OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cuirassa

La cuirassa és una peça d'armadura dissenyada per a protegir el tors. Originalment es tractava d'una sola peça pectoral de cuir bullida i modelada amb la forma desitjada. Per extensió també es denominen cuirasses les armadures formades per dues peces fetes de cuir o metall. La cuirassa sí que es compon de dues seccions principals, la placa frontal i la placa dorsal, que en general s'uneixen amb una frontissa a la part dreta del tors i una fixació a la banda esquerra a través d'un sistema de passadors i ganxos. Sobre les cuirasses de cuir es poden cosir elements metàl·lics o tires de cuir per tal de fer una cuirassa reforçada o cota. Aquestes defenses van seguir en ús més temps que qualsevol altra peça d'armadura.
En l'antiga Grècia i Roma la musculatura masculina s'idealitzava en la forma de la cuirassa. A final del segle xiv la cuirassa es va perdre en relació amb l'armadura de plaques. A principis del segle xv, l'armadura de plaques, incloent la cuirassa, va començar a ser usada sense capa, però el darrer quart del segle s'usava un tabard sobre l'armadura, però mentre la vestimenta sobre l'armadura s'anava perdent, petites peces de diferents formes i mides s'uniren a l'armadura per defensar els punts vulnerables i on no eren necessaris, es perdien. Les cotilles per pit i esquena van ser usades per soldats a peu al segle xvii, mentre que els genets estaven equipats amb cuirasses més pesants i fortes.
A partir de Napoleó els cuirassers constituïren un dels cossos d'elit components de la cavalleria pesant. Al llarg del segle xix la lligadura més característica dels cuirassers fou un casc d'imitació clàssica, amb cimera sovint coronada de plomall, similar al casc de dragó del mateix període.

## Referències

* ↑ «cuirassa». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Sebesta, Judith Lynn; Bonfante, Larissa. https://books.google.cat/books?id=GxGPLju4KEkC&pg=PA191&dq=Cuirass&hl=ca&sa=X&ved=0ahUKEwj4rKqE15jKAhUCxxoKHcFYB784ChDoAQhBMAQ#v=onepage&q=Cuirass&f=false (en anglès). Univ of Wisconsin Press, 2001, p. 191. ISBN 0299138542.
* ↑ Long, Charlotte R. The Twelve Gods of Greece and Rome (en anglès). Brill, 1987, p. 184.
* ↑ Bruce, Robert. Fighting Techniques of the Napoleonic Age, 1792-1815: Equipment, Combat Skills and Tactics (en anglès). Amber Books, 2008, p. 76. ISBN 1905704828.

## Vegeu també

* Armadura
* Armadura de plaques d'acer
* Ausberg
Viccionari
# Circuit Internacional de Buriram

El Circuit Internacional de Buriram, anomenat per raó de patrocini Chang International Circuit (en tailandès, ช้าง อินเตอร์เนชั่นแนล เซอร์กิต), és un circuit de curses situat a Buriram, a la zona d'Isaan, Tailàndia. Inaugurat a l'octubre del 2014, és el primer circuit amb grau 1 de la FIA i grau A de la FIM de Tailàndia.

## Història

El circuit ha acollit nombrosos esdeveniments internacionals d'automobilisme, com ara curses del campionat Super GT del Japó des del 2014, de les TCR International Series, TCR Asia Series, GT Asia Series, Porsche Carrera Cup Asia i WTCC des del 2015 i de l'Asian Le Mans Series des del 2016.
Pel que fa al motociclisme, Buriram ha estat seu de rondes del campionat del món de Superbike des del 2015 i del mundial de motociclisme des del 2018. El febrer de 2021, el contracte subscrit amb Dorna Sports per a organitzar-hi el Gran Premi de Tailàndia es va prorrogar fins al 2026.

