OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'espectacle més gran del món

L'espectacle més gran del món (títol original en anglès The Greatest Show on Earth) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Cecil B. DeMille el 1952. Està doblada al català.

## Argument

El director d'un gran circ estatunidenc, Brad Braden, ha de fer de cara a dificultats financeres. Per intentar equilibrar el pressupost, compromet el "gran" Sebastian, un trapezista de renom. Cada vespre, amb la seva sòcia Dolly, el "gran" Sebastian efectua un número extremadament perillós buscant la glòria.

## Repartiment

* Charlton Heston: Brad Braden
* Betty Hutton: Dolly
* Cornel Wilde: «el gran Sebastian»
* Gloria Grahame: Angel
* James Stewart: el pallasso "Botons"
* Dorothy Lamour: Phyllis
* Lyle Bettger: Klauss
* Henry Wilcoxon: l'inspector Gregory
* Edmond O'Brien: el narrador
* Lawrence Tierney: Henderson
* Robert Carson: el presentador del circ
* Frank Wilcox: el metge
* Lillian Albertson: la mare del pallasso Botons
* Bob Hope: ell mateix
* Bing Crosby: ell mateix
* Kathleen Freeman: una espectadora (no surt als crèdits)
* Julia Faye (Birdle)
* Charlton Heston
* Cornel Wilde
* Gloria Grahame
* Dorothy Lamour
* Lyle Bettger
* Betty Hutton

## Premis i nominacions

El 1953 va optar a diversos premis, guanyant dos Oscars i tres Globus d'Or:

### Premis

* Oscar a la millor pel·lícula
* Oscar al millor guió adaptat
* Oscar especial a la millor productora: premi Thalberg per Cecil B. DeMille
* Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* Globus d'Or al millor director

### Nominacions

* Oscar al millor director
* Oscar al millor muntatge
* Oscar al millor vestuari en color

## Localitzacions

La pel·lícula va rodar-se als estudis de la Paramount (Hollywood), i també a Cedar City (Utah), Filadèlfia (Pennsilvània), Washington DC, Sarasota i Sarasota Springs, a Florida.

## Referències

* ↑ Títol de la pel·lícula en català a Ésadir
* ↑ Nominacions i premis a IMDb (anglès)
* ↑ Localitzacions, a IMDb (anglès)
# Fontanilles

Fontanilles és un municipi de la comarca del Baix Empordà, província de Girona. El terme municipal té una extensió de 9 km² i el poble està a 29 m. d'altitud.
Té agregat el nucli de Llabià, que el 1800 era un ens local independent, però que el 1846 va ser incorporat a Fontanilles.
Els límits del terme municipal són al nord amb Gualta i Torroella de Montgrí, a l'est amb Pals, al sud amb Palau-sator i Pals i a l'oest amb Ullastret. . És regat pel riu Daró, que travessa els dos extensos sectors planers del territori.
Forma part del Parc Natural del Montgrí, les Illes Medes i el Baix Ter.

## Geografia

* Llista de topònims de Fontanilles (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Fontanilles | 101 |
| Llabià | 69 |
| Font: Idescat ||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1497 | 1515 | 1553 | 1787 | 1887 | 1900 | 1920 | 1950 | 1970 | 2010 | 2024 |
| 35 | 16 | 30 | 179 | 238 | 223 | 253 | 211 | 168 | 160 | 168 |

## Llocs d'interès

* Castell de Fontanilles. Segle XI
* Font de Fontanilles
* Església de Sant Martí de Fontanilles. Segle XII

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Parròquia de Daugmales

La Parròquia de Daugmales (en letó: Daugmales pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Ķekava, Letònia, al marge esquerre del riu Daugava. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion de Riga.

## Pobles, viles i assentaments

* Daugmale

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia

## Referències

* ↑ A/S Preses nams. Latvijas pagasti. Enciklopēdija. (en letó), 2001-2002. ISBN 9984-00-412-0.
# Cantó d'Étampes

El cantó d'Étampes és un cantó francès del departament d'Essonne, situat al districte d'Étampes. Des del 2015 té 45 municipis i el cap és Étampes.

