OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Lluïsa Solà Hernández

Maria Lluïsa Solà Hernández (Madrid, 20 de gener de 1939) és una actriu de doblatge catalana.
Va estudiar a l'Institut del Teatre, va començar fent radioteatre a Radio España de Barcelona i es va iniciar en el doblatge amb papers d'ambient a l'estudi La Voz de España. Va prendre protagonisme des de finals de la dècada de 1950 i va doblar les protagonistes femenines de pel·lícules com Perseguit per la mort, Psicosi, Els ocells o El Cid.
Des de llavors, ha estat veu habitual de nombroses actrius, com ara Susan Sarandon (per exemple, a Pena de mort), Helen Mirren (com a Elisabet II a La reina), Glenn Close (a Albert Nobbs), Sigourney Weaver (a Alien), Judi Dench (com el personatge d'M de la saga de James Bond), Sophia Loren (a Capri i Prêt-à-porter), Diane Keaton (a Millor que mai), Carrie Fisher (com a Leia Organa a la saga La guerra de les galàxies), Kathy Bates i Jamie Lee Curtis, entre moltes altres. El 1997 va interpretar Hera a la pel·lícula d'animació de Disney Hèrcules. També ha interpretat cançons com les del personatge de Tala de la pel·lícula Vaiana. En total, ha participat en més de 3000 doblatges.
Ha rebut un Faristol d'Or el 1986, un premi Take de doblatge el 2018 i un premi AISGE el 2019. A la gala dels XXXVIII Premis Goya, en recollir un guardó per a si, Sigourney Weaver va fer un reconeixement públic de la feina de Solà, que l'ha doblat en més de 30 pel·lícules. El mateix 2024 va rebre una menció especial als 68ns Premis RNE Sant Jordi de Cinematografia.
El seu fill, Sergi Zamora, és també actor de doblatge.

## Referències

* 1 2 3 «Quién es María Luisa Solá, la actriz de doblaje a la que Sigourney Weaver dedicó su Goya: "Fue sorprendente"» (en castellà), 11-02-2024. [Consulta: 11 febrer 2024].
* 1 2 3 4 5 «La Vermella - Maria Lluïsa Solà, la veu de Sigourney Weaver, Judi Dench i Susan Sarandon». Catalunya Ràdio. [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ Tribuna. «¿Quién es María Luisa Solá? La actriz de doblaje a la que ha rememorado Sigourney Weaver» (en castellà). Tribuna de Salamanca. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «Fitxa de doblatge Vaiana». Eldoblatge.com. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «¿Quién es María Luisa Solá, la actriz de doblaje a la que Sigourney Weaver ha dedicado su Goya?» (en castellà). La Vanguardia, 11-02-2024. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «RTVE lliura els 68 Premis Sant Jordi de Cinematografia». RTVE Catalunya, 25-04-2024. [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ CCMA. «Sorpresa al "Catalunya nit": Susan Sarandon convida Joaquin Phoenix a sopar. Acceptarà?». Catalunya Ràdio. [Consulta: 12 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Maria Lluïsa Solà a Eldoblatge.com
# Partit Democràtic Popular Socialista de Lituània

El Partit Democràtic Popular Socialista de Lituània (lituà Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų Partija), LSLDP) va ser un partit polític lituà en el període d'entreguerres. Va ser establert el 1917 i va subsistir fins al 1922, quan es va fusionar amb la Unió d'Agricultors de Lituània. El partit va ser creat a Vorónej per Mykolas Sleževičius, Felicija Bortkevičienė, i altres, sobretot des de l'ala esquerra de Partit Democràtic de Lituània.
El 1917 Jonas Vileišis, membre del partit, va ser triat per al Consell de Lituània. El partit va adoptar els seus estatuts el 1919 i va proclamar que l'objectiu principal del partit era treballar per la nacionalització de la terra. Va aconseguir nou escons, d'un total de 112 en l'Assemblea Constituent de Lituània i sis escons d'un total de 78 a les eleccions del Seimas el 1922. El partit va publicar diversos periòdics polítics. El 3 desembre de 1922, el Partit Democràtic Popular Socialista de Lituània es van fusionar amb la Unió d'Agricultors de Lituània i va formar un nou partit polític conegut com a Unió Popular Agrària Lituana.
# Soulvache

