OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vicente Sarmiento Ruiz

Vicente Sarmiento Ruiz (Manzanilla (Huelva), 18 de setembre de 1887 - Ciutat de Mèxic, 2 de març de 1964) va ser un metge andalús, un dels principals dirigents socialistes andalusos durant la II República Espanyola, governador civil de la província de Múrcia i exiliat a Mèxic.
Llicenciat en Medicina per la Universitat de Sevilla en 1908. Metge forense de Cazalla de la Sierra, durant la dictadura de Primo de Rivera va establir-se a Màlaga, on el 1931 fou president de la seva Agrupació Socialista. A les eleccions generals espanyoles de 1936 va ser elegit diputat per la circumscripció de la província de Màlaga amb 78.324 vots d'un total de 135.803 votants d'un cens de 226.774 electors, resultant el tercer candidat més votat després del catedràtic Eduardo Frapolli y Ruíz de la Herrán.
Durant la Guerra Civil Espanyola va ser Cap de Sanitat de Màlaga (des de juliol de 1936 a febrer de 1937), Governador Civil de Múrcia (des del 14 de juny de 1937 al 30 de març de 1938) i Inspector General d'Hospitals de l'Exèrcit a la zona de Catalunya i Aragó (1938-1939). Després es va exiliar a França, República Dominicana i Mèxic, on va passar els seus últims dies.
A l'abril de 1946 a Juan Negrín i d'altres 35 correligionaris els va ser retirat el carnet del PSOE. En aquest grup es trobava Vicente Sarmiento. El 37è Congrés Federal del PSOE celebrat el juliol de 2008 a Madrid va aprovar una Resolució per la qual es reincorporava a la disciplina del Partit, a títol pòstum i amb caràcter general, als expulsats en 1946. El 24 d'octubre de 2009 es va celebrar un acte a la seu del PSOE de Madrid en el qual es va procedir al lliurament de carnets als descendents dels reincorporats de mans d'Alfonso Guerra i Leire Pajín (Secretària d'Organització).

## Referències

* ↑ Edició del dimarts, 20 setembre 1921, pàgina 13 - Hemeroteca - Lavanguardia.es
* ↑ Vicente Sarmiento Ruiz, Fundació Pablo Iglesias
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Joan SERRALLONGA I URQUIDI, El aparato provincial durante la Segunda República. Los gobernadores civiles, 1931-1939
* ↑ Negrín y 35 viejos militantes socialistas, El País, 8 de juliol de 2008
* ↑ De la vida, el teatro y el cine: MARIANO MORENO MATEO, mi tío bisabuelo vuelve a su partido
# Vieillevigne

Vieillevigne (en bretó Henwinieg, en gal·ló Véllevègne) és un municipi francès, situat a la regió de Loira Atlàntic, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 3.726 habitants. Limita amb els municipis de Remouillé i La Planche a Loira Atlàntic, Saint-Philbert-de-Bouaine, Rocheservière, Mormaison, Saint-André-Treize-Voies, Boufféré i Saint-Hilaire-de-Loulay a Vendée..

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.788 | 2.892 | 2.793 | 2.948 | 3.127 | 3.263 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Daniel Bolteau | Divers droite |
| 2008- | Nelly Sorin | |
# Villarosa

Villarosa (sicilià Villarosa) és un municipi italià, dins de la província d'Enna. L'any 2007 tenia 5.545 habitants. Limita amb els municipis d'Alimena (PA), Bompietro (PA), Calascibetta, Enna i Santa Caterina Villarmosa (CL).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Agostino Gabriele Zaffora | l'Ulivo |
# Vítor Caldeira

Vítor Manuel da Silva Caldeira (Campo Maior, Portugal, 1960) és un jurista portuguès. president del Tribunal de Comptes Europeu.

## Trajectòria

És llicenciat en Dret per la Universitat de Lisboa i té un postgrau en Estudis Europeus a l'Institut Europeu de la Facultat de Dret d'aquesta universitat.
Era professor ajudant a la Facultat de Dret de la Universitat de Lisboa en1983-1984, i va treballar en la Inspecció General de Finances del Ministeri d'Hisenda de Portugal de 1984 a 2000. De 1996 a 1999 va ser professor ajudant a la Superior Institut de les Noves Professions.
Caldeira va ser elegit president del Tribunal de Comptes Europeu per a un mandat de tres anys el 16 de gener de 2008. El seu mandat va ser renovat el 12 de gener de 2011 per a un segon mandat, i el 23 de gener de 2014 per un tercer mandat.

