OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ora (marca)

Ora (xinès: 欧拉, hp Oūlā; estilitzat en totes les majúscules) és una marca de cotxe elèctric de baterias establert el 2018 pel fabricant d'automòbils Great Wall Motor (GWM) xinès.
Segons GWM, Ora significa "open, reliable i alternative", alhora que fa homenatge a Leonhard Euler, un notable matemàtic suís el cognom del qual es tradueix fonèticament com "Oula" en xinès mandarí.

## Història

Great Wall Motors va anunciar la creació de la nova marca Ora, dedicada a una nova línia de cotxes elèctricss, el maig de 2018. En aquell moment, la marca es va llançar amb dos models inicials: el crossover iQ5 (més tard iQ) i city car R1 (més tard Black Cat). Les vendes de l'iQ van començar oficialment la marca l'agost de 2018. El tercer model Ora R2 (més tard White Cat) es va veure prèviament per primera vegada el juny de 2019, la producció comença oficialment el juliol de 2020.
La marca Ora va entrar a Europa, Tailàndia, Malàisia, Sud-àfrica i Austràlia a finals de 2022, Brasil el 2023 i Brunei el 8 de desembre de 2023. Ora es va presentar al Saló Internacional de l'Automòbil d'Indonèsia 2023 i està previst que es comercialitzi a Indonèsia el 2024.
Segons els informes, el nom dels vehicles de la sèrie "Cat" es basa en la famosa cita d'un Deng Xiaoping: "No importa si és un gat blanc o un gat negre; sempre que pugui atrapar ratolins, és un bon gat".

## Referències

* ↑ «NEW Brand 'ORA' Released by GWM-GWM News-GWM». Great Wall Motor, 05-09-2018. [Consulta: 13 setembre 2021].
* ↑ «Great Wall launches dedicated electric car brand ORA» (en anglès americà). electrive.com, 07-05-2018. [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ «Great Wall launches dedicated electric car brand ORA» (en anglès). [Consulta: 6 juliol 2020].
* ↑ «ORA iQ hits market, priced from RMB 89,800» (en anglès). [Consulta: 6 juliol 2020].
* ↑ «ORA R2 Is Another Mini EV From Great Wall Motor, Range Will Reach 223miles» (en anglès), 15-06-2019. [Consulta: 6 juliol 2020].
* ↑ Tate. «GWM ORA "White Cat" Goes on Chinese Market» (en anglès americà). China Car News, Reviews and More, 16-07-2020. [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ «Mobil Listrik Retro GWM Ora 03 Dijual 2024». avolta.id, 14-08-2023. [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «这台欧拉好猫，你说它像保时捷还是甲壳虫？ - 人人焦点». ppfocus.com. [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ «新车｜欧拉好猫今日上市 造型设计男女通吃，国产"小保时捷"吗？». auto.ifeng.com. [Consulta: 18 setembre 2021].
# Wang Chuanfu

Wang Chuanfu (xinès: 王传福; nascut el 8 d'abril de 1966) és un químic xinès, empresari multimilionari i fundador, president i CEO de BYD Company. Té una fortuna 22.400 milions dòlars el 2024. Wang va néixer al Comtat de Wuwei, província d'Anhui el 1966 en una família de grangers pobres. Mentre estava a l'institut el van cuidar el seu germà i la seva germana grans perquè els seus dos pares havien mort.

## Referències

* ↑ Gunther, Marc «Warren Buffett takes charge». Fortune After, 13-04-2009 [Consulta: 13 abril 2009].
# Sant Francesc de Borja (església de Betlem)

L'escultura de Sant Francesc de Borja és al costat dret de la porta principal de l'església de Betlem de Barcelona, i justament a l'altra banda hi ha la imatge de Sant Ignasi de Loiola, ambdues atribuïdes a l'escultor català Andreu Sala (1627-1700).

## Història

Francesc de Borja i d'Aragó (Gandia, 1510 - Roma, 1572) fou un religiós proclamat sant per l'església catòlica, essent el tercer general en l'orde jesuïta. Una de les seves intervencions vn ser la creació de la primera universitat de la Companyia de Jesús l'any 1547, a la seva localitat natal. Tenint constància des del principi dels treballs pastorals dels jesuïtes, ell va intentar ajudar a l'establiment d'aquests mentre era virrei de Catalunya i també quan va ser duc a Gandia, essent el primer contacte amb aquest grup.
Pels seus actes de bondat li van dedicar una escultura a la façana de l'església de Betlem.