Soulvache (en bretó Soulvac'h) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 394 habitants. Limita amb Fercé i Rougé a Loira Atlàntic, Teillay i Thourie a Ille i Vilaine.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 530 | 582 | 502 | 430 | 402 | 402 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Neveu | Divers gauche |
# Stephan Lochner

Stephan Lochner (Meersburg, 1400 – Colònia, 1452) va ser un pintor alemany del gòtic tardà.
El seu estil, famós per la seva netedat de línies, combinava l'atenció gòtica cap a línies llargues que fluïen amb colors brillants, amb una influència del realisme flamenc i l'atenció pels detalls. Les seves composicions sovint estan farcides amb àngels fantasiosos, cantant i tocant instruments musicals.
Va treballar principalment a Colònia (Alemanya) i el seu treball principal és el tríptic de l'Altar dels Patrons de Colònia (fet durant els anys 1440, que està a la catedral de la ciutat), i què mostra la ciutat en l'homenatge al Nen Jesús. L'epítom del seu estil és la Madonna de la pèrgola rosa (c. 1448, exposat al Museu de Wallraf-Richartz a Colònia), mostrant la Mare de Déu i el Nen que descansa sota un roser florit assistida pels àngels infants característics de Lochner.
L'asteroide 12616 Lochner va rebre aquest nom en el seu honor l'any 2008.

## Obres

* Judici Final, cap a 1435, Wallraf-Richartz-Museum, Colònia.
* Els sants Caterina, Hubert i Quirinus amb un comitent, cap a 1435, Alte Pinakothek, Múnic.
* Altar dels Patrons de Colònia (Altar der Kölner Stadtpatrone o Kölner Dombild), cap a 1445, Catedral de Colònia.
* Crist a la Creu (Christus am Kreuz), Germanisches Nationalmuseum a Núremberg, Gm 13, sobre 1445?, 107,5 x 190,3 cm.
* Nativitat, cap a 1445. Alte Pinakothek, Múnic.
* Els sants Marc, Bàrbara i Lluc, 1445-1450, Wallraf-Richartz-Museum, Colònia.
* Tríptic amb la Mare de Déu i el Nen al jardí tancat, 1445-1450, Wallraf-Richartz-Museum, Colònia.
* Presentació de Jesús al Temple (Darbringung im Tempel), 1447, Museu estatal de Hessen, Darmstadt.
* Madonna a la pèrgola del roser, cap a 1448, Wallraf-Richartz-Museum, Colònia
* Adoració del Nen (Anbetung des Kindes)

## Galeria

* Altar der Kölner Stadtpatrone.
* Altar der Kölner Stadtpatrone. Costat esquerre.
* Altar der Kölner Stadtpatrone. Costat dret.
* Presentació al Temple.
* Nativitat.
* Judici Final.

## Referències

* ↑ "Stephen Lochner". Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company. 1913.
* ↑ Base de dades del Jet Propulsion Laboratory

## Enllaços externs

* Pàgina dedicada a Stephan Lochner
# Subterra (pel·lícula)

Subterra és una pel·lícula xilena de l'any 2003 basada en el llibre Subterra de Baldomero Lillo. Dirigida per Marcelo Ferrari, protagonitzada per Francisco Reyes i Paulina Gálvez.

## Sinopsi

La història transcorre al poble xilè de Lota, 1897. En les profunditats del Chiflón del Diablo, la mina de carbó més gran del món, una gran rebel·lió es gesta en el cor d'un home. Mentrestant, l'aristocràtica família Cousiño Goyenechea somia amb l'adveniment del progrés, els miners del carbó lluiten per imposar-se a les seves infames condicions de treball.