## Referències

* ↑ Vítor Manuel da Silva Caldeira ha sido reelegido Presidente del Tribunal de Cuentas Europeo Arxivat 2014-04-24 a Wayback Machine. al web del Tribunal de Comptes Europeu, 23 de gener de 2014
* ↑ Vitor Caldeira, presidente del Tribunal de Cuentas Europeo a fiscalizacion.es

## Enllaços externs

* (anglès) Currículum Arxivat 2015-07-16 a Wayback Machine.
# Wasseiges

Wasseiges (Wazedge en Való) és un municipi belga de la província de Lieja a la regió valona. El 2008 tenia uns 2582 habitants. Es troba a l'altiplà d'Haspengouw i és regat pel Mehaigne.

## Història

El poble se situa a l'antiga via romana de Bavay a Colònia. A l'antic règim pertanyia a l'abadia de Sant Llorenç al principat de Lieja. Vers 1035 passà sota la jurisdicció del comte Albert II de Namur. A l'inici el poder del comte era limitat, però al segle xiii el poble i el 30 nuclis que en depenien van integrar-se completament al comtat de Namur fins a la fi de l'antic règim. Era la seu d'un tribunal feudal.
L'administració revolucionària francesa va crear el municipi de Wasseiges al departament de l'Ourte. El 1815 va esdevenir una part del Regne Unit dels Països Baixos i des del 1830 és belga. L'1 de gener de 1977 el poble va eixamplar-se en fusionar amb els antics municipis d'Acosse, Ambressin i Meeffe.

## Economia

Wasseiges és un municipi rural del qual la primera activitat sempre va ser l'agricultura. Situat a les terres fèrtils d'Haspengouw, hom hi troba moltes llargues masies.

## Llocs d'interès

* Església de Martí
* El castell Lieutenant
* Masia ferme de la Dîme i altres masies en estil hesbinyó

## Nuclis

* Wasseiges
* Acosse
* Ambresin
* Meeffe
* ↑ «Joseph Deleuze, Le baillage de Wasseiges». Arxivat de l'original el 2009-01-23. [Consulta: 30 març 2009].
# William Speirs Bruce

William Speirs Bruce (Londres, 1 d'agost de 1867 - Edimburg, 28 d'octubre de 1921) FRSE va ser un naturalista i explorador polar escocès que organitzà i dirigí la Scottish National Antarctic Expedition (SNAE, 1902–04) a les Illes Òrcades del Sud i al Mar de Weddell. Entre altres assoliments, aquesta expedició va establir la primera estació meteorològica permanent a l'Antàrtida. Bruce més tard fundà el Scottish Oceanographical Laboratory a Edimburg, però els seus plans d'una marxa transcontinental antàrtica cap el pol Sud van ser abandonats per la manca de suport financer.
El 1892 Bruce deixà els seus estudis de medicina a la University of Edinburgh i s'uní a l'expedició balenera Dundee Whaling Expedition a l'Antàrtida com a científic ajudant. Això va ser seguit per viatges àrtics a Novaya Zemlya, Spitsbergen i Terra Franz Josef. El 1899 Bruce, va ocupar un lloc a l'expedició Discovery Expedition de Robert Falcon Scott.
Entre 1907 i 1920 Bruce va fer diversos viatges a les regions àrtiques, tant amb intencions científiques com comercials.

## Referències

* ↑ Rudmose Brown, p. 6–7.
* ↑ Rudmose Brown, p. 98.
* ↑ Swinney, Geoffrey N. «The Scottish National Antarctic Expedition (1902 1904) and the Founding of Base Orcadas». Scottish Geographical Journal, vol. 123, 1, 2007, pàg. 48 67.
* 1 2 3 «Antarctic Explorers: William S. Bruce». [Consulta: 27 desembre 2024].
* ↑ Speak, p. 97–101.
* ↑ Speak, p. 28–30.

