OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Architectura Navalis Mercatoria

Architectura Navalis Mercatoria, és un tractat d'arquitectura naval fet per Fredrik Henrik af Chapman i publicat en 1768, que LXII làmines plasma els tipus de vaixells contemporanis que ell va considerar que eren els millors i més interessants.

## Abast de l'obra

El 1765, Chapman va demanar permís en el seu treball com a cap de construcció naval de la flota de l'Arxipèlag a la base naval de Sveaborg per treballar en un recull que més tard portaria per títol: Architectura Navalis Mercatoria. El treball va ser encarregat pel duc Carles, germà de Gustau III de Suècia i es va publicar el 1768.
El tractat conté 62 il·lustracions de vaixells i embarcacions menors, de dissenys suecs i estrangers. Alguns d'ells van ser dissenys del mateix Chapman, però molts eren models que havia vist durant les seves visites a països estrangers. N'hi ha de tota classe i mides, hi són representats des de grans vaixells de càrrega o guerra, a petites embarcacions de pesca.
Les edicions posteriors a la de 178 foren més completes, incorporant material addicional.

## Tractat om-Skepps byggeriet

El Tractat om-Skepps byggeriet va ser pensat per a un públic internacional i el text original en suec es va traduir posteriorment al francès, alemany i anglès. Totes les mesures estan expressades en peus suecs. Així doncs, es van necessitar set anys per acabar els textos explicatius que acompanyen les làmines. Els gràfics i més tard, el Tractat om-Skepps byggeriet (1775, "Tractat sobre la construcció naval"), van convertir a Chapman en un dels principals experts en la construcció naval a nivell mundial, i a part, és considerat el primer arquitecte naval de la història (en el sentit modern de la paraula, fent càlculs matemàtics en el disseny que després plasmava en els plànols que s'empraven per a construir el vaixell).

## Vegeu també

* Avantprojecte (nàutica)
* Arquitecte naval
* Enginyeria naval
* Construcció naval
* Galera catalana

## Referències

* 1 2 3 «chapmanprojekt». Arxivat de l'original el 2011-08-14. [Consulta: 6 desembre 2015].
* ↑ Harris, Daniel G. F.H. Chapman: the first naval architect and his work (en anglès). Conway Maritime, 1989, p.51. ISBN 0851774865.
* ↑ Day, Lance; McNeil, Ian. Biographical Dictionary of the History of Technology (en anglès). Routledge, 2003, p.248. ISBN 0203028295.
* ↑ Harris, Daniel G. Fredrik Henrik af Chapman: The First Naval Architect and his Work (en anglès). Literatim, 2001, p.75. ISBN 91-973075-2-1.
# Gregorio Ordóñez Fenollar

Gregorio Ordóñez Fenollar (Caracas, 21 de juliol de 1958 - Sant Sebastià, 23 de gener de 1995) va ser un polític espanyol del Partit Popular, establert al País Basc i que va ser assassinat per ETA quan era diputat del Parlament Basc. Encara que va néixer a Veneçuela, la seva família es va instal·lar a Sant Sebastià el 1965 i allí va realitzar els seus estudis primaris i mitjans. Llicenciat en Ciències de la informació per la Universitat de Navarra.

## Regidor de Sant Sebastià

Després d'una breu etapa de treball com periodista, va ingressar a Noves Generacions d'Aliança Popular i al maig de 1983, amb tot just 24 anys, va ser escollit per primera vegada regidor de l'ajuntament de Sant Sebastià. En aquesta legislatura va assumir la Regidoria de Legalitat Urbanística, des de 1987 la seva regidoria va ser la de Turisme i Festejos i des de 1991 la d'Urbanisme, sent també el Primer Tinent d'Alcalde. Va encapçalar la candidatura en les tres ocasions i s'havia aprovat que també ho faria el 1995.

## Creixement del Partit Popular basc

Malgrat el predomini polític dels partits nacionalistes bascos a Guipúscoa i a la pressió de la banda terrorista ETA, la candidatura d'Aliança Popular encapçalada per Ordóñez, va millorar progressivament els seus resultats electorals al País Basc, continuant posteriorment sota la denominació de Partit Popular aconseguint que, en les eleccions al Parlament Europeu de juny de 1994, la seva llista fora la més votada de Sant Sebastià. Sis mesos després, Gregorio Ordoñez va ser reelegit diputat del Parlament Basc.

