OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fúlad-Sutun

Abu Mansur Fulad Sutun (+ 1062) fou emir buwàyhida de Fars, governant del 1048 al 1051/1052 i del 1053/1054 al 1056 i en lluita del 1056 a la seva mort. Era fill d'Abu Kalidjar (era un dels almenys 9 fills, però no el gran).
A la mort d'Abu Kalidjar el 1048, el seu fill gran Abu Nasr Khusraw Firuz el va succeir a l'Iraq amb el títol d'al-Màlik ar-Rahim. Abu Mansur Fulad Sutun es va revoltar i es va apoderar de Fars i per un moment del Kirman, si bé aquest en la pràctica fou ocupat per la branca seljúcida de Kirman des de 1048/1049, a la que la va entregar el governador local. Malik al-Rahim va envair Fars i va ocupar Shiraz però degut a l'enfrontament entre les seves tropes turques i les daylamites el van forçar a retirar-se, quedant en mans del seu germà. El 1051 o 1052 al-Malik al-Rahim va retornar al Fars i aquesta vegada va derrotar a Fulad Sutun i durant almenys un any Fars va quedar en poder de l'amir al-umara de l'Iraq. El govern fou concedit a un tercer germà de nom Abu Sad, però per compte d'al-Malik al-Rahim. Fulad Sutun va demanar el suport del sultà seljúcida Toghrul Beg i va poder recuperar Shiraz el 1053 o 1054, reconeixent com a sobirà a Toghrul Beg el nom del qual fou llegit en primer lloc a la khutba, en lloc del d'al-Malik al-Rahim.
El desembre de 1055 el califa abbàssida, el seu visir, i al-Malik al-Rahim, van haver d'acceptar l'entrada de Toghrul Beg a Bagdad i el 15 de desembre de 1055 es va fer la khutba en nom seu. Toghrul va fer entrada solemne el dia 18 de desembre però les seves tropes ghuzz (oghuz) aviat es van enfrontar a la població; Toghrul va acusar al-Malik al-Rahim dels disturbis i pillatges que van seguir, i el va fer detenir el 23 de desembre i el va enviar presoner a Rayy (on va morir el 1058). Això va liquidar la dinastia buwàyhida a l'Iraq però Fulad Sutun va poder conservar el poder al Fars fins al 1056 com a vassall seljúcida. Aquestos deu anys foren un seguit de lluites amb alguns dels seus germans. El 1056 el país fou envaït pels kurds shabankara dirigits per Fadluwayh, i Fulad Sutun va morir en combat contra els kurds el 1062.

## Referències

* Busse, Heribert. Iran Under the Buyids. The Cambridge History of Iran, Volume 4: From the Arab Invasion to the Saljuqs. Ed. R. N. Frye. Cambridge, United Kingdom: Cambridge University Press, 1975. ISBN 0-521-20093-8
# Acisclo Fernández Vallín y Bustillo

Acisclo Fernández Vallín Bustillo (Gijón, 17 de novembre de 1825 - Madrid, 25 de maig de 1896) va ser un científic i catedràtic asturià, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

Era fill d'Alonso Fernández Vallín, professor del Reial Institut Asturià, i María Suárez Bustillo. Estudià càlcul i nàutica al Reial Institut Asturià, passant després a la Universitat d'Oviedo, on es va doctorar en Ciències. Va ser, de 1847 a 1850, catedràtic de l'Institut de Segon Ensenyament de Valladolid, d'on va passar, exercint la mateixa càtedra, a l'Institut Cardenal Cisneros de Madrid, del que en va ser director durant molts anys. Casat amb Laureana González Soubrié, del seu matrimoni no va tenir descendència.
Va pertànyer a les Reials Acadèmies de la Historia i de Ciències Exactes, Físiques i Naturals. D'aquesta última en fou escollit acadèmic numerari en 1880, però no en va prendre possessió fins a 1894 amb el discurs Cultura científica de España en el siglo XVI.
Va ser Conseller d'Instrucció Pública i va formar part de la Junta Superior d'Ensenyament i de la d'Estadística. Va tenir una actuació de gran ressonància internacional en sortir en defensa de les realitats espanyoles, refutando els errors que en matèria d'ensenyament contenia el gran mapa mural de M. Mornier, en l'Exposició Universal de París de 1867.
Va ser president del Centre Asturià de Madrid. A les seves gestions en el Consell Superior d'Instrucció es deu la creació i dotació de moltes escoles del país, com la d'Arts i Oficis de Gijón, llavors annexa a l'Institut. Va contribuir al fet que se li erigís una estàtua a Jovellanos a Gijón. A la seva mort va deixar un llegat per a la fundació i sosteniment d'un asil-col·legi per a nenes òrfenes denominat Santa Laureana, a Somió, a la rodalia de Gijón.