## Bibliografia

* Rudmose Brown, R. N.; Pirie, J. H.; Mossman, R. C.. The Voyage of the Scotia. Edinburgh: Mercat Press, 2002. ISBN 1-84183-044-5.
* Speak, Peter. William Speirs Bruce: Polar Explorer and Scottish Nationalist. Edinburgh: NMS Publishing, 2003. ISBN 1-901663-71-X.
# Wylder

Wylder (en neerlandès Wilder) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 311 habitants. Limita amb Quaëdypre, West-Cappel i Wormhout.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 184 | 197 | 210 | 206 | 213 | 214 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Nicole Marchyllie | |
| 2008- | Catherine Clicteur | |
# XXVI Premis Cinematogràfics José María Forqué

La cerimònia dels XXVI Premis Cinematogràfics José María Forqué es va celebrar a l'IFEMA de Madrid el 16 de gener de 2021 amb un aforament reduït i amb les mesures de seguretat imposades per la pandèmia de COVID-19. Es tracta d'uns guardons atorgats anualment des de 1996 per l'EGEDA com a reconeixement a les millors produccions cinematogràfiques espanyoles pels seus valors tècnics i artístics produïdes entre l'1 de gener i el 31 de desembre de 2020.
Després d'un preludi d'Imanol Arias amb la interpretació de What a wonderful world per Pablo Alborán l'acte fou presentat per Miguel Ángel Muñoz i Aitana Sánchez-Gijón. En aquesta edició es van premiar tres noves categories: Millor sèrie i Millor Actor i Actriu de sèrie.
Els grans guanyadors de la nit foren la pel·lícula Las niñas i la sèrie de televisió Antidisturbios.

## Premis

| Millor pel·lícula | Millor documental |
| Las niñas Adú La boda de Rosa Akelarre | El año del descubrimiento de Luis López Carrasco Cartas mojadas de Paula Palacios El Drogas de Natxo Leuza Antonio Machado. Los días azules de Laura Hojman |
| Millor actor | Millor actriu |
| Javier Cámara per Sentimental David Verdaguer per Uno para todos Juan Diego Botto per Los europeos Mario Casas per No matarás | Patricia López Arnaiz per Ane Candela Peña per La boda de Rosa Andrea Fandos per Las niñas Kiti Mánver per El inconveniente |
| Millor curtmetratge | Millor pel·lícula llatinoamericana |
| Yalla de Carlo d'Ursi A la cara de Javier Marco Rico Yo de Begoña Arostegui | Nuevo orden, de Michel Franco El robo del siglo d'Ariel Winograd El olvido que seremos de Fernando Trueba El agente topo de Maite Alberdi |
| Premi al Cinema i Edudació en valors | Millor sèrie |
| Uno para todos, de David Ilundain Areso Adú de Salvador Calvo La boda de Rosa, d'Icíar Bollaín Las niñas, de Pilar Palomero | Antidisturbios de Rodrigo Sorogoyen La casa de papel d'Álex Pina Patria d'Aitor Gabilondo Veneno de Javier Ambrossi i Javier Calvo Guirao |
| Millor actor de sèrie | Millor actriu de sèrie |
| Hovik Keuchkerian per Antidisturbios Álex García per Antidisturbios Javier Cámara per Vamos Juan Raúl Arévalo per Antidisturbios | Elena Irureta per Patria Ane Gabarain per Patria Vicky Luengo per Antidisturbios Daniela Santiago per Veneno |
| Medalla d'honor ||
| Fernando Colomo Beatriz de la Gándara ||

## Vegeu també

* VIII Premis Días de Cine
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2020
* XXXV Premis Goya
* Fotogramas de Plata 2020
* 65a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
* Premis Gaudí de 2021
* VIII Premis Feroz
* XXX Premis Turia

## Referències

* ↑ Miguel Ángel Muñoz y Aitana Sánchez-Gijón brillan en los Premios Forqué, Público, 17 de gener de 2021
* ↑ Premios Forqué 2021: Este es el palmarés de la 26ª edición, Fotogramas, 16 de gener de 2021
* ↑ 'Las niñas' y 'Antidisturbios', ganadoras de los premios Forqué, Las Provincias, 16 de gener de 2021

## Enllaços externs

* Gala dels XXVI Premis José María Forqué a rtve.es
* Los looks más destacados de los Premios Forqué: oda al negro, un vestidazo de flores y el toque 70's0 a hola.com
# XX Premis Cinematogràfics José María Forqué

La cerimònia dels XX Premis Cinematogràfics José María Forqué es va celebrar al Palacio de Congresos (Campo de las Naciones) de Madrid el 12 de gener de 2015. Es tracta d'uns guardons atorgats anualment des de 1996 per l'EGEDA com a reconeixement a les millors produccions cinematogràfiques espanyoles pels seus valors tècnics i artístics produïdes entre l'1 de gener i el 31 de desembre de 2014.
La llista de nominats es va fer pública el 17 de desembre de 2014 pels actors Raúl Arévalo i Manuela Vellés. La gala fou presentada per Ana Morgade després d'un discurs mordaç de Santiago Segura, i va gaudir de les actuacions de Café Quijano, Alameda Dosoulna, India Martínez i el grup de teatre Ron Lalá. El premi d'honor a RTVE fou recollit per Concha Velasco.

