OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maisa Abd Elhadi

Maisa Abd Elhadi (àrab: ميساء عبد الهادي) (Natzaret, 15 de novembre de 1985) (àrab: ميساء عبد الهادي, Maysāʾ ʿAbd al-Hādī) és una actriu àrab palestina, ciutadana d'Israel. Abd Elhadi va guanyar el premi a la millor actriu al Festival de Cinema de Dubai el 2011. Els seus pares són àrabs musulmans.
Les forces israelianes la van ferir mentre participava en una manifestació a la ciutat de Haifa el 9 de maig de 2021 mentre protestava contra les expulsions forçades de famílies palestines de les seves cases al barri de Xeik Jarrah de Jerusalem Est.
L'octubre de 2023, les autoritats d'Israel la van detenir després de publicar uns missatges a les xarxes socials arran de l'atac d'Hamàs del 7 d'octubre.

## Filmografia seleccionada

* Ulls d'un lladre (2014)
* 3000 nits (2015)
* Els dignes (2016)
* L'àngel (2018)
* Els informes de la Sarah i el Saleem (2018)
* Tot passa a Tel-Aviv (2018)
* Bagdad Central (2020)
* Huda's Salon (2021)

## Referències

* ↑ «Baghdad Central: Interview with Maisa Abd Elhadi: Zahra» (en anglès). Chanell4.com, 20-01-2020 [Consulta: 26 octubre 2023].
* ↑ «Palestinian actress Maisa Abd Elhadi makes debut on London stage… without even leaving her home town» (en anglès). Standard.co.uk, 16-03-2016 [Consulta: 26 octubre 2023].
* ↑ «‘Baghdad Central’ Star Maisa Abd Elhadi Injured By Israeli Forces During Protest» (en anglès). Hollywood Reporter, 11-05-2021 [Consulta: 12 maig 2021].
* ↑ «Israeli police arrest Palestinian actor Maisa Abd Elhadi for 'incitement'» (en anglès). [Consulta: 24 octubre 2023].
# Xalets racionalistes (Sant Cugat del Vallès)

Els Xalets racionalistes de la Floresta, al municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental), són dues obres d'estil racionalista que estan protegides com a béns culturals d'interès local.

## Descripció

Són dos xalets que presenten les mateixes característiques arquitectòniques, tant a nivell de construcció com de composició dels elements. L'única diferència és que un és de color blanc i l'altre de color crema. La seva estructura s'ha fet mitjançant volums llisos i plans. Els murs no tenen cap ornamentació. Consten d'una planta baixa i un pis en el que hi ha una terrassa i una galeria circular amb vidrieres separades per columnes llises en la part posterior. Els materials emprats són: ferro, vidre, ciment. Són edificis amb formes molt simples.

## Història

A l'Arxiu municipal del 4 de juliol de 1935 es demana una llicència d'obres a projecte signat per l'arquitecte Josep Maria Aixelà. A finals del 1934 apareix el racionalisme a la Floresta.

## Referències

* 1 2 «Xalets racionalistes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
# Batalla de Ravenna (1512)

La batalla de Ravenna de l'11 d'abril de 1512, lliurada en el context de la guerra de la Lliga de Cambrai durant les guerres italianes, va afrontar les tropes franceses i Ferrareses dirigides per Gastó de Foix contra l'exèrcit de la Santa Lliga liderat per Ramon Folc de Cardona-Anglesola, format per tropes de la corona d'Aragó i papals.
La batalla, una dels més sanguineres de la guerra, va acabar amb la victòria de les forces franco-Ferrareses, encara que aquestes no van aconseguir de consolidar-se al nord d'Itàlia, d'on s'haurien de retirar l'agost d'aquell mateix any.

## Vegeu també

* Guerra de la Lliga de Cognac
* Setge de Florència (1529-1530)
* Batalla de Landriano

## Referències

* ↑ Francesco Guicciardini. Historia de Italia. en la imprenta de Antonio Roman, 1683, p. 417– [Consulta: 15 gener 2012].