### Superbike

La primera prova del Campionat del Món de Superbike mai celebrada a Tailàndia es va disputar a Buriram el 22 de març de 2015. Jonathan Rea en va guanyar les dues curses de Superbike i el tailandès Ratthapark Wilairot va guanyar la de Supersport.
El 12 de març de 2016 es va celebrar la segona edició de l'esdeveniment. Jonathan Rea en va tornar a guanyar la cursa 1 i Tom Sykes va guanyar la cursa 2. Jules Cluzel va guanyar la de Supersport. A la tercera edició, celebrada l'11 de març de 2017, Jonathan Rea va tornar a guanyar les dues curses, mentre que Federico Caricasulo va guanyar la de Supersport per davant del tailandès Decha Kraisart.

## Referències

* ↑ Dagys, John. «VIDEO: 100,000 Fans Pack Buriram for Asian LMS Round» (en anglès). sportscar365.com.
* ↑ «"บุรีรัมย์ ยูไนเต็ด" จับมือ "ช้าง" และพันธมิตร เปิดสนาม "ช้างฯ เซอร์กิต" สุดยิ่งใหญ่» (en tai).
* ↑ Pettit, Vince. «Carrera Cup Asia announces visit to Tilke designed Thailand circuit» (en anglès). theCheckeredFlag.co.uk, 22-06-2015. [Consulta: 22 juny 2015].
* ↑ «MotoGP 2018 Confirmed At Chang International Circuit» (en anglès). buriramtimes.com, 03-09-2017.
* ↑ «Another Calendar Change: Thailand MotoGP Race Canceled, Contract Extended Through 2026» (en anglès). Motors Addict, 03-02-2021. [Consulta: 3 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Circuit Internacional de Buriram - Lloc web oficial (anglès)
# Gausón

Gausón va ser un general àstur semillegendari que va lluitar contra els romans a les guerres astur-cantàbres (29 aC–19 aC).
Poc se sap de Gausón per la manca de fonts clàssiques, però els còdexs històrics, la tradició oral i altres diverses fonts sí que esmenten la seva presència a les guerres del Cantàbric com a cap militar dels exèrcits àstur que van atacar les legions romanes prop de la ciutat de Lancia durant campanya de Bellum Asturicum.
# Orékhovo (Tomsk)

Orékhovo (en rus: Орехово) és un poble (possiólok) de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 2021 tenia 567 habitants.

## Referències

* ↑ Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских населённых пунктов, сельских населённых пунктов. Том 1. Численность и размещение населения Томской области (Итоги Всероссийской переписи населения 2020 года (en rus).
# Méteren

Méteren (en neerlandès Meteren) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 2.155 habitants. Limita amb Bailleul, Berthen, Saint-Jans-Cappel, Strazeele, Merris, Flêtre i Godewaersvelde.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.572 | 1.655 | 1.736 | 1.979 | 2.000 | 2.114 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | Georges Herreman | |
| 1958-1983 | César Lauwerie | |
| 1983-1989 | Erick Dufour | |
| 1989- | Béatrice Descamps | UMP |
# Portada/efemèride gener 25

Josepa Cucó i Giner
« 24 de gener · 25 de gener · 26 de gener »
# Ommen

Ommen és un municipi de la província d'Overijssel, al centre-est dels Països Baixos. L'1 de gener de 2016 tenia 17.627 habitants repartits per una superfície de 181,98 km² dels quals 1,98 km² corresponen a aigua.

## Centres de població

| Nom | Població |
| Ommen (centre) | 11.820 |
| Lemele | 1350 |
| Beerzerveld | 1045 |
| Vilsteren | 380 |
| Vinkenbuurt | 420 |
| Witharen | 620 |
| Font: 2015, CBS ||
| Llogarets | Població |
| Archem i Nieuwebrug | 104 |
| Arriën | 304 |
| Arriërveld | 200 |
| Beerze | 230 |
| Besthmen, Eerde i Zeesse | 249 |
| Dalmsholte | 370 |
| Emsland, Ommerbosch i Rotbrink | 2342 |
| Giethmen | 169 |
| Hoogengraven i Stegeren | 216 |
| Junne | 84 |
| Ommerschans i Ommerveld | 307 |
| Stegerveld | 331 |
| Varsen | 592 |
| Font: Gemeente Ommen ||

## Personatges il·lustres

* Abraham Kuyper (1837-1920), fundador del Partit Antirevolucionari

## Agermanaments

* Żnin
* Recke

## Galeria d'imatges

* Autobús fins a Westerhaar

## Referències

* 1 2 «Kerncijfers wijken en buurten 2015» (en neerlandès). Centraal Bureau voor de Statistiek, 18-11-2016.