## Municipis

* Abbéville-la-Rivière
* Angerville
* Arrancourt
* Authon-la-Plaine
* Auvers-Saint-Georges
* Blandy
* Bois-Herpin
* Boissy-la-Rivière
* Boissy-le-Cutté
* Boissy-le-Sec
* Boutervilliers
* Bouville
* Brières-les-Scellés
* Brouy
* Cerny-sur-l'Essonne
* Chalo-Saint-Mars
* Chalou-Moulineux
* Champmotteux
* Chatignonville
* Congerville-Thionville
* D'Huison-Longueville
* Estouches
* Étampes
* Fontaine-la-Rivière
* La Forêt-Sainte-Croix
* Guillerval
* Marolles-en-Beauce
* Méréville
* Mérobert
* Mespuits
* Monnerville
* Morigny-Champigny
* Ormoy-la-Rivière
* Orveau
* Plessis-Saint-Benoist
* Puiselet-le-Marais
* Pussay
* Roinvilliers
* Saclas
* Saint-Cyr-la-Rivière
* Saint-Escobille
* Saint-Hilaire
* Valpuiseaux
* Vayres-sur-Essonne
* Villeneuve-sur-Auvers

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Coureau | PCF |
| 1949-1955 | Auguste de Gayffier | RPF, després Divers droite |
| 1955-1976 | Jacques Calley | Divers droite, després CD |
| 1976-1982 | Gérard Lefranc | PCF |
| 1982-2001 | Jean Coulombel | CNI, després RPR |
| 2001-2008 | Jean-Pierre Colombani | RPR |
| 2008- | Jean Perthuis | UMP, després PR |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 21.428 | 25.582 | 27.065 | 30.333 | 31.313 | 33.510 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Two Guns White Calf

Two Guns White Calf (Fort Benton, Montana, 1872-Browning, Montana 1934) fou el fill del darrer cabdill dels pikuni, membres de la confederació blackfoot. White Calf es convertí al catolicisme, i esdevingué famós perquè la seva efígie fou usada per a fer monedes de níquel, com la del sèneca John Big Tree i el sioux Iron Tail. Va fer alguns actes publicitaris i va morir de pneumònia a la seva reserva.

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
# Parc del Canal de la Infanta

El parc del Canal de la Infanta és un parc municipal de Cornellà de Llobregat. Està ordenat seguint el traçat del Canal de la Infanta, del qual pren el nom.

## Història i característiques

Els inicis del parc, situat al barri de Fontsanta-Fatjó, es remunten a la dècada dels 80, quan es va plantejar la reurbanització de la zona amb el Pla Parcial Fatjó. Després d'un temps aturat, a partir de l'any 1987 l'empresa municipal Emducsa va començar a adquirir terrenys del sector fins a esdevenir-ne el propietari principal: va comprar una finca de 80.000 metres quadrats de Constructora Almacenista i una altra de 40.000 metres quadrats de la Societat General d'Aigües de Barcelona (SGAB). L'últim disseny de la nova zona del barri incloïa una gran àrea verda central envoltada de nuclis d'habitatges de baixa alçada.
Amb la venda de la parcel·la on es va construir el Llobregat Centre, el pla va tirar endavant i el parc va ser inaugurat l'any 1995 com a Parc de la Infanta. Actualment està a tocar del Citilab i el Museu Agbar de les Aigües, ben a prop del terme municipal de Sant Joan Despí. El tramvia hi circula en paral·lel i té parada davant una de les entrades del parc, a l'estació de Fontsanta | Fatjó.
L'espai és rectangular i té una superfície de 4,2 hectàrees, amb zones solelloses i arbres de grans dimensions. Hi radiquen la Casa Camprubí, obra de l'arquitecte modernista català Josep Maria Jujol i inventariada com a bé cultural d'interès local (BCIL), i una escultura de l'artista cornellanenc Ricard Vaccaro, Espai per a la Pau. També està dotat de diversos equipaments: el camp de futbol de Fontsanta-Fatjó, una pista de basquetbol i una residència per a gent gran.
* Casa Camprubí, d'estil noucentista i ubicada dins el parc.
* Vista superior del parc, amb l'escultura Espai per a la Pau a l'esquerra.
L'any 2017 es va reanomenar com a parc del Canal de la Infanta per ajustar millor el topònim al seu origen històric, el Canal de la Infanta —canalització inaugurada el 1819 que travessa la zona i fou emprada per abastir d'aigua els conreus de la comarca del Baix Llobregat.

