OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint-Fiacre-sur-Maine

Saint-Fiacre-sur-Maine (en bretó Sant-Fieg-ar-Mewan, en gal·ló Saent-Fiacre) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.162 habitants. Limita amb els municipis de Vertou, La Haie-Fouassière, Maisdon-sur-Sèvre i Château-Thébaud.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 636 | 651 | 761 | 935 | 935 | 996 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Yves Lecoq | |

## Agermanaments

* Échichens (cantó de Vaud, Suïssa)

## Galeria d'imatges

* Església Saint-Hilaire
* La vall de la Maine
* Alcaldia
# Saint-Hilaire-de-Clisson

Saint-Hilaire-de-Clisson (en bretó Sant-Eler-Neved) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.773 habitants. Limita amb els municipis de Clisson, Gorges, Saint-Lumine-de-Clisson, Remouillé, i Cugand, La Bernardière i Saint-Hilaire-de-Loulay a Vendée.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 4 000 | 520 | 1.023 | 1.018 | 1.224 | - | 1.222 | 1.306 | 1.247 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1.273 | 1.287 | 1.280 | 1.243 | - | 1.282 | 1.244 | 1.277 | 1.250 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1.204 | 1.176 | 1.137 | 981 | 1.001 | 955 | 929 | 901 | 913 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 962 | 991 | 964 | 1.173 | 1.334 | 1.475 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Bernard Coutand | |
| 2008- | Martine Legeai | |
# Saint-Jans-Cappel

Saint-Jans-Cappel (en neerlandès Sint-Janskappel) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 1.465 habitants. Limita amb Bailleul, Méteren, Boeschepe, Berthen i Heuvelland.

## Demografia

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 910 | 695 | 972 | 939 | 982 | 994 | 1 044 | 1 099 | 1 100 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 089 | 1 070 | 1 041 | 1 070 | 1 128 | 1 179 | 1 223 | 1 282 | 1 317 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 384 | 1 408 | 1 362 | 1 108 | 1 167 | 1 096 | 1 189 | 1 264 | 1 173 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 072 | 1 060 | 1 145 | 1 105 | 1 351 | 1 472 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Dominique Hallynck | MoDem |
# Saint-Lumine-de-Clisson

Saint-Lumine-de-Clisson (en bretó Sant-Leven-Klison) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.773 habitants. Limita amb els municipis de Maisdon-sur-Sèvre al nord, Monnières, Gorges, Saint-Hilaire-de-Clisson, Remouillé i Aigrefeuille-sur-Maine.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 3.000 | 1.361 | 1.126 | 1.321 | 1.321 | - | 1.328 | 1.285 | 1.290 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1.314 | 1.354 | 1.366 | 1.306 | 1.280 | 1.284 | 1.274 | 1.263 | 1.146 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1.122 | 1.125 | 1.073 | 982 | 948 | 959 | 956 | 891 | 968 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 956 | 1.013 | 997 | 1.189 | 1.255 | 1.348 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Pierre Pallac | |
| 2008- | Christian Hervouet | |
# Saint-Lumine-de-Coutais

Saint-Lumine-de-Coutais (en bretó Sant-Leven-ar-C'hoad) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.742 habitants. Limita amb els municipis de Saint-Mars-de-Coutais, Saint-Philbert-de-Grand-Lieu i Machecoul.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 932 | 954 | 1.015 | 1.080 | 1.175 | 1.335 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Yannick Rabillé | |
# Saint-Molf

Saint-Molf (en bretó Sant-Molf) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.030 habitants. Limita amb els municipis d'Assérac, Herbignac, Guérande, La Turballe i Mesquer.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005 |
| 627 | 690 | 706 | 852 | 1.154 | 1.501 | 1.883 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Daniel Guihard | |
| 2008- | Véronique Cardine | Divers gauche |
# Saint-Philbert-de-Grand-Lieu

Saint-Philbert-de-Grand-Lieu (en bretó Sant-Filberzh-Deaz, en gal·ló Saent-Filber-Graund-Loeen) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 7.312 habitants. Limita amb els municipis de Bouaye, Saint-Aignan-Grandlieu, La Chevrolière, Saint-Colomban, La Limouzinière, La Marne, Machecoul, Saint-Lumine-de-Coutais i Saint-Mars-de-Coutais.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | 2 032 | 1 934 | 2 135 | 3 200 | - | 3 285 | 3 547 | 3 571 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3 606 | 3 672 | 3 699 | 3 761 | 3 883 | 3 893 | 3 974 | 3 947 | 3 980 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4 044 | 3 917 | 3 725 | 3 320 | 3 269 | 3 230 | 3 168 | 3 126 | 3 085 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 3 239 | 3 341 | 3 633 | 4 255 | 5 159 | 6 253 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-1995 | Claude Vincendeau | |
| 1995-2001 | Michel Lepri | |
| 2001-2008 | Yvonnick Gilet | UMP |
| 2008- | Monique Rabin | PS |
# Sainte-Anne-sur-Brivet