## Repartiment

* Francisco Reyes com Fernando Gutiérrez.
* Paulina Gálvez com Virginia.
* Ernesto Malbrán com Mister Davis.
* Héctor Noguera com Luis Cousiño.
* Consuelo Holzapfel com Isidora Goyenechea.
* Alejandro Trejo com Eduardo Castro.
* Gabriela Medina com María de los Ángeles.
* Berta Lasala com Ana.
* Mariana Loyola com Mercedes.
* Cristián Chaparro com Baldomero Lillo.
* Nicolás Saavedra com Cabeza de Cobre.
* Patricio Bunster com Jonás.
* Danny Foix com Pablo Castro.

## Premis

* Sol d'Or Millor Interpretació Femenina, Festival de Cinema Llatinoamericà de Biarritz, França, 2003.
* Millor Director, Millor Fotografia, Premi del Públic, Festival de Cinema Iberoamericà de Huelva, Espanya, 2003.
* Premi Gran Paoa Millor Pel·lícula, Premi Paoa Millor Fotografia, Premi del Público, Premi de l'Organització Catòlica Internacional de Cinema (OCIC), Festival Internacional de Cinema de Viña del Mar, Xile, 2004.
* Premi a la millor actriu (Paulina Gálvez) a la X Mostra de Cinema Llatinoamericà de Lleida.

## Referències

* ↑ «Sub Terra», de Marcelo Ferrari: Un visionado desde la Cuestión Social, cineyliteratura.cl
* ↑ Protagonista de "Sub-Terra" ganó el galardón a la mejor intérprete en Biarritz, cooperativa.cl, 4 d'octubre de 2003
* ↑ "Sub-Terra" y "Sexo con amor" se repartieron ocho galardones en Huelva, cooperativa.cl, 15 de novembre de 2003
* ↑ Película chilena "Sub-Terra" ganó festival de Viña del Mar, La Nación, 12 d'octubre de 2003
* ↑ El film 'El abrazo partido' gana el premio de la Mostra de Cine Latinoamericano de Lleida al mejor largometraje, Europa Press, 20 de març de 2004

## Enllaços externs

* Fitxa a CineChile.cl Arxivat 2018-10-21 a Wayback Machine.
# Taverna romana

Una taverna (en llatí taberna, en plural tabernae), a l'antiga Roma, era una parada en una calçada on descansar o passar la nit, per a viatgers una mica més benestants que requerien més refinament que el que es donava a les cauponae.
Originàriament, la paraula taberna es referia a una cabana o caseta, i després va significar simplement 'botiga'. S'instal·laven als baixos de les insulae, obertes al carrer. N'existien de diversos tipus, com ara les tabernae argentariae que eren cases de banca, i les més conegudes, les tabernae vinariae, on es venia vi i diverses classes d'aliments.
En els primers temps de les calçades, les cases situades a prop d'alguna eren obligades per llei a oferir hospitalitat al qui ho requerís. No hi ha dubte que les cases més freqüentades es van convertir molt aviat en les primeres tavernes, que eren més semblants a hostals que no a les tavernes tal com es conceben actualment.
A mesura que Roma creixia, les seves tabernae es van tornar més luxoses i adquirien bona o mala fama segons els seus serveis. Unes de les més anomenades van ser les Tabernae Caediciae, a Sinuessa, a la Via Àpia. Moltes ciutats van créixer al llarg del temps al voltant d'un complex de tavernes, com és el cas de Rheinzabern a Renània i Saverne, coneguda com les Tres Tabernae a Alsàcia.

## Referències

* 1 2 «Caupona», dins William Smith: A Dictionary of Greek and Roman Antiquities. Londres, 1875. (anglès)
* ↑ Seva i Llnares, Antoni (dir.). Diccionari llatí-català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 1469. ISBN 8477396310.
* ↑ Smith, William (ed.). «Tabernae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 juny 2022].