## Referències

* ↑ Pàmies, 1995, p. 98-99.
* 1 2 3 «El parque de la Infanta pasa a llamarse parque del Canal de la Infanta.» (en castellà). Portaldetuciudad.com, 13-01-2017. [Consulta: 8 agost 2017].
* 1 2 «Parc del Canal de la Infanta». Àrea Metropolitana de Barcelona. [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ «Casa Camprubí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2017].
* ↑ «Equipaments - Camp de futbol Fontsanta-Fatjó». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 9 d’agost 2017. [Consulta: 9 agost 2017].
* ↑ Sans Margenet i Panareda Clopés, 2016, p. 91.

## Bibliografia

* Pàmies, Oriol. Fontsanta, Cornellà de Llobregat. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Departament de Benestar Social, 1995 (Els Barris d'Adigsa ; 11).
* Sans Margenet, Jaume; Panareda Clopés, Josep Maria. Els Paisatges de l'aigua al delta del Llobregat. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2016. ISBN 9788499653136.
# Pel·lícula lacrimal

La pel·lícula lacrimal és una formació de tres capes extremadament primes que cobreixen i protegeixen l'ull
Aquestes capes són:
* La capa externa o lípida, proveeix una superfície oliosa que retarda l'evaporació de la llàgrima. Si aquesta pel·lícula no existeix, la llàgrima podria evaporar-se de 10 a 20 vegades més ràpidament.
* La capa intermèdia o aquosa inclou sals i proteïnes en una base que consta de 98% d'aigua
* La capa més interna o de mucina, cobreix directament la superfície de l'ull permetent que les altres capes formin una pel·lícula. Sense aquesta capa les llàgrimes no podrien romandre sobre la superfície de l'ull i s'eliminarien ràpidament desencadenant una patologia coneguda com a ull sec.

## Vegeu també

* Xeroftàlmia
* Síndrome de Sjögren
* Glàndula de Meibom
* Ull sec
* Prova de Schirmer
# Comunitat d'Intel·ligència dels Estats Units

La Comunitat d'Intel·ligència dels Estats Units, oficialment en anglès United States Intelligence Community(IC) és una federació de 16 agències del govern dels Estats Units, que treballen per separat per a realitzar activitats d'intel·ligència considerades necessàries per a la gestió dels afers exteriors i de la Seguretat Nacional dels Estats Units. Entre aquestes organitzacions s'inclouen agències d'intel·ligència, intel·ligència militar i intel·ligència civil, així com oficines d'anàlisi de diversos departaments executius federals. L'IC és sota les ordres del director d'Intel·ligència Nacional (DNI), qui informa al President dels Estats Units.
Entre les seves responsabilitats diverses, els membres de la Comunitat han de recollir i produir intel·ligència estrangera i domèstica, contribuir a la planificació militar, i dur a terme accions d'espionatge. L'IC va ser establerta per una ordre executiva el 4 de desembre de 1981, pel llavors president Ronald Reagan.

## Membres

L'IC és gestionada pel director d'Intel·ligència Nacional (DNI) mitjançant l'Oficina del Director d'Intel·ligència Nacional (ODNI). Els 16 membres dels IC són:
| Agència/Oficina | Depèn de | Departament Federal | Data est. |
| Defense Intelligence Agency | none | Defense | 1961 |
| National Geospatial-Intelligence Agency | none | Defense | 1996 |
| National Reconnaissance Office | none | Defense | 1961 |
| National Security Agency | none | Defense | 1952 |
| Intelligence and Security Command | United States Army | Defense | 1977 |
| Office of Naval Intelligence | United States Navy | Defense | 1882 |
| Twenty-Fifth Air Force | United States Air Force | Defense | 1948 |
| Marine Corps Intelligence | United States Marine Corps | Defense | 1939 |
| Coast Guard Intelligence | United States Coast Guard | Homeland Security | 1915 |
| Office of Intelligence and Analysis | none | Homeland Security | 2007 |
| Central Intelligence Agency | none | Independent agency | 1947 |
| Bureau of Intelligence and Research | none | State | 1945 |
| Office of Terrorism and Financial Intelligence | none | Treasury | 2004 |
| Office of National Security Intelligence | Drug Enforcement Administration | Justice | 2006 |
| Intelligence Branch | Federal Bureau of Investigation | Justice | 2005 |
| Office of Intelligence and Counterintelligence | none | Energy | 1977 |

## Referències

* ↑ Agrawal, Nina. «There's more than the CIA and FBI: The 17 agencies that make up the U.S. intelligence community». [Consulta: 30 gener 2017].
* ↑ «Executive Order 12333 Arxivat 2018-08-25 a Wayback Machine.». Cia.gov. [Consulta: 23 gener 2013].
* ↑ User, Super. «Members of the IC Arxivat 2016-03-01 a Wayback Machine.».