## Bibliografia

* Jacques de Mailles: La très joyeuse, plaisante et récréative histoire du gentil seigneur de Bayart, pág. 311 i ss.
* Juan de Mariana: Historia de España, vol. VI, pág 326 i ss. de la edición de 1828.
* Juan de Ferreras: Synopsis historica chronologica de España, parte XII, págs. 181 i ss.
* Hieronymus Rubeus: Ravenna dall'anno 1500 sino all'anno 1513, págs. 42 i ss.
* Modesto Lafuente: Historia general de España, vol. V, págs. 524-526.
* William H. Prescott: Historia del reinado de los Reyes Católicos, pág. 381 i ss.

## Enllaços externs

* (castellà) Ingenieros del rey, Batalla de Ravenna Arxivat 2010-02-01 a Wayback Machine.
# Çò des de Rodès

El Çò des de Rodès, Casa Rodés o Çò de Rodés, és una casa senyorial de tradició gòtico-renaixentista situada al carrer Major, al nucli històric de Vielha, al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran). Edificada a principis del segle xvii i restaurada a principis del segle xxi, forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya i està qualificada com a monument històric, segons resolució del 13 de juny de l'any 1980 al Butlletí Oficial de l'Estat.

## Descripció

L'habitatge, probablement el millor casal conservat de la Vila de Vielha, està format per dues plantes definides per les obertures, la planta baixa, el pis, i golfes cobertes d'encavallades de fusta amb doble línia de llucanes i teulada de pissarra. Els murs són de paredat i les cantoneres i les dovelles del portal, de pedra. Al primer pis, sobre el portal, hi ha un finestral renaixentista, amb motllura guardapols i el travesser i el mainell de pedra; a la dreta n'hi ha una altra de gòtica, geminada, amb arquets calats. Al mur de migdia fou afegit posteriorment una galeria.
La capièra i la façana principal s'orienten al carrer principal —llevant. Per la banda de tramuntana s'hi afegí un petit cos que suporta la galeria elevada, de fusta, amb balconada i coberta per una barbacana. Predomina l'obra de paredat, però les cantonades foren travades amb blocs de pedra escairats. Les façanes, en part decarnades, conserven un antic arrebossat de ciment. La façana principal presenta una distribució simètrica, tot i barrejar obertures de fusta i de fàbrica; el pedrís aprofita el desnivell del terreny. La porta d'entrada, adovellada amb brancals monolítics i daus a manera de capitells en les bandes, i dovelles de notables dimensions que configuren un arc de mig punt. Al seu damunt es troba el finestral del primer pis, d'arc rebaixat i dividit en quarters —els superiors més petits—, per un trecallums en creu de pedra i ornat amb motllures en l'intradós, la cartel·lera, i amb un guardapols de corda que acaba en colze, en un terç; a la llinda hi ha una inscripció amb el nom del propietari i l'any de construcció:
| « | PE[re] JOAN Crismó de RODÉS 1608 | » |
A la seva esquerra es troba un finestral gòtic, ben conservat i fet amb marbre de Sant Beat. És d'estructura geminada amb el mainell definit per una petita columna i el marc fet amb brancals monolítics, carreus que subratllen la línia d'impostes i una llinda monolítica que conté dos arcs trilobulats a banda i banda d'un suposat capitell, amb un ull de bou al damunt.
* Entrada principal de la casa.
* Detall de la finestra geminada gòtica.
* Homes cuidant el bestiar davant del Çò de Rodès (1907)

## Referències

* 1 2 3 «Casa Rodés a Vielha, Çò des de Rodès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 setembre 2016].
* ↑ «Vielha». Descobreix la Val d'Aran. Foment Torisme Val d'Aran. [Consulta: 16 setembre 2016].
* 1 2 «Nucli antic de Vielha, Çò de Rodes». Pobles i ciutats. festacatalunya. [Consulta: 16 setembre 2016].
# Camí de la Costa

El Camí de la Costa és un camí amb empedrats del municipi de Queralbs (Ripollès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un camí que connecta Queralbs amb la Carretera de Núria, entre el km 4-5, desembocant a l'altura de la Central del Molí. Al llarg del camí, es conserven diferents tipus d'empedrats.

