OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Neoelamita III

Neoelamita III (vers 646-539 aC) és un període de la història d'Elam que va entre el saqueig de Susa per Assurbanipal (646 aC) i la conquesta de Susiana pels aquemènides d'Anshan, segurament obra de Cir II el Gran després del 539 aC.
D'aquest període no es tenen gairebé notícies. Se sap de l'existència d'almenys dos reis, coneguts per fonts mesopotàmiques: Sutur-Nakhunte, fill d'Humbanumena III (646-? aC); i Sutur-Nakhunte, fill d'Indada (després del 600 aC) que abans havien estat identificats amb Sutruk-Nahhunte (711-699 aC), fill d'Humbanumena II.
Altres reis són coneguts per les tauletes que s'han trobat: Humbankitin (segona meitat del segle vii aC, probable fill i successor de Sutur-Nakhunte) i Ummanunu(començament del segle VI aC); altres reis són Hallutash-Inshushinak (segona meitat del segle VII aC), fill d'Humbantahra II, i Atta-hamiti-Inshushinak (segona meitat del segle VII aC), fill d'Hutran-tepti. Ummanunu, es creu que fou el pare de Shilhak-Inshushinak II, i aquest pare de Tepti-Humban-Inshushinak, i els tres van governar en successió des de vers el 585 fins al 539 quan el regne elamita es va fragmentar en diversos petits regnes (potser o potser no vassalls del rei principal de Susa) i apareix un Shutur-Nakhunte, fill d'Indada, governant la regió de Malamir; Humban-Shuturuk, fill de Shati-hupiti, governat probablement la regió de Kesat (Elimaida) i els aquemènides a Anshan.
Els reis Sutur-Nakhunte, Hallutash-Inshushinak i Atta-hamiti-Inshushinah encara es titulaven reis d'Anshan i Susa però des Ummanunu i el seu successor Shilhak-Inshushinak II ja només van portar el títol de reis sense indicar d'on i el darrer Tepti-Humban-Inshushinak ni tan sols esmenta el seu títol de rei, tot i que se sap que va fer una campanya militar a les muntanyes Zagros.

## Llista de reis

* Sutur-Nakhunte II 646-? aC
* Humbankitin ?
* Hallutash-Inshushinak
* Atta-hamiti-Inshushinak
* Ummanunu vers 585-? aC
* Shilhak-Inshushinak II ?
* Tepti-Humban-Inshushinak ?-539 aC
* Sutur-Nakhunte III vers 539-520 aC (a Malamir)
* Humban-Shuturuk vers 539-520 aC (a Kesat)

## Referències

* ↑ Mark, Joshua J. «Elam» (en anglès). World History Encyclopedia, 27-08-2020. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ Hansman, J. «ANSHAN» (en anglès americà). Encyclopaedia Iranica, 1985. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Vallat, F. «ELAM i. The history of Elam» (en anglès americà). Encyclopaedia Iranica, 1998. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Vallat, F. «SUSA ii. HISTORY DURING THE ELAMITE PERIOD» (en anglès americà). Encyclopaedia Iranica, 2008. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Liverani, Mario. The Ancient Near East: History, Society and Economy (en anglès). Routledge, 2013-12-04, p. 617. ISBN 978-1-134-75084-9.
# Estany de Besiberri

El llac de Besiberri (en català estany de Besiberri) és un llac d'origen glacial situat a 1.985 msnm. m., en la comarca de l'Alta Ribagorça de la província de Lleida.
Té una superfície de 4 ha i està situat a la vall de Besiberri per la qual discorre el Barranc de Besiberri que desemboca en el riu Noguera Ribagorçana, la vall de Besiberri està coronada pels cims del Besiberri Nord (3.015 m), el Besiberri Mitjà (2.995 metres) i el Besiberri Sud (3.024 metres). En la mateixa vall es troba el Refugi Vivac de Besiberri (2.221 m).

