OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hani ibn Urwa al-Muradi

Hani ibn Urwa al-Muradí (àrab: هانيء بن عروة المرادي, Hānīʾ ibn ʿUrwa al-Murādī) fou un cap polític de la facció iemenita de Kufa abans del 679.
Els iemenites de Kufa estaven formats principalment per les tribus dels kindes, els madhhidj i els hamdan, i Hani era el seu cap. Al-Hussayn ibn Alí ibn Abi-Tàlib que volia agafar el poder a Kufa on el cridaven els seus partidaris, va enviar un delegat de nom Múslim ibn Aqil per organitzar una conspiració; el califa va tenir notícies dels esdeveniments i va nomenar governador de Kufa a Ubayd-Al·lah ibn Ziyad.
La casa d'Hani era el lloc de trobada dels conspiradors; Ubayd-Al·lah fou objecte d'un atemptat frustrat en aquesta casa. Un espia va revelar al governador el paper d'Hani; sabent que Múslim estava amagat a la casa del cap iemenita, el governador va cridar a aquest, que no sospitava pas que havia estat descobert. En presència d'Ubayd-Al·lah fou acusat; Hani ho va negar tot i llavors l'espia va ser presentat per posar-lo en evidència. Finalment el governador el va ferir (va córrer el rumor que havia mort). Múslim fou capturat a la casa d'Hani i executat i tot seguit Hani va córrer la mateixa sort. La conspiració es va avortar.

## Bibliografia

J. Wellhausen, Die religiös politischen Oppositionspartisen, Berlín 1901
# The Inquiry

The Inquiry és una pel·lícula italiana del 2007 dirigida per Giulio Base.

## Argument

Tres anys després de al crucifixió de Jesús, els rumors sobre que és un profeta que ha sorgit d'entre els morts inciten la gent a rebel·lar-se contra llurs governants. En un intent per controlar els aldarulls, l'emperador romà Tiberi (Max von Sydow) envia Tit Valeri (Daniele Liotti), un lleial oficial romà, a Judea per buscar Jesús o el seu cos desaparegut i refutar-ne la història. Valeri aviat es veu frenat en la seva investigació pel governador Ponç Pilat (Hristo Shopov).

## Referències

* ↑ «The Final Inquiry (2006)» (en anglès). [Consulta: 19 gener 2025].
* ↑ «L'inchiesta», 13-02-1987. [Consulta: 19 gener 2025].
# Maximizing the Audience

Maximizing the Audience és una peça musical del músic belga Wim Mertens publicada el 1984.
Mertens el va compondre per a l' obra teatral De Macht der Theaterlijke Dwaasheden (El poder de les bogeries teatrals) de Jan Fabre .
La cançó es va publicar en l'LP del mateix nom aquell mateix any, amb gran èxit.
A Catalunya. entre d'altres, la peça serveix de caràtula sonora al programa de Ràdio Sant Vicenç dels Horts Més que Cinema.

## Artistes col·laboradors

* Producció:
** Wim Mertens
* Tècnic d'enregistrament
** Werner Pensaert
* Músics
** André Van Driessche (corna)
** Dirk Descheemaeker (clarinet baix, clarinet, saxo soprano)
** Geoffrey Mainart (violí )
** Hans François (piano )
** Ine Van Den Bergh veu )
** Kris Van Severen (viola )
** Marc Bonne (piano)
** Minne Pauwels (veu)
** Monique Laperre (violoncel )
** Valerie Koolemans-beijnen (veu)
** Wim Mertens (piano, veu)
# Estadi Olímpic Monumental

L' Estadi Olímpico Monumental, també conegut com Estadi Olímpic de Porto Alegre, fou un estadi de futbol de la ciutat de Porto Alegre, Brasil.
Té una capacitat per a 45.000 espectadors i és propietat del Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense.
Va ser inaugurat el 19 de setembre de 1954, i fou la seu del Grêmio abans que el club es mogués a l'Arena do Grêmio el desembre de 2012.