## Enllaços externs

* www.ommen.nl
* www.mooiommen.nl (anglès) Arxivat 2012-08-26 a Wayback Machine.
# Pa de soda

El pa de soda (soda bread en anglès) és un tipus de pa en què el llevat ha estat substituït per hidrogencarbonat de sodi. Els ingredients tradicionalment utilitzats en el pa de soda són farina, hidrogencarbonat de sodi, sal comuna i sèrum de llet o llet agra. S'hi poden afegir a la barreja altres ingredients, com les panses i els fruits secs.

## Varietats

Algunes varietats tenen llavors de comí de prat, algunes tenen panses, algunes amb tots dos i algunes amb cap d'aquests. Els ingredients essencials en un pa de soda irlandès tradicional són la farina, l'hidrogencarbonat, la sal i la mantega. L'àcid reacciona amb el sèrum de llet a la base de l'hidrogencarbonat de sodi per proporcionar el llevat del pa. La mantega conté àcid làctic, que reacciona amb e l'hidrogencarbonat de sodi per formar diminutes bombolles de diòxid de carboni. El pa sol assecar-se ràpidament, és millor servit calent o torrat al forn. A Irlanda, en general, la farina es fa de blat tou, de manera que la farina recomanada és la de rebosteria, ja que conté menors nivells de gluten.

## Vegeu també

* Història del pa

## Referències

* ↑ Greg Patent; Kelly Gorham; Dave McLean. A Baker's Odyssey: Celebrating Time-Honored Recipes from America's Rich Immigrant Heritage. John Wiley and Sons, 30 novembre 2007, p. 100–. ISBN 9780764572814.
* ↑ Mark Bittman. How to Cook Everything Vegetarian: Simple Meatless Recipes for Great Food. John Wiley & Sons, 15 octubre 2007, p. 690–. ISBN 978-0-7645-2483-7 [Consulta: 20 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Soda bread
# Palau Despuig

El Palau Despuig és un edifici de Tortosa (Baix Ebre) situat al carrer de la Rosa, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

S'hi troba allotjada la Biblioteca Provincial de la Diputació, i als baixos el Servei de Joventut. La façana és de carreus de pedra a la planta baixa i al pis noble, aquest força restaurat, i arrebossada al pis superior, al qual s'obre un triple finestral gòtic amb arcs lobulats i columnes de capitells vegetals. El ràfec és de fusta i està sostingut per caps de biga amb treball de senzilles motllures.
A la planta baixa s'obren la porta, d'arc de mig punt adovellat, i una finestra rectangular atrompetada a la base, amb culs de llàntia esculpits.
A l'interior, els elements que conserven l'estructura original són el vestíbul i el pati central. El primer és delimitat per dues arcades de mig punt adovellades i conserva l'enteixinat del segle xv. El pati és de planta trapezoïdal, amb escala exterior que comunica amb els dos pisos superiors. Al primer pis es transforma en una galeria, sostinguda per un arc escarser, amb sostre embigat i oberta al pati mitjançant una arcada de mig punt sostinguda per esveltes columnes.
El tram superior d'escala és penjat, sostingut per un doble arc que es recolza a la vegada sobre una mènsula en degradació.
Al pati s'obren les portes i finestres de les diferents dependències. Al mur del fons n'hi ha de tapiades que connectaven amb un sector de l'edifici avui independitzat. En destaca la porta de l'entresòl, amb les armes dels Corder.