## Nominacions i premis

Els nominats i guanyadors d'aquesta edició foren:
| Millor pel·lícula | Millor documental o animació |
| La isla mínima El Niño Magical Girl Ocho apellidos vascos Relatos salvajes | Mortadel·lo i Filemó contra en Jimmy el Catxondo de Javier Fesser |
| Millor actor | Millor actriu |
| Javier Gutiérrez per La isla mínima José Sacristán per Magical Girl Karra Elejalde per Ocho apellidos vascos Raúl Arévalo per La isla mínima Pedro Casablanc per B, la película | Bárbara Lennie per Magical Girl Elena Anaya per Todos están muertos Ingrid García-Jonsson per Bella joventut Natalia Tena per 10.000 km |
| Millor pel·lícula llatinoamericana |
| Relatos salvajes de Damián Szifron Código Paz de Pedro Urrutia Mr. Kaplan d'Álvaro Brechner Matar a un hombre d'Alejandro Fernández Almendras Hoje Eu Quero Voltar Sozinho de Daniel Ribeiro |
| Medalla d'honor ||
| RTVE ||

## Referències

* ↑ Anunciados los finalistas a los XX Premios Forqué, panoramaaudiovisual.com, 18 de desembre de 2014
* ↑ Santiago Segura y su mordaz repaso al cine español en los Premios Forqué, Europa Press, 13 de gener de 2015
* ↑ 'La isla mínima', triunfadora de los Premios Forqué 2015 (FOTOS), Huffington Post, 13 de gener de 2015
* ↑ Los Forqué aúpan a 'La isla mínima', El Confidencial, 13 de gener de 2015

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 2014
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2014

## Enllaços externs

* Gala dels XX Premis José María Forqué a rtve.es
* Gala dels XX Premis J.M. Forqué a YouTube
* Gala dels XX Premis José María Forqué a IMDB
* Ana Morgade pone las risas a los Premios José María Forqué, vanitatis.elconfidencial.com
# Xosé Gil y Gil

Xosé Gil y Gil (Barxa, As Neves, Pontevedra, 3 d'abril de 1870 - 1 de gener de 1937) va ser un fotògraf i director de cinema espanyol. Figura rellevant del cinema pioner, sorgit en el primer terç del segle xx, a ell es deuen gran quantitat d'obres de caràcter documental, una de les millors fonts per a conèixer la Galícia de la seva època.

## Trajectòria

Es va establir com a fotògraf en Mondariz. A partir de 1899 va residir a Ourense, i des de 1905 en Vigo, primer al carrer Carral i, a continuació, al carrer del Príncipe. Va formar part de la redacció de la revista Vida Gallega des de la seva fundació en 1909 i va ser el seu director artístic. Pioner del cinema, va començar a rodar pel·lícules el 1907, la primera simplement per donar publicitat al seu estudi fotogràfic, però aviat va començar a fer pel·lícules i documentals centrats en Vigo. En 1911 va pagar un anunci en la premsa a Vigo, en la qual es van oferir a fer documentals en 24 hores. Tenia un laboratori que podria trigar una hora en el revelat. També va tenir altres negocis, com la representació a Vigo de la casa Ford. Fins i tot va arreglar un automòbil equipat com un laboratori per a revelar la pel·lícula que filmava en qualsevol ciutat.
Gil va anar també el primer que, en 1916, va filmar una pel·lícula de ficció en Galícia: Miss Ledyia, amb un argument en el qual no faltaven espionatges i persecucions. En la pel·lícula, filmada a l'illa d'A Toxa, va aparèixer com a cimbell Castelao.
Gil va inventar l'anomenat cinema de correspondència, en el qual les imatges s'usen com si fossin cartes o targetes postals. Les seves pel·lícules es van distribuir per Amèrica del Sud, gràcies a la immigració gallega. Nuestras fiestas de allá és la més coneguda. En 1922 va fundar la companyia de producció Pablo Cinegráfica, que a partir de 1929 va dur a terme noticiaris per al, l'anomenada Revista de Galicia. S'estima que es van produir més de 150 pel·lícules
Les seves tres filles van emmalaltir de tuberculosi i la mort dels dos d'elles van sumir a l'empresari en una profunda depressió.
Va morir arruïnat i oblidat en 1937 i està enterrat al cementiri de Pereiró, a Vigo, on un carrer porta el seu nom.

