria de millor pel·lícula amb Ordem Moral.

## Filmografia

* Francisca (1981)
* O Milagre Segundo Salomé (2004)
* Carolina, Fernando e Eu (telefilm, 2005)
* Amigos Como Dantes (telefilm, 2005)
* Love Online (telefilm, 2005)
* Um Amor de Perdição (2010)
* Mario Soares : Memorias do Portugal futuro (2011)
* Ordem Moral (2020)

## Referències

* ↑ Jorge Leitão Ramos: Dicionário do cinema português 1989–2003, 1. Auflage, Editorial Caminho, Lissabon 2005, Seite 75f
* ↑ Instituto Camões. «Mário Barroso».
* ↑ «PRÉMIO AUTORES 2021 | VENCEDORES |», 25-11-2021.
* ↑ (portuguès) Música: Bernardo Sassetti compôs banda sonora para Um amor de perdição
# Markus Zimmermann

Markus Zimmermann (Berchtesgaden, 4 de setembre de 1964) és un pilot de bob alemany, ja retirat, que va competir entre les dècades de 1980 i 2000.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Hivern. El 1992, a Albertville, va guanyar la medalla de plata en la cursa de bobs a dos del programa de bobsleigh. Dos anys més tard, als Jocs de Lillehammer, fou quart en la mateixa cursa. Als Jocs de Nagano de 1998 va disputar dues proves del programa de bobsleigh. Formant equip amb Christoph Langen, Marco Jakobs i Olaf Hampel guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a 4, mentre en la del Bobs a 2, junt a Langen, guanyà la de bronze. La quarta i darrera participació en uns Jocs va tenir lloc el 2002 a Salt Lake City. Junt a Langen guanyà la medalla d'or en la prova del bobs a 2.
En el seu palmarès també destaquen cinc medalles d'or i tres de plata al Campionat del món de bob, entre el de 1991 i el de 2004 i tres d'or, una de plata i quatre de bronze al Campionat d'Europa de bob. A nivell nacional guanyà cinc campionats alemanys.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Markus Zimmermann». [Consulta: 17 març 2022].
* ↑ Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931
* ↑ Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930
# Luigi Malabrocca

Luigi Malabrocca (Tortona, Piemont, 22 de juny de 1920 - Garlasco, 1 d'octubre de 2006) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1945 i 1958. Combinà la carretera amb el ciclocròs, especialitat en la qual aconseguí dos campionats nacionals, el 1951 i 1953.
Durant la seva carrera aconseguí guanyar més de 130 victòries, però d'aquestes sols 15 com a professional, destacant la París-Nantes (1947), la Coppa Agostoni (1948) i la Volta a Croàcia i Eslovènia (1949). Amb tot, serà recordat per haver guanyat en dues edicions consecutives la maglia nera del Giro d'Itàlia, atorgada al darrer classificat de la cursa, el 1946 i el 1947.

## Palmarès

* 1946
** 1r a la Coppa Carena
** Vencedor de la maglia nera del Giro d'Itàlia
* 1947
** 1r a la París-Nantes
** Vencedor de la maglia nera del Giro d'Itàlia
* 1948
** 1r a la Coppa Agostoni
** 1r a la París-St.Valery
* 1949
** 1r a la Volta a Croàcia i Eslovènia i vencedor d'una etapa
* 1951
** Campió d'Itàlia de ciclocròs
* 1953
** Campió d'Itàlia de ciclocròs
* 1954
** 1r al Circuit de Bressana

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1946. 40è de la classificació general. Vencedor de la maglia nera
* 1947. 50è de la classificació general. Vencedor de la maglia nera
* 1949. 64è de la classificació general
* 1952. Abandona

## Referències

* ↑ «Addio a maglia nera Malabrocca - Gazzetta dello Sport». [Consulta: 18 desembre 2024].
* 1 2 3 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Luigi MALABROCCA» (en italià). [Consulta: 18 desembre 2024].
* ↑ Pereda, Marcos. Bucle (en castellà). Libros de Ruta, 2020-08-10. ISBN 978-84-121780-1-2.

