OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Falles d'Alós

Les Falles d'Alós és una festa que se celebrava durant la revetlla de Sant Pere a Alós (Pallars Sobirà), actualment des de la seva recuperació l'any 2014 se celebra el 1r dissabte de juliol.
És una festa de culte al foc en la que es baixen per la muntanya troncs encesos fins al centre del poble. La primera referència escrita sobre les falles a Alós la trobem en una crònica de Violant i Simorra a los "Anales del Instituto de Lingüística" de la Universidad Nacional de Cuyo. Instituto de Lingüística als anys 40.
El 2015 la UNESCO va declarar les falles com a patrimoni immaterial de la Humanitat.

## Preparació

La gent d'Alós i tots aquells que volen participar van al bosc a fer les falles el dissabte de setmana santa. Es tallen, es pelen i s'asclen. finament es deixen plantades al faro per que l'aire les assequi.

## Encesa i baixada

A les 10 de la nit les campanes repiquen i el nen del poble més gran encén la foguera de la plaça, aquest és el senyal que veuen els fallaires des de dalt de la muntanya. En veure-ho encenen el faro, les falles i comencen el descens de la muntanya fins al poble amb la falla encesa carregada a l'espatlla. Aquesta és la que il·lumina el camí. Tot el descens es pot veure des del mateix poble on s´hi veu una serp de foc.

## L'arribada dels fallaires

La gent els espera als carrers. Els fallaires entren al poble tot creuant el barranc de Sant Pere i passen per davant del petit santuari de Sant Pere. Tot seguit enfilen pels carrers del poble fins a la plaça de l'església tot passant per davant de totes les cases habitades del poble, també on hi ha hagut un naixement o alguns defunció de gent del poble. A l'arribada a la plaça es realitza la quitllada de falles en dos grups, aquesta es fa a toc del pandero i per cada toc una falla es quitllada al terra. Seguidament comença el ball de falles per part dels fallaires amb la falla al coll i al voltant de la foguera. Aquest ball permet, al finalitzar, llençar la falla a la foguera. Tot seguit al voltant de la foguera s'hi realitzen 3 balls més que són la Bolangera, el Ball pla de la Cistelleta i l'Esquerrana d'Alós.La festa continua amb un ball tradicional i festa fins altes hores de la nit.

## Referències

* ↑ «Falles d’Alós». turismevallsdaneu.com, 13-10-2021. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ Riart Arnalot, Oriol; Jordà Ruiz, Sebastià «Catalogació de les falles al Pirineu: descripció dels processos i elements fallaires». Revista d'etnologia de Catalunya, 38, 2012, pàg. 162–173. ISSN: 1132-6581.
* ↑ Matas, Rosa. «Las Fallas del Pirineo, patrimonio de la Humanidad» (en castellà). La Vanguardia, 01-12-2015. [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ Digital, Pallars. «Calendari de les baixades de falles al Pallars 2024». pallarsdigital.cat. [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ Riart i Arnalort, Oriol «Les falles d’Isil.». Trobades Culturals Pirinenques, 2014, pàg. 33-40..
# Kekova

Kekova, també anomenada Caravola (grec⁣: Dolichiste), és una petita illa turca prop de Demre (Demre és la ciutat lícia de Mira) districte de la província d'Antalya que està al davant dels pobles de Kaleköy (antiga Simena) i Üçağız (antiga Teimioussa). Kekova té una superfície de 4,5 km² i està deshabitada.

## Illa

Després de l'ocupació italiana de Kastelorizo, Kekova — que en aquell moment estava temporalment habitat durant l'estiu a causa de la recol·lecció de fusta — va ser disputada entre Itàlia i Turquia. La Convenció de 1932 entre Itàlia i Turquia el va assignar a Turquia.
Al seu costat nord hi ha les ruïnes parcialment enfonsades de Dolchiste/Dolikisthe, una antiga ciutat que va ser destruïda per un terratrèmol durant el segle II.
Reconstruïda i encara florida durant el període de l'Imperi Romà d'Orient, finalment va ser abandonada a causa de les incursions àrabs.
La Tersane (que significa "drassana", ja que la seva badia era el lloc d'una antiga ciutat de Xera i una drassana, amb les ruïnes d'una església romana d'Orient) es troba al nord-oest de l'illa.
La regió de Kekova va ser declarada àrea especialment protegida el 18 de gener de 1990 pel Ministeri de Medi Ambient i Forestal de Turquia. Tota mena de busseig i natació estaven prohibits i estaven sotmesos a permisos especials de les oficines governamentals. En anys posteriors s'ha aixecat la prohibició, llevat de la part on es troba la ciutat enfonsada.
La regió de Kekova té 260 km² i abasta l'illa de Kekova, els pobles de Kaleköy i Üçağız i les quatre antigues ciutats de Simena, Aperlae, Dolchiste i Teimioussa.
Kaleköy (localment només "Kale") (antiga Simena) és un lloc lici a la costa turca. És un petit poble amb les ruïnes parcialment enfonsades d'Aperlae i un castell. L'accés al poble només és possible per mar.
Üçağız (nom antic, Teimioussa) és un poble a un km de Kaleköy, al nord d'una petita badia del mateix nom, amb les ruïnes de Teimioussa a l'est. El nom "Üçağız" significa "tres boques", fent referència a les tres sortides a mar obert.