## Història

El solar del casal fou donat per Ramon Berenguer IV a Roger Despuig, cavaller rossellonès. Ha estat possessió de la família fins al segle xvii. L'edificació actual sembla que correspon a una restauració o reconstrucció del segle xv. Abans de la darrera restauració, el vestíbul i el pati quedaven amagats per estances del que havia estat la Fonda Rosa, i després una sabateria. A començament dels anys cinquanta del segle XX fou adquirit i començat a reconstruir per la Diputació Provincial.
El solar inicial era bastant més gran. Hi pertanyia l'edifici que hi ha just darrere i que mira al carrer del Vall, i sembla que també el veí Palau Oriol, ja que als murs mitgers hi ha antigues portes i arcs de comunicació tapiats.
El fet que a la porta de l'entresòl hi hagi l'escut dels Corder es deu al fet que una filla de Cristòfor Despuig, que heretà el palau, era casada amb Francesc Corder i Desprats.
L'escut de la façana, al costat de la porta d'accés, no ha estat identificat dins l'heràldica local.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Palau Despuig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Vidal Franquet, Jacobo «Tres obres tortosines: un sostre «a usança nostra», un dibuix del segle xvi i un «quadro embigat» del mil sis-cents». Quaderns del Museu Episcopal de Vic, VI, 2013, pàg. 147-163.

## Enllaços externs

* «Palau Despuig». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Palau March

El Palau March, dit també popularment Can Verga, és un edifici situat al centre històric de Palma, prop de la Seu i entre el Palau de l'Almudaina i el Parlament de les Illes Balears. L'edifici havia estat seu del Cercle Mallorquí. Fou projectat per l'arquitecte madrileny Luis Gutiérrez Soto per al financer mallorquí Joan March Ordinas, de malnom Verga, del qual pren el nom. L'obra es va començar el 1939 sota la direcció de l'arquitecte mallorquí Gabriel Alomar i Esteve, i fou inaugurat el 1945, com a residència familiar dels March a Palma. Actualment és un museu d'art que acull la Fundació Bartolomé March, creada el 1975 per Bartomeu March i Servera (1917-1998), fill de Joan March.
L'edifici consta de sis altures desenvolupades en una gran cantonada. A la part superior, una torre amb elements regionalistes com l'aler, i amb un lleuger talús en la base. El primer cos resulta sobri, amb els arcs de l'entrada de vehicles i la que avui ocupa la biblioteca. El segon és espectacular, amb una àmplia galeria perimetral que defineix el pati on s'exposen escultures. En el cos superior hi ha unes decoracions esgrafiades que li donen un caràcter totalment italianitzant. El joc dels volums resulta agosarat i de gran envergadura.
A l'interior es poden trobar escultures modernes de Henry Moore, Chillida, Rodin, Barbara Hepworth, Alfaro…; un betlem napolità del segle xviii amb més de mil peces; els darrers murals que realitzà Josep Maria Sert; i una mostra de cartografia mallorquina dels segles xiv i xv.

## Referències

* 1 2 Garrido, C «El Palacio March». La Almudaina, 371, 08-06-2008, pàg. 10.
* ↑ «Fundación Bartolomé March». [Consulta: 25 juny 2015].

## Enllaços externs

* Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Palau March (Casa March de Reus)
# Palau Requesens

El Palau Requesens, dit també de la Comtessa de Palamós, és un edifici del barri Gòtic de Barcelona declarat bé cultural d'interès nacional. Actualment és la seu de la Reial Acadèmia de Bones Lletres i també allotja la Galeria de Catalans Il·lustres.