## Referències

* ↑ «Centro de Descargas del CNIG (IGN)» (en castellà). Instituto Geográfico Nacional de España. [Consulta: 7 setembre 2017].
* ↑ «Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya». [Consulta: 7 setembre 2017].
* ↑ «Lacs des Pyrénées». [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Estany de Besiberri - Pyrénées - Vue Satellite Google maps» (en francès). www.lacsdespyrenees.com. [Consulta: 7 setembre 2017].
* ↑ FEEC. «Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya». [Consulta: 7 setembre 2017].
# Font de corrent

Una font de corrent és un aparell elèctric o electrònic que subministra o absorbeix corrent elèctric constant entre els seus terminals independent de la tensió elèctrica que tinguin. Una font de corrent és el dual d'una font de voltatge.
En la teoria de circuits una font de corrent ideal és un element del circuit on el corrent que hi passa és independent del voltatge que hi passat. És un model matemàtic, al qual els aparells reals només s'hi aproximen. .
La resistència interna d'una font de corrent ideal és infinita. Una font de corrent independent amb corrent zero és idèntica a un circuit obert ideal. Per tant, una font de corrent ideal, si pogués existir en la realitat, podria subministrar energia il·limitada i seria una font d'energia il·limitada.

## Font de corrent passiva

La font de corrent no ideal més simple és una font de voltatge connectada en sèrie amb una resistència. La quantitat de corrent disponible des d'aquesta font ve donada per la relació (ratio) del voltatge a través de la font de voltatge de la resistència del resistor.

## Referències

* "Current Sources & Voltage References" Linden T. Harrison; Publ. Elsevier-Newnes 2005; 608-pages; ISBN 0-7506-7752-X

## Enllaços externs

* Current Regulators; Electrical Engineering Training Series Arxivat 2011-05-27 a Wayback Machine.
* 4QD-TEC: Electronics Circuits Reference Archive
* Differential amplifiers and current sources
* Article about current sources on ESP Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine.
# Ngathokudi

Els Ngathokudi (Ngadhugudi) eren un poble indígena australià de l'estat de Queensland. La seva llengua era possiblement un dialecte d’ Uradhi. Els Ngathokudi, segons l'estimació de Norman Tindale, ocupaven 600 milles quadrades (1,600 km$^2$) de territori a la banda sud de la part superior del riu Ducie. Noms alternatius: (Ng) uthukuti i Athokurra.

## Referències

* ↑ Powell, Judith «The Little Red Yellow Black Book: An Introduction to Indigenous Australia, Bruce Pascoe with the Australian Institute of Aboriginal and Torres Strait Islander Studies, Australian Institute of Aboriginal and Torres Strait Islander Studies, Canberra, 2008, 1 + 139 pp, ISBN 978 0 85575 61 54». The Australian Journal of Indigenous Education, 38, 1, 1-2009, pàg. 116–117. DOI: 10.1375/s1326011100000685. ISSN: 1326-0111.
* 1 2 Tindale, Christopher W. Conclusion. New York, NY : Routledge, 2021.: Routledge, 2020-12-30, p. 174–182. ISBN 978-1-003-10763-7.

## Bibliografia

* McConnel, Ursula H. «Social Organization of the Tribes of Cape York Peninsula, North Queensland». Oceania, 10, 1, 9-1939, pàg. 54–72. DOI: 10.1002/j.1834-4461.1939.tb00256.x. JSTOR: 40327720.
* McConnel, Ursula H. «Social Organization of the Tribes of Cape York Peninsula, North Queensland (Continued)». Oceania, 10, 4, 6-1940, pàg. 434–455. DOI: 10.1002/j.1834-4461.1940.tb00305.x. JSTOR: 40327867.
* Sharp, R. Lauriston «Tribes and Totemism in North-East Australia». Oceania, 9, 3, març 1939a, pàg. 254–275. DOI: 10.1002/j.1834-4461.1939.tb00232.x. JSTOR: 40327744.
* Sharp, R. Lauriston «Tribes and Totemism in North-East Australia (Continued)». Oceania, 9, 4, juny 1939b, pàg. 439–461. DOI: 10.1002/j.1834-4461.1939.tb00248.x. JSTOR: 40327762.
* Thomson, Donald F. «Ceremonial Presentation of Fire in North Queensland. A Preliminary Note on the Place of Fire in Primitive Ritual». Man, 32, 7-1932, pàg. 162–166. DOI: 10.2307/2790779. JSTOR: 2790779.
* Tindale, Norman Barnett. «Ngathokudi (QLD)». A: Aboriginal Tribes of Australia: Their Terrain, Environmental Controls, Distribution, Limits, and Proper Names. Australian National University Press, 1974.
# Elisard Sala i Casassas