## Referències

* 1 2 Bertarelli (1929), p.134
* ↑ Text of the convention, Art. 1
* ↑ «Ancient underwater city may be opened for first time in 30 years». NewsComAu.
* ↑ City of Aperlae

## Bibliografia

* Bertarelli, L.V.. Guida d'Italia, Vol. XVII (en italian). Milano: Consociazione Turistica Italiana, 1929.
# Rafael Sastre des Puigderrós

Rafael Sastre des Puigderrós (Llucmajor, 1735 — Ibídem, 1787) fou un poeta mallorquí i teixidor de lli. Conreà la poesia popular i força popular en la seva època. Cal destacar els seus sainets de caràcter mallorquí, com l'B, el qual n'és obra reconeguda. Part de les seves composicions que no foren publicades s'acabaren transmetent com a obres d'autor anònim.

## Referències

* ↑ Campins, Antoni Serrà. El teatre burlesc mallorquí, 1701-1850. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 1987, p. 184 ss. ISBN 978-84-7202-878-4.
* ↑ «Rafael Sastre des Puigderrós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Entremès de na Faldó Gomila (edició en línia) [Consulta: 5 gener 2020].
# Julian Radulski

Julian Radulski (en búlgar: Юлиян Радулски; Plòvdiv, 24 de maig de 1972 - 16 de febrer de 2013) fou un jugador d'escacs búlgar, que va tenir els títols de Mestre Internacional des de 2001 i de Gran Mestre des de 2004.
El seu més elevat Elo fou de 2606 al novembre de 2010.

## Resultats destacats en competició

Les seves normes per al títol de GM les va fer al Memorial Iván Zanic a Stara Pazova el març de 2001, l'IXè Obert Aníbal a Linares al març de 2002 i a l'Obert Internacional de Gien el febrer de 2004.
Radulski va participar amb l'equip nacional de Bulgària en dues Olimpíades d'escacs, els anys 2002 en el quart tauler i 2004 al segon tauler suplent. En total, hi va fer 10,5 punts de 16 partides. Pel que fa al Campionat d'Europa per equips, el 2003 va jugar en el tercer tauler de l'equip búlgar. El 2004 quedà tercer al Campionat de Bulgària.
El 2008 guanyà el XVI Obert de Montcada, per davant de Yuri González i Lázaro Bruzón. El juliol de 2008 fou subcampió de l'Obert de Torredembarra amb 7 punts de 9 (el campió fou Jorge A. González Rodríguez).
El 2010 va guanyar per davant d'Aleksander Miśta el Torneig Memorial Najdorf (Mieczsława Najdorfa) a Varsòvia. També el 2010 va guanyar l'Obert Ciutat de Ferrol, cosa que li va permetre de superar la barrera dels 2600 punts Elo. El mateix any fou tercer al 32è Campionat obert de Bulgària, a Plòvdiv (empatat al primer lloc amb 7,5 punts amb Vassil Spàssov i Atanas Kolev). El 2011 es proclamà campió de Bulgària a Bankia, per davant d'Aleksandr Dèltxev. El 2012 va acabar 6è en el mateix campionat, en la que seria la seva darrera aparició en torneigs d'alt nivell.
El 16 de febrer de 2013 Julian Radulski va morir després d'una llarga malaltia.