## Descripció

És una escultura exempta en pedra, dempeus, datada el 1690. El sant porta sobre a la mà esquerra un llibre sagrat amb una calavera, i amb gest de misericòrdia aixeca el braç dret cap al cel. Va vestit amb l'hàbit de sacerdot i porta al cap l'aurèola sagrada. L'estàtua descansa sobre una lleixa decorada també amb figures geomètriques, i tota la composició és monòcroma. Als costats l'emmarquen dues columnes salomòniques amb el capitell d'ordre compost.

## Referències

* 1 2 Cirici i Pellicer, Alexandre. Barcelona pam a pam. 7a ed. Barcelona: Teide, 1971, p. 108-110 (Què cal saber, 8). ISBN 84-307-8187-0.
* ↑ Martín González, 1983, p. 332.
* ↑ Martí Bonet i Figuerola, 1993, p. 7-8.
* ↑ Burrieza Sánchez, 2012-2013.
* ↑ Martí Bonet i Figuerola, 1993, p. 42-44.
* ↑ Martí Bonet i Figuerola, 1993.

## Bibliografia

* Burrieza Sánchez, Javier «La expansión de la Compañía de Jesús en España bajo la mirada de Francisco de Borja». Borja. Revista de l’Institut Internacional d’Estudis Borgians, 4, 2012-2013, pàg. 301-340.
* Martí Bonet, Josep M; Figeruola, Pere-Jordi. Betlem. Quatre Segles a de Barcelona. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura, 1993.
* Martín González, Juan José. Escultura Barroca en España. 1600-1770. Cátedra S.A, 1983.
# Armènia durant l'edat mitjana

La història d'Armènia durant l'edat mitjana és un període de vuit segles en la història del país que comença amb la conquesta musulmana d'Armènia a mitjans del segle vii. Entre els esdeveniments més importants d'aquest període hi ha el ressorgiment del Regne d'Armènia sota els bagràtides i l'arribada dels turcs seljúcides a la regió. Durant aquest temps, una part dels armenis migraren a Cilícia per fugir de les invasions, mentre que els que romangueren a l'Armènia oriental veieren l'establiment de l'Armènia zacàrida com a vassalla del Regne de Geòrgia. Aquest període també fou testimoni de l'ascens de la dinastia reial d'Artsakh.
Els armenis fundaren un estat croat a Cilícia, el Regne Armeni de Cilícia, que fou l'últim estat armeni realment independent fins a l'establiment, segles més tard, de l'Armènia actual. L'arribada de l'Imperi Mongol a la regió, seguida per l'auge i la caiguda d'altres confederacions turcomongoles, marca un punt d'inflexió en la història dels armenis, definit per l'assentament d'un gran nombre de persones turcòfones a les seves terres. A la darreria de l'edat mitjana ja havien desaparegut els últims estats armenis, amb la integració de la meitat occidental de l'Armènia històrica a l'Imperi Otomà i la meitat oriental a l'Imperi Safàvida.

## Referències

* ↑ Ferrer i Mallol, M. T.; Coulon, D. L'expansió catalana a la Mediterrània a la baixa edat mitjana. Consell Superior d'Investigacions Científiques, 1999, p. IX. ISBN 9788400078409.
# René Mortiaux

René Mortiaux (1881 - ?) va ser un corredor de bobsleigh belga, que va competir a començaments del segle xx.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla de bronze en la prova de bobs a 4 formant equip amb Charles Mulder, Paul Van den Broeck, Victor Verschueren i Henri Willems.

## Referències

* ↑ «René Mortiaux Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 3 desembre 2017].
# Teatro Principal (Burgos)

El Teatro Principal és un teatre al Paseo del Espolón s/n de la ciutat de Burgos. Les obres van començar el 1843 sota la direcció de l'arquitecte Francisco de Angoitia Abasolo. Les obres es van interrompre unes vegades per manca de diners, i es fac inaugura finalment després de molt maldecaps el 1858. L'estil és una mostra academicista dominant en el regnat d'Isabel II d'Espanya, anomenada estil isabelí. Es va tancar «temporalment» en plena dictadura franquista el 28 d'agost de 1946. Després de mig segle d'inactivitat queia en ruïnes. Va reobrir les portes el 7 de juliol de 1997 després d'una intensiva campanya de restauració.

