OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesco I da Carrara

Francesco I da Carrara (29 de setembre de 1325, a Pàdua - 6 d'octubre de 1393, a Monza ), anomenat il Vecchio, va ser senyor de Pàdua des de 1350 fins a 1388.
Fill de l'assassinat Jacopo II da Carrara, el va succeir com a senyor de Pàdua per aclamació popular. El 1356 va ser nomenat vicari imperial per l'emperador Carles IV. El 1360 va obtenir de Lluís I d'Hongria les ciutats de Feltre i Belluno amb els seus territoris, així com Valsugana, que controlava els comerços a Trentino. El 1372-1373 va lliurar una guerra infructuosa contra el seu poderós veí, la República de Venècia . El 1375-1381 va fer costat a la República de Gènova en la guerra de Chioggia, després de la qual va obtenir la ciutat de Treviso de Leopold III d'Àustria.
El 1385, es va aliar amb els Visconti de Milà contra els della Scala de Verona. El 1387 les tropes paduanes, dirigides per John Hawkwood i el seu fill Francesco Novello, van derrotar les tropes dels della Scala a la batalla de Castagnaro. Joan Galeàs Visconti no va complir les seves promeses i després de l'expulsió dels della Scala, a més de conquerir Verona, també es va quedar amb Vicenza, que aleshores formava part del senyoriu veronès i que havia estat promesa a Francesco I da Carrara. L'any següent Venècia i Milà van formar una coalició contra Francesco, que es va veure obligat a abdicar en favor del seu fill i a exiliar-se a la Llombardia. Més tard, Joan Galeàs Visconti el va traslladar primer a Como, i després a la presó de Forni de Monza, on va morir el 1393.
Francesco va ser un mecenes de les arts. Va afavorir la Universitat de Pàdua, on va anomenar Ubaldo degli Ubaldi. També era amic de Francesco Petrarca, a qui donà una finca a Arquà Petrarca.
Es va casar amb Fina Buzzaccarini i la seva filla Cecília de Carrara (m. 1435) es va casar amb Venceslau I, duc de Sajonia-Wittenberg. La seva altra filla, Caterina, es va casar amb el comte croat Esteve II de Frankopan, senyor de Krk: la seva única filla supervivent Isabel es va casar amb Frederic II, comte de Celje. Després de la mort del nét de Francesco, Marsili da Carrara, la descendència d'aquests dos matrimonis va seguir sent l'únic masculí legítim descendent de Francesco. No consta que cap d'ells hagi reclamat l'herència Carraresi.

## Fonts

* Kohl, Benjamin G. (1977). "CARRARA, Francesco da, il Vecchio". Dizionario Biografico degli Italiani, Volume 20: Carducci-Carusi (en italià). Rome: Istituto dell'Enciclopedia Italiana. ISBN 978-8-81200032-6

## Referències

* ↑ Kohl, Benjamin G. «Carrara». A: Dal Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 20 (en italià). Treccani, 1977.

## Enllaços externs

* Biografia a Rinascimento.it (in Italian)
| Precedit per: Jacopo II | ' 1350–1388 | Succeït per: Francesco Novello |
# Junta Constructora del Temple Expiatori de la Sagrada Família

La Junta Constructora del Temple Expiatori de la Sagrada Família és una entitat creada el 1895 per a promoure l'obra i la figura d'Antoni Gaudí a través del llegat i el projecte reflectits en el temple de la Sagrada Família, així com la projecció de l'obra de Gaudí i del modernisme català arreu del món.
Del 1992 al juliol del 2024, la Junta també va gestionar la Casa Museu Gaudí del Park Güell, lloc de residència de l'arquitecte entre el 1906 i el 1926.
El Patronat de la Fundació Junta Constructora del Temple Expiatori de la Sagrada Família, tenint en compte les seves finalitats pròpies i la doctrina social de l’Església catòlica, i considerant l’existència de col·lectius socialment vulnerables al territori de l’Arxidiòcesi de Barcelona, que és el seu àmbit d’actuació, va crear el 2023 el Fons d’Acció Social de la Sagrada Família amb l’objectiu de poder beneficiar entitats que promouen una societat més justa i solidària arreu del territori. Es realitza una convocatòria d’ajuts anualment.