## Assassinat per ETA

El 1992, després de la caiguda d'Artapalo a Bidart, la nova direcció d'Euskadi Ta Askatasuna (ETA) va establir com a objectiu prioritari atemptar contra dirigents del Partit Popular (PP), Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) i Partit Nacionalista Basc (PNB).
El 23 de gener de 1995, poc abans de les eleccions municipals de maig, mentre menjava en un restaurant de la Part Vella de Sant Sebastià amb els seus companys de l'ajuntament, entre ells María San Gil, va ser assassinat per un comando d'ETA format per Francisco Javier García Gaztelu, "Txapote" i Juan Ramón Casatorre, "Zapata", sense que hagi pogut determinar-se quin dels dos va estrènyer el gallet. La seva tomba ha estat profanada diverses vegades.

## Referències

* ↑ Sánchez-Cuenca, Ignacio. ETA contra el Estado. Las estrategias del terrorismo (en castellà). Barcelona: Tusquets, 2001, p. 186. ISBN 9788483107836.
* ↑ Viana, Israel. «Gregorio Ordóñez, el «valiente enemigo de ETA»» (en castellà). ABC, 21-01-2011. [Consulta: 15 gener 2025].
# Açina

Açina o Âššina (derivat de l'antic persa āç "foc", paraula de la que deriven les variants Hašina en elamita, i Atrinā i Ašina, en accadi) era fill d'Upadarma. Es va rebel·lar contra Darios I de Pèrsia. Era probablement d'origen elamita, segons diu la inscripció de Behistun) però curiosament portava un nom iranià.
Els elamites van declarar la independència sota la seva direcció i va ser proclamar rei per un breu període. No se sap exactament la data de la rebel·lió però segons la inscripció hauria començat només pujar Darios al tron, (29 de setembre del 522 aC). Darios va enviar un missatger a Elam i els elamites espantats van agafar el seu cap i el van entregar encadenat al gran rei que el va fer executar (probablement l'any 521 aC). A la inscripció apareix junt amb altres nou reis rebels, després de Gaumata.

## Referències

* ↑ Kuhrt, Amélie. The Persian Empire: a corpus of sources from the Achaemenid period. Londres: Routledge, 2010, p. 144. ISBN 9780415552790.
* ↑ Potts, D. T. Archaeology of Elam - formation and transformation of an ancient iranian st.. Cambridge: Cambridge University Press, 2015, p. 316. ISBN 9781107476639.
# Barry Kemp (egiptòleg)

Barry Kemp (Birmingham, 14 de maig de 1940 - 15 de maig de 2024) va ser un arqueòleg i egiptòleg anglès, professor d'Egiptologia al Departament d'Estudis Orientals de la Universitat de Cambridge i director d'excavacions de l'Egypt Exploration Society a Al-Amārna.
El seu conegut llibre, Ancient Egypt: Anatomy of a Civilisation, és un text bàsic de l'egiptologia i és utilitzat en cursos d'Història Antiga. En ell, ens mostra com els egipcis van inventar l'Estat, inicialment de caràcter despòtic, i com després van evolucionar a formes de compromís social i estableix semblances amb els models actuals: «el veritable estudi de l'home és una matèria subversiva».
També va contribuir amb altres obres d'egiptologia molt apreciades i utilitzades, com el Journal of Civilisations of the Ancient Near East, i Ancient Egypt: A Social Historyl, que incorpora el treball de molts dels principals egiptòlegs i les últimes tendències en el tema, dirigides cap al desenvolupament d'una imatge holística de l'antiga societat egípcia, en lloc de centrar-se en la cultura de les elits que domina l'arqueologia.