## Obres

Va publicar, entre altres obres, La Educación popular en España, així com diversos dedicats a l'ensenyament de les matemàtiques. Com a historiador, va escriure Cultura científica en España en el siglo XVI. La seva Geografía, Matemática o Elementos de Cosmografía fou durant molts anys llibre de text en escoles especials civils i militars.

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2017-08-02 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Acisclo Fernández Vallín Arxivat 2014-09-22 a Wayback Machine. a asturianosilustres

## Enllaços externs

* Acisclo Fernández Vallín Arxivat 2016-04-25 a Wayback Machine. a historiamatematica.org
# Marxa Rasos de Peguera - Manresa

La Marxa Rasos de Peguera - Manresa és una caminada de resistència no competitiva organitzada pel Centre Excursionista de la Comarca de Bages (CECB), que forma part del Circuit Català de Caminades de Resistència (CCCR) del Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC).
La 'Marxa de Rasos de Peguera - Manresa' és un trail no circular que comença al Xalet Refugi de Rasos de Peguera, i acaba a Manresa. Té una distància aproximada de 82 quilòmetres, un desnivell positiu de 1.207 metres i un desnivell acumulat de 3.989 metres. El recorregut va dels Rasos de Peguera cap a Montmajor, passant pel Pi de les Tres Branques, de Berga a Sant Llorenç de Morunys, vora la Mina, l'obaga dels Tossals, Taravil, i santuari de Correà. De Montmajor fins a Serrateix per la riera de Navel. De Serrateix a Callús, baixant per la riera de Sant Cugat. I de Callús fins a la zona esportiva del Congost de Manresa, passant pel peu del Collbaix.

## Referències

* ↑ «La 30 Marxa Rasos de Peguera-Manresa reprèn el Circuit Català de Caminades de Resistència La prova proposava un recorregut de 82 quilòmetres i un desnivell acumulat de quasi 4.000 metres». Nació Digital, 12-09-2022 [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «El CECB convoca la Marxa Rasos-Manresa amb una ruta de 82 km». Regió7, 25·09·2019 [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «31a Marxa Rasos de Peguera – Manresa». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC). [Consulta: 25 febrer 2023].
# Pablo Cavestany de Anduaga

Pablo Cavestany de Anduaga (Madrid, 1886 - Barcelona, febrer de 1965) fou un enginyer i acadèmic espanyol. Era fill de l'acadèmic Juan Antonio Cavestany y González Nandín i de Margarita Anduaga Cabrero, així com germà gran del polític falangista Rafael Cavestany de Anduaga. Es va casar amb Mercedes Sagnier y Costa i van tenir set fills. Llicenciat en enginyeria, fou Enginyer en Cap del Districte Minaire de Catalunya i director general de RENFE a Barcelona. Interessat per les lletres, ja el 1908 va guanyar la flor natural als Jocs Florals de l'Ateneu de Sevilla.
Establert a Barcelona, fou cavaller del Reial Cos de la Noblesa de Catalunya i cavaller mestrant de la Reial Mestrança de Cavalleria de Saragossa. El 1946 ingressà a l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona i el 1952 fou guardonat amb la gran creu de l'Orde del Mèrit Civil. Va morir el febrer de 1965 i és sebollit al cementiri del Sud-oest.

