OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Connexió de Levi-Civita

En geometria de Riemann, la connexió de Levi-Civita (anomenada així per Tullio Levi-Civita) és la connexió lliure de torsió del fibrat tangent, preservant una mètrica de Riemann (o mètrica pseudoriemanniana) donada. El teorema fonamental de la geometria de Riemann estableix que hi ha una connexió única que satisfà aquestes propietats. En la teoria d'una varietat de Riemann o d'una varietat pseudoriemanniana el terme derivada covariant s'utilitza sovint per a la connexió de Levi-Civita. L'expressió en coordenades espacials de la connexió són els anomenats símbols de Christoffel.

## Definició formal

Sigui ( M, g ) una varietat de Riemann (o una varietat pseudoriemanniana) llavors una connexió afí $\nabla$ és una connexió de Levi-Civita si satisfà les condicions següents
* Preserva la mètrica, és a dir, per a qualssevol camps vectorials X, Y, Z tenim $Xg(Y,Z)=g(\nabla _{X}Y,Z)+g(Y,\nabla _{X}Z)$, on X g ( Y, Z ) denota la derivada de la funció g ( Y, Z ) al llarg del camp vectorial X.
* És lliure de torsió, és a dir, per a qualssevol camps vectorials X i Y tenim $\nabla _{X}Y-\nabla _{Y}X=[X,Y]$, on $[X,Y]$ és el claudàtor de Lie dels camps vectorials X i Y.

## Derivada al llarg d'una corba

La connexió de Levi-Civita defineix també una derivada al llarg d'una corba, denotada generalment per D. Sigui $\gamma$ una corba diferenciable en varietat riemanniana $(M,g)$ i $V$ un camp vectorial definit en $\gamma$, la seva derivada es defineix com
    ${\frac {D}{dt}}V=\nabla _{{\dot {\gamma }}(t)}V$.

## Connexió estàndard de $\mathbb {R} ^{n}$

Per dos camps vectorials $X,Y$ en l'espai euclidià n-dimensional, aquesta està donada per la regla
       $D_{X}Y=(JY)X\,$
on $JY$ és el jacobià de Y.

## Connexió induïda en superfícies de $\mathbb {R} ^{3}$

Per a un parell de camps vectorials tangents a una superfície (varietat de codimensió 1 a $\mathbb {R} ^{3}$) es pot induir una derivada covariant mitjançant el càlcul
       $\nabla _{X}Y=D_{X}Y-\langle n,D_{X}Y\rangle n$
relació coneguda com a equació de Gauss. És fàcil demostrar que $\nabla _{X}Y$ satisfà les mateixes propietats que D .

## Enllaços externs

* MathWorld: Levi-Civita Connection
* PlanetMath: Levi-Civita Connection
# Les primaveres i les tardors

Les primaveres i les tardors és una novel·la de Baltasar Porcel, publicada l'any 1986..

## Argument

La nit de Nadal, la família Taltavull es reuneix per compartir un sopar especial. Al voltant de la taula s'entrellacen històries del passat, moments del present i les vivències personals de cadascun dels assistents.

## Premis

Li fou atorgat el premi Sant Jordi (1986), el premi Crexells (1986) i el premi de literatura catalana de la Generalitat (1986).

## Referències

* 1 2 «Les primaveres i les tardors». Diccionari de la literatura catalana. Enciclopèdia.cat. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «El vitalisme tràgic de Porcel». Ara.cat, 15-09-2014. [Consulta: 16 abril 2020].