## Història

Josep Maria Bocabella, fundador de l'Associació Josefina i del Temple, va ser el director de les obres al seu inici. Aquest càrrec el compartí amb el seu gendre Manuel de Dalmases i Riba, casat amb Francesca Bocabella. A la mort del senyors Bocabella i de Dalmases amb molt pocs anys de diferència, Francesca Bocabella i Puig va seguir la tasca del seu pare i del seu marit. Va ser el 1895 quan es publicà el decret pel qual es nomenava la primera Junta Constructora del Temple Expiatori de la Sagrada Família, formada per:
* Jaume Català i Albosa, bisbe de Barcelona, president nat
* Frederic Millan i Franc, president delegat
* Joan Martorell i Monteys
* Àlvar M. Camin i López
* Joan Crisòstom de Dalmases i Riba, tresorer
* Jaume Nogues i Taulet
* Ramon Nogués i Segarra
* Leopold Gil i Llopart, secretari
Des d'aleshores el president ha estat el bisbe i després l'arquebisbe de Barcelona. El president actual és el cardenal arquebisbe Juan José Omella. El 2001 la Junta va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Membres de la Junta

* Juan José Omella, arquebisbe metropolità de Barcelona, president nat
* Esteve Camps i Sala, president delegat
* Maria Carulla de Tomàs, vicepresidenta
* Pere Alegrí i Guitart, tresorer
* Jaume Solé Janer, secretari
* Mons. David Abadías Aurín, vocal
* Sra. Rosa Mª Alsina Pagès, vocal
* Sr. Guillem López Casasnovas, vocal
* Sr. Joan Trias de Bes Mingot, vocal
* Sra. Núria Vendrell Ventayol, vocal
Anteriorment ho han estat:
* Joan Rigol, com a president de la Junta
* Jordi Bonet i Armengol, arquitecte director del temple
* Helena Cambó i Mallol
* Roser Maragall
* Joan Güell

## Referències

* ↑ «Casa Museu Gaudí - Sagrada Familia». [Consulta: 9 gener 2025].

## Enllaços externs

* Membres de les diferents Juntes Constructores Arxivat 2007-10-27 a Wayback Machine.
# Ordem Moral

Ordem Moral és una pel·lícula històrica dramàtica portuguesa dirigida per Mário Barroso i estrenada el 2020.

## Argument

La història està inspirada en la vida de Maria Adelaide Coelho da Cunha. Una rica hereva, propietària del "Diário de Noticias" qui el 1918 va abandonar la casa matrimonial per viure amb el seu jove amant, 26 anys menor que ella. Va ser ingressada en un hospital psiquiàtric pel seu marit a causa de l'escàndol provocat per aquest fet.

## Repartiment

* Maria de Medeiros : Maria Adelaide Coelho da Cunha
* Marcello Urgeghe : Alfredo da Cunha
* João Pedro Mamede : Manuel Claro
* João Luís Arrais : José Eduardo
* Albano Jerónimo : Cicero
* Júlia Palha : Sophia de Azevedo
* Ana Padrão : Berta de Morais
* Vera Moura : Idalina
* Isabel Ruth : Avó

## Referències

* ↑ Ordem Moral a cineuropa.org
* ↑ Ordem Moral al web de l'Acadèmia de Cinema
* ↑ “Ordem Moral”, de Mário Barroso: a submissão é uma ignomínia a Comunidade Cultura e Arte

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a Dailymotion
# Parròquia de Sant Francesc d'Assís de Sabadell

La parròquia de Sant Francesc d'Assís és una parròquia catòlica de Sabadell de l'orde dels Franciscans situada al carrer de Pizarro nº 16-24, al barri de la Creu de Barberà.