## Notes i referències

* ↑ Nachruf auf chessbg.com Arxivat 2013-11-18 a Wayback Machine. (búlgar)
* 1 2 3 «Obituari» (en anglès). chessdom.com, 17-02-2013. [Consulta: 25 octubre 2014].
* 1 2 3 «Nota biogràfica de Julian Radulski» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 25 octubre 2014].
* ↑ «Resum resultats XVI obert». Chess-results.com. [Consulta: 20 agost 2014].
* ↑ «X Open Internacional Escacs Torredembarra». http://chess-results.com.+[Consulta: 5 juliol 2016].
* ↑ Najdorf Memorial Tournament 2010 a les notícies de ChessBase (alemany)
* ↑ «GM Julian Radulski wins Ciudad de Ferrol» (en anglès). chessdom.com, 21-08-2010. [Consulta: 25 octubre 2014].
* ↑ «Atanas Kolev Wins Bulgarian Open Chess Championship» (en anglès). chessdom.com, 06-02-2010. Arxivat de l'original el 2014-10-25. [Consulta: 25 octubre 2014].
* ↑ «75nd Bulgarian Individual Men Chess Championship 2011». Chess-Results.com, 21-04-2011. [Consulta: 25 octubre 2014].
# António Alva Rosa Coutinho

António Alva Rosa Coutinho CvA • ComIH (Lisboa, 14 de febrer de 1926 — 2 de juny de 2010) va ser un almirall i polític portuguès de la segona meitat del segle xx.

## Biografia

Oficial de la Marina, va passar la major part de la seva carrera naval a bord, i a certs moments, al comandament, dels bucs hidrogràfics. En els anys 60, estant de patrulla i recerca en el riu Zaire va ser capturat per la guerrilla del Front Nacional d'Alliberament d'Angola (FNLA) i va passar uns mesos segrestat. En 1971 fou nomenat Comanador de l'Orde de l'Infant Dom Henrique de Portugal.
Durant la revolució dels clavells (25 d'abril de 1974) era capità de navili i va ser un dels membres de la Marina assignats per integrar la Junta de Salvació Nacional (JSN). Després va ser promogut a Vicealmirall. En els primers mesos després de la reinstauració democràtica la seva aportació no va ser gaire rellevant, però va arribar a coordinar el Servei d'Extinció de la PIDE-DGS (policia política) i la Legió Portuguesa.
A la fi de juliol, després de la renúncia de l'últim Governador General d'Angola, el general Silvino Silvério Marques, Rosa Coutinho va ser nomenat per reemplaçar-lo com a president de la Junta de Governadors d'Angola. Va ser confirmat per la Junta de Defensa Nacional a la fi de setembre de 1974, sent nomenant Alt Comissionat a Angola a partir d'octubre. Rosa Coutinho va romandre al territori fins a la signatura del tractat d'Alvor (gener 1975), entre els portuguesos i els tres moviments d'alliberament -FNLA, el Moviment Popular per a l'Alliberament d'Angola (MPLA) i la Unió Nacional per a la Independència Total d'Angola (UNITA)-. Les seves accions a Angola se solen considerar com a favorables pel MPLA. Va defensar la integritat territorial d'Angola contra els separatistes de Cabinda recolzats per Zaire.
El procés angolès i la seva actitud en 1975, propera al Partit Comunista Portuguès (PCP), li va valer l'epítet "almirall roig". En els primers mesos de l'any va estar lligat a l'elaboració de "lleis revolucionàries" amb la finalitat de radicalitzar el procés polític iniciat a l'abril de 1974. Així, després dels successos de l'11 de març de 1975 en els quals es va radicalitzar la política portuguesa, Rosa Coutinho es va incorporar al Consell de la Revolució (CR) recentment creat. No obstant això, es va mantenir fidel al govern en l'intent de cop d'Estat del 25 de novembre de 1975.
Després d'abandonar l'exèrcit, va participar en els moviments de solidaritat amb Angola i en campanyes de suport a partits de l'esquerra portuguesa.

## Referències

* ↑ Jornal Expresso. «Rosa Coutinho morre aos 84 anos».
* ↑ Freire, Manuel Carlos. «Morreu Rosa Coutinho, último militar da Junta de Salvação», 04-06-2010. Arxivat de l'original el 2010-06-04. [Consulta: 31 gener 2018].
* ↑ Presidência da República Portuguesa. «Cidadãos Nacionais Agraciados com Ordens Estrangeiras».
* ↑ Presidência da República Portuguesa. «Cidadãos Nacionais Agraciados com Ordens Portuguesas».