## Enllaços externs

* El vitalisme tràgic de Porcel a l'Ara.cat
# Comarques gironines

Les Comarques Gironines és un dels vuit àmbits funcionals territorials de la Generalitat de Catalunya definits en el Pla territorial general de Catalunya. Té una població de 746.562 habitants. A vegades també s'empra el terme comarques gironines per a referir-se a la província de Girona: de fet, l'única diferència és que la província de Girona inclou també una part de la comarca de la Baixa Cerdanya i també els municipis d'Espinelves, Vidrà i Viladrau, pertanyents a la comarca d'Osona.
Inclou les comarques a l'entorn de la ciutat de Girona: el Gironès, la Selva, el Pla de l'Estany, la Garrotxa, el Ripollès, l'Alt Empordà i el Baix Empordà.
Les poblacions més importants són Girona, Figueres, Blanes i Lloret de Mar seguides d'Olot, Salt, Palafrugell, Sant Feliu de Guíxols, Roses, Palamós i Banyoles. L'economia és molt diversificada: agricultura, ramaderia, indústria, serveis (administratius, turístics de platja, turístics culturals, logístics), etc.
| Comarca | Habitants |
| Alt Empordà | 141.517 |
| Baix Empordà | 133.754 |
| Garrotxa | 55.855 |
| Gironès | 184.187 |
| Pla de l'Estany | 31.463 |
| Selva | 173.518 |
| Ripollès | 26.268 |

## Vegeu també

* Associació Gironina de Teatre

## Referències

* ↑ «Distribució per àmbits del Pla Territorial. Any 2012.». IDESCAT. [Consulta: 15 gener 2013].
Àmbits funcionals territorials de Catalunya :
Alt Pirineu · Metropolità de Barcelona · Camp de Tarragona  · Catalunya Central · Comarques Gironines · Penedès · Ponent · Terres de l'Ebre  · Règim Especial de l'Aran :
# Conopophila

Conopophila és un gènere d'ocells de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per tres espècies:
* Conopophila albogularis - menjamel pit-roig.
* Conopophila rufogularis - menjamel gorja-roig.
* Conopophila whitei - menjamel de White.

## Referències

* ↑ «Conopophila Reichenbach, 1852» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ «Conopophila whitei (menjamel de White) - Avibase». [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ «Honeyeaters – IOC World Bird List». [Consulta: 17 gener 2025].
# Columna rostral

Una columna rostral és un tipus de Columna de la Victòria originària de l'antiga Grècia i Roma, on es van erigir per commemorar una victòria militar naval. La seva característica definitòria són les proes o ariets integrats dels vaixells, que representen vaixells enemics capturats o destruïts. El nom deriva del llatí rostrum que significa proa d'un vaixell de guerra.
Les columnes rostrals del món modern inclouen el Monument a Colom a Columbus Circle a la ciutat de Nova York, i les columnes rostrals de Sant Petersburg .

## Llista de columnes rostrals notables
### Antigues

* ↑ Harris. Illustrated Dictionary of Historic Architecture. Courier Corporation, 28 February 2013. ISBN 9780486132112.
* ↑ «New York - Columbus Monument». www.Vanderkrogt.net. [Consulta: 12 juny 2017].
* ↑ «Images of the Saint Petersburg Rostral Columns». LHDigest.com. Arxivat de l'original el 20 October 2007. [Consulta: 12 juny 2017].
* Columna Rostrata C. Duilii ("Columna rostral de Gaius Duilius "), celebrant la batalla naval de Mylae (260 aC); antigament al Fòrum Romà, algunes restes de la inscripció es troben ara al Museu Capitolí .
* ("Columna de Restes de Gaius Duilius"), celebrant la Batalla naval de Mylae (260 aC); anteriorment al Fòrum romà

### Modernes

* la Columna Grenville, monument a l'oficial de la Royal Navy Thomas Grenville, als terrenys de Stowe House, Buckinghamshire, Anglaterra (1749)
* un element del Monument a Trípoli, Acadèmia Naval dels Estats Units, Annapolis, Maryland (1808)
* Columnes rostrals bessones a la Place des Quinconces, Bordeus (1829)
* Place de la Concorde, París (1836)
* Antiga Borsa de Sant Petersburg i Columnes Rostrals, Sant Petersburg, Rússia (1881)
* monument a Wilhelm von Tegetthoff, Praterstern, Viena (1886)
* Monument a Colom, Nova York (1892)
* a la Grand Basin of the World's Columbian Exposition (arrasada), Chicago, Illinois (1893)
* a Grant Park al llarg de la línia del ferrocarril Metra Electric, Chicago, Illinois (1927-29)
* Cunard War Memorial, Liverpool, Anglaterra (1920)
* Columna Rostral, Vladivostok ( ru:Ростральная колонна (Владивосток) en rus) (1960)
* Rostral Columns, Union Station Plaza, Washington, DC

