OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pulsar (Seiko)

Pulsar és una marca de rellotges i actualment una divisió de Seiko Watch Corporation of America (SCA). Pulsar va ser el primer rellotge digital electrònic del món. Avui els rellotges Pulsar són majoritàriament analògics i utilitzen els mateixos moviments a Seikos com el moviment cronògraf de quars 7T62.

## Primer rellotge LED del món

El 1970, Pulsar era una marca de l'American Hamilton Watch Company que va anunciar per primera vegada que fabricava i portava el rellotge LED al mercat. Va ser desenvolupat conjuntament per les companyies nord-americanes Hamilton i Electro/Data Inc. A la primavera de 1972, Hamilton Watch (l'empresa matriu, no la Hamilton Watch Division) va comercialitzar el primer rellotge Pulsar. Amb una caixa d'or de 18 quirats, el primer rellotge digital totalment electrònic del món també va ser el primer a utilitzar una pantalla digital creada amb díodes emissors de llum (LED). Es va prémer un botó per mostrar l'hora. El primer Pulsar es va vendre inicialment per 2.100 dòlars (13,400 dòlars en dòlars del 2020). L'octubre de 1972, el segment de Potpourri del número de Playboy va esmentar el primer Pulsar i va incloure una foto. El 1975, es va llançar un Púlsar digital amb una calculadora integrada. El 1978, Seiko Corporation va adquirir la marca Pulsar, que és de grau mitjà de la seva gamma de productes. El març de 2020, Seiko va aturar la distribució de Pulsar al Regne Unit.

## Galeria

* Cronògraf de quars Pulsar
* Un modern rellotge analògic

## Referències

* ↑ Shawkey, B. Hamilton Wristwatches A Reference Guide. Bruce Shawkey, 2016, p. 15. ISBN 978-0-692-74604-2.
* ↑ Bertrand Hochet, Antonio J. Acosta, Manuel J. Bellido, Integrated circuit design. Springer, 2002, p.11.
* ↑ Christian Piguet, Low-power electronics design. CRC Press, 2005, p.1–10.
* ↑ «Smithsonian Invention Centerpieces». Smithsonian Institution. Arxivat de l'original el 2011-03-23.
* ↑ E. Fred Schubert, Light-emitting diodes. Cambridge University Press, 2006, p.14

## Bibliografia

* Bourgeois-Doyle, R.I.. George J. Klein: The Great Inventor. NRC Press, 2004 (Biography series). ISBN 978-0-660-19322-9.
* McCullough, R.I.. Hamilton Watch Company, Lancaster, Penna., U.S.A.: Some Notes on Its Founding and History.

## Enllaços externs

* Pulsar - Lloc web oficial
* Lloc web dedicat als rellotges vintage Pulsar
# Aïllament de processos