## Referències

* ↑ Arbaiza Blanco-Soler, Silvia. «Angoitia Abasolo, Francisco de» (en castellà). Real Academia de BBAA de San Fernando. [Consulta: 30 desembre 2024].
* 1 2 de la Iglesia, Gabriel. «El Teatro Principal: 25 años de su renacimiento» (en castellà). Burgos Connecta, 06-11-2022. [Consulta: 30 desembre 2024].
* ↑ Alberdi Elola, Luis. El Teatro Principal; o, Cien años de historia del teatro en Burgos (en castellà). Burgos: Batllia de Burgos, 1979, p. 284. ISBN 978-84-500-3439-4.
# Txahar

Els txahar (mongol Цахар tsahar) són un subgrup de la població dels mongols que parlen el dialecte txahar de l'idioma mongol i predominantment viuen al sud-est de Mongòlia Interior.
Els txahar eren originalment un dels territoris de Khublai Khan situats al voltant de Jingzhao (avui Xi'an). Es van desplaçar des de Xaanxi a la regió sud-est controlada per la dinastia Yuan del Nord amb seu a Mongòlia en el segle xv. El txahar va esdevenir un tumen dels sis tumen mongols sota Dayan Khan i van ser dirigits pels seus successors, convertint-se així en apanatge personal dels kans mongols. Oprimits per Altan Khan, els txahar, liderats per Darayisung Gödeng Khan, es van traslladar cap a l'est, cap al riu Liao a meitat del segle xvi. A principis del segle xvii Ligden Khan va fer una expedició cap a l'oest a causa de la pressió manxú Jin posteriors. Quan va morir a Gansu, de camí cap al Tibet, el seu fill Ejei es va rendir als manxús l'any 1635. La família reial txahar va mantenir relacions favorables amb la família imperial manxú fins Makata Gege, que era filla de Hong Taiji i es va casar amb el príncep txahar mongol, que va morir el 1663. Quan la rebel·lió dels tres feudataris va esclatar el 1673, el príncep txahar mongol es va rebel·lar contra la dinastia Qing. Aviat va ser aixafat i, com a resultat, els mongols txahar es van reorganitzar en vuit banderes i es van traslladar al voltant de Zhangjiakou. Els mongols txahar no pertanyien a una lliga, però van ser controlats directament per l'Emperador. Les autoritats Qing van reubicar part de la seva població des dels suburbis de Hohhot i Dolon Nor al riu Ili després de la caiguda del kanat de Jungària el 1758. Es van barrejar en gran part amb els dzungar i els torghut de la regió.
Quan la Mongòlia Exterior va declarar la seva independència el 1911 de la dinastia Qing, 100 llars sota l'ex vicegovernador Sumya va fugir de Xinjiang a través de les fronteres de Rússia a Mongòlia. Van ser reallotjats pels khalkha a l'oest de Kiakhta. Sumiya i el seu txahars van contribuir a la revolució de 1921. Se'ls coneix com a txahar del Selenge des que es van establir a aquesta població.
Moltes de les tropes xineses durant l'ocupació de Mongòlia el 1919 van ser mongols txahar, la qual cosa ha estat un motiu important d'animadversió entre els khalkha i els mongols interiors.

## Referències

* ↑ «ethnologue.com information». Arxivat de l'original el 2012-12-09. [Consulta: 9 desembre 2012].
* ↑ Yi Wang. Transforming Inner Mongolia Commerce, Migration, and Colonization on the Qing Frontier (en anglès). Rowman & Littlefield Publishers, 2021, p. 108. ISBN 9781538146088.
* ↑ Bulag, Uradyn Erden. Nationalism and Hybridity in Mongolia. illustrated. Clarendon Press, 1998, p. 139. ISBN 0198233574 [Consulta: 1r febrer 2014].
# Eric Hänni

Eric Hänni (Delémont, 19 de desembre de 1938 - 25 de desembre de 2024) va ser un judoka suís que va competir entre 1959 i 1974.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes lleuger del programa de judo. En el seu palmarès també destaquen una medalla de bronze al Campionat d'Europa de judo de 1964, set campionats nacionals i va disputar 12 campionats d'Europa i tres del món. A més de competir en judo també va actuar com a àrbitre, a nivell nacional (des del 1965), europeu (des del 1974) i mundial (des del 1985). El 1966 va començar a exercir d'entrenador.

