OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deutero-Isaïes

S'anomena Deutero-Isaïes a l'autor anònim que va escriure els capítols 40 al 55 del Llibre d'Isaïes. Segons els experts va viure entre l'any 550 a 539 aC.
El llibre d'Isaïes que actualment tenim dividit en 66 capítols per la sensibilitat escripturística ha arribat a la conclusió que el llibre presenta diverses col·leccions que representen diverses èpoques de la història, literalment diferents i, per tant, la paternitat correspon a diferents autors.
Actualment l'hermenèutica bíblica, reconeix 3 autors diferents de 3 èpoques diferents, 3 col·leccions dividides de la següent manera:
* Proto Isaïes (segle viii). Capítols 1-39 Contemporani d'Amós, Osees i Miquees.
* Deutero-Isaïes (587 en els segle vii i segle vi) Capítols 40-55. Regne de Judà destruït i portat al desterrament. Càntics del Servent de Déu. Oracles d'esperança.
* Trito Isaïes (537. segle vi) Capítols 56-66. Llibertat dels captius, reconstrucció del país. Època d'Esdres, Nehemies, Zorobabel.

## Història

La primera persona que va pensar en la possibilitat de més d'un autor per al llibre d'Isaïes hauria estat un jueu espanyol, Moisés ibn Chiquitilla, que va viure a Còrdova, al segle ii dC, qui va suggerir que Isaïes 40-66 va ser escrit per un profeta que va viure a Babilònia al final de l'exili. Un altre jueu espanyol, Abraham Ben Meir Ibn Ezra (1092/3-1167 dC), en el seu comentari sobre Isaïes va suggerir la possibilitat de diversos autors. L'any 1889 Franz Delitzsch, prestigiós erudit conservador, anuncià la seva acceptació d'un segon Isaïes. Des de llavors pocs pèrits han mantingut la teoria tradicional.

## Fonts

* La Biblia Hebrea Subversiva Arxivat 2013-07-17 a Wayback Machine. (castellà)
* Severino Croatto Arxivat 2013-01-29 a Wayback Machine. (castellà)
# Mariano Rubio Jiménez

Mariano Rubio Jiménez (Burgos, 14 de novembre de 1931- † Madrid, 4 d'octubre de 1999) va ser un economista espanyol i governador del Banc d'Espanya entre 1984 i 1992.

## Biografia

Va tornar a Espanya el 1963, incorporant-se al Ministeri d'Hisenda, del qual era titular en aquell moment Mariano Navarro Rubio, que el 1965 és nomenat Governador del Banc d'Espanya. Mariano Rubio s'integra llavors a l'entitat financera en qualitat de subdirector de departament.
El 1970, sent ministre d'Hisenda Alberto Monreal Luque, és nomenat director general de Política Financera, càrrec del qual dimiteix tres mesos després. El 1973 passa a dirigir l'empresa Enagás.
Iniciada la Transició, s'incorpora al Partit Social-Demòcrata de Francisco Fernández Ordóñez. El 1977 és nomenat subgovernador del Banc d'Espanya, càrrec que ocupa fins a 1984, any en què és nomenat Governador del Banc d'Espanya. Va ocupar aquest càrrec fins al juliol de 1992. Durant la seva etapa al capdavant de l'entitat va haver de fer front a la greu crisi financera que va travessar el país.
Després d'unes informacions revelades pel Diari El Mundo el 1992, en què es denunciava la seva implicació en un delicte de frau a Hisenda (Cas Ibercorp), va dimitir del seu càrrec. Una segona causa en què es va veure implicat va ser la coneguda com "Cas Mariano", oberta per haver mantingut un compte opac per al fisc, amb uns 180.000 euros i sota un nom en clau. Explica que li gestionava el mateix Manuel de la Concha, implicat en el cas Ibercorp. El 5 de maig de 1996 ingressava a la presó, de la qual sortiria sota fiança a petició del fiscal en cap de Madrid Mariano Fernández Bermejo. Va morir a Madrid a l'edat de 67 anys víctima d'un càncer de còlon. Va estar casat amb l'escriptora Carmen Posadas.

## Referències

* ↑ El País, 1995.01.21

## Enllaços externs

* «Biografías y Vidas - Mariano Rubio».
* «L'Espagne malade de la corruption» (en francès).
* «La venganza póstuma de Mariano Rubio».
# Coudekerque-Branche

Coudekerque-Branche (en neerlandès Nieuw-Koudekerke, en flamenc occidental Nieu-Coudekercke) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 22.994 habitants. Limita amb els municipis de Duinkerke, Tetegem, Koudekerke-Dorp i Kapelle. La bandera de la ciutat és un erissó negre en drap verd.