Elisard Sala i Casassas (Barcelona, 1913 - 1970) va ser un poeta català en llengua catalana.

## Obra

* Cançons de Nadal de Família Picarol (Gravació). 7 edicions publicades entre 1968 i 1974 en català.
* Canciones de Nadal de Cor Infantil la Trepa (enregistrament). 8 edicions publicades entre 1968 i 1975 en castellà.
* Nadal blanc (enregistrament). 4 edicions publicades entre 1970 i 1991 en català.
* L'obra d'un músic poeta d'Elisard Sala. 1 edició publicada el 1992 en català.
* Walt Disney en català del Cor Infantil "La Trepa" (enregistrament). 3 edicions publicades el 1971 en català.
* Una Mica de llum: poesies d'Elisard Sala (Llibre). 2 edicions publicades el 1948 en català.
* Humor i ginesta: cançoner de motxilla d'Elisard Sala (Llibre). 3 edicions publicades el 1962 en català.
* Canciones infantiles de Coro Infantil del Colegio Divina Infantita (Madrid) (Gravació). 2 edicions publicades el 1971 en castellà.
* Elisard Sala a Bagà: la inspiració d'un paisatge d'Elisard Sala. 2 edicions publicades el 2000 en català.
* Canconer de Baga d'Elisard Sala. 2 edicions publicades entre 1965 i 1986 en català.

## Referències

* ↑ «Elisard Sala i Casassas | enciclopèdia.cat». [Consulta: 21 abril 2020].
* ↑ «Josep Punsola Vallespí Autores». [Consulta: 21 abril 2020].

## Bibliografia

* «Obres de i sobre Elisard Sala».
* Elisard Sala: l'obra d'un músic poeta de Jaume Ramon i Morros (Llibre)
# Gravitas

La gravitas (com la dignitat i la serietat exempta de tota frivolitat), era una de les antigues virtuts romanes que la societat més apreciava, juntament amb el deure, la pietas, la dignitas i la virtus.
El terme gravitas no deu confondre's amb "gravetat" entesa com a importància, encara que els dos termes tenen una etimologia comuna: tots dos deriven, de fet, de la paraula llatina que indica pes, pesadesa. Adquireix el significat d'un sentit ètic, de serietat, severitat i dignitat i connota una certa substància o profunditat de personalitat. En l'antiga Grècia, el terme areté podria tenir una accepció semblant.

## Vegeu també

* Auctoritas
* Potestas

## Referències

* ↑ Apuzzo, L.J.; Michael, M.D. «Gravitas, Severitas, Veritas, Virtus» (en anglès). Neurosurgery, 59, 2, 8-2006, pàg. 219.

## Enllaços externs

* Gravites. A The Free Dictionary. Consultat el 14 de novembre de 2012.
# Star HD