## Obra publicada

* Barry Kemp. Ancient Egypt: Anatomy of a Civilisation. 2a edició. Routledge, 2005. ISBN 0-415-23550-2.
* Barry Kemp. 100 Hieroglyphs: Think Like an Egyptian. Granta Books, 2005. ISBN 1-86207-658-8.
* Barry Kemp. The Egyptian Book of the Dead. Granta Books, 2007. ISBN 978-1-86207-913-7.
* Barry Kemp. Amarna Reports, parts 1-5. Egypt Exploration Society.
* Barry Kemp. The city of el-Amarna as a source for the study of urban society in ancient Egypt in World Archaeology 9, 123-39, 1977.
* Barry Kemp. The character of the South Suburb at Tell el-'Amarna. Mitteilungen der Deutschen Orient-Gesellschaft zu Berlin 113, 81–97, 1981.
* Barry Kemp. Tell el-'Amarna. In H.S. Smith and R.M. Hall, ed., Ancient Centres of Egyptian Civilization, pp. 57-72, 1983.
* Barry Kemp. Tell el-Amarna, 4000 word entry in the Lexikon der Ägyptologie, ed. W. Helck and W. Westendorf, Band VI. Wiesbaden: Harrassowitz, 309–19, 1986.
* Barry Kemp. Amarna from the air. Egyptian Archaeology 2, 15–17, 1992.
* Barry Kemp. More of Amarna's city plan. Egyptian Archaeology 13, 17–18, 1998.
* Barry Kemp. Bricks and metaphor. Cambridge Archaeological Journal 10, 335–46. A comparative essay on the theme 'Were cities built as images?', 2000.

## Referències

* ↑ «IN MEMORIAM BARRY KEMP» (en castellà). [Consulta: 20 maig 2024].
* ↑ «Barry Kemp, Egyptologist who dispelled myths about the ‘Christ-like’ pharaoh Akhenaten – obituary» (en anglès). The Telegraph, 20-05-2024. ISSN: 0307-1235.
* ↑ The London Gazette: (suplement) no. 59647. p. 24. 31 de desembre del 2010.

## Vegeu també

* Amarna Project

## Enllaços externs

* «Amarna, the Place». AmarnaProject. Arxivat de l'original el 3 de febrer del 2008. [Consulta: 10 juny 2013].
* «Grim secrets of Pharaoh's city». news.bbc.co.uk, 25-01-2008. Arxivat de l'original el 28 de gener del 2008. [Consulta: 10 juny 2013].
# Batalla de Ténedos

La batalla de Ténedos va ser una batalla naval que es va lliurar al 86 aC entre les flotes de Roma i Pont. Els romans liderats per Luci Licini Lucul·le, ajudat per l'almirall rodi Damàgores van aconseguir la victòria sobre el general Neoptòlem en el curs de la Primera Guerra Mitridàtica.

## Referències

* ↑ Keaveney, Arthur. Lucullus: a life. Londres: Routledge, 1992, p. 98, 106. ISBN 9780415032193.
# Benjamin Pulleyn

Benjamin Pulleyn (mort el 1690) va ser el tutor d'Isaac Newton a la Universitat de Cambridge. Pulleyn va ser Regius Professor de Grec de 1674 a 1686. Va ser conegut com un "pupil monger", que volia dir que havia augmentat els seus ingressos agafant alumnes extres.
Pulleyn va ser admès com a sizar al Trinity College de Cambridge en 1650, va estudiar allà el 1651 i es va gradkuar en BA en 1653-4, MA en 1657. Va ser membre de la Fellow of Trinity el 1656. Regius Professor de Grec el 1674, va esdevenir Rector de Southoe quan es va retirar de la seva càtedra el 1686.

## Referències

* ↑ Gjersten, Derek. The Newton Handbook. Londres: Routledge & Kegan Paul, 1986, p. 518.
* ↑ Christianson, Gale. In the Presence of the Creator: Isaac Newton & His Times. Nova York: Free Press, 1984. ISBN 0-02-905190-8. - See pages 50 – 51.
* ↑ Plantilla:Acad
Plantilla:Esborrany d'anglesos
# Bessie Charles

Bessie Ada Charles va ser una de les primeres dones admeses en el Reial Institut d'Arquitectes Britànics.

## Formació

Les germanes Charles van ser les primeres dones que van estudiar arquitectura en el University College de Londres. Encara que van començar els seus estudis en 1892, no podien fer-ho de forma oficial, sinó com a oïdores. Quan van intentar assistir als cursos de la Architectural Association, el 1893, tampoc se'ls va permetre assistir.
En 1891 el cens de Gran Bretanya reflectia la presència de dinou arquitectes a Anglaterra i Gal·les, i altres cinc a Escòcia. No obstant això aquestes persones no tenien plena capacitat d'exercir, ja que no podien ser membres del Reial Institut d'Arquitectes Britànics, òrgan col·legial de la professió en el Regne Unit. Al juny de 1898, Ethel Mary Charles, germana de Bessie, es va presentar als exàmens de la RIBA i els va aprovar, amb el que va passar a ser membre associat. Una votació posterior dels socis va decidir admetre a tots els nous membres proposats i d'aquesta forma Ethel Charles va passar a ser la primera dona membre del RIBA. Bessie va ser la segona, en ser admesa en 1900.