## Enllaços externs

* Addio a maglia nera Malabrocca a gazzetta.it (2 d'octubre de 2006)
* Fitxa de Luigi Malabrocca a sitiodeciclismo.net
# Sainets del segle XIX

Sainets del segle XIX és un recull de sainets a cura de Xavier Fàbregas publicat per Edicions 62 l'any 1979, el número 13 de la col·lecció Les Millors Obres de la Literatura Catalana (MOLC). Inclou cinc sainets d'escriptors del segle XIX:
* La pubilla del Vallès, de Josep M. Arnau
* La Teta gallinaire, de Francesc Camprodon
* El cordó de la vila, de Pere d'A. Penya
* Un poll ressuscitat, de Marçal Busquets
* La Xala, d'Eduard Escalante
En la introducció de l'obra, el mateix Fàbregas esmentaː
| « | Si desapareguessin les fonts de documentació d'aquest segle, però els sainets sortissin miraculosament salvats de la pèrdua, podríem reconstruir la fisonomia de la nostra societat, en podríem seguir l'evolució amb una fidelitat absoluta. | » |
| — Fàbregas |||
Els sainets actuen com a notaris d'una època, com a testimonis dels col·loquis valencians i fins i tot de la premsa satírica.

## Referències

* ↑ «El sainet català». [Consulta: 29 abril 2017].
* ↑ Carbó, Ferran; Rosselló, Ramon X.; Sirera, Josep Lluís. Escalante i el teatre del segle XIX: precedents i pervivència. Universitat de València, 1997. ISBN 9788478268931.
* ↑ Fàbregas, Xavier. Sainets del segle XIX. Barcelona: Edicions 62 i la Caixa, 1979. ISBN 84-297-1485-5.
* ↑ Garcia Frasquet, Gabriel. Literatura i societat a la comarca de la Safor, 1833-1936. Universitat de València, 2000. ISBN 9788484152255.
# Maneta

Una maneta, pom o puny és el mecanisme que serveix per a obrir i tancar portes, calaixos i altres elements del mobiliari. N'hi ha de molts tipus i formes. Algunes són giratòries, perquè accionen un mecanisme que obre i tanca. D'altres són fixes i s'agafen per fer l'acció d'obrir o tancar. També n'hi ha de palanca, que cal pressionar per a fer funcionar el mecanisme.
Entre els materials habituals de fabricació de les manetes tenim el llautó, el bronze, l'alumini, el ferro i altres aliatges de metalls menys comuns.

## Curiositats

Les manetes rodones giratòries són les recomanades per a les cases on hi ha animals de companyia, ja que alguns d'aquests animals, com ara el gos o el gat, són capaços d'aprendre tots sols a obrir les portes amb maneta de palanca, si bé la seva anatomia no els permet d'obrir les manetes giratòries.

## Vegeu també

* Empunyadura (esgrima)
* Nansa
* Mànec
Viccionari
# Paul Eberhard

Paul Eberhard (Suïssa, 30 d'octubre de 1917 - Küsnacht, 4 de setembre de 1983) és un pilot de bob suís, ja retirat, que va competir en els anys posteriors a la Segona Guerra Mundial.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sankt Moritz, on disputà les dues proves del programa de bob. Guanyà la medalla de plata en la prova de bobs a dos, formant equip amb Fritz Feierabend, mentre en la del bobs a quatre fou vuitè.

## Referències

* ↑ «Fritz Waller Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2012. [Consulta: 28 desembre 2019].
# Palau Marcello

El palau Marcello és un edifici històric italià, situat en el sestiere de Cannaregio a Venècia, enfront del Gran Canal de Venècia entre el Ca' Vendramin Calergi i el palau Erizzo.

## Història

A mitjan segle xv la construcció pertanyia a la família Molin de la Magdalena i constava d'una sola altura, a part de la planta arran de terra i de l'entresòl. La propietat va passar l'any 1517 a la família Marcello per via del matrimoni entre Marco Antonio Marcello i Caterina Molin di Nadalin.Durant els últims anys del segle xvii es va restaurar l'edifici ressaltant la seva arquitectura original renaixentista. En aquesta casa va néixer l'any 1603 el capità de l'armada veneciana Lorenzo Marcello. També va néixer en aquest edifici el compositor Benedetto Marcello, l'any 1686. El 25 d'octubre de 1913, durant la seva estada en el palau va morir d'un infart l'escriptor britànic Frederick William Rolfe.