Star HD és un canal de televisió de pagament internacional d'origen espanyol que emet entreteniment i sèries produïdes per TVE en alta definició. Va iniciar les emissions oficials el 18 de gener de 2016.
Per a la celebració dels 25è aniversari de TVE Internacional, RTVE va estrenar l'1 d'agost de 2015 aquest canal d'entreteniment i sèries de ficció pròpia en període de proves, emetent un bucle de vuit hores de programació. Un cop acabat aquest període, va codificar les seves emissions per ser comercialitzada a través dels diferents operadors de televisió de pagament americans, de la mateixa forma que els canals TVE Internacional i 24h. Durant el 2019 es va estendre la seva emissió també per Europa, emetent a Suïssa, França i Luxemburg, com també a Àfrica.
La seva programació, consta principalment de sèries de ficció i entreteniment, que han aconseguit èxit nacional i internacional. Alguns exemples són les sèries Isabel, Gran Reserva, La Señora, Los misterios de Laura, Cuéntame cómo pasó, Águila roja i El ministerio del tiempo, com també els programes d'entreteniment Españoles en el mundo, Destino España, Comando Actualidad i Un país para comérselo.

## Referències

* ↑ «STAR HD» (en castellà). RTVE Comercial, 2015. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «RTVE lanza Star TVE HD, su nuevo canal temático para América» (en castellà). TVE internacional, 04-09-2015. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «RTVE lanza su canal Star HD en Suiza a través de la plataforma UPC» (en castellà). Señal News, 20-08-2019. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «El canal STAR HD de RTVE continúa su expansión en Europa y llega a Luxemburgo» (en castellà). RTVE Comunicación, 16-09-2019. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Tot esperant les oronetes

Tot esperant les oronetes (títol original en francès: En attendant les hirondelles, i àrab: طبيعة الحال, Ṭabīʿat al-ḥāl) és una pel·lícula franco-alemanya-algeriana dirigida per Karim Moussaoui, estrenada el 2017. Fou projectada a la secció «Un Certain Regard» al 70è Festival Internacional de Cinema de Canes i a la secció oficial del Festival de Cinema de Cartago. Ha estat subtitulada al català.

## Sinopsi

Avui, a Algèria, tres històries, tres generacions. Mourad, un promotor immobiliari divorciat, sent que tot se li escapa. L'Aïcha, una noia jove, està dividida entre el seu desig per Djalil i un altre destí promès. Dahman, un neuròleg, es veu atrapat de sobte en el seu passat, la vigília del seu casament. En l'agitació d'aquestes vides alterades que obliguen a tothom a prendre decisions decisives, el passat i el present xoquen per explicar la història de l'Algèria contemporània.

## Repartiment

* Mohamed Djouhri: Mourad
* Sonia Mekkiou: Lila
* Mehdi Ramdani: Djalil
* Hania Amar: Aïcha
* Chawki Amari: el pare d'Aïcha
* Hassan Kachach: Dahman
* Nadia Kaci: la dona
* Samir El Hakim: el germà
* Aure Atika: Rasha
* Saadia Gacem: Nadjla

## Premis

* 2016: Guanyador del premi d'ajuda a la creació de la Fundació Gan pel cinema.
* Als 23a cerimònia dels Lumières va guanyar el premi a la millor primera pel·lícula.

## Referències

* ↑ En attendant les hirondelles: ¡tres en uno, todos argelinos! de Fabien Lemercier, a cineuropa org
* ↑ «The 2017 Official Selection». Cannes, 13-04-2017. [Consulta: 13 abril 2017].
* ↑ «2017 Cannes Film Festival Announces Lineup: Todd Haynes, Sofia Coppola, 'Twin Peaks' and More». IndieWire, 13-04-2017. [Consulta: 13 abril 2017].
* ↑ En attendant les hirondelles al waeb de la Filmoteca de Catalunya
* ↑ «70e festival de Cannes: «En attendant les hirondelles» de Karim Moussaoui sélectionné».
* ↑ «'BPM (Beats Per Minute)' leads France's Lumière nominations». Screendaily, 12-12-2017.