## Referències

* ↑ «Judo. Décès d'Eric Hänni, vice-champion olympique en 1964» (en francès), 27-12-2024. [Consulta: 7 gener 2025].
* 1 2 Eric Hänni a Sports Reference (arxivat)
* ↑ Willkommen in Berns erster Kampfsportschule! Arxivat 2015-02-20 a Wayback Machine. nipponbern.ch
* ↑ Eric Haenni – Judoka. judoinside.com
# Úspenka (Tomsk)

Úspenka (en rus: Успенка) és un poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 201 tenia 299 habitants.
Fundada l'any 1901. El 1926, el poble constava de 116 llars, la població principal era bielorussa. Administrativament, era el centre del consell del poble Uspensky del districte de Zachulymsky del districte de Tomsk de la regió de Sibèria.

## Referències

* ↑ Дані перепису населення Росії 2002 року
* ↑ «Список населенных мест Сибирского края. Том 2. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1928». Arxivat de l'original el 2020-02-04. [Consulta: 21 febrer 2018].
# Trasamund

Trasamund (ca. 450-6 de maig 523) va ser rei dels vàndals de 496 a 523, va ser el quart governant del regne vàndal i, després que el seu avi Genseric, el que va regnar més temps entre els reis d'aquest regne. Trasamund va ser el tercer fill del quart fill de Genseric, Gento, i va ascendir al tron el 496 a la mort del seu germà Gundamund, a causa de ser el major dels descendents de Genseric, que havia fixat per llei aquest mecanisme successori.
Sota el seu lideratge, el Regne dels vàndals patí constants atacs de les poblacions veïnes que menyscabaren significativament la seva integritat territorial. Els atacs amazics varen causar la pèrdua de la major part dels territoris vàndals situats a Mauritània Sitifiense (l'actual Algèria). En els últims anys del seu regnat la important ciutat portuària de Leptis Magna, també va ser saquejada i destruïda pels amazics que independitzaren l'àrea de Tripolitana, posant de manifest l'extrema debilitat del regne, no obstant això va poder mantenir el control del nucli del reialme, Numídia, al voltant de la capital, Cartago.
En matèria religiosa, fou continuador de la política del seu germà d'afavorir l'arrianisme, però evitant les persecucions violentes que havia desenvolupat el seu oncle Huneric, això li va permetre mantenir bones relacions amb l'Imperi Romà d'Orient.
Va establir una aliança amb el Regne Ostrogot d'Itàlia, que es va concretar amb el seu matrimoni, l'any 500, amb Amalafrida, germana del rei Teodoric el Gran, que va arribar a Cartago, acompanyada de 1000 notables i 5000 soldats. El dot de la seva esposa va incloure la ciutat siciliana de Lilibèon i el seu districte, a l'extrem occidental de l'illa. L'aliança es va rompre cap a l'any 510, quan Trasamund va donar suport al rei visigot Gesaleic, fill il·legítim d'Alaric II, al qual Teodoric considerava usurpador dels drets del seu net Amalaric. Abandonat Gesaleic pels vàndals es reprengué l'aliança.
Trasamund va morir el 6 de maig de 523 i fou succeït pel seu cosí Hilderic, primogènit d'Huneric.

## Referències

* ↑ James, Edward. Europe's Barbarians, AD 200–600 (en anglès). Londres i Nova York: Routledge, 2014, p. 86-87. ISBN 978-0-58277-296-0.
* ↑ Salrach i Marés, Josep M.; Termes, Josep. Diccionari d'Història de Catalunya. Ed. 62, 1992, p. 500. ISBN 8429735216.
* ↑ Wolfram, Herwig. History of the Goths (en anglès). University of California Press, 1990, p. 300. ISBN 0520069838.

## Bibliografia

* Ludwig Schmidt, "I suebi, gli alani, e i vandali in Spagna. La dominazione vandalica in Africa 429-533", Storia del mondo medievale, vol. I, 1999, pp. 301-319
# Roberto Zandonella

Roberto Zandonella (Comelico Superiore, 14 d'abril de 1944) és un pilot de bob italià, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Grenoble, on va guanyar la medalla d'or en la prova de bobs a 4 del programa de bob. Formà equip amb Eugenio Monti, Luciano de Paolis i Mario Armano. Quatre anys més tard, als Jocs de Sapporo, fou vuitè en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i una de plata al Campionat del món de bob.