## Vegeu també

* Llista d'esglésies de Sabadell

## Referències

* ↑ Parròquia de Sant Francesc d'Assís de Sabadell (Misas.com)
# Parròquia de la Mare de Déu de Gràcia

La parròquia de la Mare de Déu de Gràcia és una parròquia de Sabadell situada al carrer de Fiveller, 84, al barri de Gràcia El rector és el mossèn Francesc Xavier Farrés Llúcia.
Des de mitjan segle xx, la parròquia de la Mare de Déu de Gràcia ha estat un punt de trobada per a colles d'amics, les quals sempre han organitzat trobades i excursions.
El 8 de setembre de 2009, durant la Festa Major de Gràcia, es va fer una exposició de fotografia al Centre Cívic del barri amb motiu del 75è aniversari de la parròquia de la Mare de Déu de Gràcia.

## Vegeu també

* Llista d'esglésies de Sabadell

## Referències

* ↑ Parròquia de la Mare de Déu de Gràcia a Mialrededor.com
* ↑ «Parròquia de la Mare de Déu de Gràcia a la web del Bisbat de Terrassa». Arxivat de l'original el 2011-09-03. [Consulta: 16 juny 2010].
* ↑ Parròquia de la Mare de Déu de Gràcia en un bloc
* ↑ Programa de la Festa Major de Gràcia Arxivat 2010-09-23 a Wayback Machine. PDF
# Vladímir Lébedev

Vladímir Lébedev (Taixkent, 23 d'abril de 1984) és un esquiador rus, especialista en esquí acrobàtic, ja retirat, que va competir a començament del segle xxi.
El 2002 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Salt Lake City, on fou catorzè en la prova de salts acrobàtics del programa d'esquí acrobàtic. Quatre anys més tard, als Jocs de Torí, va guanyar la medalla de bronze en la mateixa prova.

## Referències

* ↑ «Vladimir Lebedev Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 4 febrer 2020].
# Aleksei Grixin

Aleksei Grishin (en belarús: Аляксей Грышын) (Minsk, Unió Soviètica 1979) és un esquiador belarús, especialista en esquí acrobàtic.

## Biografia

Va néixer el 18 de juny de 1979 a la ciutat de Minsk, que en aquells moments formava part de la Unió Soviètica i que avui en dia és la capital de Belarús.
Especialista en salts acrobàtics, va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó), on va finalitzar en vuitena posició.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla de bronze i en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) finalitzà quart, just per darrere del seu company Dmitri Dasxinski. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà) aconseguí guanyar la medalla d'or, el primer or del seu país en uns Jocs Olímpics d'Hivern.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat tres medalles en el Campionat del Món d'esquí acrobàtic, destacant la medalla d'or aconseguida el 2001.

## Referències

* ↑ Grishin Alexei – Athlete Information. FIS.
* ↑ «Belarus – National Olympic Committee (NOC)». International Olympic Committee.
* ↑ Larsen, Karin. «Vancouver 2010 Olympic gold medal sells for $71,600 Cdn at auction». CBC News, 18-07-2019.
# Stine Lise Hattestad

Stine Lise Hattestad (Oslo, 30 d'abril de 1966) és una esquiadora noruega, ja retirada, especialista en acroesquí.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 realitzats a Albertville (França), on aconseguí guanyar la medalla de bronze en l'especialitat de bamps dins de les proves d'esquí acrobàtic. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 realitzats a Lillehammer (Noruega) aconseguí guanyar la medalla d'or en aquesta mateixa prova.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla en el Campionat del Món d'esquí acrobàtic, la medalla d'or l'any 1993. També guanyà la Copa del Món de l'especialitat en les edicions de 1988 i 1993.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Stine Lise Hattestad». [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «HATTESTAD Stine Lise - Athlete Information». [Consulta: 13 març 2022].
# Porta de l'Índia