En seguretat informàtica, l' aïllament de processos, espai o entorn aïllat és un mecanisme de seguretat per separar els programes en execució, normalment per mitigar les fallades del sistema i les vulnerabilitats del programari perquè no es propaguin. Sovint s'utilitza per executar programes o codis no provats o no fiables, possiblement de tercers, proveïdors, usuaris o llocs web no verificats o no fiables, sense arriscar-se a fer malbé la màquina amfitriona o el sistema operatiu. Una caixa de sorra 'sandbox' sol proporcionar un conjunt de recursos estretament controlats per als programes convidats, com ara lespai demmagatzematge i la memòria de seguretat. L'accés a la xarxa, la capacitat d'inspeccionar el sistema amfitrió o llegir els dispositius d'entrada, sol estar prohibit o molt restringit.
En proporcionar un entorn altament controlat, els entorns aïllats es poden considerar un exemple específic de virtualització. L'aïllament de processos s'utilitza molt sovint per provar programes no verificats que poden contenir un virus o un altre codi maliciós sense permetre que el programari faci malbé el dispositiu amfitrió.
Alguns exemples d'aïllament són:
* Els applets són programes que s'executen en contenció dins una màquina virtual o un intèrpret de seqüències que faci l'aïllament. En esquemes d'ús d'aplicacions de retransmissió, l' applet és descarregat al client remot i es pot començar a executar abans que arribi en la seva totalitat. Els applets són comuns als navegadors web, els quals usen aquest mecanisme per executar de manera segura codi no fiable contingut en pàgines web. Les tres implementacions d'applet més conegudes —Adobe Flash, Java i Silverlight— permeten almenys una finestra rectangular amb què és possible la interactivitat amb l'usuari i ofereix una mica d'espai persistent —tot amb el permís de l'usuari.
* Una cel·la és un conjunt de límits als recursos imposats als programes pel nucli d'un sistema operatiu. Podeu incloure quotes màximes d'entrada/sortida, quotes d'espai al disc, restriccions a l'accés a xarxes i al sistema de fitxers. Les cel·les són usades comunament en servidors virtualitzats.
* Les màquines virtuals emulen un ordinador en la seva totalitat, en què un sistema operatiu convencional pot arrencar i funcionar com si estigués sobre 'hardware' real. El sistema operatiu client està aïllat en el sentit que no corre nativament a la màquina amfitriona i només pot accedir als recursos —moltes vegades virtuals— que li proporciona l'emulador.
* Aïllament en màquines natives: Els investigadors de seguretat utilitzen freqüentment tecnologies d'aïllament per analitzar el comportament de programari maliciós. En crear un ambient que simula o replica els sistemes descriptori objectiu, es pot avaluar com el programari maliciós infecta i compromet lequip.
# Parc Nacional de Shenandoah

El Parc Nacional de Shenandoah (Shenadoah National Park) és un parc nacional als Estats Units que inclou una gran part de les Muntanyes Blue Ridge (Cresta Blava) de l'estat de Virgínia. El cim més alt és la Hawksbill Mountain (Muntanya Bec d'Aligot) que s'eleva a 1.235 msnm.

## Llocs d'interès

El parc és conegut per la ruta Skyline Drive (Passeig de la línia del cel) que travessa el parc per 169 km. És especialment popular a la tardor quan les fulles canvien de color. El parc té diversos senders com per exemple una secció del Sender dels Apalatxes entre els altres 800 km dels senders al parc. També hi ha cascades, oportunitats per acampar i muntar a cavall, lodges (que són allotjaments rústics i històrics) i programes educatius presentats sobre diversos temes naturals pels guardaboscos.

## Bibliografia

* Bryson, Bill. A Walk in the Woods: Rediscovering America on the Appalachian Trail. Nova York: Anchor Books, 1998. ISBN 0-7679-0251-3.

## Enllaços externs

* Shenandoah National Park Pàgina oficial (anglès)
* Shenandoah Lodges Lodges oficials del parc (anglès)
* Vìdeos i multimèdia del Parc Nacional de Shenandoah (anglès)
# Antonio Garijo Hernández

Antonio Garijo Hernández (m. 2 d'agost de 1984) va ser un militar espanyol, conegut pel seu paper durant la Guerra civil.

## Biografia

Oficial d'infanteria diplomat en la Escola Superior de Guerra, al juliol de 1936 ostentava el rang de capità d'Estat Major i es trobava destinat en l'Estat Major de la III Divisió Orgànica de València. Després de l'esclat de la Guerra civil es va mantenir fidel a la República i durant la contesa arribaria a ocupar diversos càrrecs. Va ser destinat a l'Exèrcit del Centre, on va ocupar el lloc de cap de la 2a Secció -és a dir, la secció d'informació- de l'Estat Major. Posteriorment fou cap de la 2a Secció d'Estat Major del Grup d'Exèrcits de la Regió Central (GERC), aconseguint la graduació de tinent coronel.
Alguns autors han suggerit la seva relació amb la Cinquena columna franquista, arribant a ser acusat de traïció.
Ferm partidari del coronel Segismundo Casado, cap de l'Exèrcit de l'Exèrcit del Centre, a la fi de març de 1939 va ser un dels emissaris designats pel Consell Nacional de Defensa, al costat del comandant Leopoldo Ortega Nieto, per a negociar amb els representants de Franco. Les negociacions, no obstant això, no van tenir cap èxit i el bàndol franquista va desencadenar una ofensiva final contra la zona republicana. Garijo seria empresonat i expulsat de l'Exèrcit pels vencedors.
Va morir el 2 d'agost de 1984 a Mora (Toledo).