## Referències

* ↑ «Roberto Zandonella Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 6 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 9 febrer 2020].
# Robin Dixon

Robin Dixon (anglès: Robin Dixon, 3. Baron Glentoran) (Londres, 21 d'abril de 1935), 3r Baró de Glentoran CBE, és un pilot de bob i polític anglès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1960.
Estudià a l'Eton College i la Universitat de Grenoble. Un cop finalitzats els estudis serví als Grenadier Guards entre 1954 i 1966, incloent la participació a l'Emergència de Xipre.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on disputà les dues proves del programa de bob. Guanyà la medalla d'or en la prova del bobs a dos, formant equip amb Anthony Nash, mentre en el bobs a quatre finalitzà en dotzena posició. Quatre anys més tard, als Jocs de Grenoble, fou cinquè i vuitè en les mateixes proves. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i dues de bronze al Campionat del món de bob.
Un cop retirat de la pràctica esportiva va mantenir la seva relació amb l'esport: va ser president del jurat als Jocs Olímpics d'Hivern de 1976, i entre d'altres càrrecs ha estat president de l'Associació britànica de Bobsleigh des de 1987.
Dixon es va retirar de l'exèrcit el 1966 amb el rang de major per entrar a treballar a la Kodak com a relacions públiques. El 1971 es va incorporar a les empreses nord-irlandeses, Redland Tile i Brick Ltd, que va constituir en una filial de Redland plc, de la qual arribà a ser el director general. El 1983 va ser nomenat High Sheriff d'Antrim.
A la mort del seu pare, segon baró de Glentoran, el 1995, Dixon va heretar el títol. Lord Glentoran fou un dels 92 peers hereditaris que es mantenen a la Cambra dels Lords després de la House of Lords Act 1999, i ocupà la bancada Conservadora fins que es retirà l'1 de juny de 2018.

## Referències

* ↑ A SOLDIER DIED TODAY Arxivat 29 April 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Robin Dixon Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de setembre 2009. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ The Lord Glentoran CBE Arxivat 19 July 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. British Bobsleigh Association
* ↑ The Belfast Gazette: no. 4194. p. 1. 7 gener 1983.
* ↑ Parliament: Northern Ireland: One brief debate transfers Ulster back to its people The Independent, 1 December 1999
* ↑ «Lord Glentoran». UK Parliament.
# Rodney Soher

Rodney Ewart Soher (Brighton, 27 de novembre de 1893 - Londres, 25 de gener de 1983) va ser un pilot de bobsleigh britànic, que va competir a començaments del segle xx.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla de plata en la prova de bobs a 4 formant equip amb Thomas Arnold, Ralph Broome i Alexander Richardson.

## Referències

* ↑ «Rodney Soher Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2013. [Consulta: 3 desembre 2017].
# Ernesto Cardenal Martínez

Ernesto Cardenal Martínez (Granada, Nicaragua, 20 de gener de 1925 – Managua, 1 de març de 2020) va ser un clergue i teòleg catòlic, poeta i polític nicaragüenc conegut per la seva activitat respecte de la teologia de l'alliberament.
Nascut en una família acomodada de Granada, el seu cosí és el crític literari Pablo Antonio Cuadra. Estudià literatura a Managua i a Mèxic del 1942 al 1946, i a diverses ciutats d'Itàlia, Espanya, els Estats Units i Suïssa, del 1947 al 1950.
El 1950, quan va tornar a Nicaragua, va participar en la revolució d'abril contra la dictadura d'Anastasio Somoza García, que va fracassar. Després d'una profunda experiència mística que va tenir el 2 de juny de 1956, el maig de 1957 va ingressar a l'Abadia de Getsemaní a Kentucky (Estats Units) de l'Orde de la Trapa, on Thomas Merton era mestre de novicis. Allí, al cap d'un temps, va començar a tenir problemes de salut i, aconsellat per Merton, va abandonar el monestir el juliol de 1959; Merton li va suggerir que s'ordenés sacerdot i formés una petita comunitat contemplativa en algun lloc de Nicaragua.
Cardenal fou ordenat sacerdot el 1965 i es va instal·lar a les Illes Solentiname, al Llac Nicaragua, on va fundar una comunitat monàstica contemplativa-social i utòpica. Mentre era allà va escriure El Evangelio de Solentiname, llibre emmarcat dins del pensament de la teologia de l'alliberament. Va militar activament amb els sandinistes en la revolució contra la dictadura d'Anastasio Somoza Debayle, fill de l'anterior.
El 1979, després del triomf de la Revolució sandinista, fou nomenat ministre de cultura, càrrec que va ocupar fins al 1987, que es va haver de tancar el ministeri per raons econòmiques. Va patir les crítiques del Papa Joan Pau II quan aquest va visitar Nicaragua el 1983, i el requeriment que regularitzés el seu ministeri eclesiàstic.
Cardenal va abandonar el FSLN el 1994 en desacord amb la direcció autoritària del president Daniel Ortega, tot i que seguia mantenint conviccions d'esquerres.
Va ser membre del comitè de direcció de la cadena de televisió veneçolana Telesur.