Sainte-Anne-sur-Brivet (en bretó Santez-Anna-ar-Brived) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2014 tenia 2.863 habitants. Limita amb els municipis de Guenrouet, Quilly, Campbon, Pontchâteau, i Drefféac.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.321 | 1.233 | 1.532 | 2.004 | 2.093 | 1.925 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jacques Guinée | |
| 2008- | Philippe Belliot | |

## Referències

* ↑ «Comparateur de territoire − Commune de Sainte-Anne-sur-Brivet (44152) | Insee» (en francès). insee.fr. [Consulta: 5 maig 2018].
# Salvador Sediles Moreno

Salvador Sediles Moreno (Càceres, 23 de juny de 1897 – Toledo, 28 de setembre de 1936) fou un militar i polític espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República Espanyola.

## Biografia

Era capità de l'arma d'artilleria i participà en la insurrecció de Jaca de 1930 amb Fermín Galán i Ángel García Hernández. Fou condemnat a mort in absentia en un consell de guerra el març de 1931, ja que escapà a França, però en proclamar-se la Segona República Espanyola fou amnistiat i pogué tornar.
Fou elegit diputat per la província de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1931 per l'Extrema Esquerra Federal (EEF), formant part del grup conegut com los jabalíes i a les Corts votà a favor de l'estatut de Núria junt al grup d'ERC. A les eleccions generals espanyoles de 1933 es presentà per una Candidatura Republicana Democràtica Federal i no va revalidar l'escó.
Va relatar les seves experiències de la insurrecció de Jaca, en el llibre ¡Voy a decir la verdad! (Madrid, 1931). Va col·laborar en la redacció del periòdic La Tierra, i va publicar dos relats per a La novela proletaria entre 1932 i 1933.
En esclatar la guerra civil espanyola, es va incorporar a les Milícies Populars. Al comandament del batalló “Águilas de la Libertat”, va formar part de les forces que van intentar sense èxit el setge de l'Alcàsser de Toledo. Va morir el 28 de setembre de 1936, en accident d'automòbil, durant la retirada precipitada de les tropes republicanes, després de la presa de Toledo per les tropes nacionals.

## Obres

* ¡Voy a decir la verdad!. Madrid, 1931
* Las calaveras de plomo. (La novela proletaria, 1932)

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Historia del Ejército Popular de la República. Ramón Salas Larrazábal. La Esfera de los Libros. 2006 ISBN 84-9734-460-X, 9788497344609

## Enllaços externs

* Història dels parlamentaris catalans Arxivat 2012-01-18 a Wayback Machine.
* Petits detalls biogràfics a El Digital de Castilla-La Mancha
# Salvem el món

Salvem el món (també coneguda amb el nom Let's save the world) és una cançó dels grup punk-rock Anonymous i que va representar Andorra al Festival d'Eurovisió 2007. És en català amb fragments en anglès. Va ser la primera cançó que Andorra va portar a Eurovisió que no era monolingüe en català i que no estava interpretada per una cantant femenina.
La cançó tracta de la decepció amb el món, N!ki, el cantant, remarca que "El món està en joc i no fas res", degut al fet que cadascú s'interessa pel seu propi bé i no del bé comú. La cançó proposa que els humans ens unim i pensem com fer les coses perquè el món vagi millor.

## El pas per Eurovisió

A les semifinals del Festival d'Eurovisió, N!ki va cridar, en acabar la cançó, "Gràcies! Encara podem canviar el món", en anglès.
La cançó va ser la número 21 en ser interpretada a la semifinal i va quedar en posició 12 de 28, i per dues posicions no va entrar a la final. Tot i això ha estat, fins al moment, la millor posició d'Andorra al festival.
Diverses persones van criticar que Andorra no pogués arribar a la final, dient que al Festival els països es votaven per motius no musicals; a la final es va poder veure un cartell que posava "Where is Andorra?" (en català: "On és Andorra?"), en mostra de la decepció per la no-classificació dels del País dels Pirineus.
Després del festival la cançó va arribar a la tercera posició de les llistes de vendes a Espanya.