## Notes

* ↑ Si bé l'historiador Michael Alpert assenyala que no hi ha indicis que apuntin en aquest sentit.

## Referències

* ↑ Alpert, 2013, p. 334.
* ↑ Engel, 1999, p. 175.
* ↑ Engel, 1999, p. 173.
* ↑ Alpert, 2013, p. 334-335.
* 1 2 Alpert, 2013, p. 335.
* ↑ Romero, 1976, p. 279-280.
* ↑ Bahamonde Magro i Cervera Gil, 1999, p. 452.
* ↑ Antonio Garijo, militar republicano, El País, 5 d'agost de 1984

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Bahamonde Magro, Ángel; Cervera Gil, Javier. Así terminó la Guerra de España. Madrid: Marcial Pons, 1999.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Romero, Luis. El Final de la guerra. Madrid: Ed. Ariel, 1976.
# Blighia sapida

Blighia sapida és un fruit tropical dins la família de les sapindàcies. És natiu de l'Àfrica tropical occidental al Camerun, el Gabon, São Tomé i Príncep, Benín, Burkina Faso, Costa d'Ivori, Ghana, Guinea, Guinea Bissau, Mali, Nigèria, Senegal, Sierra Leone i Togo.
Està emparentat amb el litxi i el longan, i és un arbre perennifoli de fins a 10 m d'alt amb les fulles pinnades, dures.
El seu nom científic és en honor del capità William Bligh que el 1793 va portar aquesta planta als jardins anglesos de Kew.
El fruit va ser importat a Jamaica probablement en un vaixell d'esclaus abans de 1778. Des d'aleshores és molt important en la cuina del Carib i es cultiva a molts llocs del món.

## Referències

* ↑ «Blighia sapida». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «GRIN/NPGS Taxonomy information». Arxivat de l'original el 2015-10-18. [Consulta: 1r juny 2006].
* ↑ Intoxications of the Nervous System. Amsterdam, Netherlands: Elsevier Science B.V., 1995. ISBN 0-444-81284-9.
* ↑ Metcalf, Allan. The World in So Many Words, 1999. ISBN 0-395-95920-9.
* ↑ «This is Jamaica». National Symbols of Jamaica. Arxivat de l'original el 2006-06-19. [Consulta: 4 juny 2006].

## Enllaços externs

* The Ackee Fruit (Blighia Sapida) and its Associated Toxic Effects - a review from the Science Creative Quarterly
* The West Indian Dictionary: Showing the two types of ackee in the Caribbean region.
* Fruits of Warm Climates: Ackee
* Some Jamaican ackee and saltfish recipes
# PFK Lokomotiv 1926 Plovdiv

El PFK Lokomotiv 1926 Plovdiv (en búlgar: ПФК Локомотив 1926 Пловдив) és un club de futbol búlgar de la ciutat de Plòvdiv.

## Història

El club fou fundat el 25 de maig de 1926. L'etapa més brillant del club fou la temporada 2003/2004 en la qual guanyà el campionat de país i participà per primer cop a la Lliga de campions. També guanyà la supercopa búlgara. És el club de la ciutat representatiu de la classe treballadora i de tendència esquerranosa.