## Enllaços externs

* Rosa Coutinho Governador de AngolaArxivat 2012-03-04 a Wayback Machine. a pissarro.home.sapo.pt
# Manta gegant

La manta gegant (Manta birostris) és una espècie d'elasmobranqui de l'ordre dels raïformes. A diferència d'altres espècies de l'ordre, no té agulló verinós a la cua. És la més gran de les rajades i pot arribar a fer 8,4 metres d'envergadura i pesar al voltant de 1.400 quilograms.

## Hàbitat

Habiten en mars d'aigües temperades de tot el món. S'alimenten de plàncton, peixos petits i calamars. Generalment, igual que els taurons, tenen peixos netejadors o rèmores oportunistes enganxades a la part inferior, que cerquen sobres del menjar i cerquen també protecció.

## Distribució

En zones com les costes de les Filipines, l'Argentina i el Golf de Mèxic hi hagué un declivi de la població als anys noranta pel descontrol de la caça amb arpó. Actualment se'n desconeix la població i, per tant, si està o no en perill d'extinció. En qualsevol cas es considera una espècie vulnerable a les zones esmentades anteriorment.
# Toxop

Els toxops (Toxops) són un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels toxòpids (Toxopidae). Fou descrit per primera vegada per V.V. Hickman el 1940.
Segons el World Spider Catalog amb data de 18 de gener de 2019, només hi ha reconeguda una espècie, Toxops montanus, que és endèmica de Tasmània (Austràlia).

## Referències

* 1 2 Hickman, V. V. (1940). The Toxopidae, a new family of spiders. Papers and Proceedings of the Royal Society of Tasmania 1939: 125-130.
* 1 2 (anglès) World Spider Catalog: Toxops Hickman, 1940 en la família Toxopidae +base de dades. Accés el 19 de gener de 2019.
# Acacia luederitzii

Acacia luederitzii és una espècie de planta de la família de les lleguminoses que es distribueix des del sud d'Àfrica tropical encara que no hi és endèmica. Segons la SANBI (Red List of South African Plants) no es troba en la llista d'espècies amenaçades i, per tant, està classificada com a "preocupació menor". És un arbre perenne que es troba en sòls argilosos als matollars. Encara que no és un endemisme sud africà, es troba distribuït geogràficament per Gauteng, KwaZulu-Natal, Limpopo, Mpumalanga, i pel North West.

## Morfologia

Sovint es presenta com un arbust multicaule d'uns 2 a 5 metres d'alçada; o com un arbre de mida petita d'uns 10 metres. L'escorça és de color gris fosc, aspre, fissurada longitudinalment i solcada. Generalment amb tendència a pelar-se. Les branques tenen una pilositat avellutada de color blanc; les bandes piloses es trenquen en les branques més antigues donant un aspecte estripat. Presenta estípules espinescents, en general corbades i inflades des de la base. Aquest tipus d'òrgans no són conseqüència de l'activitat mutualista amb algunes espècies de formigues sinó que aquestes últimes se senten atretes per les "falses agalles" engruixides de les acàcies. Les agalles veritables si que serien resultat de l'activitat d'aquests insectes damunt els troncs d'aquests arbres. Les fulles tenen de 2 a 13 parells de pinnes, normalment de 4 a 6, cada una portant de 7 a 24 parells de folíols molt petits i estretament oblongs. els marges presenten petits pèls i estan peciolades. Els raquis (nervi principal en una fulla o pecíol comú d'una fulla composta) si porten glàndules. Les flors es presenten en glomèruls de color blanc i floreix del novembre al febrer.

## Referències

* ↑ «Acacia luederitzii» a EOL. Data consulta: 2 de juliol de 2015.
* ↑ «Acacia luederitzii var. retinens a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 2 juliol 2015].
* ↑ «Threatened Species Programme | SANBI Red List of South African Plants». [Consulta: 3 octubre 2024].
# Eilema sororcula

Eilema sororcula és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Arctiinae i la família Erebidae.

## Distribució

Es troba a Europa, Anatolia i més cap a l'est a través del Paleàrtic fins al sud de Sibèria i la conca del riu Amur a la Xina.

## Descripció

L'envergadura alar fa 27-30 mm. Les ales anteriors tenen la costa fortament convexa i, per tant, la part apical de les ales és considerablement més gran que en les formes del grup Eilema lutarella. El cap, el tòrax, l'abdomen i el final de les ales anteriors són de color groc daurat brillant; les ales posteriors del mascle són una mica més pàl·lides; les dues ales de la femella són de color ataronjat i groc lleugerament més pàl·lids. En contraposició a Eilema lutarella, la zona costanera de les ales posteriors no és negra per sobre ni per sota.