## Història i descripció

El palau va ser bastit al segle xiii i fou refet i ampliat al segle xv, probablement per a servir com a residència del governador general de Catalunya, Galceran de Requesens i de Santacoloma. De la construcció primitiva del segle xiii es conserven algunes finestres coronelles, però la major part de l'estructura correspon a la reforma del segle xv. Assentat sobre la muralla romana, un arc de mig punt uneix dues torres per tal de donar consistència a l'edifici. Més al nord, un altre sector de muralla veié perforats els seus murs per altres dependències de l'edifici, bastides sobre un gran arc apuntat que arrenca del nivell del terra. Aquesta façana ha estat refeta, segurament el segle xvi o xvii.
L'únic accés es fa per una porta amb llinda, resultat de les reformes del segle xvii, al final del carrer del Bisbe Caçador. S'entra en un pati gòtic on també s'endevinen reformes del segle xvii, amb l'escala d'accés a la planta noble, i presidit per l'esvelta torre de la muralla, d'origen romà amb afegits posteriors. El palau pròpiament dit queda al costat esquerre del pati, entre la muralla i el Palau Moxó o dels Marquesos de Sant Mori. Un arc de mig punt, sota l'escala, dona accés a una sala que hom anomena el Tinellet per la seva similitud amb el Saló del Tinell, per bé que en aquest cas té a més una nau petita a cada costat. Per l'escala, descoberta, hom arriba a la planta noble, on hi ha una llotja gòtica que té dos sectors, en angle, de tres arcs apuntats cada un, sobre fines columnes. Diverses finestres geminades i trífores gòtiques s'obren als murs del pati. Sobre el mur que pertany a la muralla s'afegí una llotja, amb columnes prismàtiques i sostre volat de fusta, fruit de la darrera restauració, moment en què també s'hi devien afegir algunes de les finestres esmentades.
La planta noble estatja el saló de sessions, la sala d'actes i el despatx del president de l'Acadèmia, situat a l'interior de la torre romana. A l'extrem nord d'aquesta planta trobem un pati amb arbres, un estany al centre i una arqueria de dos pisos al fons, dins d'un estil neoclàssic de regust romàntic.

## Referències

* 1 2 3 «Palau Requesens o de la Comtessa de Palamós». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 «Palau Requesens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Palau Requesens o de la comtessa de Palamós». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Palau Requesens -- Comtessa de Palamós». UPCommons.
# Hidroestàtica

La hidroestàtica o estàtica de fluids és la branca de la física que estudia el comportament mecànic dels fluids en repòs o equilibri, dins d'un camp de forces. Fa referència a un estat d'equilibri perquè els líquids en aparent estat de repòs en realitat estan subjectes a l'acció de forces oposades que es compensen. Els principals teoremes que suporten l'estudi de la hidroestàtica són el principi d'Arquimedes i el principi de Pascal, el primer formulat per Arquimedes al segle III aC i va suposar la primera formulació precisa, la definitiva seria obra de Blaise Pascal durant el segle xvii.
Es consideren fluids tant els líquids com els gasos, ja que un fluid és qualsevol substància capaç de fluir; la seva forma pot canviar amb facilitat per escorriment, per l'acció de forces petites. Una de les principals diferències que existeixen entre els diferents fluids (líquids i gasos) és el seu coeficient de compressibilitat, és a dir, mentre que els líquids són gairebé incompressibles, els gasos són molt fàcils de comprimir.
La força fonamental de la hidroestàtica és la pressió, això és una conseqüència directa del fet que, en repòs, els líquids comuns, i els fluids en general, no resisteixen esforços de cisallament i exerceixen una força perpendicular sobre qualsevol superfície. Contra el que es pensa habitualment, la pressió de l'aigua contra el mur d'una presa no depèn de la quantitat d'aigua sinó de l'altura de l'aigua.

## Referències

* ↑ «hidroestàtica». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 3 Gran Enciclopèdia Catalana. Volum 12. Reimpressió d'octubre de 1992. Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 406-407. ISBN 84-7739-007-X.
* ↑ «Hydrostatics | Fluid Pressure, Buoyancy & Equilibrium | Britannica» (en anglès). [Consulta: 15 agost 2024].
* ↑ «Fluidostàtica - Enciclopedia» (en italià). [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ Jou, David «La força de l’aire» (PDF). Ciències2. Aprofundim la ciència, pàg. 34 [Consulta: 2 juliol 2021].

