OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Filiberto Portillo Fernández de Velasco

José Filiberto Portillo Fernández de Velasco (València, 22 d'agost de 1810 – ?) va ser un militar i polític espanyol, ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.
Ingressà en la milícia i durant la primera guerra carlina fou capità del primer batalló del Regiment de la Reina Governadora i coronel del tercer batalló del Regiment de Mallorca. El 1839 participà en les captures de Tales, Alcora, Llucena i de Begís i fou governador militar de Castelló de la Plana i de Morella. En acabar la guerra assolí el grau de mariscal de camp i quatre creus d'Orde de Sant Ferran.
Fou Ministre de Marina i Ultramar en el govern de Luis González Bravo (desembre de 1843 - maig de 1844). En 1844 la reina Isabel II d'Espanya li concedí el títol de Comte de Campo Arcís.

## Referències

* ↑ José Filiberto Portillo Fernández de Velasco, elpicazo.net
* ↑ Governador militar de Castelló a l'Aula Militar
* ↑ Elenco de Títulos Nobiliarios Vacantes
# José Manuel Vadillo Hernández

José Manuel de Vadillo Hernández (Cadis, 1774 - 8 de gener de 1858) va ser un polític i escriptor espanyol, ministre durant la minoria d'edat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Estudià teologia i dret a Oriola i Sevilla, on es familiaritzà amb les propostes econòmiques d'Adam Smith i Jean-Baptiste Say. En 1810 va ser vocal de la Junta Superior de Cadis i en 1813 cap polític de la província de Jaén. També fou diputat a les Corts de Cadis de 1812 en representació de Cadis. Va ser el primer president de la diputació de Jaén, constituïda en 1813, un any després que es promulgués la Constitució de Cadis.
Va donar suport al pronunciament de Rafael del Riego i fou elegit diputat a les Corts de 1822. Va ser alcalde de Cadis, Conseller d'Estat i Secretari (ministre) del Despatx de la Governació i d'Ultramar (5 d'agost de 1822 - 7 de maig de 1823), a més, va ocupar el càrrec de Secretari d'Estat de forma interina entre el 25 d'abril i el 7 de maig de 1823. Amb l'arribada dels Cent Mil Fills de Sant Lluís hagué d'exiliar-se a Gibraltar i després a París, on va romandre-hi fins a 1830.
Posteriorment fou elegit diputat diputat per Cadis en 1834, 1836, 1841 i 1843 i senador per la província de Jaén entre 1837 i 1839. Va ser ministre de Governació en el primer gabinet d'Espartero l'agost de 1837.

## Obres

* Reflexiones acerca de la Constitución política (1810)
* Cartilla política (1810)
* Escritos presentados al Gobierno español el año de 1809 (Cadis, 1811)
* Reflexiones sobre algunos puntos de la legislación criminal (1814)
* Discurso sobre los medios de fomentar la industria española y contener o reprimir el contrabando (Madrid, 1821)
* Apuntes sobre los principales sucesos que han influido en el actual estado de la América del Sur (París, 1829)
* Breves observaciones sobre libertad y prohibiciones de comercio (Madrid, 1842)
* Sumario de la España económica de los siglos XVI y XVII (Cádiz, 1843)
* Reflexiones sobre la urgencia de remedio a los graves males que hoy se padecen en España por causa de muchas monedas que circulan en ella (Cadis, 1846)
* Concordato de 1851 analizado (Cadis, 1851)
* Indicaciones sobre ferrocarriles españoles (Cadis, 1854).

## Referències

* ↑ José Manuel Vadillo Hernández a mcnbiografias
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ José Manuel Vadillo a xtec.es
# José María Chacón Pery

José María Chacón Pery (San Fernando, abril de 1852 - Madrid, 13 d'abril de 1922) fou un militar i polític espanyol, almirall de l'Armada Espanyola i ministre de Marina durant el regnat d'Alfons XIII.