## Galeria d'imatges

* Revers d'un retrat en l'època ourensana (1899-1905).
* Redacción de Vida Gallega, 1909. Gil, Juan Tato Lens, Solá, Julián García Larrú i Julián Iglesias.
* Necrològica al diari Faro de Vigo, 1937.
* Cartell de la rúa Xosé Gil a Vigo

## Referències

* 1 2 Gran Enciclopedia Galega. Grupo El Progreso. ISBN 84-87804-88-8.
* ↑ Vázquez Xil. Ediciones Cardeñoso. As rúas de Vigo. 2ª. ISBN 84-87379-47-8.

## Bibliografia

* Gil Gil, Xosé (A Barxa, Rubiós, As Neves 4-4-1870 - Vigo 1937) article a EGU.
* Diccionario enciclopédico galego universal. 30. La Voz de Galicia. ISBN 84-7680-429-6.
* Romero, M. A. (2014): José Gil, fotógrafo e pioneiro do cine. Documental.

## Enllaços externs

* "Un pionero de película. Un documental recupera la figura y el trabajo de José Gil en el audiovisual a comienzos del siglo XX"
* Part del documental Galicia y Buenos Aires[2] a Youtube
* Míguez Álvarez, Alejandro Manuel (2012): En Rubiós nació Xosé Gil 2a part
# Zaanstad

Zaanstad és un municipi de la província d'Holanda Septentrional, al centre-oest dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 144.282 habitants repartits per una superfície de 83,04 km² (dels quals 8,82 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Uitgeest i Wormerland, a l'oest amb Beverwijk i Heemskerk, a l'est amb Oostzaan i al sud amb Velsen, Haarlemmerliede en Spaarnwoude i Amsterdam.

## Centres de població

* Assendelft
* Koog aan de Zaan
* Krommenie
* West-Knollendam
* Westzaan
* Wormerveer
* Zaandam
* Zaandijk

## Ajuntament

El consistori està format per 39 regidors repartits en 11 partits:
* PvdA 12 regidors
* VVD 5 regidors
* SP 5 regidors
* CDA 4 regidors
* ZOG 4 regidors
* GroenLinks 3 regidors
* ROSA 2 regidors
* Onafhankelijk raadslid i.s.m. VVD 1 regidor
* Democratisch Zaanstad 1 regidor
* PvdIJ 1 regidor
* ChristenUnie 1 regidor

## Agermanaments

* Marino
* Pančevo

## Enllaços externs

* www.zaanstad.nl
# Ángel Vallejo Villalón

Ángel Vallejo Villalón (Lleó, 2 de març de 1778 – ibídem, 22 de desembre de 1840) va ser un militar i polític espanyol.

## Biografia

Militar liberal, va ascendir en la seva carrera a coronel de cavalleria. Durant el Trienni liberal va ser secretari d'Estat i del despatx d'Hisenda amb caràcter interí, del 31 d'octubre de 1821 al 8 de gener de 1822. Durant la Regència de Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies va ser nomenat sotssecretari del Ministeri de la Governació en 1835. En 1833 fou membre corresponent de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.

## Referències

* ↑ Ángel Vallejo Villalón a geneall.net
* ↑ «Ministeris de Ferran VII». Arxivat de l'original el 2019-02-09. [Consulta: 15 juny 2017].
* ↑ Javier Pérez Núñez Entre el Ministerio de Fomento y el de la Gobernación.: Los delegados, p. 264
* ↑ Ángel Vallejo Villalón Arxivat 2017-06-18 a Wayback Machine. al web de la RACAB
# Ällitälli

Allitälli va ser un programa d'entreteniment d'esquetxs creat per Yleisradio el 1971, protagonitzat per Heikki Kinnunen i Leo Lastumäki. Després van continuar cooperant en diversos espectacles fins al 1976. Originalment el programa fou dissenyar per ser un musical que Kinnunen co-presentaria amb Lasse Mårtenson, però la idea fou abandonada perquè Mårtenson era més músic que no pas actor. Lastumäki, que s'havia donat a conèixer a la sèrie Ilkamat, va ser el segon intèrpret. Altres actors del programa Pirjo Viitanen i Olavi Ahonen, així com un cantant convidat a cada episodi. Es van representar un total de 16 episodis, dels quals 13 foren en blanc i negre i tres en color.
El programa fou dirigit i produït per Pertti Reponen i Vesa Tālio. Els guionistes foren Kari Kyrönseppä (pseudònim d'Erkki Tolkku), Raimo Meltti i el muntatgista Jouni Lompolo (pseudònim de Laina Pultti). Un dels inspiradors del programa va ser la sèrie britànica Broaden Your Mind (1968-1969). Una versió internacional del desè episodi del programa va guanyar la rosa de bronze a la Rose d'Or de Montreux (Suïssa) el 1972. El músic convidat en aquest episodi va ser M. A. Numminen, qui va interpretar l'ària de Giuseppe Verdi La donna è mobile. Després del premi a Montreux, el programa també es va vendre a l'estranger.