## Referències

* 1 2 «Olímpico» (en portuguès). Cadastro Nacional de Estadios do Futebol. Arxivat de l'original el Maig 10, 2013. [Consulta: 27 octubre 2009].
* ↑ Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 2. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 471–473. ISBN 85-88651-01-7.
* ↑ «Grêmio Arena». Arxivat de l'original el de gener 15, 2013. [Consulta: 18 novembre 2012].
# Albena

Albena (en búlgar: Албена), és una localitat turística de Bulgària situada a la costa de la mar Negra, a uns 30 km de Varna i de l'aeroport internacional de Varna.
El lloc és especialment conegut per la seva llarga platja de prop de 5 km de llarg i fins a 150 metres d'ample, amb sorra molt fina i neta.
Compta amb 43 hotels moderns (14.900 habitacions) de dues a quatre estrelles que tenen un estil arquitectònic uniforme i únic. Molts dels hotels estan situats a la mateixa platja, exposats al màxim a la llum solar i amb accés directe a la platja i al mar.

## História

Albena és una petita ciutat turística que va ser construïda expressament sobre un terreny buit de la costa búlgara del Mar Negre durant la dècada de 1960.

## Turisme

La ciutat és a prop d'altres zones turístiques, culturals i comercials, i malgrat que sigui una petita ciutat turística, té el seu propi centre, carrers, places i fins i tot transport públic.
El clima és suau i agradable, amb aire net, ric en ozó i amb una humitat òptima de 63-65%.
L'aigua de mar és generalment molt clara, tranquil·la i càlida. La profunditat del mar no supera els 1,6 metres a una distància de fins a 100 a 150 metres de la platja.
La temporada turística s'estén de maig fins a octubre; la temporada alta és de juny fins a mitjans d'agost. La ciutat queda deserta a l'hivern.
A més, hi ha allotjament durant tot l'any en centres de spa i de benestar. S'utilitza exclusivament l'aigua mineral local (hipotermal de 30 °C de temperatura, lleugerament mineralitzada amb calci i magnesi.
Totes les habitacions dels hotels tenen vistes al mar o la Reserva Natural Baltata, un bosc humit dens que està a la vora de la mar.
El complex ofereix als seus visitants nombroses activitats esportives i de recreació, incloent-hi piscines, camps de futbol, pistes de tennis, estadis coberts, camps de golf, bitlles, jet-ski, un lloc eqüestre i molts més. Albena acull nombrosos esdeveniments culturals i conferències.

## Curiositats

La ciutat porta el nom d'un personatge femení d'un conte de l'escriptor búlgar Yordan Yovkov. Albena és un nom femení búlgar.
El 2001, el Comitè Olímpic de Bulgària va decidir que Albena fos el lloc per a la preparació dels atletes per als Jocs Olímpics d'Estiu del 2004, en Atenes.
Es va ficar el seu nom a la Península d'Albena de l'illa Brabant (Antàrtida).

## Referències

* ↑ Aeroport de Varna.
* 1 2 3 4 Céline Bayou Arxivat 2009-10-19 a Wayback Machine., «Albena, une ville sans histoire», Revue Regard sur l'Est (francès)
* ↑ «Reserva Natural de Baltata». Arxivat de l'original el 2014-12-26. [Consulta: 26 desembre 2014].
* ↑ Composite Gazetteer of Antarctica: Península d'Albena
# II Concurs de castells Vila de Torredembarra

El II Concurs de castells Vila de Torredembarra, conegut també com a Concurs-7 1999, tingué lloc el diumenge 10 d'octubre de 1999 a la plaça del Castell de Torredembarra. Fou el trenta-tresè concurs de castells de la història i la segona edició del concurs de castells Vila de Torredembarra, organitzat per la colla local, els Nois de la Torre. Van ser convidades colles que pels criteris de selecció del concurs de castells de Tarragona no podien participar en aquest darrer esdeveniment.

## Classificació

* Resultat
* Descarregat (D)
* Carregat (C)
* Intent (I)
* Intent desmuntat (ID)
Els vencedors d'aquesta edició van ser el Castellers de Lleida, que van descarregar el seu primer 2 de 7. La desapareguda Colla Nova del Vendrell, guanyadora de l'edició anterior, va classificar-se en segon lloc amb el 4 de 7 amb l'agulla, el 5 de 7 i el 3 de 7 amb l'agulla. Els Castellers de Sabadell van quedar en tercera posició amb el 3 de 7, el 4 de 7 i el 3 de 7 aixecat per sota.