## Obres

* Breve reseña de los principales académicos de la Real de Buenas Letras que escribieron obras literarias en lengua castellana, Butlletí de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, 1953: Vol.: 25

## Referències

* ↑ Entierro de Don Pablo Cavestany de Anduaga, La Vanguardia, 16 de febrer de 1965
* ↑ Pablo Cavestany Anduaga a geneanet.org
* ↑ Sevilla. De nuestro servicio particular, ABC, 6 de juny de 1908
* ↑ Dos románticas pioneras y un mentor romántico, en Madrid Arxivat 2018-10-31 a Wayback Machine., Ernesto Fernández-Xesta y Vázquez p. 196-197
* ↑ Grandes Cruces del Mérito Civil, ABC, 18 de juliol de 1952
# Espinosa

«Espinosa» té aquests significats:
* Toponímia:
** Espinosa (Toses), veïnat al municipi de Toses
** Espinosa de Bricia, nucli al municipi càntabre de Valderredible
** Espinosa de los Caballeros, municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Espinosa del Camino, municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Espinosa de Cerrato, municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Espinosa de Cervera, municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Espinosa de Henares, municipi de la província de Guadalajara a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa
** Espinosa de los Monteros, municipi de la província de Burgos, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Espinosa de Villagonzalo, municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Monts de l'Espinosa, serra meridional del Massís central i comarca occitana de la subregió del Baix Llenguadoc, regió del Llenguadoc
* Biografies:
** Albert Espinosa i Puig
Albert Espinosa i Puig (Barcelona, 5 de novembre de 1973), enginyer industrial de formació, és guionista de teatre, cinema i televisió, actor de teatre i director de teatre i cinema català.
# Scinax cardosoi

Scinax cardosoi és una espècie de granota de la família dels hílids endèmica del Brasil. Aquesta espècie és coneguda des dels voltants de la zona (Teresópolis) en l'estat de Rio de Janeiro, i de Serra da Mantiqueira i Serra do Mar a Rio de Janeiro, i la regió de Domingos Martins, en l'estat d'Espirito Santo, Brasil. El mapa de distribució es basa en el supòsit que es troba a les zones entre els llocs coneguts. Habita entre 700-1.200m snm. Es tracta d'una espècie terrestre i d'aigua dolça. El seu hàbitat natural inclouen boscos tropicals o subtropicals secs i a baixa altitud, montans secs i rius. Està amenaçada d'extinció per la destrucció del seu hàbitat natural. L'àrea de distribució coneguda d'aquesta espècie es troba restringida a les àrees protegides, de manera que la principal amenaça és el foc, encara que hi ha algun assentament humà il·legal també en els parcs. És molt probable que es trobi fora d'aquestes àrees i, per tant, es veurà amenaçada a nivell local per l'agricultura i la desforestació. Els llocs coneguts de l'espècie són totalment dins unes poques àrees protegides, però l'espècie es troba clarament fora de les àrees protegides, així. La conservació i manteniment del seu hàbitat són essencials. Es necessita més investigació sobre l'extensió de la seva presència, les exigències ecològiques i estat de la població de l'espècie, en particular, per determinar si es produeix fora de la seva àrea de distribució coneguda.

## Referències

* ↑ Sergio Potsch de Carvalho-e-Silva; Ulisses Caramaschi. Scinax cardosoi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 31-08-2014.
# Botiga Teules Tuyarro

La Botiga Teules Tuyarro és una obra de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació típica de l'època, que segueix els criteris de composició generals, cal remarcar els guardapols que emmarquen les obertures de la façana i els elements de decoració modernista com són el cartell de ferro forjat de "Teules Tuyarro" i les vidrieres de l'aparador, també el cartell de la botiga.
L'interior de la botiga es manté amb les estantaries i calaixos de fusta originals que es disposen en les parets laterals. Al fons, a la paret central, emmarcada en una mena de fornícula hi ha una Immaculada concepció. A la part de darrere de la botiga hi ha l'obrador, avui actualitzat i reformat però conserva les característiques de l'època. A la botiga hi ha la un dibuix antic que el reprodueix. També es conserva la caixa enregistradora de l'època i fotografies, cartells i diplomes. Els taulells i les naveres són nous però mantenen l'estil modernista, folrats de fusta.