## Bibliografia

* Richelson, Jeffrey T. The United States Intelligence Community. Sixth. Boulder, Colo.: Westview Press, 2012. ISBN 978-0-8133-4512-3. OCLC 701015423.

## Enllaços externs

* Congressional Servei de recerca (CRS) Informa considerar Intel·ligència dels EUA
* Pàgina web de Comunitat d'Intel·ligència dels Estats Units
* Amèrica Secreta superior Arxivat 2019-08-12 a Wayback Machine.: Una Investigació de Correu del Washington
# Yang Miaozhen

Yang Miaozhen (xinès: 楊妙真; c. 1193 – 1250) va ser una cap militar i guerrera a la Xina medieval.
Nativa de Yidu, va créixer al nord de la Xina de gran inestabilitat generada pels conflictes militars entre els Jurtxets de l’actual Manxúria, que havien duit al col·lapse de la dinastia Song del nord en 1126 i establert la dinastia Jin (1115-1234) i l’imperi mongol de Chingiz Khan (1162-1227). El 1211, el seu germà Yang An'er va organitzar un grup de bandits itinerants que acabaria prenent el control de vàries prefectures. Comptant ja amb varis territoris, es nomenà a si mateix rei, si bé poc després de 1214 va morir en batalla. Passant per sobre del seu oncle i del seu fill, els soldats van escollir Yang Miaozhen, de 20 anys, com a successora, passant a liderar una tropa de 10.000 efectius. Tot i la seva edat, gaudia de gran carisma i habilitat pel tracte amb les tropes, a més de ser una consumada arquera i genet.
Poc després se li va unir Li Quan, el qual també tenia sota les seves ordres una banda de grandària considerable i amb qui s'acabaria casant.
L'any 1218, Li Quan va jurar lleialtat als Song del Sud, però mai van confiar plenament en ells. Mentre Li Quan dirigia les seves campanyes militars contra els mongols i els jurtxets, la seva dona va governar la seva ciutat base de Huai'an (tractant amb els prefectes enviats pels Song).
El 1226, Li Quan va lluitar contra els mongols, però va ser derrotat i assetjat a Yidu. Va aguantar durant un any, però els intents de Yang Miaozhen de reforçar-lo van fracassar, de manera que es va rendir als mongols a la primavera de 1227 i els va canviar la seva lleialtat. El van fer governador de Shandong. Els Song van respondre tallant el subministrament d'aliments a Yang Miaozhen. Les seves tropes es van amotinar, però Li Quan va marxar en la seva ajuda i va restablir el control. A principis de 1231, Li Quan va morir durant l'atac a Yangzhou pels Song. Després d'alguns intents de trobar un líder masculí, les seves forces es van posar a les ordres de Yang Miaozhen. Quatre mesos després, els Song van atacar Huai'an. Amb la derrota inevitable, Yang Miaozhen va portar les seves tropes a unir-se als mongols, que el 1232 la van nomenar governadora de Yidu. Va ser succeïda pel seu fill adoptiu Li Tan, bé poc després o bé després de la seva mort el 1250.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 Lee, Lily Xiao Hong. Biographical Dictionary of Chinese Women: Tang Through Ming, 618-1644. M.E. Sharpe, 13 març 2014, p. 545–547. ISBN 9780765643162.
* 1 2 3 4 5 Lorge, Peter A. Chinese Martial Arts: From Antiquity to the Twenty-First Century. Cambridge University Press, 5 desembre 2011, p. 153–154. ISBN 9781139502559.
# Rogue