## Referències

* ↑ Columna Rostrata C. Duilii in Samuel Ball Platner and Thomas Ashby: A Topographical Dictionary of Ancient Rome (1929).
* ↑ «Latin Honorary Inscriptions». www.Attalus.org. [Consulta: 12 juny 2017].
* ↑ «Tripoli Monument at the U.S. Naval Academy in Annapolis, Maryland by Giovanni C Micali». DCMemorials.com. [Consulta: 12 juny 2017].
* ↑ Grant Park Conservancy. «Grant Park History & Timeline from 1804 to 2014». [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ Robinson Iron. «Union Station Rostral Columns». [Consulta: 20 març 2021].

## Bibliografia

* "Arquitectura grega" Encyclopædia Britannica, 1965

## Enllaços externs

* «Siegessäule (Berlin-Tiergarten, 1873)». Structurae, 04-04-2021. [Consulta: 16 gener 2025].
# Llista de topònims de Trasserra

Llista de topònims (noms propis de lloc) de Trasserra (Rosselló).
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!

## església

| imatge | Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Protecció | Commons (més fotos) | Dades a WD |
| | Sant Esteve de Nidoleres | Tresserra | església | Estil: arquitectura romànica Estat: ruïnós Dedicat a: Esteve màrtir | 42° 32′ 36″ N, 2° 51′ 47″ E﻿ / ﻿42.5432222222°N,2.86319444444°E﻿ / 42.5432222222; 2.86319444444 59.5 msnm | | | |
| | Sant Sadurní de Trasserra | Tresserra | església | Estil: arquitectura romànica Anomenat per: Sadurní de Tolosa Dedicat a: Sadurní de Tolosa | 42° 33′ 49″ N, 2° 49′ 48″ E﻿ / ﻿42.5636°N,2.82994°E﻿ / 42.5636; 2.82994 141.8 msnm | | Église Saint-Saturnin (Tresserre) | |

## Misc

| Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Commons (més fotos) |
| Nidoleres | Tresserra | vilatge | | 42° 32′ 28″ N, 2° 51′ 33″ E﻿ / ﻿42.54122222°N,2.85916667°E﻿ / 42.54122222; 2.85916667 | |
| Tec | Pirineus Orientals | riu | Desemboca: mar Mediterrània Llarg: 84.1km Conca: 721km² | 42° 35′ 25″ N, 3° 02′ 42″ E﻿ / ﻿42.59027778°N,3.045°E﻿ / 42.59027778; 3.045 42° 25′ 22″ N, 2° 19′ 20″ E﻿ / ﻿42.4229°N,2.3223°E﻿ / 42.4229; 2.3223 42° 35′ 21″ N, 3° 02′ 42″ E﻿ / ﻿42.5893°N,3.0451°E﻿ / 42.5893; 3.0451 | Tech (fleuve) |
| Viaducte del Tec | Montesquiu d'Albera Tresserra | viaducte d'una línia ferroviària d'alta velocitat | Travessa: Tec Hi passa: LAV Perpinyà-Figueres Llarg: 392m | 42° 32′ 07″ N, 2° 51′ 23″ E﻿ / ﻿42.53529256956102°N,2.8563050685558307°E﻿ / 42.53529256956102; 2.8563050685558307 | |
| Vila fortificada de Trasserra | Tresserra | avantmuralla | | 42° 33′ 50″ N, 2° 49′ 46″ E﻿ / ﻿42.563788°N,2.829556°E﻿ / 42.563788; 2.829556 | |
| casa de la vila de Trasserra | Tresserra | instal·lació Ús: seu del govern local | | 42° 33′ 46″ N, 2° 49′ 43″ E﻿ / ﻿42.5627078646664°N,2.82869439896136°E﻿ / 42.5627078646664; 2.82869439896136 fr:66300 TRESSERRE | Town hall of Tresserre |
# El despertar (pel·lícula de 2020)