## Carrera professional

En l'última dècada del XIX, les germanes Charles van treballar tres anys per a Ernest George i Harold Peto.
Durant els inicis del segle XX les germanes van treballar juntes, principalment en projectes de cases d'obrers i habitatges privats. L'àmbit dels habitatges individuals es considerava el convenient per a les dones dedicades a l'arquitectura, la qual cosa les va perjudicar en un moment en què els projectes més interessants es concentraven en grans projectes públics o d'edificis comercials.
Entre els seua treballs podem destacar:
* 1895 Cases de treballadors "Wykehamica"
* 1905 Alteracions i addicions 3 i 4 Cambridge Place, Falmouth, Cornwall
* 1906 Disseny per a habitatge Gyllyng Road, Falmouth, Cornwall
* 1907 Dissenys per a l'habitatge Gyllyngvase Terrace, Falmouth, Cornwall

## Referències

* 1 2 «El día d'Ethel | Arquine». [Consulta: 13 octubre 2017].
* ↑ «Ethel & Bessie Charles». [Consulta: 13 octubre 2017].
* 1 2 3 Gender space architecture : an interdisciplinary introduction. Londres: Routledge, 2000. ISBN 0415172527.
* ↑ «Mujeres en Arquitectura .». Heroínas.net.
* ↑ «Ethel Mary Charles and Bessie Ada Charles» (en anglès). Women in architecture. Arxivat de l'original el 2017-10-13. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Gustav Lantschner

Gustav Lantschner (Innsbruck, 12 d'agost de 1910 - Krailling, 19 de març de 2011) va ser un esquiador alpí austríac de naixement, però nacionalitzat alemany el 1935, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. Posteriorment va fer de director de cinema, director de fotografia i actor de cinema.
Va néixer en el si d'una família d'esquiadors. Les seves germanes Inge i Hadwig i els seus germans Otto i Gerhard també destacaren com a esquiadors. Va estudiar a la Universitat d'Innsbruck. El 1929 guanyà la primera cursa internacional a Davos. Al Campionat del Món d'esquí alpí de 1932 guanyà la medalla d'or en el descens i el bronze en l'eslàlom, mentre el 1933 guanyà la medalla de plata en la combinada. Posteriorment es va centrar en el cinema i es va traslladar a viure a Barlín. El 1935 es va nacionalitzar alemany. El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Garmisch-Partenkirchen, on guanyà la medalla de plata en la combinada del programa d'esquí alpí. L'any següent abandonà la pràctica de l'esquí.
L'èxit de Lantschner en l'esquí el va convertir en una coneguda estrella que va participar en diverses pel·lícules d'aventures i muntanya. Entre 1936 i 1938 va treballar com a operador de càmera per l'Olympia-Film GmbH de Leni Riefenstahl. Durant la Segona Guerra Mundial fou membre de les SS, així com corresponsal de guerra. Després de la guerra va viure durant un temps al Tirol del Sud abans de traslladar-se a l'Argentina durant set anys. Allà va fer més pel·lícules i va contribuir juntament amb Hans Nöbl en la construcció de diverses escoles d'esquí. Al començament dels anys seixanta va tornar a Europa. No va parar d'esquiar fins als 88 anys. El 2008 va protagonitzar el documental Ski Heil – Die zwei Bretter, die die Welt bedeuten.

## Referències

* 1 2 3 «Gustav Lantschner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 16 abril 2019].
* ↑ ÖSV-Skiveteran Gustav Lantschner wird 100. Oberösterreichische Nachrichten, 10. August 2010, abgerufen am 1. November 2010
# Vidyapati (pel·lícula)

Vidyapati és un biopic bengalí del 1937. La pel·lícula, dirigida per Debaki Bose per a New Theatres, tenia a Pahari Sanyal representant a Vidyapati en el paper protagonista. Altres actors foren Kanan Devi, Prithviraj Kapoor, Chhaya Devi, Leela Desai, K. C. Dey i Kidar Sharma. La música era obra de R. C. Boral, amb lletres de Kidar Sharma. Debaki Bose i Qazi Nazrul Islam van escriure el guió sobre la vida del poeta Maithili i sant Vaishnava anomenat Vidyapati. Es va convertir en una pel·lícula molt popular amb la seua estrena el 1937, amb unes cançons que també foren molt reeixides.