## Bibliografia

* Eric Derobert, « En attendant les hirondelles », Positif n. 681, Institut Lumière-Actes Sud, Paris, novembre 2017, p. 59-60, ISSN 0048-4911
* Vincent Malausa, « L'envol », Cahiers du cinéma, n. 738, novembre 2017, p. 58
* Fayçal Métaoui, "Je ne crois pas au printemps arabe" (entretien avec Karim Moussaoui), Courrier International N° 1409 (2 novembre 2017), Paris, p. 54-55, ISSN 1154-516X

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Nicoletta Ceccoli

Nicoletta Ceccoli (San Marino, 1973) és una il·lustradora italiana coneguda pel seu treball oníric i detallista.
Després d'estudiar animació a l'Institut d'Art d'Urbino a Itàlia, va començar a treballar com a il·lustradora l'any 1995. Ha il·lustrat molts llibres, que inclouen Cinderella i The Girl in the Tower, escrits per Lisa Schroeder. La seva obra s'ha exposat i venut internacionalment, a clients destacats com Vogue i United Airlines.

## Premis

Ha obtingut diversos premis internacionals:
* Premi Andersen-Baia delle Favole (2001)
* Premi a l'excel·lència per la Communication Art en quatre ocasions.
* Medalla de plata de la Societat d'Il·lustradors de Nova York (2006).

## Referències

* ↑ Winston, Joe. Second Language Learning Through Drama (en anglès). Routledge, 2013, p. 26. ISBN 1136645829.
* ↑ «If You Love Mark Ryden You'll Love Nicoletta Ceccoli: 'Curiouser + Curiouser' Comes To AFA (PHOTOS)». The Huffington Post, 03-08-2012.
* 1 2 «About» (en italià). Nicoletta Ceccoli. [Consulta: 27 març 2019].
* ↑ Burnham, Emily «Every Picture Tells a Story». Bangor Daily News, 14-11-2005. Arxivat 5 de maig 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-05-05. [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Óscar y los gatos lunares» (en castellà). Catálogo. Thule Ediciones. Arxivat de l'original el 2019-09-02. [Consulta: 9 novembre 2013].
* ↑ «Debbie Ouellet and Nicoletta Ceccoli». Baker & Taylor Author Biographies, vol. 1, 2000.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Alexandria d'Aria

Alexandria d'Aria (Ἀλεξάνδρεια ἐν Ἀρίοις) fou una ciutat suposadament fundada per Alexandre el Gran a Aria o Ariana el 330 aC, que correspon a la moderna Herat, capital de la regió del Gran Khorasan, al nord-oest de l'Afganistan. Probablement es va fundar en el lloc d'Artacoana, la capital del territori, que havia donat suport a la revolta de Satibarzanes.

## Referències

* ↑ «The Empire and Expeditions of Alexander the Great», 1833. [Consulta: 26 juliol 2013].
* ↑ «Alexandria in Aria (Herat) - Livius». [Consulta: 16 juny 2019].
# Gangapurna

El Gangapurna és una muntanya que forma part del massís de l'Annapurna, al Nepal. La seva altura és de 7.455 metres, cosa que la converteix en la 57a muntanya més alta de la Terra i la quarta més alta de la serralada. La seva prominència és de 563 metres.

## Nom

Gangapurna és una paraula composta que prové del sànscrit. Està format per la paraula ganga, una deessa de la mitologia hindú que va portar aigua beneïda a la terra, i purna (plena de). Per tant, Gangapurna es pot traduir com a "La deessa que dona aigua". El nom, que ja era emprat per la població local i la literatura de muntanya abans de la primera ascensió el 1965, no va ser acceptat pel govern nepalès fins aquell moment.

## Geografia

El cim es troba a poc més de tres quilòmetre a l'oest de l'Annapurna III, del qual està separat per un coll de 6.892 metres. Una imponent cascada de gel sobre la vall de Manang posa fi a la glacera Gangapurna.