## Història

L'antic carrer Vall és ara el Pare Rodés

## Referències

* 1 2 3 «Botiga Teules Tuyarro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 juny 2018].
# Gneu Neri

Gneu Neri (en llatí Cnaeus Nerius) va ser un destacat romà de la tribu Papínia.
Era qüestor l'any 49 aC i d'aquest càrrec es conserven algunes monedes amb la representació del temple de Saturn on es guardava el tresor. Després va acusar Publi Sesti de suborn l'any 56 aC, segons diu Ciceró.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1170?rgn=full+text;view=image;q1=NeriusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1160. ]
# Pablo Mata Vigil

Pablo Mata Vigil (Gijón, 6 de maig de 1785 - 12 de març de 1852) fou un jurista i polític asturià, rector de la Universitat d'Oviedo i ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

El 1807 es va llicenciar en Dret i Cànons a la Universitat d'Oviedo. El 1809 començà a exercir com a advocat a aquesta ciutat, on també va fer d'advocat de pobres. En plena guerra del francès, un cop aprovada la Constitució espanyola de 1812 fou escollit alcalde constitucional d'Oviedo, càrrec que ocupà fins a 1814, i el 1817 fou nomenat professor d'història i elements de dret espanyol a la Universitat d'Oviedo.
Va ser rector de la Universitat d'Oviedo de 1835 a 1838 i de 1845 a 1851. També fou Magistrat del Tribunal Suprem de Guerra i Marina. Fou elegit diputat per Oviedo a les Corts de 1836, 1837, 1839, 1840 i 1846. Va exercir com a Ministre de Gràcia i Justícia d'octubre a desembre de 1837 en el gabinet d'Eusebio de Bardaxí y de Azara. El 1843 fou escollit senador per Oviedo, i des de 1849 fou senador vitalici.

## Obres

* Discurso en la distribución de premios universitarios en 1848
* Manifestación en la sentencia del general D. Diego de León

## Referències

* ↑ Pablo Mata Vigil a l'Enciclopedia de Oviedo
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Pablo Mata Vigil a xtec.es
* ↑ Fitxa del Senat
# Premi Feroz a la millor actriu protagonista

El Premi Feroz a la millor actriu protagonista és un premi cinematogràfic que s'entrega anualment, des del 2014, com a part dels Premis Feroz, creats per l'Associació d'Informadors Cinematogràfics d'Espanya.

## Guanyadores i nominades

| Edició | Any | Guanyadora | Obra | Nominades |
| I | 2014 | Marián Álvarez | La herida | Aura Garrido - Stockholm Inma Cuesta - 3 bodas de más Nora Navas - Tots volem el millor per a ella Candela Peña - Ayer no termina nunca Belén Rueda - Ismael |
| II | 2015 | Bárbara Lennie (1) | Magical Girl | Elena Anaya - Todos están muertos Carmina Barrios - Carmina y amén Ingrid García-Jonsson - Hermosa juventud Natalia Tena - 10.000 km |
| III | 2016 | Inma Cuesta | La novia | Penélope Cruz - Ma ma Irene Escolar - Un otoño sin Berlín Natalia de Molina - Techo y comida Nora Navas - La adopción |
| IV | 2017 | Bárbara Lennie (2) | María (y los demás) | Anna Castillo - El olivo Carmen Machi - La puerta abierta Emma Suárez - Julieta Adriana Ugarte - Julieta |
| V | 2018 | Nathalie Poza | No sé decir adiós | Marian Álvarez - Morir Laia Artigas - Estiu 1993 Sandra Escacena - Verónica Núria Prims - Incerta glòria Maribel Verdú - Abracadabra |
| VI | 2019 | Eva Llorach | Quién te cantará | Penélope Cruz - Todos lo saben Lola Dueñas - Viaje al cuarto de una madre Alexandra Jiménez - Las distancias Bárbara Lennie - Petra |
| VII | 2020 | Belén Cuesta | La trinchera infinita | Pilar Castro - Ventajas de viajar en tren Greta Fernández - La hija de un ladrón Marta Nieto - Madre María Rodríguez Soto - Los días que vendrán |
| VIII | 2021 | Patricia López Arnaiz | Ane | Candela Peña - La boda de Rosa Kiti Mánver - El inconveniente Andrea Fandos - Las niñas Amaia Aberasturi - Akelarre |
| IX | 2022 | Petra Martínez | La vida era eso (María) | Blanca Portillo - Maixabel (Maixabel Lasa) Tamara Casellas - Ama (Pepa) Penélope Cruz - Madres paralelas (Janis Martínez Moreno ) Marta Nieto - Tres (C.) |
| X | 2023 | Laia Costa | Cinco lobitos (Amaia) | Anna Castillo - Girasoles silvestres (Julia) Laura Galán - Cerdita (Sara) Marina Foïs - As bestas (Olga Denis) Carla Quílez - La maternal (Carla) |
| XI | 2024 | Malena Alterio | Que nadie duerma ('Lucía)' | Laia Costa - Un amor (Nat) Kiti Mánver - Mamacruz (Mari Cruz) María Vázquez - Matria (Ramona Iglesias) Carolina Yuste - Saben aquell (Conchita Alcaide) |