## Vegeu també

* Hidràulica
* Hidrodinàmica
* Empenyiment
* Premsa hidràulica
* Sifó
* Vasos comunicants
Viccionari
# Universitat de Nàpols Frederic II

La Universitat de Nàpols Frederic II (en italià Università degli Studi di Napoli Federico II) és la universitat principal i més antiga de Nàpols (Itàlia). S'organitza en 13 facultats. Fundada el 1224, és la universitat laica i estatal més antiga del món, i un dels centres acadèmics més antics en funcionament constant (excepte dues petites interrupcions al segle xv) des de la seva creació.
El curs 2006-2007 tenia 100.468 estudiants. N'és rector el professor Gaetano Manfredi.

## Història

La Universitat de Nàpols Frederic II fou fundada per l'emperador del Sacre Imperi Romà Frederic II el 5 de juny del 1224. És, doncs, un dels centres d'estudis superiors i institucions de recerca més antics del món.
La tradicional Universitat de Nàpols fou batejada en honor del seu fundador, Frederic II, el 7 de setembre de 1987, en previsió de la creació posterior d'altres universitats a la ciutat.
Actualment Nàpols disposa de quatre universitats més: la Segona Universitat de Nàpols, la Partènope, l'Oriental i la Sor Orsola Benincasa.

## Organització

La universitat comprèn 13 facultats:
* Agricultura
* Arquitectura
* Biotecnologia
* Ciències polítiques
* Dret
* Economia
* Enginyeria
* Farmàcia
* Filosofia i Lletres
* Matemàtiques, Física i Ciències naturals
* Medicina i Cirurgia
* Sociologia
* Veterinària

## Alumnes notables

* Nicola Abbagnano, filòsof.
* Tomàs d'Aquino, sant, filòsof, teòleg i Doctor de l'Església catòlica.
* Andreu Avel·lí, sant de l'Església catòlica.
* Renato Caccioppoli, matemàtic.
* Salvatore Cherubino (1885-1970), matemàtic
* Guido Colonna di Paliano, polític.
* Benedetto Croce, filòsof, historiador i crític literari.
* Francesco De Martino, eminent jurista, intel·lectual i polític.
* Nicola Fergola, matemàtic.
* Gaetano Filangieri, jurista i filòsof.
* Antonio Labriola, filòsof.
* Giovanni Leone, advocat, polític i expresident de la República.
* Alfons Maria de Liguori, sant i Doctor de l'Església.
* Ettore Majorana, físic.
* Fabrizio de Miranda, enginyer civil.
* Giorgio Napolitano, President de la República Italiana
* Umberto Nobile, enginyer aeronàutic i explorador de l'Àrtida.
* Antonio Ruberti, polític.
* Roberto Saviano, periodista i escriptor.
* Michele Tenore, botànic.
* Fulvio Tessitore, filòsof.
* Giambattista Vico, filòsof, historiador i jurista.

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Universitat (italià)
# Earth (documental)

Earth és un documental sobre la naturalesa del 2007, realitzat per la BBC en una coproducció britànica, alemanya, nord-americana i japonesa. Mostra la diversitat dels hàbitats salvatges i criatures de tot el planeta. La pel·lícula comença a l'Àrtida al gener d'un any i es mou al sud, acabant en l'Antàrtida en el de desembre del mateix any. En el camí, que compta amb els recorreguts de tres espècies en particular, l'os polar, l'elefant africà i la balena geperuda, per ressaltar les amenaces a la seva supervivència a la cara al ràpid canvi del medi ambient.

## Enllaços externs

* Earth - Lloc web oficial
# Alekséievka (Tomsk)

Alekséievka (en rus: Алексеевка) és un poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 2021 tenia 8 habitants.

## Referències

* ↑ Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских населённых пунктов, сельских населённых пунктов. Том 1. Численность и размещение населения Томской области (Итоги Всероссийской переписи населения 2020 года (en rus).