## Primera ascensió

La primera ascensió del Gangapurna va tenir lloc el maig de 1965 per un equip d'escaladors alemanys dirigits per Gunther Hauser. El 6 d'abril del 1965, l'expedició va arribar al campament base, a 3.750 msnm. La ruta va continuar sobre la glacera Oriental Annapurna, fins al peu de la cara sud de l'Annapurna. Aquesta paret de gel de 450 metres d'alt i 55º d'inclinació va ser superada el 5 de maig i van establir el campament 5 a 6.892 metres, al coll que hi ha entre el Gangapurna i l'Annapurna III. El 6 de maig la cordada, formada pels escaladors Günter Hauser, Erich Reismüller, Hermann Köllensperger, Ludwig Greissl i els xerpes Sirdar Ang Temba i Phudorje II, va assolir el cim per l'aresta Est. Dos dies després la resta de l'equip alemany, Klaus Ekkerlein, Hermann Wünsche, Otto Seibold, KH Ehlers i el xerpa Pemba Norbu, també van assolir el cim.

## Bibliografia

* Yearbook of the German Alpine Club 1966: German Himalayan Expedition 1965, Alpine publisher Fritz Schmitt, Múnic, 1966

## Referències

* 1 2 3 «Gangapurna - Peakbagger.com». [Consulta: 19 novembre 2021].
* ↑ Neupane, Tufan. «Forests replace glaciers in the Himalaya» (en anglès). Nepali Times, 03-09-2020. [Consulta: 19 novembre 2021].
* ↑ Deutsche Himalaja-Expedition 1965 // Jahrbuch des Deutschen Alpenvereins (en alemany). Alpiner Verlag Fritz Schmitt, 1966.
* ↑ 1928-, Hauser, Günter, 1927 or. Eisgipfel und Goldpagoden : Expedition ins Königreich Nepal. 121 Fotos, 8 Farbtafeln und 5 Karten.. Bruckmann, 1966.
* ↑ «AAC Publications - Asia, Nepal, Gangapurna, Glacier Dome and Tent Peak». [Consulta: 19 novembre 2021].
# Joan Smith Sinnot

Joan Smith Sinnot (Irlanda, 1756 - Tarragona, 17 de març de 1809) fou un enginyer de Marina, conegut pel seus projectes realitzats al Port de Tarragona.

## Biografia

El 1799 tenia la graduació de brigadier de l'Armada. Aquest mateix any 1799 va ser nomenat director de les obres d'ampliació del Port de Tarragona, tot i que no prengué possessió del seu càrrec fins uns dies més tard. El seu projecte seguia la proposta inicial de Juan Ruiz de Apodaca, encara que modificada i ampliada.
Smith va ser l'artífex de la visita del rei Carles IV a la ciutat de Tarragona el mes de novembre de l'any 1802. Va ser també qui va negociar amb l'arquebisbe Mon i Velarde la construcció d'una canonada per portar aigua al port i subministrar-ne als vaixells.
A més, va ser el promotor i el dissenyador de la Nova Població de la Marina a la Part Baixa de la ciutat de Tarragona i de les fortificacions que l'havien de protegir.
Fou també un dels fundadors de l'Escola de Nàutica de Tarragona i el responsable d'haver-hi introduït la vacuna contra la varicel·la.
L'any 1807, Smith va ser ascendit a Cap d'Esquadra de l'Armada, càrrec que li comportà el seu trasllat a Cartagena per desenvolupar la nova tasca a la Comandància d'Enginyers d'aquell departament. Un any després, el mes de maig de 1808, va ser nomenat governador interí de Tarragona, i el mes d'agost, corregidor. Va prendre possessió del càrrec el 23 d'octubre, fins a la seva mort el 17 de març del 1809, a causa d'una malaltia infecciosa.
Va ser enterrat al cementiri de la ciutat de Tarragona, la construcció del qual també havia promogut. L'any 1993, l'Autoritat Portuària de Tarragona, tingué cura de traslladar les seves restes a un mausoleu construït per l'arquitecte Josep Maria Milà Rovira, amb la làpida de la seva antiga sepultura, que conté aquesta inscripció: “IL. D. JOAN SMITH, MILITUM. TRIBUNO ARTIFIALIS PORTUS TARRAC. DIREC.“ A la cara posterior del monument s'hi va col·locar un baix relleu obra de l'escultor tarragoní Bruno Gallart, on apareix la ciutat i el port en època de l'enginyer Smith.
Tarragona té també un carrer al seu nom a la Part Baixa de la ciutat i el seu bust s'erigeix al capdamunt de la façana de l'Ajuntament.