## Referències

* ↑ http://www.ecartelera.com/noticias/16625/lista-ganadores-premios-feroz-2014/
* ↑ http://feroz.es/nominados-a-los-premios-feroz-2015/ Arxivat 2014-12-17 at Archive.is
* ↑ «Lista de nominados a los Premios Feroz 2016» (en castellà), 09-12-2015. [Consulta: 10 desembre 2015].
* ↑ «'El hombre de las mil caras lidera los Feroz» (en castellà), 01-12-2016. [Consulta: 1r desembre 2016].
* ↑ Premios Feroz 2021: 'Las niñas' y 'Antidisturbios' son justos triunfadores pero 'Veneno' merecía algo más, espinof.com
# Monarca del paradís oriental

El monarca del paradís oriental (Terpsiphone affinis) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, manglars i conreus des de l'est de Nepal i nord-est de l'Índia fins a la Xina meridional, Indoxina, la Península Malaia i les illes Grans de la Sonda.

## Taxonomia

Antany es considerava que les diferents subespècies de Terpsiphone affinis eren part de Terpsiphone paradisi, però han estat considerades una espècie diferent arran estudis recents.

## Referències

* ↑ «Monarca del paradís oriental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
* ↑ P-H Fabre, M Irestedt, J Fjeldså, R Bristol, JJ Groombridge, M Irham & KA Jønsson. 2012. Dynamic colonization exchanges between continents and islands drive diversification in paradise-flycatchers (Terpsiphone, Monarchidae). Journal of Biogeography 39: 1900–1918.
# Menàlcides

Menàlcides o Menàlcidas (Menalcidas, Μενυλκίδας) fou un aventurer espartà que en circumstàncies que no aclareix Polibi, va aprofitar la guerra entre Egipte i Antíoc IV Epífanes (171 aC-168 aC) en benefici propi i a expenses dels Ptolemeus. Fou empresonat per Ptolemeu VI Filomètor i Ptolemeu VIII Evergetes II Fiscó però alliberat el 168 aC a petició de Gai Popil·li Lenat, enviat amb l'orde pels selèucides d'evacuar territori egipci.
El 150 aC era general de la Lliga Aquea i per un suborn de deu talents va portar a la Lliga a ajudar a Oropos contra Atenes. Per la meitat dels diners va aconseguir el suport de Cal·lícrates de Leòntion, però Oropos no va rebre una ajuda efectiva; Menàlcides no obstant va cobrar la quantitat convinguda i va eludir el pagament a Cal·lícrates. Aquest el va acusar de voler entregar Esparta a Roma en lloc de a la Lliga, però Menàlcides es va escapar del perill per la protecció de Dieu, al que va subornar amb tres talents.
El 149 aC va anar a Roma, on va donar suport, contra els plans de Dieu, a la causa dels exiliats lacedemonis.
Mentre la guerra entre aqueus i espartans estava suspesa per ordre de Quint Cecili Metel; llavors va convèncer el govern d'Esparta de trencar la treva, i va ocupar i saquejar la ciutat aquea d'Iasos, a la frontera amb Lacònia. Aviat els espartans se'n van penedir i van acusar Menàlcides, que desesperat, es va suïcidar amb verí.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Menalcidas». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 28 juny 2024].
# Bramfelder See

El Bramfelder See és un llac al barri de Steilshoop al nord de la ciutat d'Hamburg.
S'alimenta de petits fonts locals i de l'aigua de pluja dels voltants. Desguassa via el Seebek, que en confluir amb l'Osterbek vessa a l'Alster. D'est a oest s'estén sobre un 1,2 km, de nord al sud té una amplada variant de 100 a 400 metres. S'hi troben quatre illes, el més llarg és una reserva natural on una colònia de bernats pescaires va instal·lar-se. Forma la frontera meridional del cementiri d'Ohsldorf.
Un sender que circumda tot el llac condueix a dos llocs de lleure: el jardí de joc per a nens més llarg de la ciutat. Una associació administra la pesca esportiva.
A l'hivern 2010, probablement al 10 o 11 de gener, uns criminals desconeguts van forçar la resclosa i gairebé buidar tota l'aigua sota el llac gelat. Això va ser una catàstrofe ecològica, car quasi tots els peixos i insectes rars que hivernen al llac van morir. Va haver-se d'esperar el desglaç per a poder evacuar tots els peixos morts i a poc a poc tornar a omplir el llac.