El despertar és una pel·lícula dirigida per Kiko Ruiz Claverol, estrenada el 3 d'agost de 2020 a TV3 i Barça TV. Guionitzada per David Castillo, compta amb la interpretació de Lluís Marco, Natàlia Barrientos i Jordi Vilches.
L'obra narra la història d'un home, culer apassionat, que es desperta d'un coma i va recuperant la vitalitat gràcies a la seva neta que el fa viure, com si fos present, la temporada 2014-2015 del Futbol Club Barcelona, en la qual l'equip va guanyar la triple corona: Lliga, Copa i Lliga de Campions.

## Argument

La història es remunta al 21 de febrer de 2015 quan la Martina i el Pau, neta i avi respectivament, són a casa veient amb joia i il·lusió el partit de futbol que disputa el FC Barcelona contra el Màlaga CF. Des que els pares de la Martina van morir en un accident de cotxe, es cuiden fervorosament l'un a l'altre. De sobte, tot d'una, el Pau pateix un col·lapse i entra en coma. Sis mesos després desperta de la pèrdua de consciència i el metges recomanen a la Martina que el tracti amb cura i molta felicitat perquè pateix importants pèrdues parcials de memòria.
Inspirada en la pel·lícula Good Bye, Lenin!, la Martina pren de referència l'obra per crear un ambient d'il·lusió i emoció pel seu avi que el faci viure els mesos en els quals es trobava en coma i que el club blaugrana aconseguí els tres títols de la temporada: Lliga, Copa i Lliga de Campions. Gràcies a que la Martina fa les pràctiques a Barça TV pot aconseguir imatges dels millors partits de la temporada, com ara el 6 a 0 contra el Granada CF, el 3 a 1 contra l'Ajax AFC, el 2 a 1 contra el Reial Madrid CF, la victòria 0 a 1 a l'estadi Vicente Calderón o les finals de Copa i de Lliga de Campions, a Barcelona i Berlín respectivament.
Un tercer personatge entra en escena al llarg de l'obra. Es tracta del Quim, un extravagant amant de la festa i la música rock, que viu al pis de sota i que, de tant en tant, els visita tot seguint l'enganyifa piadosa de la Martina.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge |
| Lluís Marco i Fernández | Pau, avi de la Martina |
| Natàlia Barrientos i Bueno | Martina, neta d'en Pau |
| Jordi Vilches i Puigdemont | Quim, veí del Pau i la Martina |

## Recepció

El dia de la seva estrena, la pel·lícula obtingué la tercera plaça dels programes més vists durant la setmana a TV3, concretament assolí una audiència de 243.000 espectadors i una quota del 12%.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Estrenem "El despertar", una història triplement apassionada». CCMA.cat, 02-08-2020. [Consulta: 2 agost 2020].
* ↑ «L'estrena d'"El despertar" i els telenotícies, els més vistos del cap de setmana». CCMA.cat, 03-08-2020. [Consulta: 3 agost 2020].
# Et dec una nit de divendres

Et dec una nit de divendres (2012) és una pel·lícula catalana per a televisió estrenada el 29 de juny de 2013 a TV3. Fou escrita i dirigida per Dimas Rodríguez, i protagonitzada per Aina Clotet i Jordi Andújar. Tot i que tots els personatges ronden la trentena, és una posada al dia de l'univers de les comèdies adolescents de John Hughes.