## Demografia

Evolució de la població INSEE i Cassini :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 939 | 1 265 | 1 295 | 1 343 | 1 402 | 1 533 | 1 703 | 1 905 | 1 448 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 621 | 976 | 1 465 | 1 803 | 1 947 | 2 420 | 2 904 | 3 537 | 4 365 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 5 440 | 6 271 | 8 231 | 9 264 | 10 094 | 11 867 | 13 608 | 12 506 | 15 334 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 20 757 | 23 039 | 24 930 | 23 958 | 23 644 | 24 152 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1976-2008 | André Delattre | PS |
| 2008- | David Bailleul | Divers gauche |
# Ronny Weller

Ronny Weller (Oelsnitz, República Democràtica d'Alemanya, 22 de juliol de 1969) és un aixecador alemany, ja retirat, guanyador de quatre medalles olímpiques.
Va participar en nom de la RDA, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova masculina de pes pesant (-110 kg.), un metall que es transformà en or en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), ja sota representació d'Alemanya després de la seva reunificació. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) va aconseguir guanyar la medalla de plata en el pes superpesant (+108 kg.), un metall que tornà a repetir en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) en la mateixa categoria (+105 kg.). La seva última participació olímpica fou en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on arribà a la final si bé es classificà en última posició.
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit guanyar quatre medalles en el Campionat del Món d'halterofília, una d'elles d'or, i sis medalles en el Campionat d'Europa, dues d'elles d'or.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Weller, Ronny. sports-reference.com (en anglès) [Consulta: 29 gener 2011]. Arxivat 2009-04-20 a Wayback Machine.
# Demetrio Albertini

Demetrio Albertini (Besana in Brianza, Milà, 23 d'agost de 1971) és un exfutbolista internacional italià. Va desenvolupar la major part de la seva carrera com a centrecampista a l'AC Milan i a la selecció italiana.

## Palmarès
### Campionats nacionals

* Sèrie A (5):
    AC Milan: 1991-1992, 1992-1993, 1993-1994, 1995-1996, 1998-1999
* Supercopa italiana (4):
    AC Milan: 1988, 1992, 1993, 1994
* Copa italiana (1):
    SS Lazio: 2003-2004
* Primera Divisió (1):
    FC Barcelona: 2004-2005
* Supercopa espanyola (1):
    FC Barcelona: 2005

### Campionats internacionals

* Lliga de Campions (3):
    AC Milan: 1988-1989, 1989-1990, 1993-1994
* Copa Intercontinental (1):
    AC Milan: 1989
* Supercopa europea (3):
    AC Milan: 1989, 1990, 1994

## Enllaços externs

* Estadístiques amb les seleccions italianes Arxivat 2011-07-16 a Wayback Machine. (italià)
* Estadístiques a transfermarkt.de Arxivat 2009-06-28 a Wayback Machine. (alemany)
Demetrio Albertini amb la selecció italiana - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Itàlia – Copa del Món de futbol 1994
1 Pagliuca •
2 Apolloni •
3 Benarrivo •
4 Costacurta •
5 P. Maldini •
6 Baresi •
7 Minotti •
8 Mussi •
9 Tassoti •
10 R. Baggio •
11 Albertini •
12 Marchegiani •
13 D. Baggio •
14 Berti •
15 Conte •
16 Donadoni •
17 Evani •
18 Casiraghi •
19 Massaro •
20 Signori •
21 Zola •
22 Bucci •
Entrenador: A.Sacchi
Selecció de futbol d'Itàlia – Copa del Món de futbol 1998
1 Toldo •
2 Bergomi •
3 P. Maldini •
4 Cannavaro •
5 Costacurta •
6 Nesta •
7 Pessotto •
8 Torricelli •
9 Albertini •
10 Del Piero •
11 D. Baggio •
12 Pagliuca •
13 Cois •
14 Di Biagio •
15 Di Livio •
16 Di Matteo •
17 Moriero •
18 R. Baggio •
19 Inzaghi •
20 Chiesa •
21 Vieri •
22 Buffon •
Entrenador: C. Maldini
Selecció de futbol d'Itàlia – Eurocopa 2000
1 Abbiati •
2 Ferrara •
3 P. Maldini •
4 Albertini •
5 Cannavaro •
6 Negro •
7 Di Livio •
8 Conte •
9 Inzaghi •
10 Del Piero •
11 Pessotto •
12 Toldo •
13 Nesta •
14 Di Biagio •
15 Iuliano •
16 Ambrosini •
17 Zambrotta •
18 Fiore •
19 Montella •
20 Totti •
21 Delvecchio •
22 Antonioli •
Entrenador: Zoff :
# Nidal Malik Hasan