Situada en l'anomenat "camí dels reis" Rajpath a la ciutat índia de Nova Delhi, la Porta de l'Índia (originalment anomenada el Memorial de totes les guerres índies) és un monument construït per l'arquitecte Edwin Lutyens per commemorar els soldats indis que van morir a la Primera Guerra Mundial i les Guerres afganeses de 1919. La pedra inicial va ser posada el 10 de febrer de 1921 pel Duc de Connaught. Els noms dels soldats que van morir en aquestes guerres estan inscrits sobre les parets del monument. El monument va ser inaugurat el 1931. Des 1971 es troba sota el monument una flama eterna, coneguda com a Amar Jawan Jyoti(la flama del guerrer immortal), la qual marca la "Tomba del soldat desconegut" i està dedicada a honorar els soldats desconeguts morts en els enfrontaments entre Índia i Pakistan que van tenir lloc aquest mateix any.
La Porta de l'Índia, d'un estil clarament colonial es va construir de 1921 a 1931. Inicialment sota el monument hi havia una estàtua del rei Jordi V. A la independència de l'Índia l'hi van treure.
A la part superior del monument s'hi pot llegir el següent text: «Als morts dels exèrcits de l'Índia que van caure amb honor a França i Flandes, Mesopotàmia i Pèrsia, est d'Àfrica, Gal·lípoli i en qualsevol lloc del proper o llunyà est i també en la sagrada memòria dels que van deixar els seus noms inscrits en caure a l'Índia o a la frontera nord-oest durant la Tercera Guerra Afganesa».
El temple és un cenotafi de marbre negre, amb un rifle en el seu barril, coronat pel casc d'un soldat. Cada cara del cenotafi té inscrites, en or, les paraules "Amar Jawan" (Guerrer Immortal). Aquest cenotafi és un edifici que té sobre les seves quatre cantonades, quatre flames que es mantenen constantment vives.
El monument té una alçada total de 42 metres i és a la cruïlla d'unes avingudes importants. El trànsit al voltant de l'arc de triomf és moltes vegades motiu de conflicte a causa dels continus talls de trànsit provocats pel risc d'atacs terroristes. La zona en què s'ubica la Porta de l'Índia, envoltada de zones cobertes de gespa, sol ser una de les destinacions preferides de les famílies de Delhi durant els dies festius.

## Enllaços externs

* http://maps.google.cat/maps?ll=28.613656,77.227685&spn=0.005515,0.010525&t=k&hl=ca
* http://photography.robins.in/monuments/subalbum_2.html Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
* http://www.ianandwendy.com/OtherTrips/India/Delhi/India%20Gate/slideshow.htm
* http://www.panoramio.com/user/116638/tags/India%20Gate Arxivat 2012-11-04 a Wayback Machine.
# Ievgueni Polivànov

Ievgueni Polivànov (Smolensk, 28 de febrer de 1891 $^{(Julià)}$ - Camp d'afusellament Kommunarka, 25 de gener de 1938) va ser un lingüista, orientalista i poliglot soviètic. Cofundador de l'OPOIAZ (Óbshchestvo izuchéniya POetícheskogo YAZyká— Societat per a l'estudi del llenguatge poètic) juntament amb Víktor Xklovsk i altres lingüistes.
Va escriure importants obres sobre els idiomes japonès, xinès, uzbek, dungan i sobre la lingüística teòrica. Va participar en el desenvolupament de sistemes d'escriptura per a diferents pobles de la Unió Soviètica. També va desenvolupar un sistema de cirilització per a l'idioma japonès, anomenat sistema Polivànov, que va ser oficialment acceptat per la Unió Soviètica.
Va ser arrestat el 16 d'agost de 1937, en el transcurs de la Gran Purga, sota l'acusació d'espiar per al Japó. No havent reconegut els càrrecs, va ser executat pel NKVD en el camp d'afusellament de Kommunarka als voltants de Moscou el 25 de gener de 1938.
El 3 d'abril de 1963, el Tribunal Suprem de l'URSS va retirar els càrrecs contra el lingüista procedint a la seva completa rehabilitació.