## Descripció

En la planta noble el palau posseeix dos grans polífores de cinc obertures formades per finestres decorades amb arcs de mig punt.L'estructura de l'edifici presenta la típica divisió en tres parts.La presència de dos portals a nivell del canal permeten hipotetitzar l'ús independent de l'habitatge per dues famílies.

## Referències

* ↑ ; Pasqualini Canato I Molin al Traghetto della Maddalena e il loro palazzo. Venecia: Marsilio, 2015, p. 23-25. ISBN 978-88-317-2405-0.
* 1 2 3 I palazzi di Venezia. Roma: Newton & Compton, 2007, p. 228-229. ISBN 978-88-541-0820-2.
* ↑ La grande guida dei monumenti di Venezia. Roma: Newton & Compton, 2005, p. 43. ISBN 88-541-0475-2.
# Ròtula (trípode)

La ròtula és la part superior del trípode que permet moure la càmera a voluntat. En els trípodes senzills hi ve incorporada i no es pot canviar, però en els més complets ve sempre per separat i es pot triar entre diversos tipus. Quan s'adquireix una ròtula és molt important tenir en compte el pes que pot soportar. No és el mateix una càmera compacta de butxaca que una reflex amb un teleobjectiu.
Les ròtules fotogràfiques primen, sobretot, l'estabilitat un cop fixades. Poden ser de bola o tradicionals. Ambdues permeten qualsevol tipus de moviment. Les de bola són més ràpides de posicionar, i solen ser preferides per a fer fotografies de tipus artístic. Les tradicionals són més tedioses de posicionar però permeten ajustar cadascun dels eixos per separat, de manera que solen ser les preferides per treballs tècnics: arquitectura, paisatge, ...
Les ròtules per a vídeo i cinema destaquen, sobretot, per la seva fluïdesa. Cal poder fer moviments de càmera absolutament suaus i sense salts ni vibracions. Solen estar fetes per a suportar molt més pes que les de fotografia perquè aquests tipus de càmera poden pesar molt.

## Referències

* ↑ «Rótulas: rótulas de trípode y cuál elegir» (en castellà). Manfrotto.
* ↑ Gosling, Steve. «TÍPODE DE RÓTULAS PARA TRÍPODE: CÓMO ELEGIR UNA RÓTULA PARA TRÍPODE» (en castellà). Gitzo, 15-09-2020.
* ↑ Taurelle, Alfonso. «Trípodes y rótulas para vídeo: consejos y guía para no equivocarte» (en castellà). Xataka foto, 20-01-2015.
* ↑ Terrón, Irene. «Cómo escoger un trípode para foto y vídeo» (en castellà). Casanova foto, 02-06-2014.
# Papilionins

Els papilionins (Papilioninae) són una subfamília de lepidòpters ditrisis de la família Papilionidae distribuïts a tot el món, però amb la major part de les espècies en els tròpics. Hi ha aproximadament 480 espècies.

## Llista de tribus i gèneres

Els papilionins es divideixen en tres tribus i nombrosos gèneres:
* Tribu Leptocircini
** Eurytides Hübner, 1821
** Graphium Scopoli, 1777
** Iphiclides Hübner, 1819
** Lamproptera Gray, 1832
** Meandrusa Moore, 1888
** Mimoides Brown, 1991
** Teinopalpus Hope, 1843
** Protesilaus Swainson, 1832
** Protographium Munroe, 1961
** Teinopalpus Hope, 1843
* Tribu Papilionini
** Papilio Linnaeus, 1758
* Tribu Troidini
** Atrophaneura Reakirt, 1865
** Battus Scopoli, 1777
** Cressida Swainson, 1832
** Euryades C. & R. Felder, 1864
** Ornithoptera Boisduval, 1832
** Parides Hübner, 1819
** Pharmacophagus Haase, 1891
** Troides Hübner, 1819