Nidal Malik Hasan (comtat d'Arlington, 8 de setembre de 1970) és un ex comandant de l'exèrcit nord-americà condemnat per matar unes 13 persones a més de ferir a més de 30 en el tiroteig massiu de Fort Hood el 5 de novembre de 2009. Hassan era part del cos mèdic de l'exèrcit dels Estats Units psiquiatre que va admetre els trets en la seva cort marcial a l'agost de 2013. Un jurat de 13 oficials el va condemnar per 13 càrrecs d'assassinat premeditat, 32 càrrecs d'intent d'assassinat, i unànimement va recomanar que fos acomiadat del servei i sentenciat a mort. Hasan està empresonat al caserna disciplinari dels Estats Units a Fort Leavenworth, Kansas, tot esperant la seva execució.
Durant els sis anys que Hasan va ser resident al Centre Mèdic de l'Exèrcit Walter Reed, els seus col·legues i superiors estaven preocupats pel seu acompliment laboral i els seus comentaris. Hassan no estava casat en aquell moment i l'hi descrivia com socialment aïllat, estressat pel seu treball amb els soldats i molest pels seus relats de guerra. Dos dies abans del tiroteig, que va ocórrer menys d'un mes abans del seu desplegament a l'Afganistan, Hassan va regalar moltes de les seves pertinences a un veí.
Abans del tiroteig, Hassan havia expressat punts de vista crítics descrits pels seus col·legues com "antiamericans". Una investigació realitzada per l'Oficina Federal d'Investigació (FBI) va concloure que els seus correus electrònics amb el difunt Iman Anwar al-Awlaki estaven relacionats amb la seva recerca professional autoritzada i que no era una amenaça. El FBI, el Departament de Defensa (DoD) i el Senat dels Estats Units van realitzar investigacions després dels trets. El Departament de Defensa va classificar els esdeveniments com "violència en el lloc de treball", a l'espera de l'enjudiciament de Hassan en una cort marcial. El Senat va publicar un informe que descriu el tiroteig masivocomo "el pitjor atac terrorista a territori nord-americà des de l'11 de setembre del 2001".
La decisió de l'Exèrcit de no acusar Hasan de terrorisme va ser controvertida.

## Referències

* ↑ «Nidal, el psiquiatra que iba a ser enviado a Afganistán | Estados Unidos | elmundo.es». [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ «Condenado a pena de muerte el militar Nidal Hasan por la matanza de Fort Hood | Estados Unidos | elmundo.es». [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ «Fort Hood Shooter Major Nidal Malik Hasan | Terrorism Trials | Explore | Drawing Justice: The Art of Courtroom Illustration | Exhibitions at the Library of Congress | Library of Congress». [Consulta: 30 setembre 2019].

## Vegeu també

* Robert Bales :qui per disparar fatalment a 16 persona en afganistan, va ser condemnat a cadena perpètua i privat del dret a triar la llibertat condicional.
# Dave Riley

Dave Riley és un músic i escriptor estatunidenc, conegut per ser el baixista de la banda de Chicago de punk rock, Big Black.

## Biografia

Provinent de Detroit, Riley treballava com assistent d'enginyer de so per a l'estudi de George Clinton de les seues bandes Parliament i Funkadelic. Està acreditat en àlbums com Trombipulation de Parliament, i The Electric Spanking of War Babies, de Funkadelic. Ocasionalment servia com músic de sessió per als seus amics.
A principis dels 80, es va traslladar a Chicago. on tocà diversos instruments en diverses bandes, incloent Savage Beliefs. El 1984 es va unir a Big Black, complint les labors de baix i cors. El pròxim any, va produir i tocà el saxofon en l'Extended Play Ward, d'End Result. El 1990, va tocar el baix, elpiano i la percussió en l'àlbum d'Algebra Suïcide Alpha Cue.
El 1993, va ser víctima d'un accident cerebrovascular, que al principi va semblar un intent de suïcidi, o una sobredosi de drogues. Açò era fals, perquè existeix un historial d'ACVs en la família de la seua mare. Encara que no es pogué recuperar completament d'ell, i actualment està confinat a la seua cadira de rodes.
En el 2003, Riley es traslladà a Warsaw, Illinois. El pròxim any llançà el CD Groove on the Mania! sota el nom de Miasma of Funk. 2004 també va publicar el seu llibre Blurry and Disconnected: Tals of Sink-or-Swim Nihilism, una col·lecció d'històries curtes i una novel·la.