## Referències

* ↑ hmong.wiki. «Yevgeny Polivanov La vidayVer también» (en tai). [Consulta: 26 maig 2022].
* ↑ «About: Yevgeny Polivanov». [Consulta: 26 maig 2022].
* ↑ martie1891Smolensk, Evgheni Dmitrievici PolivanovEvgheni PolivanovNăscut12; ianuarie 1938Moscova, Imperiul RusDecedat25; RSFSR. «Evgheni Polivanov» (en romanès). [Consulta: 26 maig 2022].

## Bibliografia

* М. В. Горбаневский: Судьба гения. Е. Д. Поливанов — 100-летие со дня рождения. In: Русский язык в СССР. 8 (1991), S. 25–31.
* В. Г. Ларцев: Евгений Дмитриевич Поливанов. Страницы жизни и деятельности. Moscou: Наука, 1988.
* А. А. Леонтьев: Евгений Дмитриевич Поливанов и его вклад в общее языкознание. Moscou: 1983.
# Nikolai Kuznetsov (ciclista)

Nikolai Aleksàndrovitx Kuznetsov (en rus Николай Александрович Кузнецов, Sant Petersburg, 20 de juliol de 1973) és un ciclista rus, ja retirat, que competí en ciclisme en pista i algunes proves en ruta.
El primer èxit de la seva carrera fou el Campionat del món júnior en Persecució per equips amb l'equip soviètic. Va competir en els Jocs Olímpics de Barcelona i en els d'Atlanta en la prova de Persecució per equips. El primer sota la bandera de l'Equip Unificat, i els segons ja en els amb els colors de Rússia. Fou en aquests últims on guanyà la medalla de plata juntament amb Eduard Gritsun, Aleksei Màrkov i Anton Chantyr.
Nikolai Kuznetsov és fill del mític entrenador Aleksandr Kuznetsov i la vuit cops campiona del món Galina Tsariova, i és germà del també ciclista Aleksei i la tenista Svetlana Kuznetsova.

## Palmarès

* 1991
** Campió del món júnior en Persecució per equips (amb Roman Saprykhine, Alexander Ivankin i Anton Chantyr)
* 1996
** Medalla de plata als Jocs Olímpics d'Atlanta en la prova de persecució per equips (amb Eduard Gritsun, Aleksei Màrkov i Anton Chantyr)
* 1997
** Vencedor d'una etapa del Cinturó ciclista internacional a Mallorca

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 1997
** 1r a Cali i Trexlertown, en Persecució per equips

## Referències

* 1 2 «KOUZNETSOV Nikolai 2». [Consulta: 26 novembre 2022].
* 1 2 «Olympedia – Nikolay Kuznetsov». [Consulta: 26 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Nathalie Even-Lancien

Nathalie Even-Lancien (Nathalie Even de soltera) (Paimpol, 7 de març de 1970) va ser una ciclista francesa especialista en pista. Del seu palmarès destaca la medalla d'or als Jocs Olímpics d'Atlanta en puntuació.
Es va casar amb el també ciclista Frédéric Lancien, especialista en tàndem.

## Palmarès

* 1993
** Campiona de França de Velocitat
** Campiona de França de Quilòmetre
* 1994
** Campiona de França de Quilòmetre
** Campiona de França de Puntuació
* 1995
** Campiona de França de Puntuació
* 1996
** Medalla d'or als Jocs Olímpics d'Atlanta en Puntuació

### Resultats a la Copa del Món

* 1995
** 1r a Adelaida, en Puntuació
* 1996
** 1r a Atenes i Cottbus, en Puntuació

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Dean Woods

Dean Anthony Woods OAM (Wangaratta, Victòria, 22 de juny de 1966 - 3 de març 2022) va ser un ciclista australià. Va combinar la carretera amb la pista. Va guanyar quatre medalles olímpiques, una d'elles d'or en la prova de Persecució per equips.
Ha estat guardonat amb l'Orde d'Austràlia.