## Vegeu també

* Caupona
* Mansió romana
* Mutatio
* Popina
* Thermopolium
# Terdeghem

Terdeghem (en neerlandès Terdegem) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 524 habitants. Limita al nord amb Steenvoorde, a l'oest amb Cassel, al sud-oest amb Saint-Sylvestre-Cappel, al sud amb Caëstre i al sud-est amb Eecke.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 778 | 709 | 718 | 623 | 575 | 624 | 591 | 592 | 604 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 593 | 592 | 588 | 615 | 652 | 608 | 632 | 652 | 636 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 640 | 642 | 557 | 557 | 552 | 540 | 510 | 499 | 454 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 399 | 402 | 393 | 455 | 503 | 540 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Irène Visticot | |
# Terrisseria Arpí

La Terrisseria Arpí és una obra del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa urbana amb diversos pisos d'habitatges; la planta baixa és utilitzada per a comerç. La façana manté un esquema simètric de composició amb una balconada de balustrada de terrissa on hi ha decoració zoomorfa i vegetal en els límits de les balconeres del pis fet amb arrebossats. Al pis superior ornamentació amb elements ceràmics (mènsules, flors de lis...) de la fàbrica Arpí. Damunt dels balcons hi figuren dos rats penats de ceràmica vidriada. A la paret del carrer Sant Medir hi ha restes d'ornamentació similar que consta de dos medallons ceràmics amb escultures d'un bust de dona i un altre d'un home vestit a la manera dels nobles del segle xviii.

## Història

L'any 1882 es demana una llicencia d'obres pel ceramista Arpí i Sagués. Els plànols de la llicencia corresponen a la composició de finestres de l'edifici en llur façana a la plaça Octavià però no contenen la decoració de ceràmica i balustrada que dona caràcter a l'edifici. Antigament fou destinat a fàbrica de ceràmica amb un forn i un assecador i amb un habitatge unifamiliar en un dels pisos.

## Referències

* 1 2 3 «Terrisseria Arpí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
# 116

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu cent setze.
El 116 (CXVI) fou un any de traspàs començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* Trajà conquereix les capitals partes
* Tàcit escriu els seus Annals

## Notes i referències
### Notes

* ↑ Es desconeix en quin any exacte va començar a escriure'ls, però hi ha confirmació que l'any 116 ja els havia començat

### Referències

* ↑ Fisher, Greg. The Roman World from Romulus to Muhammad (en anglès). Routledge, 2021, p. 376-377. ISBN 1000432661.
* ↑ The Annals: The Reigns of Tiberius, Claudius, and Nero by Cornelius Tacitus and J. C. Yardley ISBN 0-19-282421-X Oxford pages ii to xxvii
# New York Harbor

El New York Harbor, literalment Port de New York és un terme geogràfic que agrupa el conjunt dels rius, badies, i estuaris marítims situats prop de la desembocadura del Hudson River i, per tant, al veïnatge de New York. De vegades també és anomenat Ports of New York and New Jersey entenent que la zona marca la frontera entre els Estats veïns de New York i del Nova Jersey. El port agrupa així en sentit ampli les diferents ciutats costaneres situades a la desembocadura de l'Hudson, com Jersey City, Hoboken o fins i tot Bayonne. A més a més, el port comprèn els litorals de Manhattan, de Brooklyn i de Staten Island que constitueixen tres dels cinc boroughs de la ciutat. El conjunt de les infraestructures lligades al transport, entre les quals els ponts, els túnels, i els ports són administrades per la Port Authority of New York and New Jersey. El Staten Island Ferry és doncs administrat per aquest organisme.

## Enllaços externs

* National Parks of New York Harbor Conservancy National Parks and other recreational and educational sites on the harbor
* New York-New Jersey Harbor Estuary Program Partnership to protect and restore the Harbor Estuary.
* New York and New Jersey Harbor USACE, New York District.
* Cornell NY harbor tour summary,September 24, 2005.
# Rosmaridifenol

El rosmaridifenol és un diterpè fenòlic que es troba en el romaní (Salvia rosmarinus). La seva fórmula química és C$_{20}$H$_{28}$O₃ i té una massa molecular de 316,4 g/mol.
Té propietats antioxidants.