## Referències

* ↑ Järvenpää, Eeva. «Ällitällin voitto karvan päässä». Helsingin Sanomat, 05-05-1972.

## Bibliografia

* Jukka Annala: Toopelivisio, s. 62–63. Teos, Helsinki 2006

## Enllaços externs

* Allitälli (vídeos del programa)
# Óscar Esquivias

Óscar Esquivias (Burgos, 28 de juny de 1972) és un poeta, novel·lista i contista espanyol, resident a Madrid.

## Biografia

Va estudiar Filosofia i Lletres a la Universitat de Burgos, i va iniciar un doctorat en Història d'Amèrica. L'any 1999 fundà la revista de creació literària Calamar.
L'any 2000 va donar-se a conèixer com a escriptor amb la seva primera novel·la, El suelo bendito (premi Ateneu Jove de Sevilla). L'any 2001 va guanyar el premi Art Jove de la Comunitat de Madrid amb la novel·la Jerjes conquista el mar.
És autor de la trilogia formada per Inquietud en el Paraíso, La ciudad del Gran Rey i Viene la noche on presenta la seva visió de la Divina Comèdia de Dante.
El seu primer llibre de contes, La marca de Creta (2008) va guanyar el Premi Setenil al millor llibre de relats publicat a l'estat espanyol. El seu llibre de relats Pampanitos verdes (2010) conté un gran nombre de contes amb personatges gais.
Ha col·laborat amb revistes com Renacimiento, Luzdegás, El Extramundi, Tropo a la uña (Mèxic).
És membre de la Real Academia Burgense de Bellas Artes e Historia, Institución Fernán González, des de juny de 2008.

## Obra publicada
### Narrativa breu

* La marca de Creta (Ediciones del Viento, La Corunya, 2008). Premi Setenil al millor llibre de relats publicat a l'estat espanyol.
* Pampanitos verdes, premi Tormenta (2010)
* Andarás perdido por el mundo (2016).

### Novel·la

* El suelo bendito (2000), premi Ateneu Jove de Sevilla
* Jerjes conquista el mar (2001, 2009), premi Art Jove de la Comunitat de Madrid
* Inquietud en el Paraíso (2005), premi de la Crítica de Castella i Lleó
* La ciudad del Gran Rey (2006)
* Viene la noche (2007), novel·la ambientada en el barri de Tetuán (Madrid)

### Novel·les juvenils

* Huye de mí, rubio (2002)
* Mi hermano Étienne (2007)
* Étienne el traidor (2008)

### Prosa no de ficció

* La ciudad de plata (2008)

## Premis literaris

* 1990, 1995 i 1997: Premi Letras Jóvenes de Castella i Lleó
* 2000: Premi Art Jove de la Comunitat de Madrid
* 2000: Premi Ateneu Jove de Sevilla
* 2006: Premi de la Crítica de Castella i Lleó
* 2008: Premi Setenil
* 2011: Premi La tormenta en un vaso

## Referències

* 1 2 «En Villandiego encuentro la concentración para escribir» a Diario de Burgos, 21/8/2013 (castellà)
* ↑ Basanta, Ángel. «Pampanitos verdes». El Cultural, 2011. [Consulta: 12 octubre 2012].
* ↑ Institución Fernán González. «Miembros de la Institución Fernán González». Academia Burgense de Bellas Artes e Historia, 2012. Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 20 novembre 2012].
* ↑ «Aire nuevo en la Fernán González». Diario de Burgos. Grupo Promecal.
* ↑ SANZ VILLANUEVA, SANTOS. «Andarás perdido por el mundo». El Cultural. Prensa Europea del Siglo XXI, S.L.. [Consulta: 25 març 2016].
* ↑ Miriam Ruiz Castro, Madrilánea, 23 de febrer de 2012

## Enllaços externs

* Óscar Esquivias - Lloc web oficial