### Llegenda

    a: amb agulla o pilar al mig
    ps: aixecat per sota
| Pos. | Colla | Castells intentats | Castells intentats | Castells intentats | Castells intentats | Punts |
| Pos. | Colla | 1a ronda | 2a ronda | 3a ronda | 4a ronda | Punts |
| 1 | Castellers de Lleida | 5de7 | 4de7a(c) | 2de7 | — | |
| 2 | Colla Nova del Vendrell | 4de7a | 5de7 | 3de7a | 2de7(i) | |
| 3 | Castellers de Sabadell | 4de7 | 3de7 | 3de7ps | — | |
| 4 | Ganxets de Reus | 5de7(id) | 5de7 | 4de7a | 2de7(i) | |
| 5 | Nois de la Torre | 3de7 | 4de7 | 2de6 | — | |
| 5 | Torraires de Montblanc | 2de6 | 3de7 | 4de7 | — | |
| 7 | Castellers de Sant Andreu de la Barca | 2de6 | 3de7 | 4de7(i) | 4de7(c) | |
| 8 | Castellers d'Esparreguera | 3de7 | 4de7a(id) | 4de7 | Pde6(i) | |
| 9 | Castellers de Cerdanyola | 3de7 | 4de7a(i) | 4de7(id) | 4de7 | |

## Referències

* ↑ elcasteller.cat, Llista de concursos Arxivat 2010-06-20 a Wayback Machine.
* ↑ Esteve, Carles. «Primera sessió del Concurs: resultat i repàs de les edicions anteriors del Concurs7». Castells, 28-09-2014. [Consulta: 30 setembre 2014].
# Adaptació

«Adaptació» té aquests significats:
* Adaptació biològica, caràcter heretable que confereix un avantatge evolutiu als organismes que el presenten
* Adaptació (arts audiovisuals), en llenguatge del cinema, pel·lícula adaptada a partir d'una altra existent anteriorment
* Adaptació (lingüística), aspecte del fenomen del manlleu lingüístic (microsociolingüística) com a un dels quatre tipus de procés d'inserció d'un parlant (o d'una comunitat de parlants) en un context lingüístic diferent al d'origen (macrosociolingüístic)
* Adaptació social, en sociologia i psicologia, procés pel qual un grup o un individu modifica els seus patrons de comportament per ajustar-se a les normes imperants en el medi social en què es mou
* Adaptació teatral, conversió d’un text no dramàtic en un text dramàtic o en materials per a una posada en escena
* Tecnologia:
** Adaptació de dominis, en l'àmbit tecnològic, associat amb l'aprenentatge automàtic i l'aprenentatge per transferència
** Adaptació hipermèdia, sistema per a proporcionar informació que intenta adaptar-se a les característiques de l'usuari de forma que la feina a realitzar amb l'ordinador sigui molt menys feixuga i que l'usuari, aprengui ràpid
** Adaptació humana a l'espai
** Adaptació d'impedàncies, en electrònica, tècnica de fer coincidir els valors de les impedàncies del generador i de la càrrega
* Percepció:
** Adaptació a la llum i a la foscor, funció de l'ull per a ajustar la visió a diferents quantitats de llum de l'entorn
** Adaptació cromàtica, capacitat del sistema visual humà d'ajustar-se als canvis d'il·luminació per preservar l'aparença dels colors dels objectes
** Adaptació sensorial o adaptació neural, procés neurofisiològic consistent en la disminució de la resposta del receptor degut la presència prolongada d'un estímul
# Philip Pettit

Philip Noel Pettit (Ballygar, Irlanda, 1945) és un filòsof polític irlandès.
Es va educar a Garbally College i a la Queen's University de Belfast.
Va ser professor de teoria política durant molts anys a la Universitat Nacional Australiana. Actualment, és catedràtic Laurence Rockefeller de Ciències Polítiques i Valors Humans a la Universitat de Princeton. Ha rebut nombroses distincions, que inclouen un doctorat honoris causa per la Universitat Nacional d'Irlanda.
Pettit és conegut per la seva defensa i divulgació del republicanisme com a filosofia política, tot descrivint la tradició republicana com a arrelada a l'antiguitat clàssica i com a font d'inspiració de les revolucions il·lustrades dels segles XVIII i XIX. Per a Pettit allò característic del republicanisme és el seu concepte de la llibertat com a absència de dominació i, per tant, com a invulnerabilitat davant la interferència arbitrària, tant del govern com dels particulars. Això diferencia el republicanisme de determinades versions del liberalisme que, com a Isaiah Berlin, equiparen la llibertat només a l'absència d'interferència.
Pettit també ha dut a terme assajos sobre temes tan diversos com la ciència cognitiva o el lliure albir.