## Referències

* ↑ «Vidyapati (1937) - Review, Star Cast, News, Photos». Cinestaan. Arxivat de l'original el 2019-03-24. [Consulta: 24 març 2019].
* ↑ Rajadhyaksha, Ashish. Encyclopedia of Indian Cinema. Taylor & Francis, 10 juliol 2014, p. 1994–. ISBN 978-1-135-94325-7.
* ↑ Dwyer, Rachel. Filming the Gods: Religion and Indian Cinema. Routledge, 27 setembre 2006, p. 73–. ISBN 978-1-134-38070-1.
* ↑ Chandra, Balakrishnan, Pali, Vijay Kumar. «100 Years of Bollywood - Vidyapati 1937». indiavideo.org. Invis Multimedia Pvt. Ltd. [Consulta: 29 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Vidyapati a Internet Movie Database (anglès)
* Vidyapati A indiancine.ma
# Poundmaker

Poundmaker o Pitikwahanapiwiyin (Batterfield, Saskatchewan, 1842 - Stony Mountain, Manitoba, 1886) fou el gran cap dels cree. Fill del cap stoney assiniboine) Sikakwayan i una dona métis, destacà per la seva capacitat d'oratòria. El 1873 fou adoptat pel cap blackfoot Crowfoot, i el 1876 fou cap del grup que va signar el Tractat de Fort Carlton, pel qual el 1879 van acceptar les reserves. Però el 1881 es va desenganyar les promeses del govern, i amb Big Bear i Piapot (1816-1908), cap dels Consell de Duck Lake, que li havien donat suport, decidiren no rendir-se i lluitaren contra els assentaments blancs a Saskatchewan, tot enfrontant-se a la policia muntada. L'abril del 1885 Poundmaker atacà Batterfield amb 200 guerrers, i durant el mes de maig Cut Knife Creek i Frenchman's Bute, i el juny Loon Lake, però fou capturat i morí a la presó de Stony Mountain (Manitoba).

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia al Dictionary of Canadian Biography Online
# Manta de sella

Una manta de sella és una peça de tela que es col·loca sota la sella d'un cavall, ja sigui una sella de tipus normal, una sella de salt o bé una sella de doma.

## Ús

La manta de sella es col·loca amb delicadesa, i davant de la creu del cavall. Cal assegurar-se de que no s'arrugui en el moment de posar la sella al damunt, fent-la lliscar la sella cap enrere quan es col·loca a la part superior.
S'utilitza principalment per protegir la pell de la sella de la suor del cavall, però també, en menor mesura, per evitar que la pell del cavall s'irriti i s'escalfi per la fricció de la cadira. Segons el model i el gruix de la manta de sella, també es pot utilitzar per amortir els moviments del genet i protegir l'esquena del cavall (mantes encoixinades, o amb amortidor integrat)

## Tipus de mantes de sella

Hi ha diverses formes de mantes de sella (de coixí, forma de selló, forma de llàgrima, etc.), destinades a disciplines específiques. Les mantes de sella es poden personalitzar (amb el nom del cavall, de l'escuderia, del propietari).
A les competicions d'equitació a França, la manta de sella és tradicional i obligatòriament blanca; això vol dir que s'ha de rentar després de cada ús per mantenir-la blanca

### Catifes berbers

Teixir catifes de sella de colors és una tradició per a les dones berbers rurals ; els socs dels pobles berbers són sovint una oportunitat per admirar catifes de sella molt belles. Aquest teixit sempre ha estat reservat a les dones, sobretot al Marroc i a Tunísia a Kairouan.

### Catifes d'Àsia Central

Un fragment de tela de muntar trobat en un kurgan a les muntanyes d'Altai pertanyia a Bash Adar i datava al voltant del 500 aC. J. c. ; presenta decoracions brodades i colors naturals anyil, roig, blanc i marró.