## Subespècies

* Eilema sororcula sororcula
* Eilema sororcula orientis (Daniel, 1954)

## Biologia

Els adults volen d'abril a juny, depenent de la ubicació.
La larva és negra, amb 2 ratlles dorsals de color groc amb punts vermells i taques blanques. Les larves s'alimenten dels líquens dels arbres, tant de coníferes (Ochsenziemer) com d'arbres de fulla caduca (Spuler). També es troben en arbres joves, arbustos i en l'herba, de vegades alimentant-se de les flors durant el dia.

## Galeria

* Eilema sororcula larva
* Eilema sororcula
* Eilema sororcula
* Eilema sororcula
* ilema sororcula

## Referències

* ↑ Seitz, A. Ed. Die Großschmetterlinge der Erde, Verlag Alfred Kernen, Stuttgart Band 2: Abt. 1, Die Großschmetterlinge des palaearktischen Faunengebietes, Die palaearktischen Spinner und Schwärmer, 1912- 1913

## Enllaços externs

* Lepiforum: Eilema sororcula
* Funet: Eilema sororcula
* UKmoths: Taronja footman Eilema sororcula
* Biodiversidad Virtualː Eilema sororcula (castellà)
# Copa Roca

La Copa Roca va ser un torneig de futbol exclusiu per les seleccions de l'Argentina i de Brasil, que rebé aquest nom en honor de l'expresident argentí Julio Argentino Roca.
La Copa Roca es disputà 12 cops entre 1914 i 1971 revivint el clàssic sud-americà. El primer matx fou pel Brasil a Buenos Aires el 1914 i posteriorment se succeïren diversos moments de glòria per a ambdues seleccions. En els seus inicis, la Copa es disputava a partit únic, tot i que posteriorment s'augmentaren fins a 2 i 3 partits en diverses edicions.
La dècada del 40 fou la de més matxs, incloses diverses golejades, com ara el 5-1 que l'Argentina infligí al Brasil, sensació del mundial 1938, a Rio de Janeiro.
També foren memorables el 6-1 i 5-1 per Argentina el 1940 i les golejades del Brasil per 6-2 el 1945 i 5-2 el 1963.
La competició fou interrompuda el 1976.

## Historial

| Any | Campió | Data | Seu | Partit | Resultat |
| 1914 | Brasil | 27-09-1914 | Buenos Aires | Argentina - Brasil | 0-1 |
| 1922 | Brasil | 22-10-1922 | São Paulo | Brasil - Argentina | 2-1 |
| 1923 | Argentina | 09-12-1923 | Buenos Aires | Argentina - Brasil | 2-0 |
| 1939-40 | Argentina | 15-01-1939 | Rio de Janeiro | Brasil - Argentina | 1-5 |
| 1939-40 | Argentina | 22-01-1939 | Rio de Janeiro | Brasil - Argentina | 3-2 |
| 1939-40 | Argentina | 18-02-1940 | São Paulo | Brasil - Argentina | 2-2 (prò.) |
| 1939-40 | Argentina | 25-02-1940 | São Paulo | Brasil - Argentina | 0-3 |
| 1940 | Argentina | 05-03-1940 | Buenos Aires | Argentina - Brasil | 6-1 |
| 1940 | Argentina | 10-03-1940 | Buenos Aires | Argentina - Brasil | 2-3 |
| 1940 | Argentina | 17-03-1940 | Buenos Aires | Argentina - Brasil | 5-1 |
| 1945 | Brasil | 16-12-1945 | São Paulo | Brasil - Argentina | 3-4 |
| 1945 | Brasil | 20-12-1945 | Rio de Janeiro | Brasil - Argentina | 6-2 |
| 1945 | Brasil | 23-12-1945 | Rio de Janeiro | Brasil - Argentina | 3-1 |
| 1957 | Brasil | 07-07-1957 | Rio de Janeiro | Brasil - Argentina | 1-2 |
| 1957 | Brasil | 10-07-1957 | São Paulo | Brasil - Argentina | 2-0 (prò.) |
| 1960 | Brasil | 26-05-1960 | Buenos Aires | Argentina - Brasil | 4-2 |
| 1960 | Brasil | 29-05-1960 | Buenos Aires | Argentina - Brasil | 1-4 (prò.) |
| 1963 | Brasil | 13-04-1963 | São Paulo | Brasil - Argentina | 2-3 |
| 1963 | Brasil | 16-04-1963 | Rio de Janeiro | Brasil - Argentina | 5-2 (prò.) |
| 1971 | Brasil + Argentina | 28-07-1971 | Buenos Aires | Argentina - Brasil | 1-1 |
| 1971 | Brasil + Argentina | 31-07-1971 | Buenos Aires | Argentina - Brasil | 2-2 (prò.) |
| 1976 | Brasil | 27-02-1976 | Buenos Aires | Argentina - Brasil | 1-2 |
| 1976 | Brasil | 19-05-1976 | Rio de Janeiro | Brasil - Argentina | 2-0 |