## Història

La primera notícia històrica impresa de la Costa apareix a Francesc Marés, Història i Miracles de la Sagrada Imatge de Nostra Senyora de Núria (Barcelona, 1666) pàgina 220-221, on se cita la Costa com un tram de camí de Núria que transita i supera el poble de Queralbs. En efecte, existeix un camí que corre per sota mateix de la trama urbana de Queralbs, i connecta amb el carrer de la Costa. En aquest camí, hi ha un petit oratori que podria ser el que esmenta un pergamí de 27 d'agost de 1530, com a situat en el camí públic pel que es va a la capella benaurada Maria de Núria, i que de ben segur marcava l'inici del camí antic de Núria, que avui, en una part, ha estat ocupat pel creixement modern de Queralbs i l'esmentat carrer de la Costa. Per tant, d'entrada, podem dir que el carrer de la Costa forma part de l'antic camí de Núria, sobretot el fet que el topònim la Costa apareix vinculat a altres trams del camí de Núria, sobretot aquells més pendents, com pot llegir-se a l'obra de Francesc Marés abans esmentada.
El problema és que, reconeguda la pertinença de la Costa al camí de Núria, ara com ara, ni les Normes Subsidiàries de la Vall de Ribes ni el POUM pendent d'aprovació, estableixen cap protecció ni per la Costa ni pel camí en el seu conjunt, ni per elements arquitectònics que hi ha en el seu trajecte com els ponts, algun d'ells, com el pont de Cremal, de factura romànica, però documentat al segle xvii, (Francesc Marés, op.cit, pàg. 233).

## Referències

* 1 2 3 «Camí de la Costa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Carolina España Reina

Carolina España Reina (Màlaga, 24 d'agost de 1969) és una política espanyola, diputada pel Partit Popular al Congrés durant la X, XI i XII legislatura.
Llicenciada en Ciències Econòmiques i Empresarials, ha desenvolupat la seva activitat política a la capital malaguenya. Entre 1999 i 2012 va ser tinent d'alcalde a càrrec de Medi Ambient i entre 2003 i 2010 tinent d'alcalde d'Economia, Hisenda i Personal. Així mateix, va ser portaveu de l'equip de govern entre 2007 i 2012 i primera tinent d'alcalde entre 2011 i 2012. el 2011 va ser elegida diputada per Màlaga al Congrés, sent reelegida en 2015 i 2016. Durant la X legislatura va ser portaveu del Pacte de Toledo.

## Referències

* 1 2 Congrés dels Diputats. «[http: //www.congreso.es/portal/page/portal/Congreso/Congreso/Diputados/BusqForm? _piref73_1333155_73_1333154_1333154.next_page = / wc / fichaDiputado & idLegislatura = 12 & idDiputado = 15 Espanya Reina, Carolina]». [Consulta: 16 setembre 2017].
* ↑ Partit Popular. «[http: //www.pp.es/carolina- espana Carolina Espanya Reina]». [Consulta: 16 setembre 2017].
* ↑ Grup Parlamentari Popular. «[http: //www.gppopular.es/diputados/carolina- espana / Espanya Reina, Carolina]». [Consulta: 16 setembre 2017].
* ↑ Sanz, Segon «[http: //www.vozpopuli.com/espana/Junta_de_Andalucia-Partido_Popular_PP-Juan_Ignacio_Zoido-Susana_Diaz-Interparlamentaria- Espana_0_640436003.html Carolina Espanya, la candidata 'tapada' del PP andalús per fer front a Susana Díaz]». , 06-11-2013 [Consulta: 16 setembre 2017].
# Guaram III

Guaram III —გუარამ III en georgià — de la dinastia dita dels « guaràmides», fou príncep-primat d'Ibèria del 693 al 748. Guaram III, que duia el títol romà d'Orient de curopalata, va succeir a Guaram II (que era de manera versemblant el seu avi) com a príncep hereditari de Javakètia-Calarzene i príncep-primat d'Ibèria vassall de l'Imperi Romà d'Orient l'any 693. L'ofensiva de les tropes àrabs del Califat al Caucas el va obligar des del començament del seu regnat a reconèixer la sobirania d'aquest últim sobre Ibèria (693-748). Guaram III fou el pare de Guaram IV d'Ibèria o Gurguèn II d'Ibèria, príncep de Javakètia-Calarzene ; una filla, que es va casar amb Artxil de Kakhètia el Màrtir, príncep de Kakhètia ; i una filla, que es va casar amb Vassak Bagratuní.