## Argument

Sàmid (Jordi Andújar) no pot oblidar la seva exparella, i el seu amic Pepito (Marc Bertran) se l'emporta en un biscúter al festival popArb d'Arbúcies. Allí coneix a Laura (Aina Clotet), una noia amb la qual acabarà passant tota la nit, xerrant i gaudint de les actuacions del festival. Durant la nit també es retroba, per casualitat, amb Eco (Sara Loscos), la seva antiga parella, i amb el seu nou xicot, que es fa dir Ojo Avizor (Marc Rodríguez). En diverses escenes una unitat mòbil de televisió entrevista a alguns dels artistes que van participar en l'edició del 2011 del festival, però els protagonistes interfereixen invariablement cada entrevista.

## Llista d'intèrprets

* Jordi Andújar - Sàmid
* Marc Bertran - Pepito
* Dani Campos - Crackito
* Aina Clotet - Laura
* Alberto Díaz - Aldo
* Biel Duran - Leo Lorton
* Marina Francisco - Eva
* Sara Loscos - Eco
* Carme Poll - Sandra
* Marc Rodríguez - Ojo Avizor
* Raquel Salvador - Sunset
* Oriol Vila - Niko

## Banda sonora

A part de les diverses actuacions gravades en viu, la música original de la pel·lícula és del músic català Raül Fernández Miró (Refree).
* Cine
* Eco-Sàmid
* Laura
* Ojo Avizor
* Viatgers

## Aspectes tècnics

La producció és d'IMUFF Producciones SL i Televisió de Catalunya. Els productors foren Ricard Alegre i Bernat Gascón. Fou escrita per Dimas Rodríguez Gallego i Xavier Vázquez, i dirigida per Dimas Rodríguez. Sergi López Graells fou el director de fotografia. La durada de la pel·lícula és de 70 minuts.

## Referències

* ↑ «Pel·lícules a la carta. Et dec una nit de divendres». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals SA, 28-02-2013. [Consulta: 10 setembre 2020].
* ↑ «Raül Fernández Miró, soundtracks». Bandcamp, 01-01-2013. [Consulta: 10 setembre 2020].
* ↑ «Catalan films & tv». Institut Català de les Empreses Culturals. [Consulta: 10 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Crítica a Cine maldito
# Formentera Lady

Formentera Lady és una pel·lícula dirigida per Pau Durà, estrenada l'any 2018.

## Argument

Samuel és un vell músic hippie que es va instal·lar a Formentera als anys 70, quan King Crimson i altres bandes de rock britànics van freqüentar l'illa i allà segueix. Allà viu d'una manera austera, sense energia elèctrica ni luxes innecessaris, i toca el banjo en una guingueta. Un dia rep la visita inesperada, després de molts anys, de la seva filla Anna i del seu net Marc. L'Anna, aturada des de fa temps, diu que ha hagut d'acceptar un treball a França i es veu obligada a deixar a l'illa el seu fill amb el Samuel.

## Repartiment

* José Sacristán: Samuel
* Sandro Ballesteros: Marc
* Nora Navas: Anna
* Jordi Sánchez: Toni
* Ferran Rañé: Joan
* Juli Mira: Paco
* Pepa Juan: Greta
* Nuria Mencía: Olga
* Susana Merino: Consellera
* Mireia Ros: Marisa
* Toni Misó: Santi
* Pau Durà: Pare a l'hospital

## Premis i nominacions

* Festival de Màlaga: Secció oficial Llargmetratges a concurs
* Premis Gaudí de 2019: Nominada al Premi Gaudí a la millor pel·lícula en llengua catalana

## Crítica

* "La naturalitat amb la qual conviuen llengües i matisos dels actors deriva en una emotivitat serena, perfecta perquè el film desemboqui en l'autèntic hippisme del segle XXI: l'alteritat. (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)"
* "Durà broda una proposta suggestiva, interessant pel que té de continguda mirada a un món que ja ha marxat (...) Una comèdia intel·ligent, amb tocs sàviament dramàtics, però no lacrimògens (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)"
* "Un drama discret, efectiu i commovedor (...) Un dels debuts del cinema espanyol més notables de l'any."