## Palmarès en pista

* 1983
** Campió del món júnior en Persecució
* 1984
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Los Angeles en Persecució per equips (amb Michael Grenda, Kevin Nichols i Michael Turtur)
** Campió del món júnior en Persecució
* 1986
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en Persecució
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en Persecució per equips
* 1988
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Seül en Persecució
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Seül en Persecució per equips (amb Brett Dutton, Wayne McCarny, Stephen McGlede i Scott McGrory)
* 1994
** 1r als Sis dies de Grenoble (amb Jean-Claude Colotti)
* 1996
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Atlanta en Persecució per equips (amb Brett Aitken, Stuart O'Grady, Timothy O'Shannessey i Bradley McGee)
** Campió d'Austràlia en Madison (amb Brett Aitken)

## Palmarès en ruta

* 1991
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suècia
* 1993
** 1r a la Melbourne to Warrnambool Classic
** Vencedor d'una etapa a la Herald Sun Tour

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1990. 124è de la classificació general
* 1991. 112è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Vale Dean Woods OAM: Olympic Gold Medallist Passes Away Aged 55» (en anglès). Auscycling, 03-03-2022. [Consulta: 3 març 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Gerrit Glomser

Gerrit Glomser (Salzburg, 1 d'abril de 1974) és un exciclista austríac, que fou professional des del 1998 fins al 2009. De la seva carrera destaquen les victòries a la Volta a Àustria i una medalla de bronze al Campionat del món de ruta sub-23. També ha competit en ciclocròs.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Atlanta i als de Sydney.

## Palmarès en ruta

* 1997
** 1r al Trofeu Ciutat de Brescia
* 2000
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria
* 2002
** 1r a la Volta a Àustria i vencedor d'una etapa
* 2003
** 1r a la Volta a Àustria i vencedor de 2 etapes
* 2004
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria
* 2005
** Campió d'Àustria en ruta
* 2007
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria

### Resultats al Tour de França

* 2003. 64è de la Classificació general
* 2004. Abandona
* 2005. Abandona

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2002. 44è de la Classificació general
* 2003. Abandona
* 2005. No surt (12a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1999. 26è de la Classificació general

## Palmarès en ciclocròs

* 2000
** Campió d'Àustria en ciclocròs

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Juris Silovs (ciclista)

Juris Silovs (Dobele, 27 de gener de 1973) és un ciclista letó, ja retirat, que fou professional entre el 1997 i el 2001. En el seu palmarès destaquen dos Campionats nacionals en ruta, el 1997 i 1998. El 1996 va prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu d'Atlanta, on disputà la cursa en ruta del programa de ciclisme.
El 2000 va patir un atac per part d'uns desconeguts que li provocà passar un mes en coma. El 2002 va ser detingut i empresonat a Lituània per intentar passar diners sense declarar a través de la frontera del país.

## Palmarès

* 1995
** 1r al Gran Premi François-Faber
* 1996
** Vencedor d'una etapa al Teleflex Tour
* 1997
** Campió de Letònia en ruta
** Vencedor de 2 etapes al Teleflex Tour
** Vencedor d'una etapa al Regio-Tour
** Vencedor d'una etapa al Hofbrau Cup
* 1998
** Campió de Letònia en ruta

## Referències

* ↑ «SILOVS Juris». [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ Archives, Cycling. «Juris Silovs» (en anglès). [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Juris Silovs». [Consulta: 21 desembre 2022].
* 1 2 «Latvians demand cycling star's release from Lithuanian jail». [Consulta: 21 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com