## Notes

* ↑ Toumanoff 1990, p. 540 et 533
* ↑ Toumanoff 1990, p. 113, 129 et 383

## Bibliografia

* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990
# Zuydcoote

Zuydcoote (en neerlandès Zuidkote, en flamenc occidental Zuudkote) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 1.171 habitants. Limita amb Bray-Dunes i Ghyvelde.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | 173 | - | - | - | - | - | - | 305 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 431 | - | 1039 | 1405 | - | 1721 | - | 390 | 1140 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1002 | 1029 | 1115 | 1321 | 1617 | 1578 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1925-1935 | Emile Deswarte | |
| 1935-1953 | Eugène Pollefoort | Divers droite |
| 1953-1971 | Constance Verwaerde | Divers gauche |
| 1971-1989 | Pierre Lamstaes | Divers droite |
| 1989-2005 | Daniel Vanhove | PS |
| 2005-2008 | Philippe Defurnes | PS |
| 2008- | Paul Christophe | Divers droite |

## Personatges il·lustres

* Robert Noote, historiador
# Desgasificació

La desgasificació és l'alliberament lent d'un gas que estava atrapat, glaçat o absorbit en un material. Pot incloure la sublimació i l'evaporació, que són canvis d'estat d'una substància en gas, així com la desorpció, el traspuament des d'esquerdes o volums interns i productes gasosos de reaccions químiques lentes. L'ebullició és generalment considerada un fenomen diferent de la desgasificació perquè es produeix molt més ràpidament.

## Referències

* ↑ Strong, John. Procedures in Experimental Physics. Bradley, IL: Lindsay Publications, 1938. , Capítol 3
# Codomini

En matemàtiques, el codomini o conjunt d'arribada d'una funció f : X → Y és el conjunt Y. En aquest cas, el domini de f és el conjunt X.
El recorregut de f és el conjunt f(X) definit com a { f(x) ∈ Y : x ∈ X }. D'aquestes definicions se'n desprèn que el recorregut f(X) és sempre un subconjunt del codomini de f.

## Exemples

Com a exemple, sia la funció f una funció definida al conjunt dels nombres reals:
    $f\colon \mathbb {R} \rightarrow \mathbb {R}$
    $f\colon \,x\mapsto x^{2}.$
El codomini de f és $\mathbb {R}$, però clarament f no té com a imatge cap nombre negatiu. Per tant, el recorregut de f és el conjunt $\mathbb {R} _{0}^{+}$, és a dir, l'interval [0,∞) on:
    $0\leq f(x)<\infty .$
Es pot definir una altra funció g així:
    $g\colon \mathbb {R} \rightarrow \mathbb {R} _{0}^{+}$
    $g\colon \,x\mapsto x^{2}.$
Mentre que f i g produeixen el mateix nombre com a imatge de qualsevol valor x, no són, des del punt de vista modern, la mateixa funció perquè tenen diferents codomins. Per a veure el perquè, suposeu que es defineix una tercera funció h:
    $h\colon \mathbb {R} _{0}^{+}\rightarrow \mathbb {R}$.
    $h\colon \,x\mapsto {\sqrt {x}}.$
Ara, definint la composició de funcions
    $h\circ f$,
    $h\circ g$.
Com es pot veure, $h\circ f$ no té sentit. Suposeu (tal com cal, tret que explícitament s'estableixi altra cosa) que no se sap quin és el recorregut de $f$; només se sap que pot ser $\mathbb {R}$. Però això és un problema a causa del fet que l'arrel quadrada dels nombre negatius no està definida en el conjunt dels reals. Ara es té un problema perquè la funció h, quan es compon amb la funció f, podria rebre un argument que no pot gestionar.
Aquesta manca de claredat ha de ser evitada en treballs formals. La composició de funcions, per això, requereix que el codomini de la funció de la banda dreta de la composició (no el seu recorregut, que és una conseqüència de la funció i es diu que és indeterminat a nivell de la composició) ha de ser el mateix que el domini de la funció del cantó esquerre.
# Nersès d'Ibèria