## Referències

* ↑ Big Black a Allmusic (anglès)
* ↑ [http://www.pfunk1.com/pfunk/prliamnt.htm Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Blurry and Disconnected sur googlebooks
# Ran Margaliot

Ran Margaliot (18 de juliol de 1988) és un exciclista i actual director esportiu israelià.

## Palmarès

* 2010
** 1r a la Volta a Israel i vencedor de 4 etapes

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Deep Sea

Deep Sea (xinès: 深海, pinyin: Shēnhǎi, literalment 'Mar profund') és una pel·lícula fantàstica d'animació en 3D xinesa de 2023, escrita i dirigida per Tian Xiaopeng, que abans va dirigir Monkey King: Hero Is Back, coproduïda per la seua pròpia companyia, October Media i Coloroom Pictures. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Trama

Una jove explora un estrany entorn submarí. Shenxiu, una xiqueta els pares de la qual s'han divorciat recentment, va a un viatge per mar amb la seua nova família. Encara sense haver acabat de gestionar el fet de no tindre sa mare a prop, sent un brunzit semblant a una cançó que cantava ella i, seguint el so, entra al fantàstic restaurant Deep Sea dirigit per animals marins que serveixen peixos humanoides.

## Estrena

Deep Sea estava programat per a ser estrenada el 22 de gener de 2023 (Any Nou xinés).
Va ser nominada per a ser projectada com a part de Generation Kplus al 73è Festival Internacional de Cinema de Berlín. També va ser projectada a la categoria d'animació al 36è Festival Internacional de Cinema de Tòquio.

## Resposta crítica

Al lloc web de l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, el 85% de les 20 crítiques sobre Deep Sea són positives, amb una valoració mitjana de 7,6/10.

## Referències

* ↑ «Deep sea: Viatge a les profunditats». ésAdir. [Consulta: 29 març 2024].
* 1 2 «Movie box office ready to soar over holiday». China Daily.
* ↑ Deep Sea a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Fortissimo boards Berlinale Generation animation 'Deep Sea'» (en anglès). .
* ↑ «How Deep Sea Brings Chinese Animation to a New Level» (en anglès). The World of Chinese. [Consulta: 21 febrer 2024].
* ↑ «《深海》官宣定檔大年初一 《大聖歸來》導演新作». 香港新浪, 03-01-2023 [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ «Deep Sea». Rotten Tomatoes.

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Miraç Kal

Miraç Kal (Konya, 8 de juliol de 1987) és un ciclista turc, professional des del 2011 fins al 2015. El 2012 es proclamà campió nacional en ruta. Kal va guanyar la cursa en carretera al Campionat de Turquia de ciclisme de 2012 celebrat a Nevşehir.

## Palmarès

Palmarès de Miraç Kal.
* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Egipte
* 2010
** Vencedor d'una etapa al Tour of Victory
** Vencedor d'una etapa al Tour de Tràcia
* 2011
** Vencedor d'una etapa al Tour de Capadòcia
* 2012
** Campió de Turquia en ruta.

## Referències

* 1 2 «Türk Sporcular 2012 Londra Olimpiyatlarında-Bisiklet-Miraç Kal» (en turkish). GSB. Arxivat de l'original el August 2, 2012. [Consulta: 13 juliol 2012].
* ↑ «Türkiye Şampiyonu Miraç Kal» (en turkish). , 23-06-2012 [Consulta: 14 juliol 2012].
* ↑ «Türkiye Şampiyonu Miraç Kal» (en turc). , 23-06-2012 [Consulta: 14 juliol 2012].
* ↑ «Cycling Museum - Mirac KAL». [Consulta: 26 octubre 2024].
# Nazım Bakırcı

Nazım Bakırcı (Konya, 29 de maig de 1986) és un ciclista turc, professional des del 2012 i actualment a l'equip Torku Şekerspor. El 2013 es proclamà campió nacional en ruta.