## Palmarès

* Lliga búlgara de futbol (1): 2004
* Copa búlgara de futbol (1): 1983
* Supercopa búlgara de futbol (1): 2004

## Enllaços externs

* Web oficial (búlgar)
* Web no oficial (búlgar)
* Web de seguidors oficial (búlgar)
* Bul-foot.org - Lokomotiv (Plovdiv)
# Crit de Yara

El Crit de Yara fou l'inici del procés independentista de Cuba d'Espanya que va ser iniciat per Carlos Manuel de Céspedes el 10 d'octubre de 1868.1

## Història

En la nit que va transcórrer del 9 al 10 d'octubre de 1868 a l'enginy La Demajagua, va iniciar la Guerra dels Deu Anys. En aquest lloc, Carlos Manuel de Céspedes y del Castillo va fer conèixer el Manifest de la Junta Revolucionària de l'Illa de Cuba, les idees i els fins del moviment revolucionari que cercava la independència basat en la igualtat de tots els hòmens, blancs o negres, cubans o espanyols, mantinguda pel Pare Félix Varela en defensar l'abolició de l'esclavatge.
La idea inicial de Céspedes, d'aquell moment en endavant considerat "pare de la pàtria", era prendre la ciutat de Manzanillo, no sols per la proximitat al lloc del pronunciament, sinó per la importància de la plaça; no obstant això, la pèrdua del factor sorpresa, la falta d'experiència marcial dels milicians i la manca d'armes de foc, li van fer desistir de la idea. No obstant això, com a prova de la intenció, va ser la composició, per part del mateix Gespes, de la Marxa a Manzanillo, himne patriòtic que pretenia sollevar l'esperit públic dels manzanilleros quan prengués la plaça; també va ser important la signatura del Manifest de la Revolució que seria firmat a Manzanillo i no en el lloc on certament es va verificar i va es jurar: l'enginy La Demajagua.
Després d'acabada la reunió convocada per Carlos Manuel de Céspedes en aquest lloc —i davant la impossibilitat de prendre la ciutat portuària de Manzanillo—, els revolucionaris (en un nombre aproximat de 600), van decidir de marxar cap a Sierra de Naguas a fi d'augmentar les forces insurgents; no obstant això, en passar pel poblat de Yara, van ser dispersats per una columna espanyola provinent de Bayamo.
El començament de la Guerra dels Deu Anys s'ha relacionat amb Yara precisament perquè, mentre que els propòsits exposats la reunió de La Demajagua van passar inadvertits inicialment, la derrota dels insurrectes en l'assalt al poble de Yara, en ser comunicada al capità general, va aparèixer en la premsa de l'Havana i de Madrid.
La bandera feta voleiar per Gespes va ser confeccionada per Candelaria Acosta, però l'estrella va ser dibuixada per Emilio Tamayo. Aquesta bandera es va fer servir en Província d'Orient com l'emblema de la nova república, fins que l'Assemblea de Guáimaro va ser adoptada la de Narcís López.
# Ziziphus mauritiana

El ginjoler (Ziziphus mauritiana) és una espècie de planta que proporciona un fruit tropical que és del mateix gènere que el ginjoler comú (Ziziphus jujuba). És una planta tropical que pertany a la família de l'aladern, la Rhamnaceae.
Necessita un ambient més tropical que el ginjoler comú i es creu que es va originar a la regió indo-malàia.
És un arbust espinós perennifoli o un arbret de fins a 15 m d'alt. El fruit és una drupa de mida i forma variables, oval, ovada, oblonga o rodona i de d'1,5 a 6,2 cm de llarg segons la varietat. La polpa és blanca, quan està un xic per sota de la maduresa el fruit és sucós i aromàtic. S'ha naturalitzat d'Àfrica a Afganistan i la Xina, i també de Malàisia a Austràlia i en algunes regions del Pacífic. En alguns lloc és una planta invasora com a les illes Fiji i nord d'Austràlia.