Nersès d'Ibèria (en georgià: ნერსე) fou un príncep-primat d'Ibèria de la dinastia dels Nersiànides, que va regnar del 760 al 772 i després del 775 al 779/780.
Nersès (II) Nersiani era el fill d'Adarnases III d'Ibèria, al que va succeir el 760 com curopalata d'Ibèria. Tanmateix, com el seu pare, estava sotmès al califa al-Mansur, que el va destituir i el va cridar a Bagdad on el va empresonar el 772. Alliberat l'any 775 pel nou califa al-Mahdi, Nersès fou restaurat el mateix any en el tron d'Ibèria però va continuar tenint dificultats amb els àrabs, i es va haver d'exiliar a Khazària. Rebut pels khàzars amb honors, però incapaç de guanyar la seva ajuda per reconquerir el seu tron, Nersès va haver de recórrer a l'ajut del rei d'Abkhàzia, país en el que la seva família es va refugiar.
El 779/780, el Califa va donar el tron de Nersès al nebot d'aquest, Esteve III d'Ibèria, que era el fils de la seva germana. Nersès va abandonar llavors les seves pretensions al tron i va obtenir l'autorització del Califa per tornar a Ibèria. Desapareix de la història l'any 786, en el moment del martiri del seu servidor àrab i cristià Abo.

## Bibliografia

* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 236.
# Zuytpeene

Zuytpeene (en neerlandès Zuidpene) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 549 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 463 | 477 | 453 | 438 | 432 | 469 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Bolle | |
# Teoria del dòmino

La teoria del dòmino és el nom que rep la política exterior dels Estats Units dels anys 50 als 80 i estava basada en la suposició que si un país queia sota la influència del comunisme, els seus veïns el seguirien, amb la qual cosa els americans perdrien influència en la Guerra Freda.
La teoria justificava la intervenció en estats allunyats aparentment dels interessos estatunidencs per tal de mantenir l'hegemonia mundial. Noam Chomsky afirma que aquestes intervencions eren en indrets on es duien a terme millores al benestar dels ciutadans que podien servir de "mal exemple" per a altres països sotmesos als interessos capitalistes. El concepte va ser recuperat per George Walker Bush per justificar Invasió de l'Iraq de 2003.

## Referències

* ↑ Watson, =Cynthia Ann. U.S. national security: a reference handbook (en anglès). ABC-CLIO, 2002, p. 162–. ISBN 978-1-57607-598-2 [Consulta: 11 març 2012].
* ↑ Lamoyi Velazquez, Sebastián «La teoría del dominó en el Sudeste asiático : el caso de Vietnam» (en castellà). Estudios de Asia y África, 24, 3, 9-1989, pàg. 463.

## Vegeu també

* Efecte dòmino
* Teoria del pendent relliscós
# Denis Marconato

Denis Marconato (Treviso, 29 de juliol de 1975), és un exjugador de bàsquet italià. Jugava de pivot, Amb una alçada de 2,11 metres i 117 kg, destacant per la seva faceta defensiva i la seva gran capacitat rebotejadora.

## Carrera esportiva

És internacional amb la selecció de bàsquet italiana. Ha desenvolupat la major part de la seva carrera en el Bennetton de Treviso, excepte en la temporada 1995-1996 quan va jugar cedit al Pàdova de la segona divisió italiana. El juliol de 2005 va fitxar pel FC Barcelona, club en el qual va militar durant 3 anys. Les seves estadístiques a l'ACB en 4 temporades són 6,2 punts, 4,3 rebots, 0,8 assistències per un total de 8,0 de valoració en 20 minuts per partit en 160 partits jugats.
L'any 2009 va tornar a Italia, on va jugar en diversos clubs fins a la seva retirada al final de la temporada 2014-2015, al Dinamo Sassari de la capital sarda.