## Referències

* 1 2 Torreiro, Por Mirito. «Formentera Lady» (en espanyol europeu), 09-04-2018. [Consulta: 2 febrer 2019].
* ↑ Marañón, Carlos. «Formentera Lady» (en espanyol europeu), 19-06-2018. [Consulta: 2 febrer 2019].
* ↑ Holland, Jonathan. «'Formentera Lady': Film Review» (en anglès). The Hollywood Reporter. [Consulta: 2 febrer 2019].
# La ruïna

La ruïna és un telefilm de comèdia dirigit per Elena Trapé en la que ha estat la seva òpera prima, basada en l'obra de teatre de Jordi Casanovas i Güell i rodada a un pis de Barcelona, sobre la precarietat de la vida quotidiana dels joves i la fragilitat del sistema econòmic en què vivim. Ha estat produït per Escándalo Films i Televisió de Catalunya. Ha estat rodat en català i fou emès per TV3 el 17 de febrer de 2009.

## Sinopsi

Set personatges són testimonis en el menjador d'un pis vell com un crack econòmic qüestiona l'escala de valors que regeix el món. Sílvia i Toni són una parella, ella és artista conceptual força optimista però no pot acabar el seu darrer projecte i ell té una feina mal pagada amb la que gairebé no arriba a final de mes. Abel malda perquè ha invertit els estalvis en una empresa constructora i Laura es dedica a beure per tal de contradir incansablement al seu marit. Un veí amb problemes de connexió a internet els informa sobre la generalitat de la crisi a escala mundial i es desferma l'alarma.

## Repartiment

Els protagonistes són actors membres de la Flyhard Theatre Company de Vilafranca del Penedès, que ha representat sobre l'escenari l'obra de Jordi Casanovas
* Roser Blanch ... Sílvia
* Borja Espinosa ... Toni
* Clara Cols ... Laura
* Sergio Matamala ... Abel
* Pablo Lammers ... Ricky
* Alícia Puertas ... Carla Fortuny
* Mireia Fernández ... Mari
* Marc Roig ... Home carrer

## Nominacions

Fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula per a televisió.

## Referències

* ↑ La ruïna a esadir.cat
* ↑ La ruïna, a catalanfilms.cat
* ↑ La ruïna Arxivat 2020-06-12 a Wayback Machine. a filmin.cat
* ↑ Es roda "LA RUÏNA" un telefilm que ens mostra la vida quotidiana, ccma.cat, 10 d juliol de 2008
* ↑ La ruïna al web de l'Acadèmia del Cinema

## Enllaços externs

* La ruïna a Goita què fan, ara!
# Laia, el regal d'aniversari

Laia, el regal d'aniversari és un telefilm dirigit per Jordi Frades protagonitzada per Cristina Brondo. Una part de la banda sonora està formada per cançons de Sau.

## Argument

La Laia està a punt de complir setze anys i, com qualsevol noia de la seva edat, és inconformista, rebel i manté amb els seus pares la relació típica d'una adolescent difícil. És la filla gran del matrimoni format per la Maria i el Joan. Viuen, juntament amb l'àvia Conxita i l'Oriol, el menut, en una casa unifamiliar als afores de Barcelona.
La Laia fa uns dies que està una mica tensa amb la seva mare; no s'entenen gaire i, per acabar-ho d'arreglar, li han donat les notes plenes de suspensos i faltes d'assistència. La resposta dels pares és fulminant: no podrà sortir de casa el cap de setmana, però, aprofitant que marxen per una reunió de treball que té el seu pare, la Laia decideix anar a Barcelona amb una amiga.