## Aspectes nutritius

Per 100 grams: Energia alimentària 24, 76 kilojoukes, proteïnes 0,8 g, greix 0,07 g, carbohidrats 17 g, sucres 5,4-10,5 g, fibra 0,60 g, tiamina 0,02-0,024 mg, ferro 0,76-1,8 mg.

## Ecologia

Ziziphus mauritiana és un arbre resistent a la secada, les inundacions, les temperatures extremes i els sòls tropicals de laterita. El cultiu comercial arriba fins als 1.000 m d'altitud.

## Producció mundial

Les principals zones productores són les regions semiàrides de l'Índia. Des de 1984 a 1995 amb cultivars millorats la producció només a l'Índia va ser de 0,9 milions de tones en una superfície de 88.000 ha.

## Usos

El fruit es pot menjar cru, es pot assecar o se'n poden fer begudes. Té molta més vitamina C que els cítrics. Les fulles són menjades amb facilitat per camells, vaques i cabres. Es consideren molt nutritives. .

## Referències

* ↑ Janick, Jules. Google pages - The encyclopedia of fruit & nuts. Cabi Publishing, març 2008, p. 615-619. ISBN 0851996388 [Consulta: 17 juliol 2009].
* ↑ «Ziziphus mauritiana (PIER species info)». Pacific Island Ecosystems at Risk (PIER), 15-01-2008. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 17 juliol 2009].
* ↑ «Morton, J. 1987. Indian Jujube. p. 272–275. In: Fruits of warm climates. Julia F. Morton, Miami, FL». Department of Horticulture and Landscape Architecture at Purdue University, 02-04-1999. [Consulta: 17 juliol 2009].
* ↑ «AgroForestryTree Database - Ziziphus mauritiana.». Agroforestree (AFT) Database . Arxivat de l'original el 2012-02-24. [Consulta: 17 juliol 2009].
* ↑ Azam-Ali, S. Ber and Other Jujubes. Internat. Centre for Underutilised Crops, University of Southampton, 2006, p. 30 (Fruits for the future). ISBN 978-0-85432-858-1.

## Bibliografia

* Indian Jujube - Ziziphus mauritiana at Department of Horticulture and Landscape Architecture at Purdue University
* Prospects and potential of fatty acid methyl esters of some non-traditional seed oils use as biodiesel in India
# Porta Querquetulana

La Porta Querquetulana o Querquetulària era una porta d'entrada a la Muralla Serviana, anomenada així pel bosc sagrat d'alzines (quercus) que hi havia al davant i també dins de l'entrada. Sembla que l'arbreda encara no hi era a finals del segle i aC.
No se sap del cert on estava situada. Lawrence Richardson la va localitzar a la vora de la regió Esquilina, dins de la divisió que de Roma en va fer August, i per on passava el Clivus Scauri, un antiquíssim camí romà. Platner va localitzar la porta i el bosc sobre o prop del turó Celi, entre la Porta Capena i la Porta Caelimontana. Se suposava que el turó Celi s'havia anomenat Querquetulanus abans que Celi Vibenna li donés el seu nom. La ubicació de la porta vora el Celi es basa en part en el nom que havia portat abans el turó.
A principis del segle xxi, les dades obtingudes per fotogrametria i la visualització en 3D han suggerit que el bosquet de la Querquetulanes podria haver estat incorporat als Jardins de Mecenàs. Un nimfeu de l'època d'Hadrià hauria substituït la font natural que hi havia al seu interior. Segons això, el bosc s'estenia al llarg de la Via Labicana. També és possible que la porta s'obrís cap al turó Esquilí. Plini el Vell situa la Porta Querquetulana entre el temple de Júpiter Fagutalis i el turó Viminal i, per tant, dins de l'Esquilí.