## Referències

* ↑ «Rosmaridiphenol» (en anglès). pubchem. [Consulta: 24 gener 2025].
# William Foster

William "Willie" Foster (Haslingden, Lancashire, 10 de juliol de 1890 – Fylde, Lancashire, 17 de desembre de 1963) va ser un nedador anglès que va competir a principis del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en els relleus 4x200 metres lliures, junt a John Derbyshire, Paul Radmilovic i Henry Taylor. També diputà els 400 metres lliures, on fou quart, i els 1500 metres lliures del programa de natació, quedant eliminat en sèries.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm, disputà les mateixes proves del programa de natació. Guanyà la medalla de bronze en els relleus 4x200 metres lliures, formant equip amb Thomas Battersby, John Hatfield i Henry Taylor. En els 400 i els 1500 metres lliures quedà eliminat en les sèries.
El 1920, un cop finalitzada la Primera Guerra Mundial, disputà la competició de waterpolo als Jocs d'Anvers, en què finalitzà en sisena posició.

## Referències

* 1 2 3 «Harry Hebner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'octubre 2012. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Nit de cap d'any

La nit de cap d'any és l'últim dia de l'any, el 31 de desembre, data que se sol celebrar amb una gran festa que sol incloure focs d'artifici i reunions d'amics. La més nombrosa té lloc a Rio de Janeiro.

## Tradició catalana

Segons la tradició catalana, en aquest dia surt l'Home dels Nassos, que «té tants nassos com dies té l'any». En fer-se visible només el darrer dia de l'any, el personatge té, com tothom, un sol nas i, per tant, pot ser qualsevol persona. S'explica de tal forma als nens que s'imaginen un personatge estrafolari amb 365 nassos en la cara, sense pensar que el 31 de desembre a l'any li queda només un dia per acabar. També es mengen 12 grans de raïm per cada una de les campanades de fi d'any.

## Tradició espanyola

Als països d'influència espanyola és molt habitual celebrar aquesta festa menjant dotze grans de raïm (un per cada campanada del canvi d'any). D'uns anys ençà s'ha convertit en nit de revetlla celebrada per grans i petits. S'anomena el raïm de la sort.

## Tradició equatoriana

A l'Equador la família crema ninots després d'explicar acudits, en un ritual antic per transmetre esperança. Es porta roba interior groga per atreure la bona sort.

## Tradició filipina

A les Filipines es porta roba estampada amb cercles, com a símbol de fortuna. A l'hora de sopar la família fa bots per espantar els mals esperits i sacseja bosses de monedes, abans de menjar fruites rodones servides en plates circulars.

## Tradició alemanya

A Alemanya (i altres països on es parla aquesta llengua) es passa per televisió el sainet de Lauri Wylie Der 90. Geburstag (també conegut com a Dinner for One) on una vella dama convida per al seu aniversari el seu únic amic viu, que interpreta tots els antics amics de la colla aixecant-se i seient a diferents cadires cada cop més borratxo. Aquest programa té el rècord de ser l'emissió televisiva més repetida de la història.

## Referències

* ↑ Amades 2005: p. 256
* ↑ «Raïm de la sort». Cultura popular de Barcelona. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 2 gener 2015].

## Enllaços externs

* capdany.cat Arxivat 2016-03-16 a Wayback Machine.
# Niue Airline

Niue Airline va ser una aerolínia amb seu a Niue, fundada l'any 1990. Va oferir la ruta Auckland-Niue setmanalment, i després quinzenalment, fins al seu tancament l'any 1992. La ruta era operada per un Boeing 737 d'Our Airline i també duia correu. Sovint els vols de l'aerolínia eren cancel·lats si el nombre de passatgers o de càrrega no era suficient per finançar el vol. L'aerolínia era majoritàriament propietat de Nova Zelanda (amb cert finançament niueà).
Els uniformes de l'aerolínia van ser obra del dissenyador neerlandès-novazelandès Doris De Pont. Niue Airlines no estava vinculat a cap sistema de reserves de viatges internacional i, per tant, els bitllets només es podien comprar a través de taquilles, una de les quals es trobava a Auckland. El codi IATA de l'aerolínia era FN.