## Clubs

* Benetton Treviso (Itàlia): 1992-1995.
* Padova (Itàlia): 1995-1996.
* Benetton Treviso (Itàlia): 1996-2005.
* FC Barcelona (Catalunya): 2005-2008.
* Bruesa (Gipuzkoa Basket): 2008 - 2009
* Armani Jeans Milán (Itàlia): 2009
* Montepaschi Siena (Itàlia): 2009- 2011
* Pallacanestro Cantù (Itàlia): 2011-

## Palmarès
### Títols internacionals de Selecció

* 1 Medalla de Plata en els Jocs Olímpics d'Atenes 2004, amb la selecció nacional de bàsquet italiana.
* 1 Medalla d'Or en l'Eurobasket: 1999, amb la selecció nacional de bàsquet italiana.
* 1 Medalla de Plata en l'Eurobasket: 1997, amb la selecció nacional de bàsquet italiana.
* 1 Medalla de Bronze en l'Eurobasket: 2003, amb la selecció nacional de bàsquet italiana.

### Títols internacionals de Club

* 1 vegada subcampió de l'Eurolliga: 2002-2003, amb el Benetton Treviso.

### Títols nacionals de Club

* 3 Lligues italianes, amb el Benetton Treviso.
* 4 Copes d'Itàlia, amb el Benetton Treviso.
* 3 Supercopes d'Itàlia, amb el Benetton Treviso.
* 1 Copa del Rei: 2006-07 (amb el FC Barcelona).

### Consideracions personals

* Va participar en la Lliga d'Estiu dels Washington Wizards en el 2003.

## Referències

* ↑ «Denis Marconato | FCBarcelona.cat». [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ «acb.com» (en castellà). [Consulta: 12 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Denis Marconato - Lloc web oficial
# Arthur Wiggins

Arthur Frederick Reginald Wiggins (Bournemouth, Dorset, 5 de desembre de 1891 – Bembridge, Illa de Wight, 23 de juliol de 1961) va ser un remer anglès que va competir a començaments del segle xx.
Wiggins va néixer a Bournemouth. Estudià al New College, de la Universitat d'Oxford. El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on guanyà la medalla de plata en la competició del vuit amb timoner del programa de rem. Aquell mateix any havia format part de la tripulació d'Oxford que guanyà la Regata Oxford-Cambridge. Tornà a disputar aquesta regata el 1913 i 1914.

## Referències

* ↑ «Arthur Wiggins Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d'octubre 2012. [Consulta: 28 maig 2017].
# Federació Andorrana d'Escacs

La Federació Andorrana d'Escacs, oficialment Federació d'Escacs Vall d'Andorra o FEVA, és l'organització que promou la pràctica dels escacs a Andorra. En particular, s'encarrega del Campionat d'Escacs d'Andorra.
El 1948, es va fundar el GEVA (Grup d'Escacs Valls d'Andorra) a Escaldes-Engordany (que seguia pertanyent a la parròquia d'Andorra la Vella des de la seva independència el 1978). Aquest grup es va encarregar de buscar el reconeixement internacional fins al 7 de novembre del 1967, data oficial de la creació de la Federació d'Escacs d'Andorra.
Afiliada a la Federació Internacional d'Escacs des de 1979, la FEVA és també membre de l'Associació Francesa Internacional d'Escacs.
Han jugat representant Andorra els Grans Mestres catalans Òscar de la Riva, Josep Oms, i els Mestres Internacionals Robert Alomà, Joan Mellado, o Jordi Fluvià, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «FEVA | Escacs Andorra», 11-10-2008. [Consulta: 16 gener 2021].
* ↑ «Federació d'Escacs de les Valls d'Andorra». Comitè Olímpic Andorrà. [Consulta: 16 gener 2025].
* ↑ (anglès) FIDE. «Fide Directory - Andorra». http://www.fide.com. [Consulta: 7 desembre 2013].
* ↑ AIDEF. «Informations concernant les organisations membres». http://www.aidef.ffechecs.org. Arxivat de l'original el 2 d'octubre 2013. [Consulta: 7 desembre 2013].