## Referències

* ↑ El català vol deixar de ser Anonymous a Eurovisió Arxivat 2016-12-30 a Wayback Machine., directe.cat, 10 maig de 2007
* 1 2 3 Nick Gain (Andorra 2007): “Queríamos salir en calzoncillos. La televisión dijo que sí, pero luego cambió de idea” Arxivat 2023-01-05 a Wayback Machine., eurovisionplanet.com

## Enllaços externs

* Vídeo de la cançó "Salvem el món (Let's save the world)"
* Lletra a Diggiloo Thrush
| Precedit per: Sense tu Jenny | Andorra al Festival d'Eurovisió | Succeït per: "Casanova" Gisela |
# Sant Feliu de Torelló

Sant Feliu de Torelló és una església catalogada com a monument del municipi de Torelló (Osona) i protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Església de tres naus amb el transsepte marcat i una cúpula al creuer. La nau es divideix en quatre trams el primer, als peus, és destinat al cor. S'obren capelles laterals, tres per banda. A la part del creuer s'hi forma una capella fonda amb cúpula. La cúpula central és sostinguda per petxines i decorada amb pintures d'en Joan Rifà. La façana és orientada a ponent i presenta tres portals d'arc de mig punt emmarcats per dovelles de pedra. Al damunt hi ha un òcul de forma ortogonal amb els angles arrodonits. Al capcer és triangular. A cada costat s'hi eleven unes torres de secció quadrada, amb tres pisos de finestra i les teulades de ceràmica, la barbacana es troba molt decorada. La façana està decorada amb esgrafiats. A migdia hi ha un altre portal d'accés al temple. El campanar és de torra de secció octogonal. L'estat de conservació és bo.

## Història

L'església de Sant Feliu de Torelló ja existia al 881, fou reedificada en més d'una ocasió, i esdevingué, el 1672, la construcció actual, precedida de dues torres a cada banda de la façana i amb un esvelt campanar. El projecte inicial fou traçat per Fra Josep de la Concepció, carmelità descalç, però l'edificació fou molt lenta: el 1688 fou beneïda la nau central, la façana i el campanar es construïren el 1704 i el 1713, i encara s'edifica més tard sobre la façana. La restauració moderna fou obra de l'arquitecte Josep M. Pericas. El 1936 fou destruït l'antic retaule de Pau Costa obrat entre 1706 i 1710. En un dels altars laterals es venera Sant Fortià, un dels sants més venerats a la vila. Destaquen també L'Últim Sopar de 1941, de l'absis central de la parròquia, fet per Lluís Masriera i Rosés.

## Referències

* 1 2 «Sant Feliu de Torelló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Sant Feliu de Torelló Arxivat 2015-06-14 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
* «Sant Feliu de Torelló». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Sant Pere de Ripoll

Sant Pere de Ripoll és una església situada a la mateixa plaça que el monestir de Santa Maria de Ripoll, al municipi de Ripoll (Ripollès). Ha estat declarada com a bé cultural d'interès local.