## Palmarès

* 2011
** 1r al Tour of Victory i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Isparta
* 2013
** Campió de Turquia en ruta
* 2015
** 1r al Tour d'Ankara i vencedor d'una etapa
* 2016
** 1r al Tour de Mersin
* 2018
** 1r al Tour de Mesopotàmia

## Referències

* ↑ http://www.konyasekerspor.com/pro.php?id=29 Arxivat 2015-10-10 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Spycies: Dos espies rebels

Spycies: Dos espies rebels (en xinès, 动物特工局, Dòngwù tègōng jú) és una pel·lícula d'espies d'animació sinofrancesa del 2019 dirigida per Guillaume Ivernel i Zhiyi Zhang. Va ser finançada per la plataforma iQIYI i produït per Lux Populi. La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema d'Animació d'Annecy el 14 de juny de 2019 i al Festival Internacional de Cinema de Xangai el 17 de juny del mateix any (on va ser nominada a la millor pel·lícula d'animació), abans de ser estrenada a la Xina l'11 de gener de 2020. S'ha doblat i subtitulat al català per al SX3.
Va recaptar 128 milions de iuans, convertint-se en la segona pel·lícula d'animació més taquillera del 2020 a la Xina i la dissetena pel·lícula d'animació més taquillera de la Xina de tots els temps.
La pel·lícula va rebre crítiques generalment positives a la Xina, però va rebre més crítiques negatives a escala internacional. A l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, la pel·lícula té un índex d'aprovació del 43% basat en set ressenyes.

## Sinopsi

Vladimir és un agent secret amb molt de talent, però li costa obeir ordres, motiu pel qual l'acaben destinant a una plataforma en alta mar amb la missió de vigilar un material classificat com a màxim secret. I com si no n'hi hagués prou amb això, allà es veurà obligat a formar equip amb Hector, un agent de segona que es passa el dia jugant a videojocs i veient les sèries de moda. Ara bé, quan uns intrusos aconsegueixen infiltrar-se a la plataforma i robar el material secret, els dos improbables companys s'embarcaran junts en una estrambòtica missió que els durà a un hospital encara més estrambòtic. Plegats, hauran de recuperar el material robat i descobrir la veritat sobre una amenaça climàtica que està posant en perill espècies en vies d'extinció.

## Referències

* ↑ «动物特工局» (en xinès). Douban. [Consulta: 31 març 2023].
* ↑ Grater, Tom. «Kaleidoscope, China's Vision partner on animated feature 'Spycies' (exclusive)» (en anglès). Screen Daily, 06-09-2018. [Consulta: 31 març 2023].
* ↑ Lau, Shirley. «IQIYI Plans Summer Release for Animated ‘Spycies’» (en anglès), 19-03-2019. [Consulta: 31 març 2023].
* ↑ «22nd Golden Goblet Awards Competition Films», 10-06-2019. Arxivat de l'original el 2019-06-10. [Consulta: 31 març 2023].
* ↑ Gruenwedel, Erik. «China's iQIYI Streaming Service Bows First Theatrical Feature Film» (en anglès americà), 06-01-2020. [Consulta: 31 març 2023].
* ↑ 网易. «《动物特工局》改档1月11日 呈现奇趣动物世界», 24-12-2019. [Consulta: 31 març 2023].
* 1 2 «Spycies: Dos espies rebels». CCMA. [Consulta: 30 març 2023].
* ↑ «Spycies: Dos espies rebels». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 gener 2024].
* ↑ «El SX3 aposta per les pel·lícules d'anime i per a públic familiar en una Setmana Santa plena d'estrenes». CCMA, 30-03-2023. [Consulta: 31 març 2023].
* ↑ «Spycies China Boxoffice» (en anglès). Entgroup. [Consulta: 31 març 2023].
* ↑ «Spycies» (en anglès). Rotten Tomatoes. Fandango Media.
# Muixel IV Mamikonian