## Referències

* ↑ http://www.princeton.edu/~ppettit/
* ↑ «Perfil: Philip Pettit» (en castellà). Naiz, 11-11-2017. [Consulta: 20 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Entrevista a Philip Pettit al Canal 3/24
# Estadi Olímpic de Sankt Moritz

L'Estadi Olímpic de Sankt Moritz (en alemany: Stadion St. Moritz) és un estadi exterior situat a la ciutat de Sankt Moritz (Suïssa) especialitzat a allotjar competicions de patinatge de velocitat, hoquei sobre gel i patinatge artístic. Fou l'escenari principal durant la realització dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1928 i 1948.
L'artista i dissenyador Rolf Sachs és l'actual propietari de l'antic terreny de l'estadi, i l'edifici que conté els vestuaris per a esportistes i oficials és casa seva.

## Referències

* ↑ "Best Hosts of Olympic Winter Games Past" Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine., onAir magazine, Air Canada, February 2010
* ↑ 1928 Winter Olympics official report. Arxivat 2010-12-17 a Wayback Machine. Part 2. pp. 1-7, 15. (francès)
* ↑ 1948 Winter Olympics official report. Arxivat 2008-04-10 a Wayback Machine. pp. 6, 21, 23. (francès)(alemany)
* ↑ MacFarlane, Christina «St. Moritz: Meet the man who lives in an Olympic stadium». CNN, 15-12-2017 [Consulta: 16 desembre 2017].
# Illa de Toralla

Toralla és una petita illa situada en la costa sud de la ria de Vigo (Galícia), a uns 200 metres de la platja d'O Vao. Té una extensió de 10,6 hectàrees. El 2009 tenia 135 habitants, dels quals 76 són homes i 59 dones.
Està urbanitzada, i està comunicada amb la costa viguesa per un pont d'ús públic. La urbanització incontrolada de l'illa des dels anys 60 ha destruït el seu patrimoni natural i cultural. Dins d'aquest últim s'inclou un important castro de l'Edat del Ferro, amb proves de comerç mediterrani, i una necròpoli romana. En ella s'hi aixoplugà el dirigent socialista gallec Apolinar Torres López abans de ser capturat per les tropes franquistes.
L'illa apareix en la novel·la Ollos de auga de Domingo Villar, originalment escrita en gallec. En un dels apartaments de la torre que hi ha a l'illa apareix mort un saxofonista anomenat Luis Reigosa i l'inspector Caldas, protagonista de la novel·la, es desplaça allí per iniciar la investigació. L'inspector pensa que els sis-cents apartaments de la torre de Toralla eren un mos molt llaminer com per a no permetre un atemptat urbanístic.

## Enllaços externs

* Jaciment arqueològic, pàgina de la Universitat de Vigo.
# Bernat de Mallorca

Bernat de Mallorca fou un noble català del segle xiv. Tot i que no es tenen referències sobre els seus orígens familiars, fou possiblement un membre il·legítim de la família dels reis de Mallorca.
Abans de l'any 1328, el rei Jaume II d'Aragó li havia cedit el castell de Montclar, al Berguedà, amb unes determinades condicions: fer-hi millores, donar el delme dels fruits de tres feixes de terra contigües al castell, entre d'altres. Aquesta infeudació, segons sembla, es va formalitzar al desembre de 1324.
El castell de Montclar havia estat adquirit pel rei Jaume II d'Aragó l'any 1309, com a part de la permuta realitzada amb Sibil·la de Pallars, comtessa de Pallars i senyora de Berga.

## Referències

* ↑ «Castell de Montclar | enciclopèdia.cat». [Consulta: 22 desembre 2019].
* ↑ Barbastro, Gabriel. Centuria primera del Real y Militar Instituto de la inclita religion de Nuestra Señora de la Merced, 1726, p. 573.
* ↑ Costa, Pere. Nobiliario Catalán.
# Estadi Ramón Tahuichi Aguilera