## Història

L'octubre de 1990, Niue Airlines va portar vint-i-tres estudiants (i els seus pares i professors) a l'illa després de descobrir que hi havia 40 places vacants en un dels seus vols. El grup de l'escola primària Three Kings d'Auckland, el viatge dels quals va ser gratuït, va ser benvingut amb garlandes i flors i va sortir a la televisió local. Després d'una breu nedada a l'oceà, els estudiants van ser ecomiadats pel Premier Sir Robert Rex.
L'any 1991, prestava el servei d'Auckland a Niue, i la tornada es feia via Tonga.
Ja cap al final de la vida de l'aerolínia, només s'oferien serveis entre Pago Pago i Niue utilitzant un Beechcraft King Air de nou places. A partir de llavors, per viatjar d'Auckland a Niue s'havia de fer escala a Apia i a Pago Pago. L'aerolínia va deixar d'operar a finals del 1992, quan, després que el govern niueà rebutgés proporcionar avals bancaris per la compra del combustible dels vols, no van pagar una factura de combustible i se'ls va revocar la llicència.

## Referències

* 1 2 Stanley, David. South Pacific Handbook. David Stanley, 1993. ISBN 9780918373991.
* 1 2 3 Levine, Steven «Polynesia in review : issues and events, 1 July 1991 to 30 June 1992». Contemporary Pacific, Spring 1993.
* 1 2 Crocombe, R. G.. Pacific Neighbours: New Zealand's Relations with Other Pacific Islands : Aotearoa Me Nga Moutere O Te Moana Nui a Kiwa. editorips@usp.ac.fj, 1992. ISBN 9789820200784.
* ↑ Distance edu Different Countries. APH Publishing. ISBN 9788131303030.
* ↑ «Coral Air Niue — Civil Aviation Forum | Airliners.net». www.airliners.net. [Consulta: 21 abril 2015].
* ↑ «Object: Doris de Pont and DNA Clothing show cards | Collections Online - Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa». collections.tepapa.govt.nz. [Consulta: 27 abril 2015].
* ↑ Buch, Boudewijn. Rond de wereld in 160 eilanden: de mooiste eilandverhalen van Boudewijn Buch (en neerlandès). Singel Uitgeverijen, 2014-05-06. ISBN 9789029588089.
* ↑ «International Airlines Serving New Zealand». homepages.ihug.co.nz. Arxivat de l'original el 29 January 2015. [Consulta: 21 abril 2015].
* ↑ «Standard-Speaker from Hazleton, Pennsylvania · Page 6». Newspapers.com. [Consulta: 27 abril 2015].
* ↑ «NIUE NERVOUS OVER SAMOA AIRLINE MERGER - May 31, 2005». pidp.eastwestcenter.org. Arxivat de l'original el 4 March 2016. [Consulta: 21 abril 2015].
# Ofegat

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
En escacs, l'ofegat és una situació que es produeix quan el jugador de qui és el torn no té jugades legals per realitzar i el rei no es troba en estat d'escac. És a dir, el rei no pot moure's ja sigui perquè les caselles a les quals podria anar estan ocupades per peces pròpies, o per peces alienes que estan defensades, o perquè les caselles a les quals podria anar estant sota la influència de peces rivals i, per tant, quedaria en posició d'escac, i a més a més no hi ha altres peces o peons que puguin moure's o menjar-se peces adversàries. El rei ofegat és regulat al reglament dels escacs com a posició de taules.
Durant els finals, l'ofegat és un recurs que pot permetre empatar en una posició inferior. En posicions més complexes on hi ha moltes peces, hi ha poques situacions on l'ofegat pugui donar-se.
Així mateix és un tema comú en la composició d'estudis de finals i altres problemes d'escacs.

## Enllaços externs

* «Stalemate!» (en anglès). Michigan Chess Association, 01-07-1999. Arxivat de l'original el 2012-05-02. [Consulta: 13 octubre 2011].