## Repartiment

| Actor / actriu original | Personatge |
| Cristina Brondo | Laia |
| Vicky Peña | Maria |
| Francesc Orella | Joan |
| Ramon Madaula | Javi |
| Amparo Soler Leal | Àvia |
| Lluís Marco | Inspector |

## Referències

* ↑ «Laia, el regal d'aniversari» (en anglès). imdb.
# Miss Dalí

Miss Dalí és una pel·lícula biogràfica de 2018 dirigida i escrita per Ventura Pons i protagonitzada per Siân Phillips. La pel·lícula narra el distancia­ment dels germans Dalí, Salvador i Anna Maria, al llarg de quaranta anys, després que el pintor exhibís a París una composició amb la inscripció “De vegades per plaer escupo sobre el retrat de la meva mare”.

## Argument

El 1989, després de la mort de Salvador Dalí, la vella Anna Maria (interpretada per l’actriu gal·lesa Sian Phillips), rep Maggie, una amiga de quan se’n va anar a estudi­ar a la Universitat de Cambridge, l’any 1930, que la reconforta per la mort del seu germà.

## Repartiment

* Siân Phillips com Anna Maria Dalí
* Eulàlia Ballart com a Anna Maria Dalí de jove
* Claire Bloom com a Maggie
* Joan Carreras com a Salvador Dalí de jove
* Joan Pera
* Vicky Peña
* José Carmona com a Federico Garcia Lorca
* Josep Maria Pou com a pare de Dalí
* Mercè Pons com a Emília Pomés (cuidadora d'Anna Maria)

## Al voltant de la pel·lícula

Es va rodar els mesos de maig i juny de 2017 a Cadaqués principalment a la casa d'Anna Maria d’es Llaner, principalment, i també en els carrers de la vila, el cementiri, Port Lligat i el camí de ronda. També es va rodar a Figueres i Púbol.

## Referències

* ↑ Serra, Xavi. «La “tragèdia grega” dels germans Dalí». Ara, 05-04-2018. [Consulta: 22 octubre 2021].
* 1 2 Kenny, Glenn. «‘Miss Dalí’ Review: A Disorienting Biography of Surrealist’s Sister» (en anglès). The New York Times, 15-11-2018. Arxivat de l'original el 2018-11-15. [Consulta: 22 octubre 2021].
* 1 2 3 Oller, Silvia. «Anna Maria Dalí torna a Cadaqués» p.35. La Vanguardia, 04-04-2017. [Consulta: 22 octubre 2021].
* ↑ Nerín, Gustau. «'Miss Dalí': la germana del pintor segons Ventura Pons». El Nacional, 03-04-2018. [Consulta: 22 octubre 2021].
# L'orgia

L'orgia és una pel·lícula de Francesc Bellmunt del 1978. És una de les primeres pel·lícules amb alt contingut sexual de la transició democràtica espanyola. És una obra clau de la memòria històrica d'un període i d'una generació reprimida.
Filmada en català, va ser doblada més tard al castellà amb la veu dels mateixos actors de la versió original. Pel·lícula filmada amb pocs recursos econòmics, el resultat va ser una feina de gran naturalitat i frescor.

## Argument

Un grup de nois i noies es tanquen un cap de setmana en una gran casa per fer una festa que a poc a poc es convertirà en una orgia. Però no tot és sexe; hi ha divagacions cinematogràfiques, xocolata amb xurros, molt d'humor.

## Banda sonora

La banda sonora d'aquesta pel·lícula és obra de R. Miles, Mirasol Colores i cançons populars.

## Repartiment

* Juanjo Puigcorbé com a Joan
* Alicia Orozco com a Cristina
* Josep Maria Loperena
* Lali Segorb
* Ricard Borràs
* Vicky Peña
* Joan Borràs
* Mercedes Molina
* Francesc Albiol
* Assumpta Rodés (Assumpta Serna)
* Pep Fortuny
* Andrea Bertti
* Antonio Maroño
* Dolors Ducastella
* Jordi Goncé
* Carme Elias
* Sílvia Munt

## Referències

* ↑ esadir.cat. L'orgia. esadir.cat.
* ↑ «L'orgia». Imdb.