L'Estadi Ramón Tahuichi Aguilera, oficialment Estadi Ramón Aguilera Costas, és un estadi esportiu de la ciutat de Santa Cruz de la Sierra, Bolívia.
Principalment és usat per la pràctica del futbol, essent la seu dels clubs Blooming, Oriente Petrolero, Destroyers, Universidad Cruceña i Royal Pari. Va ser inaugurat el 25 de maig de 1940. El seu primer nom fou Estadio Departamental de Santa Cruz, i entre 1972 i 1980 s'anomenà Estadio William Bendeck en honor a un pilot local. Quan l'any 1979 l'acadèmia Tahuichi Aguilera de futbol guanyà un torneig sots 15 a Mar del Plata, Argentina, es decidí que l'estadi adoptés el nom del fundador de dita acadèmia, Ramón "Tahuichi" Aguilera Costas.
Entre 2014 i 2016 fou remodelat en profunditat. Una segona fase i una tercera fase de remodelació continuaren els anys 2017 i 2019, finalitzant totalment el febrer de 2021.
L'estadi té una capacitat per a 38.000 espectadors, 35.180 en partits internacionals.

## Referències

* ↑ «Bolivia - Club Blooming - Venue». us.soccerway.com. [Consulta: 14 setembre 2020].
* ↑ «Hace 80 años se estrenó el que hoy es el estadio Tahuichi» (en castellà). eldeber.com.bo, 25-05-2020. Arxivat de l'original el 2021-09-01. [Consulta: 14 setembre 2020].
* ↑ «Estadio Tahuichi Aguilera será remodelado con inversión de Bs 48 millones» (en castellà). Opinión Bolivia, 22-07-2014. [Consulta: 14 setembre 2020].
* ↑ «Inician primera fase de remodelación del estadio Tahuichi» (en castellà). eju.tv, 22-07-2014. [Consulta: 14 setembre 2020].
* ↑ «El Tahuichi estrena moderno sistema de luminarias» (en castellà). El Deber, 11-08-2017. Arxivat de l'original el 16 Desembre 2017. [Consulta: 14 setembre 2020].
* ↑ «La Gobernación invirtió Bs 77.140.000 en remodelar y refaccionar el Tahuichi en cinco años» (en espanyol europeu). El Deber, 22-02-2021. [Consulta: 24 novembre 2023].
* ↑ «Anuario Conmebol Sudamericana 2022». CONMEBOL, 03-04-2023. [Consulta: 12 maig 2023].
# Animal nocturn

Un animal nocturn és aquell caracteritzat per ser actiu de nit i dormir de dia. El contrari faria l'animal diürn i altra possibilitat seria la del crepuscular. Algunes espècies són actives tant de dia com de nit. La vida a la nit es pot considerar com una manera d'explotació d'un nínxol ecològic, no en funció dels recursos, sinó del temps, és a dir, la divisió temporal del nínxol. També pot ser vist com una forma de cripsi, és a dir, una adaptació per evitar ser caçat o millorar la capacitat com a depredador. Hi ha altres raons per adoptar la nocturnitat, com pot ser, fugir de la calor del dia. Això és especialment interessant als deserts, on aquesta adaptació permet a molts animals nocturns minimitzar la pèrdua de la preciosa aigua durant el calorós i sec dia. Es tracta d'una adaptació biològica relacionada amb l'osmoregulació.
Moltes de les espècies de vida diürna, com ara moltes aus i tortugues marines, realitzen de nit determinats actes, com ara l'aproximació a terra per acudir a les colònies o llocs de cria, per tal de reduir el risc de depredació sobre elles o sobre llurs cries.
Els animals nocturns, en general, tenen molt desenvolupat els sentits de l'oïda i l'olfacte, i la vista amb especials adaptacions. Als parcs zoològics, els animals nocturns es mantenen habitualment en recintes especials que imiten la il·luminació nocturna, per invertir el seu cicle habitual de son-vigília i per mantenir-los actius durant les hores de visita del públic. Alguns animals, com els gats, tenen ulls que es poden acomodar a diferents nivells d'il·luminació. D'altres, per exemple, gàlags i ratpenats, tenen uns ulls molt especialitzats en la visió nocturna, i no funcionen bé de dia.

## Referències

* ↑ «Animal nocturn». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ N.A.Campbell (1996) Biology (4th edition) Benjamin Cummings NY. ISBN 0-8053-1957-3
# L'Esparra (Riudarenes)

L'Esparra o Raval de l'Esparra és un poble del municipi de Riudarenes (Selva), a l'interfluvi de la riera de l'Esparra i la de Vila-ras, afluents per la dreta de la riera de Santa Coloma.