Muixel IV Mamikonian fou cap de la família noble armènia dels Mamikonian. Artavasdes Mamikonian va dirigir vers el 770 i el 771 una revolució nacional armènia que com a primer acte va matar el recaptador fiscal àrab del districte del Shirak, a la vila de Kumair. Però els àrabs eren molt forts i Artavasdes va haver de fugir cap a Kartli. Muixel, parent seu, es va refugiar llavors a les muntanyes i va dirigir una guerrilla per algun temps i va obtenir alguns èxits notables, essent el principal la derrota de la guarnició àrab de Dvin (quatre mil homes) que havia sortit a perseguir-lo, derrota que Muixel va aconseguir amb només 200 homes. Muixel IV i Samuel Mamikonian van morir en la batalla de Bagrevand el 25 d'abril del 772 en què els armenis revoltats foren aplanats pels àrabs. Les seves terres del districte d'Arxarunik, el districte d'Aixots, el Taik oriental, i part del Taron, i altres antigues possessions de la família foren ocupades per Djahap al-Qaisi (fundador de la dinastia qaysita de Manazkert) el 772, menys Sassun i Bagrevand. Perduda Taron el 771, i la major part dels territoris el 772, els dos fills de Muixel es van refugiar a Vaspurakan, on Hamazasp Artsruní els va fer matar. Només una filla va conservar algun poder en casar-se amb el capitost àrab Djahap al-Qaisi, que volia la dona per legitimar el seu poder.

## Referències

* ↑ René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, París, 1947 (reimpr. 1973, 1984, 1995, 2008)
# Eleazar ben Simó

Eleazar ben Simó va ser un cap dels rebels jueus durant la Primera guerra judeoromana (66-70). contra els líders romans Vespasià i Titus.

## Biografia

Eleazar formava part d'una noble família de sacerdots.
Va participar com a cap militar a la revolta dels jueus en contra de l'Imperi Romà que va esclatar l'any 66. En aquest any, Eleazar va aconseguir un rotund èxit quan els seus homes atrapats en una trampa van destruir tota una legió romana, la Legio XII Fulminata comandada pel Llegat romà de Síria Cesti Gal, prop de Beth-horón.
Amb una força de jueus armats amb l'equip perdut pels romans i amb el suport del sacerdot Zacaries, fill de Amphikalles, Eleazar van enderrocar el líder de la revolta, el gran sacerdot Ananies, que tenia la intenció de trobar un final diplomàtic a la guerra i va acceptar l'ajuda d'Edom.
Entre el 68 i 70, els jueus de Jerusalem es van dividir en faccions, fet que va donar lloc a una guerra civil, abans i durant el setge de Jerusalem pels romans dirigits per Titus. Eleazar comandava els zelotes, i el seu antagonista principal era Joan de Giscala, que havia aconseguit escapar a la nit de Giscala assetjada pels romans, i es va dirigir a Jerusalem. En no reconèixer l'autoritat de Joan, Eleazar va decidir tancar-se al Temple de Jerusalem juntament amb Judà, així Helika i Simó Ben Ezron. Durant la Pasqua, els zelotes van obrir les portes del pati del temple per permetre entrar als fidels, i els partidaris de Joan es van confondre entre la multitud de pelegrins i van entrar dins.
# Marí Grimani

Marí Grimani (Venècia, 1489 † 28 de setembre de 1546, Orvieto) va ser un cardenal italià i patriarca d'Aquileia del 19 de gener de 1517 fins al 1529 i després de 1535 a 1545.
Nebot del cardenal Domenico Grimani, va néixer en el si d'una família noble veneciana, fou tercer fill de Gerolamo i Priuli Elena Grimani.
Destinat a la carrera eclesiàstica, amb menys de 20 anys (16 d'agost de 1508) va ser nomenat bisbe de Ceneda, però no va assumir la posició fins a arribar a l'edat canònica de 27 anys. El 19 de gener de 1517 va ser nomenat Patriarca d'Aquileia, i més tard, el 1533 fou proclamat bisbe de Concordia càrrec que ostentà fins al 1537, essent succeït pel seu nebot Pietro Querini. Durant un període de sis anys deixa de ser patriarca d'Aquileia. Va ser elevat a cardenal el maig de 1527 pel Papa Climent VII.
El gener de 1545 va tornar a deixar el càrrec de Patriarca d'Aquileia per prendre el 23 de març d'aquell any el títol del Patriarca llatí de Constantinoble, que va ocupar fins a la seva mort.
Va morir el setembre de 1546 mentre es trobava a Orvieto, va ser enterrat a la catedral de la ciutat. Més tard, el cos va ser portat a Venècia i va ser enterrat a San Francesco della Vigna, prop de la tomba del seu oncle, també cardenal.