## Referències

* 1 2 Häuber, Chrystina (et al.). The eastern part of the Mons Oppius in Rome : the sanctuary of Isis et Serapis in Regio III, the temples of Minerva Medica, Fortuna Virgo and Dea Syria, and the Horti of Maecenas. Roma: "L'Erma" di Bretschneider, 2014, p. 85. ISBN 9788891304926.
* ↑ Richardson, Lawrence. A New Topographical Dictionary. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1992, p. 25, 90, 332.
* ↑ Platner, Samuel Ball. A topographical dictionary of ancient Rome. Berlín: Weidmann, 1932, p. 413.
* ↑ Palmer, Robert E. A. The Archaic Community of the Romans. Cambridge: Cambridge University Press, 1970, p. 119. ISBN 9780521077026.
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, XV, 37
# Palermo Shooting

Palermo Shooting és una pel·lícula del 2008 escrita i dirigida per Wim Wenders i protagonitzada per Campino, Dennis Hopper, Giovanna Mezzogiorno i Lou Reed.
La pel·lícula tracta d'un fotògraf alemany que viatja a Palerm amb la intenció d'esborrar el seu passat. A la ciutat hi coneix una dona (Giovanna Mezzogiorno) i la seva vida canvia d'una forma totalment diferent.

## Argument

El personatge principal, Finn, un famós fotògraf alemany (interpretat per Campino), surt a les primeres escenes del film rodades a Düsseldorf al taller del fotògraf. Després, va amb alguns membres del seu taller a Palerm. Finn descobreix Palerm, els seus carrers, els seus palaus, i no abandona pas la seva càmera de fotos. Coneix també Flavia (Giovanna Mezzogiorno), restauradora en el museu d'art del Palau Abatellis. Ella el porta a visitar el port. Finn cau al mar però és salvat d'ofegar-se per Flavia. Flavia convida Finn a casa seva, on comença una tarda romàntica. Les discussions giren al voltant del tema de la mort, que obsessiona Finn des de fa temps i constitueix el fil conductor del film. Flavia parla de la seva experiència present, la restauració del famós fresc el Triomf de la mort (Palermo)'.
Flavia persuadeix Finn d'anar al poble de la seva infantesa, Gangi. S'instal·len a l'antiga casa dels pares, ara deshabitada, i reprenen les seves discussions sobre la mort, i sobre l'amor igualment, discussions que els condueixen fins al llit. Un cop la nit avançada, quan Flavia s'adorm, Finn surt a visitar el poble i coneix la Mort en persona. La qüestió plantejada per Finn - "Què puc fer per vos?" - desconcerta la Mort, que li proposa de fer-li un retrat amb la finalitat que la humanitat pugui reconèixer-la. Però, quan Finn s'hi posa, apareix el retrat de la seva pròpia mare.

## Repartiment

* Campino: Prof. Finn Gilbert
* Giovanna Mezzogiorno: Flavia
* Dennis Hopper: Frank
* Inga Busch: Karla
* Gerhard Gutberlet: Gerhard
* Harry Blain: Harry
* Sebastian Blomberg: Manager Julian
* Jana Pallaske: Estudiant
* Olivia Asiedu-Poku: Fan del Club
* Milla Jovovich: Milla Jovovich
* Melika Foroutan: Anke
* Anna Orso: Mare
* Lou Reed: Lou Reed
* Udo Samel: Banquier
* Letizia Battaglia: Fotògrafa
* Alessandro Dieli: Metge
Wenders volia una actriu que s'assemblés a la Mare de Déu representada a la tela de Antonello de Messine, i va triar Giovanna Mezzogiorno.

## Referències

* ↑ «Palermo Shooting». Allociné.
* ↑ «Palermo Shooting». ImdB.
# Bugarama

Bugarama és una localitat de Ruanda, situada al districte de Rusizi, província de l'Oest, prop de la frontera amb Burundi (a l'est) i la República Democràtica del Congo (a l'oest). Es troba a uns 307 km per carretera al sud-oest de Kigali, la capital i principal ciutat de Ruanda, i aproximadament a 43 km, per carretera, al sud-est de Kamembe/Cyangugu, on hi ha capital del districte.
Hi ha una plantació d'arròs i una branca de l'Access Bank Rwanda.