## Història

El 1800 era un ens local independent i amb parròquia pròpia, però amb la fi de l'Antic Règim Senyorial aquest ens local va ser incorporat a Riudarenes el 1846.
La seva església parroquial (Sant Martí de l'Esparra) està documentada des del 1169 i depenia de la parròquia de Sant Pere Cercada, dins el vescomtat de Cabrera.

## Descripció

Al terme del poble hi ha una torre quadrada de defensa i el santuari de la Mare de Déu d'Argimon, dins de l'antic Castell d'Argimon. També s'hi va desenvolupar, a la dècada dels 60 del Segle XX, la gran urbanització de Can Fornaca.
Entre les cases de pagès d'aquest poble hi destaquen Can Periques, Cal Jornaler i Can Roquet.

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ «L'Esparra (Riudarenes)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# José María Sanz-Pastor Mellado

José María Sanz-Pastor Mellado (Llorca, 16 de juliol de 1941 - Madrid, 12 de gener de 2025) va ser un polític i diplomàtic espanyol, governador civil durant la transició espanyola i ambaixador. Fill de José María Sanz-Pastor Fernández de Piérola, es va llicenciar en dret a la Universitat de Madrid. El 1968 es va casar amb María del Carmen Moreno de Alborán y Vierna. L'1 de juny de 1969 va ingressar a la carrera diplomàtica i fou nomenat secretari de l'ambaixada espanyola a Gabon, on va atendre els refugiats de la guerra de Biafra i els espanyols que fugien de Guinea Equatorial.

## Biografia

Durant la transició espanyola va militar a la Unió del Centre Democràtic (UCD). De 1977 a 1980 fou governador civil de la província de Cadis, en la que va rebre crítiques per multar als piquets sindicals en les vagues i s'enfrontà amb l'alcalde de Cadis per l'ampliació del port. De juliol a desembre de 1980 fou governador civil de la província d'Alacant, i durant el seu mandat fou demandat per CCOO i el PCE per injúries. De desembre de 1980 a setembre de 1982 fou governador civil de la província de Sevilla, i de setembre a desembre de 1982 delegat del govern a Andalusia, on també es va enfrontar a l'alcalde de Sevilla per la seva política repressiva contra els vaguistes de fam de Marinaleda, contra els qui va enviar la guàrdia civil.
El 1983 fou nomenat cònsol general a Perpinyà i el 1991 ambaixador d'Espanya a Tanzània, així com acreditat a Comores, Maurici, Madagascar, Burundi i Ruanda. Deixà aquest destí el 1997 quan fou nomenat ambaixador d'Espanya a la República d'Irlanda, càrrec que va ocupar fins a setembre de 2000.

## Referències

* ↑ José María Sanz-Pastor Mellado s gw.geneanet.org
* ↑ El Gobierno asciende a José María Sanz Pastor a la categoría de embajador, laverdad.es, 20 de setembre de 2009
* ↑ Catorce personas, multadas por el gobernador civil de Cadiz, El país, 25 de juny de 1978
* ↑ El gobernador y el alcalde de Cádiz, enfrentados por la ampliación del puerto, El País, 16 de juliol de 1980
* ↑ Denuncia del PCE y CC OO contra el gobernador de Alicante, El País, 1 de novembre de 1980
* ↑ Enfrentamiento entre el Ayuntamiento de Sevilla y el gobernador civil de la provincia, El País, 29 de gener de 1981
* ↑ Indignación en Andalucía por la muerte de un jornalero por disparos de la Guardia Civil, El País, 4 de març de 1982
* ↑ Nomenament a lamoncloa.gob.es
* ↑ REAL DECRETO 1666/2000, de 29 de septiembre, por el que se dispone el cese de don José María Sanz-Pastor Mellado como embajador de España en Irlanda

## Enllaços externs

* Notícies sobre José María Sanz Pastor a El País
# Caup d'Alh

Caup d'Alh (en francès Cap-d'Ail) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2007 |
| | 4.200 | 4.282 | 4.402 | 4.859 | 4.532 | 4.887 | 4.942 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-1995 | Pierre Albrand | PCF |
| 1995- | Xavier Beck | UMP |

## Agermanaments

* Limone Piemonte

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítimsproposa Cap d'Alh, però aquesta forma es correspon millor amb el parlar niçard