## Història

La parròquia de Sant Pere fou consagrada l'any 880. Deu anys més tard el temple fou ampliat i va ser consagrat de nou, pel bisbe Gotmar de Vic. Era el temple parroquial, destinat als feligresos que vivien prop del monestir. D'estil romànic, aprofità parts de l'antic edifici preromànic.
En el segle xi es va refer l'edifici, amb una planta de tres naus acabades en tres absis semicirculars. Aquest temple va perdurar fins a finals del segle xvi o principis del xvii, quan es va reformar completament el seu interior. En el segle xiv, es van construir torres i els murs de migjorn i de tramuntana, que formaven part de les defenses del monestir, fet que alterà l'estructura del temple. A finals del segle xvii es va construir la capella de la Congregació, beneïda l'any 1704. Durant la invasió francesa el temple fou saquejat i destruït parcialment. L'any 1860 es van arreglar els danys, es va construir el pòrtic d'entrada i es va ampliar el presbiteri.
En 1893, quan fou restaurat el monestir de Santa Maria de Ripoll, es va traslladar la parròquia a l'església del monestir i el temple de Sant Pere passà a ser secundari. La presència del Monestir condicionà qualsevol intervenció al seu entorn. Per això, l'actuació de l'arquitecte Josep Maria Pericas fou molt discreta en deixar la façana de l'església en segon pla i conservant l'opacitat del mur que tanca la plaça. En 1936 el temple va ser profanat i els seus retaules destruïts. Posteriorment no es va restablir el culte i des d'aleshores s'utilitza amb fins culturals. L'edifici fou remodelat per tal d'allotjar el Museu Etnogràfic de Ripoll, modificant encara més la seva fisonomia externa.
És destacable l'escala helicoidal de volta de rajola amb coronament ceràmic amb què s'accedeix a la planta destinada a l'arxiu-museu.
Un cop traslladat el museu a l'edifici veí de Can Budallés, el 2013 a Sant Pere es va obrir el Centre d’Interpretació, impulsat pel Consorci Ripollès Desenvolupament en el marc del projecte Terra de Comtes i Abats. Es tracta d'un equipament que té com a missió explicar la història del monestir de Ripoll des de la fundació fins a l’actualitat, amb què es complementa la visita a l'església monàstica i el seu claustre. Està situat a la capella de la Congregació de la Immaculada Concepció, un edifici construït al segle xvii, annex a l'església de Sant Pere, al costat del mateix monestir de Santa Maria.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 artmedieval.net, Sant Pere de Ripoll
* 1 2 3 «Sant Pere de Ripoll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 maig 2012].
* ↑ «Centre d'Interpretació i església de Sant Pere de Ripoll». FestaCatalunya. [Consulta: 21 gener 2022].
# Santa Coloma de Centelles

Santa Coloma de Centelles és l'església parroquial del municipi de Centelles (Osona) i és inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## L'església

És un edifici religiós de grans dimensions, de planta rectangular.
A la façana de l'entrada hi ha una gran portalada amb profusió de pedra treballada amb motius geomètrics, amb una capelleta al damunt amb una imatge de santa Coloma. La façana està rematada per unes formes corbes i rectilínies que es conjuguen en perfecta harmonia.
A la façana dreta hi ha el campanar, de gran alçada i visible a tota la contrada. A la façana esquerra hi ha un portal de pedra treballada amb motius florals d'estil barroc.
Es considera que la part més antiga de l'edifici és l'anomenada «capella fonda», dedicada a la Verge Dolorosa. L'any 1920 va ser objecte d'una important reforma a càrrec de l'arquitecte modernista Manuel Joaquim Raspall.

## La rectoria

Aquesta edificació comunica amb la part posterior de l'església parroquial mitjançant una volta d'arc rebaixat de totxana que conforma un passadís. A la façana principal cal remarcar un portal adovellat rodó amb la inscripció «Ave Maria Purísima»; a sobre hi ha una finestra i un balcó de pedra treballada. Al segon pis hi ha una eixida i dos finestrals d'arc rebaixat.

## Història

La construcció de l'església parroquial comença a partir del 1704 amb una concepció totalment barroca.
Durant la guerra civil perdé tots els seus retaules.
Se'n feu una restauració amb un estil totalment oposat a l'originari, en què predominaven les formes i els dibuixos geomètrics, lluny del primer estil o idea barroca.

## Referències

* ↑ «Església de Santa Coloma de Centelles».
* 1 2 3 4 5 6 «Església parroquial de Santa Coloma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 novembre 2012].
* ↑ «L'església de Santa Coloma de Centelles». Parròquia de Centelles. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ «Casa de la Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 novembre 2012].

## Enllaços externs

* «Santa Coloma de Centelles». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
* «L'església actual». Parròquia de Centelles. [Consulta: 22 setembre 2015].
* Església de Santa Coloma de Centelles
# Santa Maria i Sant Nicolau

Santa Maria i Sant Nicolau és una església parroquial a la vila de Calella i està dedicada a l'Assumpció i a Sant Nicolau de Bari i d'estil neoclàssic, va ser construïda el 1747 i ampliada el 1785. Conserva l'antic edifici del 1543-1564 (fou consagrada aquest darrer any), esfondrat a conseqüència de la caiguda del campanar. El temple actual fou dissenyat per Josep Morató el 1747. Després de la total destrucció i crema del 1936 de l'interior, el 1939 es tornà a reedificar i, finalment, el 23 de setembre de 1951 fou inaugurat el temple totalment reconstruït.