## Referències

* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». Llengua catalana. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». Llengua catalana. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». Llengua catalana. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ d'Equitation, Fédération Française. Guide Fédéral Galop® 2 (en francès). Fédération Française d'Equitation, 2013-03-01. .
* ↑ Deutsch, Julie. Débuter l'équitation (en francès). Editions Artemis, 2006. ISBN 978-2-84416-340-0. .
* ↑ FFE. Guide Fédéral Galop® 5 à 9 Tome 1 (en francès). Fédération Française d'Equitation, 2022-09-01. ISBN 979-10-95279-34-1. .
* ↑ Labat, Mathilde. Mathilde & Sligo - Cavalière ! (en francès). Larousse, 2022-05-25. ISBN 978-2-03-601712-2. .
* 1 2 Damgaard, Frédéric. Tapis et tissages: l'art des femmes berbères du Maroc (en francès). Eddif, 2008, p. 135-137. ISBN 978-9954-1-0252-7. .
* ↑ Revue tunisienne (en francès). Au Secrétariat général de l'Institut de Carthage, 1896. .
* ↑ Dauba, Jean-Louis. Les Tapis turkmènes (en francès). Editions Publibook, 2004. ISBN 978-2-7483-0496-1. .

## Enllaços externs

* Wesley, Erica D., McCullough, Elizabeth, et al. "Performance Evaluation of Western Saddle Pads." Evaluation of modern saddle pads by researchers at Kansas State University, published online at TheHorse.com, accessed April 11, 2007
# Othmar Schneider

Othmar Schneider (Lech, 27 d'agost de 1928 - Götzis, 25 de desembre de 2012) fou un esquiador alpí austríac que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Oslo, on va disputar dues proves del programa d'esquí alpí. Guanyà la medalla d'or en l'eslàlom i la de plata en el descens. Quatre anys més tard, als Jocs de Cortina d'Ampezzo, fou dotzè en l'eslàlom. A la fi d'aquells segons Jocs passà a competir com a professional.
Una vegada deixà l'esquí se centrà en el tir, esport en què guanyà 34 títols nacions, 17 d'individuals. També guanyà una medalla de bronze per equips al Campionat del Món de pistola lliure de 1974. El passat professional en esquí impedí que pogués disputar uns tercers Jocs Olímpics en aquest esport.

## Referències

* ↑ «Olympiasieger Othmar Schneider gestorben - Gemeinde - Vorarlberg Online». Vol.at, 21-12-2012. [Consulta: 25 desembre 2012].
* 1 2 3 «Olympedia – Othmar Schneider». [Consulta: 20 gener 2023].
# Vitalisme

El vitalisme descriu certs corrents filosòfics i científics nascuts al segle xix. En resum, és la creença que els “organismes vius són fonamentalment diferents dels no-vius o inorgànics perquè contenen algun element no-físic o són governats per diferents principis que els objectes i animats.”
El seu vessant filosòfic, que també rep el nom de "filosofia de la vida", es caracteritza per ser un corrent refractari als ideals de l'idealisme i el positivisme, arribant fins a posicions irracionalistes. Sorgit als últims anys del segle xix, alguns dels pensadors més destacats d'aquest corrent són Friedrich Wilhelm Nietzsche, Wilhelm Dilthey i Henri Bergson. Ortega y Gasset també defensava el "raciovitalisme", de connotacions similars.
En ciència, aquesta visió, també anomenada "neovitalisme", va ser un corrent que entenia que els processos biològics són irreductibles a partir de processos fisicoquímics. Va ser representat per Johannes Reinke Jakob von Uexküll, Hans Driesch i pels biòlegs John Burdon Sanderson Haldane, Edward Stuart Russell i Ludwig von Bertalanffy.

## La fi del vitalisme científic

Friedrich Wöhler anorreà la premissa bàsica del vitalisme científic quan el 1828 va sintetitzar la urea des de components inorgànics i escriví a Berzelius que “la bella hipòtesi del vitalisme havia estat substituïda per un fet lleig (un plat de cristalls d'urea)”.
Descobriments posteriors van continuar marginalitzant la necessitat d'una "força vital" que donés sentit als fenòmens químics. En concret, el químic i polític francès Marcellin Pierre Eugène Berthelot va sintetitzar molts compostos orgànics a partir de substàncies inorgàniques, desacreditant definitivament la teoria del vitalisme científic, que avui dia es considera més aviat protociència.

## Referències

* ↑ Bechtel, William; Williamson, Robert C.. «Vitalism». A: E. Craig. Routledge Encyclopedia of Philosophy. Routledge, 1998.
* ↑ «Vitalisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Vitalisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vitalism and Synthesis of Urea
* ↑ citat per Schummerr J, op cit
* ↑ The Real Death of Vitalism: Implications of the Wöhler Myth