## Premis i reconeixements

* Va guanyar el Premi de la Pau del Comerç Llibreter Alemany.
* 2009: Premi iberoamericà de poesia Pablo Neruda.
* 2012: 21è Premi Reina Sofia de poesia iberoamericana.

## Referències

* ↑ Cardenal, Ernesto. Vida perdida. 1. ed. Barcelona: Seix Barral, 1999, pp. 88-92. ISBN 84-322-0832-9.
* ↑ Cardenal, Ernesto. Vida perdida. 1. ed. Barcelona: Seix Barral, 1999, p. 212-217. ISBN 84-322-0832-9.
* ↑ «Premio Iberoamericano de Poesía Pablo Neruda» (en castellà). Consejo Nacional de Cultura y las Artes - Gobierno de Chile. [Consulta: 3 maig 2012].
* ↑ «Ernesto Cardenal, premi Reina Sofia de poesia». El Periódico de Catalunya, 03-05-2012. [Consulta: 3 maig 2012].

## Vegeu també

* Literatura llatinoamericana

## Enllaços externs

* L'obra d'Ernesto Cardenal (anglès)
* Article del bisbe de Gibraltar publicat a The Times (anglès) Arxivat 2011-06-22 a Wayback Machine.
* Extractes del documental "Solentiname" realitzat el 2007 per Modesto López (castellà)
# Loch Leven

El Lloch Leven (en (gaèlic escocès Loch Liobhann tot i que en el gaèlic local la pronunciació és Lee' oon ) és un (loch) d'aigua dolça a la regió escocesa de Tayside (56° 13′ N, 3° 27′ O﻿ / ﻿56.217°N,3.450°O﻿ / 56.217; -3.450). De forma circular, té un diàmetre de prop de 16 km i una superfície de 14 km². Rep les aigües del riu Leven. Conté set illes, sent les de major grandària l'illa Sant Serfs i l'illa del Castell. Aquesta última deu el seu nom al fet que s'hi troba el castell de Leven on l'any 1567 va estar presonera María Estuardo, reina d'Escòcia, sent obligada pels aristòcrates escocesos a abdicar.
Existeix un altre llac amb el mateix nom a la costa Oest d'Escòcia, a la regió d'Argyll.
Aquest llac és Reserva Natural Nacional des de 1964 i és gestionat pel Patrimoni Cultural d'Escòcia (Scottish Natural Heritage) ampliant la seva extensió fins a la Vane Farm que manté la Reial Societat per a la Protecció de les Aus (Royal Society for the Protection of Birds).

## Referències

* ↑ Map of Alba, Roy Pederson, 26 Glenburn Drive, Inverness (1985)
* ↑ A Pronouncing Dictionary of Scottish Gaelic by Henry Cyril Dieckhoff, Gairm Publications, 29 Waterloo Street, Glasgow G2 6BZ (1992)
# Malcolm II d'Escòcia

Malcolm II d'Escòcia (gaèlic escocès: Máel Coluim mac Cináeda, 980 - 25 de novembre de 1034) fou rei d'Escòcia, fill de Kenneth II. Va acabar amb la situació d'anarquia que hi havia a la mort de Kenneth III i va vèncer els angles el 1018 a Carnham, de manera que aconseguí l'ocupació definitiva dels Lothians, malgrat la desfeta del 1006. Aconseguí estendre les fronteres del regne al Forth i al Clyde, amb la qual cosa el país prengué la fesomia actual.
Endemés, a la mort d'Owain el Calb, rei de Strathclyde, hi posà al tron el seu fill David, de manera que el col·locà definitivament sota la corona escocesa, i pactà amb els anglesos un mutu reconeixement definitiu de les fronteres. Nogensmenys, el 1020 concedí al comte viking Thorfinn el títol de comte de Caithness i Sutherland. Finalment, el 1034 incorporaria definitivament el Regne de Strathclyde com a satèl·lit; però perquè l'heretés el seu net Duncan, i així unifiqués el seu regne heterogeni, va matar el seu nebot, que n'era l'hereu legítim, cosa que a la llarga seria funesta per als interessos del regne.