## Biografia

El 1865 ingressà a l'Escola Naval Militar, on es va graduar el 1872 com a alferes de navili. Fou destinat a combatre els insurrectes a Sulu i Tawi-Tawi, a les Filipines, i després a Cuba i Marroc, i el 1880 fou ascendit a tinent de navili. El 1885 fou nomenat comandant del Rigel, primer torpeder de l'Armada Espanyola. El 1895 fou enviat a Cuba per tal d'organitzar-hi la defensa amb torpedes. El 1898 fou ascendit a capità de fragata i secretari general del Ministeri de Marina d'Espanya.
En 1901 fou ascendit a capità de navili i nomenat comandant del creuer Río de Plata, i el 1911 fou ascendit a contralmirall i nomenat comandant de Marina del port de Gijón. El 1912 fou nomenat director de la renovada Escola Naval Militar i comandant de l'Arsenal de Ferrol. En 1914 fou ascendit a vicealmirall i el 1918 a almirall; durant aquests anys fou comandant dels creuers Emperador Carlos V, Cataluña, Pelayo i España.
El 1918, un cop ascendit a almirall, fou nomenat Cap de la Jurisdicció de Marina de la Cort. Alhora, en novembre de 1918 fou nomenat Ministre de Marina pel cap de govern Manuel García Prieto. Un mes més tard fou confirmat pel nou cap de govern, Álvaro Figueroa y Torres Mendieta, fins que el govern va caure en abril de 1919.
L'abril de 1919 fou destinat a l'Estat Major Central, del qual en fou nomenat capità general el maig de 1920. Va morir l'abril de 1922 a Madrid.

## Obres

* La Marina Militar en España

## Referències

* ↑ José María Chacón Pery al bloc de la família Pery
* ↑ Biografia al bloc todoavante
Càrrecs públics :
| Precedit per: Augusto Miranda y Godoy | Ministre de Marina 1918 - 1919 | Succeït per: Augusto Miranda y Godoy |
# José María López de Letona

José María López de Letona y Núñez del Pino (Burgos, 26 de novembre de 1922 - Madrid, 3 de juliol de 2018) fou un enginyer de camins, i polític espanyol, ministre durant el Franquisme i procurador en Corts en tres legislatures, dues com a membre de Govern i una per designació del Cap de l'Estat.

## Biografia

Va cursar els estudis mitjans en el Col·legi de Nuestra Señora del Pilar de la seva ciutat natal,i va obtenir la llicenciatura a l'Escola d'Enginyers de camins, Canales i Ports a Madrid en 1949.
El 14 de gener de 1966, va ser nomenat subcomissari del Pla de Desenvolupament Ecónomico i Social, va ser Ministre d'Indústria durant el franquisme. Luis Carrero Blanco el va mantenir quan va ser nomenat President del Govern i el cessaria Carlos Arias Navarro el 3 de gener de 1974. Es va dedicar llavors a l'empresa privada. Abans de la mort de Franco i després de fer amb alguns íntims col·laboradors un retrat robot del primer president després de Franco, el llavors príncep Joan Carles el va tenir in mente per nomenar-lo en aquest càrrec (Operació Lolita). L'entestament d'Arias a continuar va canviar els plans.
Després de deixar el ministeri fou nomenat president de l'Empresa Nacional del Petroli (EMPETROL). En 1976, ja en democràcia, va ser designat Governador del Banc d'Espanya, càrrec en el qual va estar fins al 2 de març de 1978. Durant el seu mandat es va crear el Fons de Garantia de Dipòsits i la Corporació Bancària. El 1977 fou un dels fundadors del Círculo de Empresarios.
En 1979 fou conseller delegat del Banc de Madrid, i el 3 de juny de 1981 substituí Claudio Boada Villalonga com a president del Banc Espanyol de Crèdit. El 1986 deixà la presidència de Banesto i ocupà el càrrec de conseller que deixà el difunt Gregorio López-Bravo de Castro. Poc després fou nomenat vicepresident de Banesto per Pablo Garnica, en plena crisi per la situació de la seva filial, la Banca Garriga Nogués i per la fusió amb el Banco Coca. El 30 de novembre de 1987 va dimitir del seu càrrec, cosa que va permetre Mario Conde obtenir la presidència de Banesto.

## Referències

* ↑ Arxiu del Congrés -Històric de Diputats 1810 - 1977 -Índex Històric de Diputats. (consultat: 18-09-2012
* ↑ Diario de Burgos, Un burgalés, subcomisario del Plan de Desarrollo, 15 de gener de 1966
* ↑ Un tecnócrata con carrera de empresario per Xavier Vidal Folch, El País, 16 de juny de 1987
* ↑ López de Letona: de la tecnocracia a la banca a El País, 20 de novembre de 1987
* ↑ "Los tribunales nos están dando la razón en el asunto de los Coca de un modo evidente" a El País, 25 de febrer de 1987
* ↑ José María López de Letona presento ayer su dimisión como consejero delegado del Banesto a El País, 28 de novembre de 1987
* ↑ José María López de Letona a mcnbiografias.com
* ↑ Mario Conde fue nombrado anoche vicepresidente de Banesto en sustitucion de López de Letona a El País, 29 de novembre de 1987