## Arquitectura

L'església arxiprestal de Santa Maria de la Calella actual és un edifici d'estil neoclàssic, bastit a partir del 1747, quan caigué el campanar i esfondrà l'església anterior, i ampliat el 1785 segons plans del mestre Moretó de Vic. L'antic edifici fou bastit el 1543-1564, i d'ell es conserva la gran portalada d'entrada d'estil barroc. En la façana a part de la portalada d'entrada hi ha sobre mateix un rosetó i un ull de bou, a la part esquerra i un xic endarrerit en relació a la línia de l'entrada hi ha el campanar de planta quadrada per acabar en un polígon.
La planta de l'església té forma de creu llatina, d'una nau de 49m de llarg, amb creuer i absis poligonal segueix el model barroc derivat de Sant Felip Neri de Barcelona. Cinc trams de volta té la nau, amb dos de desiguals, els braços del creuer; la intersecció d'aquest és coberta amb una cúpula semi-circular. Entre els contraforts de la nau central s'obren quatre capelles a cada costat. El temple és il·luminat per la rosassa gran de la façana principal i dues finestres (posteriors) a cada costat de la nau. L'església es completa amb un campanar de 42m d'alçada de base quadrada, amb cos superior octogonal.
La portada d'estil barroc està col·locada a la façana principal de l'església de Santa Maria de Calella. Després de l'esfondrament, en caure el campanar el 1747, de l'antiga església només en queda aquesta portada. Té incorporats dotze caps dels apòstols esculpits pel picapedrer Jean de Tours en pedra nummulítica, està dedicada a l'Assumpta i a Sant Nicolau de Bari i fou restaurada després de les destruccions sofertes l'any 1936. a part dels caps dels apòstols hi ha altres motius decoratius esculpits, a més d'una fornícula amb un sant.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de Calella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 juny 2015].

## Enllaços externs

* Santa Maria de Calella Arxivat 2021-07-15 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Silvino Silvério Marques

Silvino Silvério Marques OA • ComA • GOI (Nazaré, 23 de març de 1918 - Lisboa, 1 d'octubre de 2013) fou un oficial general de l'Exèrcit Portuguès i administrador colonial.

## Biografia

Acabà els seus estudis secundaris a Lisboa, i va fer els preparatoris d'enginyeria a la Universitat de Lisboa i el curs d'enginyeria militar a l'Escola do Exército. Seguí la carrera militar, on fou promogut a general. El 14 de gener de 1954 fou fet Oficial de l'Orde Militar d'Avis i el 27 de setembre de 1958 fou elevat a Comanador de la mateixa Orde.
Fou Governador de Cap Verd de 1958­ a 1962, Governador d'Angola de 1962 a 1966, administrador de Siderurgia Nacional de 1967 a 1970, director interí de l'Arma de Engenharia i 2n Comandant de la Regió Militar de Moçambic de 1971 a gener de 1973.
En aquest període fou fet Gran Oficial de l'Orde de l'Imperi el 3 de novembre de 1963 i Comanador de l'Orde del Mèrit Militar del Brasil el 21 d'octubre de 1969.
Fou vocal del Consell Su­perior Ultramarí en 1973, però abandonà el càrrec per desavinences amb Marcelo Caetano sobre la política ultramarina, posada en pràctica per aquest, que tenia com a fi l'autonomia progressiva de les Províncies Ultramarines.
Al desembre de 1973 fou col·locar en la Direcció d'Instrucció de l'Estat Major de l'Exèrcit de Portugal. En maig de 1974 a ser convidat pel general António de Spínola a tornar al càrrec de governador d'Angola, càrrec que ocupava poc més d'un mes, fins a finals de juliol, per no donar garanties de compliment de les instruccions de la Junta de Salvació Nacional.
Va passar a la reserva en 1975.
Té algunes obres publicades i en 2010 va editar Qual de Nós Terá Razão?. És germà del també general Jaime Silvério Marques.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Andrade, John. General Silvino Silvério Marques. Nova Arrancada, 2002. Citat a «General Silvino Silvério Marques». Fórum Pátria, Cidadania e Portugalidade, 2007 dezembro 20. Arxivat de l'original el 2009-12-01. [Consulta: 30 gener 2018].
* 1 2 3 Presidência da República Portuguesa. «Cidadãos Nacionais Agraciados com Ordens Portuguesas».
* ↑ Presidência da República Portuguesa. «Cidadãos Nacionais Agraciados com Ordens Estrangeiras».
* ↑ Base Nacional de Dados Bibliográficos (Porbase) de la Biblioteca Nacional de Portugal. «Resultado da pesquisa para "Marques, Silvino Silvério, 1918-"».
* ↑ Base Nacional de Dados Bibliográficos (Porbase) de la Biblioteca Nacional de Portugal. «Qual de Nós Terá Razão?».