## Enllaços externs

* Fitxa de la competició
# Julián Romea Parra

Julián Romea Parra (Saragossa, 1848 - Madrid, 1903) va ser un dramaturg i actor espanyol.
Pare del també actor Alberto Romea i nebot del cèlebre actor Julián Romea Yanguas, va destacar sobretot i, a més de la seva faceta d'actor, com comediògraf, tant de sarsuela com de peces teatrals (sainets). S'inicia en la interpretació a l'ombra de la seva tia Matilde Díez, realitzant gires per Amèrica i Espanya. De la seva faceta com a llibretista, destaquen La Filla del Barba (1894), El padrí del nen o tot per l'art (1896), El Señor Joaquín (1898) i sobretot La Tempranica (1900), estrenada al Teatre de la Zarzuela de Madrid.

## Obres (selecció)
### Com a intèrpret

* La cançó de la Lola
* La bona ombra, dels Germans Álvarez Quintero.
* El ball de Luis Alonso

### Com a autor

* Esmorzars i dinars
* Gambetes
* De Cadis al Port
* Entre dos gendres
* El difunt Tuopinel
* De pics bruns
* La Tempranica (1900)
* Conflicte entre dos anglesos

## Referències

* Referència biogràfica
* ↑ Gómez García, Manuel. Diccionario Akal de Teatro. Ediciones Akal, 1998, p. 727. ISBN 9788446008279.
# Banjul

Banjul és la capital de Gàmbia, amb una població de 34.598 habitants (2005). Està situada a l'illa de Saint Mary, tocant a l'oceà Atlàntic, a l'estuari del riu Gàmbia. És també la capital de la regió homònima, que comprèn només el municipi estricte de Banjul, de 12 km² de superfície.

## Història

El 1816, els britànics van fundar Banjul com a centre comercial i base per a la supressió del tràfic d'esclaus. Al començament el seu nom va ser Bathurst, en honor de Henry Bathurst, el secretari de l'Oficina Colonial Britànica (British Colonial Office), però va canviar a Banjul el 1973.

## Economia

Banjul és l'àrea urbana principal de Gàmbia, i el seu centre administratiu i econòmic. La principal indústria del país està basada en el cacauet, però des del port de Banjul també s'exporten cera d'abelles, fusta i oli de palma, pells i cuir.

## Llocs destacats

El mercat (Albert Market), la mesquita, l'oficina de Correus, la Casa del Govern i el Museu Nacional.
A l'entrada de la ciutat hi ha l'Arch 22, un monument commemoratiu de la Segona República, establerta el 22 de juliol de 1994 arran d'un cop d'estat. L'arc, situat al mig d'una gran plaça, fa 35 metres d'alt i alberga un museu tèxtil.

## Ferri de Banjul

Banjul resta aïllada i es comunica amb l'altre costat del país (el nord) mitjançant un ferri. La comunicació amb el sud, cap a Serekunda, es fa per carretera.

## Referències

* ↑ «Banjul». Collins English Dictionary. HarperCollins. Arxivat de l'original el 12 abril 2019. [Consulta: 12 abril 2019].
* ↑ "Banjul" Arxivat 2019-04-12 a Wayback Machine. (US) and Plantilla:Cite Oxford Dictionaries

## Bibliografia

* A Geocritical Representation of Banjul (Bathurst): 1816–2016. Global Hands Publishing, 2018.
* Matthew James Park, Heart of Banjul: The History of Banjul, The Gambia, 1816-1965 Arxivat 2020-07-26 a Wayback Machine.. PhD dissertation, Michigan State University, 2016.
* «Banjul, Gambia». A: Encyclopedia of Twentieth-Century African History. Routledge, 2003. ISBN 0415234794.