## Referències

* ↑ «BioLib - Papilioninae» (en anglès). [Consulta: 21 gener 2025].
# Cyphorhinus

Cyphorhinus és un gènere d'ocells de la família dels troglodítids (Troglodytidae) que habita Amèrica Central i del Sud.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per quatre espècies:
* Cargolet de pit castany del sud(Cyphorhinus thoracicus Tschudi, 1844)
* Cargolet de pit castany del nord (Cyphorhinus dichrous Sclater, PL & Salvin, 1879)
* Cargolet músic (Cyphorhinus arada Hermann, 1783)
* Cargolet cantaire (Cyphorhinus phaeocephalus Sclater, PL, 1860)

## Referències

* ↑ «Cyphorhinus B.P.Perroud, 1865» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ «Cyphorhinus (Cyphorhinus sp.) - Avibase». [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ «Dapple-throats, sugarbirds, fairy-bluebirds, kinglets, Elachura, hyliotas, wrens, gnatcatchers – IOC World Bird List». [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ Kroodsma, Donald E.; Brewer, David; Kirwan, Guy M.; Boesman, Peter F. D. «Southern Chestnut-breasted Wren (Cyphorhinus thoracicus), version 1.0» (en castellà). Birds of the world, 2024. DOI: 10.2173/bow.chbwre3.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Kroodsma, Donald E.; Brewer, David; Kirwan, Guy M.; Boesman, Peter F. D. «Northern Chestnut-breasted Wren (Cyphorhinus dichrous), version 1.0» (en castellà). Birds of the world, 2024. DOI: 10.2173/bow.chbwre2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
# Front polar

El front polar és un important front meteorològic. Es tracta d'una línia de discontinuïtat, generalment ondulada i amb grans interrupcions, que separa els vents del nord-est, d'origen polar, dels del sud-oest procedents de les baixes latituds. Les seves ondulacions constitueixen les depressions mòbils de la zona temperada.
El front polar separa les masses d'aire d'origen polar i les masses d'aire d'origen tropical. A l'estiu aquest front queda ubicat cap a la latitud dels 60° N, però a l'hivern davalla cap a latituds més baixes i arriba a la península Ibèrica.
Quan les dues masses d'aire diferents, una polar i una altra tropical, es troben adjacents no es barregen fàcilment; la tropical, o càlida i més lleugera, se superposarà a la freda, i més densa, i queda la superfície entre ambdues amb un petit pendent. La línia frontal prendrà forma ondulada i la massa càlida penetra i avança dins la freda (s'anomena front càlid) en alguns trams mentre en altres trams és la massa freda la que entra en la càlida (front fred). En quedar finalment la massa càlida com una llengua en la part superior del cicló es diu que hi ha hagut una oclusió, ja que s'han unit el front càlid i el front fred (front oclús). Generalment, al llarg de les línies de separació de masses d'aire es formen un seguit d'ondulacions que formen una família de ciclons o borrasques.
La majoria de les precipitacions de les zones temperades i de les polars són motivades pel pas d'aquestes borrasques.
El front polar presenta diferents característiques segons que l'aire polar sigui marítim (Pm), continental (Pc) i que el tropical sigui marítim (Tm) o continental (Tc); els marítims donen més precipitació. Els fronts en general i especialment el front polar, es desenvolupen bé quan hi ha un fort gradient horitzontal de temperatura i vents convergents. El corrent en Jet apareix estretament relacionat amb els fronts i especialment al polar.

## Enllaços externs

* Graphic: Polar front - precipitation produced in zones of uplift Arxivat 2007-12-03 a Wayback Machine.
* Polar Front Theory of Midlatitude Cyclone Development Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
# Paul Stevens

Paul Stevens (Lake Placid, 16 d'octubre de 1889 - Schenectady, 17 de març de 1949) va ser un pilot de bobsleigh estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930. Era germà dels també pilots de bobsleigh Hubert Stevens i Curtis Stevens.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Lake Placid, on guanyà la medalla de plata en la prova de bobs a 4 formant equip amb Henry Homburger, Percy Bryant i Edmund Horton.

## Referències

* 1 2 «Paul Stevens Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2011. [Consulta: 12 febrer 2017].