## Referències

* ↑ «Road Distance Between Kigali And Bugarama With Map». Globefeed.com. [Consulta: 1r agost 2014].
* ↑ «Map Showing Kamembe (former Cyangugu) And Bugarama City (Bugarama Sector) With Distance Marker». Globefeed.com. [Consulta: 1r agost 2014].
# Celestino Uriarte Bedia

Celestino Uriarte Bedia (Arrasate, 14 de maig de 1909 - Madrid, 9 de setembre de 1979) va ser un polític i militar basc.

## Biografia

Va néixer a la localitat guipuscoana d'Arrasate el 14 de maig de 1909, en el si d'una família obrera. Va treballar en una fosa des dels 14 anys. De jovenet va ser un dels fundadors de les Joventuts Socialistes i de l'Agrupació local del PSOE a Arrasate, així com de la secció local del Sindicat Obrer Metal·lúrgic.
Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les forces lleials a la República. Al juny de 1937 va ser nomenat comandant de la 13a Brigada Basca —pertanyent a l'anomenat «Eusko Gudarostea». Posteriorment a Astúries va ser nomenat comandant de la 194a Brigada Mixta de l'Exèrcit republicà, unitat que va manar fins a la caiguda del Front Nord. Va aconseguir arribar a Barcelona, ciutat on s'afiliaria al Partit Comunista d'Espanya (PCE). Després del seu retorn a la zona republicana va ser nomenat comandant de la 123a Brigada Mixta. Al capdavant d'aquesta unitat va intervenir en la batalla de l'Ebre, on va resultar ferit conseqüència dels durs combats.
Cap al final de la contesa va travessar la frontera francesa, traslladant-se posteriorment a l'Uruguai i Xile, on va residir en l'exili. Per ordres del PCE va tornar a l'Espanya franquista, on seria detingut en 1946; trasllat a la presó de Martutene, aconseguiria escapar-se. Temps després va residir en la República Democràtica Alemanya. En 1970 va ser expulsat del PCE, participant posteriorment en la fundació del Partit Comunista Obrer Espanyol (PCOE). Va morir a Madrid en 1979.

## Notes

* ↑ Encara que Carlos Engel assenyala que també va manar la 142a Brigada Mixta.
* ↑ Al costat de Uriarte van ser expulsats Enrique Líster, José Bárzana, Luís Balaguer i Jesús Sáiz.
* ↑ Encara que alguna font assenyala incorrectament que va morir a Berlín.

## Referències

* 1 2 Durán i Ruiz, 2010, p. 403.
* ↑ Garai, 2008, p. 27-28.
* ↑ Engel, 1999, p. 160.
* ↑ Talón, 1988, p. 921.
* ↑ Cabrera Castillo, 2002, p. 462.
* ↑ Engel, 1999, p. 123.
* ↑ Engel, 1999, p. 111.
* ↑ Garai, 2008, p. 107-119.
* ↑ Garai, 2008, p. 354.
* ↑ Garai, 2008, p. 352-354.

## Bibliografia

* Cabrera Castillo, Francisco. Del Ebro a Gandesa. La batalla del Ebro, julio-noviembre 1938. Madrid: Almena, 2002.
* Durán, Francisco. La España perdida: los exiliados de la II República. Diputación provincial de Córdoba, 2010.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Garai, Juan Ramón. Celestino Uriarte. Clandestinidad y resistencia comunista. Tafalla: Txalaparta, 2008. ISBN 978-84-8136-524-5.
* Talón, Vicente. Memoria de la guerra de Euzkadi de 1936. III. Barcelona: Plaza & Janés, 1988.