«Rogue» té aquests significats:
* Rogue (Marvel Comics), superheroïna de ficció que apareix en els còmics estatunidencs publicats per Marvel Comics, sovint en associació amb els X-Men
* Rogue o (anglès) o El territori de la bèstia (català), pel·lícula de terror australiana escrita, produïda i dirigida per Greg McLean el 2007
* Rogue (eSports), organització professional d'esports electrònics amb equips que competeixen en diversos títols diferents tant a Europa com als Estats Units
* Rogue o Rogue River (riu d'Oregon)
* Rogue o Rogue River (Michigan), riu a l'estat nord-americà de Michigan, que travessa els comtats de Kent i Newaygo
* Omonville-la-Rogue, municipi delegat al departament de la Manche (regió de Normandia, França)
# Molí d'en Coloma

El Molí d'en Coloma, també coneguda com a Mas Canals, és una masia de Subirats (Alt Penedès), situada a 1 km de la carretera C-243, km 15,1.

## Descripció

És una masia formada per dos cossos de planta rectangular, separats entre ells per un passadís ample; aquesta separació no es tradueix, però, a l'exterior, ja que els dos edificis resten tancats per un mur, de forma que l'aparença és la d'un sol edifici. La masia consta de baixos, primer pis, golfes i una torratxa de planta quadrada ubicada entre els dos edificis anteriorment descrits, amb finestres triforades als quatre vents, coronada per merlets de maó de forma triangular. La coberta d'un dels cossos és de teula a dues vessants, mentre que la de l'altre edifici és a quatre vessants. La masia presenta les cantoneres de pedra treballada. Al davant de la casa hi ha un jardí. Es conserven les restes d'una premsa de paper.
L'edifici té una capella adossada, d'una sola nau, amb absis poligonal i campanar d'espadanya.
Actualment l'edifici és la seu de les Caves Sumarroca. Pertany a l'hisenda de les Cases de Can Flabiol.

## Història

El nom de Molí d'en Coloma li ve a aquest edifici del fet que és un antic molí paperer del segle XVIII, que aleshores s'anomenava Mas Canals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Molí d'en Coloma». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Morada

Morada és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 3.726 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Morada tenia 3.726 habitants, 1.356 habitatges, i 1.084 famílies. La densitat de població era de 477,9 habitants/km².
Dels 1.356 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,9% hi vivien parelles casades, en un 7,2% dones solteres, i en un 20% no eren unitats familiars. En el 17,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 20,7% entre 25 i 44, un 31,2% de 45 a 60 i un 17,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 72.241 $ i la renda mediana per família de 86.240 $. Els homes tenien una renda mediana de 63.750 $ mentre que les dones 34.861 $. La renda per capita de la població era de 34.939 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 7,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Morada». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Morada». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Setiles

Setiles és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Té una població de 84 habitants, dels quals 49 són homes i 35 dones.

## Llocs per visitar

* La Laguna.
* Les Mines de Ferro a Sierra Menera.
* Casa-Fuerte de los Malo de Marcilla.
* Casona del "tío Pedro y la tía Braulia".
* Fuente de Abajo - Construïda el 1897.
* Ermita de "El Santo" - Beneïda el 15 de maig del 1634.
* El paratge de "El Molino del Cura".

## Alcaldia

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Ponciano López López | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Juan Navio Abad | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Cayetano López Sánchez | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Jaime Sanz López | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Jaime Sanz López | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Jose Manuel López López | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Jaime Sanz López | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Cayetano López Sánchez | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | Manuel López Vizcaíno | PSOE | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | Cayetano López Sánchez | PP | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | Cayetano López Sánchez | PP | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | Antonio Trillo Reyes | PSOE | 17/06/2023 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2006 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 |
| 231 | 179 | 148 | 147 | 129 | 122 | 119 | 111 | 103 | 98 | 92 | 86 | 84 | 83 |
$_{Font:INEArxivat2013-12-08aWaybackMachine.}$

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Goliat

Goliat és descrit a la Bíblia com un gegant de la ciutat filistea de Gat, amb una alçada de sis colzes i un pam (uns dos metres i mig) amb sis dits a cada mà i a cada peu (hexadactília), que va desafiar els israelites, va entrar en combat singular amb David, que havia anat al camp de batalla a veure els seus germans més grans. David li va tirar una pedra amb la fona, que li va restar clavada al front, Goliat va caure a terra. David va anar corrents cap a Goliat, va desembainar-li l'espasa i li va tallar el cap.

## Referències

* ↑ «Goliat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.