## Referències

* ↑ Unbekannte lassen den Bramfelder See leerlaufen (Desconeguts van buidar el Bramfelder See), Claudia Seewieg a l'Hamburger Abendblatt, 19 de gener de 2010
* ↑ Leergelaufener Bramfelder See wird im Frühljar saniert, (El Llac de Bramfeld es sanejarà a la primavera) a Hamburger Abendblatt, 19 de febrer 2010
# Roger Godement

Roger Godement (Le Havre, 1 d'octubre de 1921 - Villejuif, 21 de juliol de 2016) va ser un matemàtic francès.

## Vida i obra

Godement va viure a la seva vila natal de Le Havre, on el seu pare era empleat del port, fins als dinou anys. El 1940 va ingressar a l'École Normale Supérieure de París, en la qual es va doctorar el 1946 amb una tesi dirigida per Henri Cartan. A continuació va ser professor de la universitat de Nancy fins al 1955, quan va passar a ser-ho de la universitat de París. Va romandre a París fins a la seva jubilació el 1990, amb l'excepció d'un curs com visitant a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton (1969-70).
Godement va ser membre actiu de N. Bourbaki i, de fet, va ser l'únic membre de les primeres generacions de "bourbakistes" que va estar present a la col·locació de la placa commemorativa de la seva creació a Besse-en-Chandesse el 2003. Va ser un professor distingit, autor de nombrosos llibres de text per a estudiants de matemàtiques. Els seus quatre volums d'anàlisi matemàtica són una obra mestra de rigor i claredat. Les seves recerques es van centrar principalment en els grups topològics, l'anàlisi harmònica i la teoria dels feixos. Com a professor creia fermament que l'estudi de les ciències havia de formar l'esperit crític.
Profundament antimilitarista, es va negar a participar en alguna conferència pel seu finançament parcial per part d'organitzacions militars.

## Referències

* ↑ Houzel, 2004, p. 53.
* ↑ Houzel, 2004, p. 54.
* ↑ Fourez, 2008, p. 116.
* ↑ Godement, 1994, p. 3 i ss.
* ↑ Jacquier i Nicolas, 1994, p. 3-8.

## Bibliografia

* Fourez, Gérard. Cómo se elabora el conocimiento (en castellà). Narcea, 2008. ISBN 978-84-227-1572-1.
* Godement, R. «Science et Défense: Une brève histoire du sujet» (en francès). La Gazette des mathématiciens, Num. 61, 1994, pàg. 3-60. ISSN: 0224-8999.
* Houzel, Christian «Le rôle de Bourbaki dans les mathématiques du vingtième siècle» (en francès). La Gazette des mathématiciens, Num. 100, 2004, pàg. 53-63. ISSN: 0224-8999.
* Jacquier, B.; Nicolas, J.L. «Entretien avec M. Carayol et R. Godement» (en francès). La Gazette des mathématiciens, Num. 60, 1994, pàg. 3-8. ISSN: 0224-8999.

## Videografia

* L'obra de Roger Godement (orig.The work of Roger Godement). Dir: Jacquet, Hervé. Prod: Institut des Hautes Études Scientifiques- 2018. 59 minuts. (en anglès). [Consulta: 8 març 2022]

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Roger Godement» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Le site de Roger Godement» (en francès). Roger Godement. [Consulta: 8 març 2023].
* Mehl, Serge. «GODEMENT Roger, français, 1921-2016» (en francès). ChronoMath. [Consulta: 8 març 2023].
* «Décès de Roger Godement» (en francès). Société mathématique de France, 2016. [Consulta: 8 març 2023].
* «Roger Godement, mathématicien objecteur de conScience» (en francès). Piéces et Main d'Oeuvre, 2003. [Consulta: 8 març 2023].