## Referències

* ↑ SÁNCHEZ REAL, José. Puerto de Tarragona. Acontecimientos notables en su construcción (1802-1829). Tarragona: Autoritat Portuària de Tarragona, 1995, p. 333. ISBN 84-606-2217-7.
* ↑ Adserà Martorell, Josep Joan Smith i Sinnot. Director del Port Modern de Tarragona (1800-1809), 1993.
* ↑ Adserà Martorell, Josep. Joan Smith Sinnot. Director del Port Modern de Tarragona (1800-1809). Tarragona: Autoritat Portuària de Tarragona, 1993, p. 83.
* ↑ Escoda Murria, Coia «Los ingenieros militares, partícipes de las obras el Puerto de Tarragona en el siglo XVIII». Revista de Historia Naval, 2008.

## Bibliografia

* ESCODA MURRIA, Coia Revista de Historia Naval, 2008.
* ADSERÀ MARTORELL, Josep. Joan Smith i Sinnot. Director del port modern de Tarragona (1800-1809). Tarragona: Autoritat Portuària de Tarragona, 1993, p. 83.
* ESCODA MURRIA, Coia. El port de Tarragona. Barcelona: Lunwerg, 2002.
# Xavier Fort Subirats

Xavier Fort Subirats (Tarragona, 25 de novembre de 1937 - 10 de gener de 2025) va ser un sacerdot conegut per la seva tasca d'acompanyament al Serrallo i a l'Hospital Joan XXIII.
Va néixer al carrer Santa Anna de la Part Alta de Tarragona, amb la seva família anaven a la parròquia de la Trinitat, i va entrar al Seminari de Tarragona amb 13 anys. Després d'un breu pas pel col·legi de Montblanc va viatjar com a missioner a les Filipines, el Brasil i Bèlgica. En tornar a Tarragona, va desenvolupar la seva tasca sacerdotal primer al Col·legi Sant Pau i després a la parròquia de la Trinitat.
Des del 1983 va estar al Serrallo, on va ser promotor i va treballar per la consolidació dels Xiquets del Serrallo, que el van nomenar president honorífic. Al Serrallo també va recuperar la processó de la Mare de Déu del Carme. El 1988 va ser agredit a la parròquia, va perdonar l'agressor i va decidir canviar el barri pesquer per l'Hospital Joan XXIII, on acompanyava els pacients que el requerien els darrers dies de vida. Durant més de 30 anys ha estat rector de la parròquia de l'Hospital Joan XXIII i la residència sanitària del mateix nom, on era conegut com l'àngel de la bata blanca.
A principis del 2024 va ser nomenat Fill Predilecte per l'Ajuntament de Tarragona. L'Hospital Joan XXIII li va dedicar una placa.

## Referències

* 1 2 3 Tarragona, Diari de. «Muere mosén Xavier Fort, el cura del Hospital Joan XXIII de Tarragona» (en castellà). [Consulta: 13 gener 2025].
* 1 2 3 «Mn. Xavier Fort, “l’àngel de l’Hospital Joan XXIII”, és nomenat Fill Predilecte de la ciutat de Tarragona | Arquebisbat de Tarragona». [Consulta: 13 gener 2025].
* 1 2 3 Simon, Lluís. «Mor el mossèn Xavier Fort, l'‘àngel de la bata blanca' de Tarragona». [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ «Els Xiquets del Serrallo acomiaden Mossèn Xavier Fort, fundador i president honorífic de la colla». Esclafit, 10-01-2025. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ CC, Redactor. «Mn. Xavier Fort, capellà de l’Hospital Joan XXIII, és nomenat Fill Predilecte de Tarragona», 01-02-2024. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ Viñas, Helena. «Xavier Fort, el llumí que vol il·luminar sempre», 24-01-2024. [Consulta: 13 gener 2025].