## Enllaços externs

* Los 13 ex ministros de Franco a los que quieren juzgar las víctimas argentinas a 20 Minutos (castellà)
# José María Santonja y Almella

José María Luis Santonja y Almella (Biar, 13 de novembre de 1851 - València, 28 de febrer de 1906) fou un aristòcrata i polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Era fill de Luis Santonja y Crespo, marquès de Villagracia. Heretà el títol a la mort del seu pare i el 1881 va obtenir per casament amb Julia Mercader y Tudela el de comte consort de Bunyol. Es llicencià en dreta a la Universitat de Madrid i després continuà els estudis a la Sorbonne i a la Universitat de Brussel·les. Com a membre del Partit Moderat i posteriorment del Partit Conservador fou elegit diputat pel districte de Monòver a les eleccions generals espanyoles de 1876 i pel d'Alacant a les de 1879 i 1884.
El 1881 es va establir a València, on fou vicepresident de la Companyia dels Ferrocarrils Econòmics d'Alcúdia-Iecla per Alcoi i Villena, director de la Societat Econòmica d'Amics del País de València, president de la Societat Valenciana d'Agricultura i el 1887 va fundar el Cercle Proteccionista de València amb José Botella Andrés. A causa de la seva filiació amb Francisco Romero Robledo va perdre l'escó i fou regidor de València entre 1889 i 1893. Posteriorment es va reconciliar amb Cánovas del Castillo i fou escollit novament diputat per Villena a les eleccions generals espanyoles de 1896 i 1899. Fou nomenat senador per la província d'Alacant el 1903-1903 i per la província de València el 1903-1906.

## Biografia

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.514-515. ISBN 9788495484802.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
* José María Santonja y Almella a geneall.net
# José María de Garay y Rowart

José María de Garay y Rowart (Calañas, Huelva, 16 d'octubre de 1869 - Madrid, 11 de setembre de 1940), iii Conde de Valle de Súchil, va ser un polític i advocat espanyol. Va ser diputat en quatre ocasions durant les dues primeres dècades del segle xx, senador vitalici i alcalde de Madrid durant nou mesos de l'any 1922.
El títol nobiliari espanyol de Conde de Vall de Súchil va ser creat l'1 d'abril de 1775 per decret del rei Carles III, perquè li fos atorgat a José Ignacio del Campo Soberón y Larrea, miner en Nova Biscaia, en l'actualitat denominat estat de Durango, Mèxic. Va deixar de ser utilitzat a partir de 1823, quan va morir el segon comte. Va ser rehabilitat en 1919 pel rei Alfons XIII a favor de José María de Garay i Rowart.

## Ressenya biogràfica

Fill d'un enginyer de mines d'origen basc, amb un any d'edat es va traslladar a Madrid, on es va educar en la Institució Lliure d'Ensenyament. Després va estudiar Dret en la Universitat Central de Madrid.
Va ser elegit diputat en quatre ocasions, en 1903, 1905 i 1907 pel districte de Madrid i en 1910 pel districte palentí de Cervera de Pisuerga. Des de 1914 va ser senador vitalici i va arribar a ser vicepresident d'aquesta cambra.
El 18 de març de 1922 va passar a exercir el càrrec d'alcalde de Madrid, després d'haver estat tinent d'Alcalde, per ordre real, la qual cosa li va suposar una forta oposició dels regidors triats pel poble. No obstant això, els seus esforços per millorar la instrucció pública i el seu impuls perquè s'inaugurés el segon tram de la Gran Via li van comerciejar el respecte popular i també del municipi. Va cessar en el càrrec el 18 de desembre d'aquest mateix any de 1922. Entre 1930 i 1931 també fou governador civil de Madrid. Fou acadèmic de la Reial Acadèmia de Jurisprudència i Legislació.
Va morir a Madrid l'11 de setembre de 1940.

## Referències

* 1 2 Alcaldes de Madrid. Madrid: El Avapiés, 1994, p. 134. ISBN 84-86280-88-5.
* ↑ «Don José María de Garay y Rowart (Conde del Valle de Suchil)». Cosas de Calañas. [Consulta: 29 desembre 2014].
* ↑ «Garay y Rowart, José María de». Índice Histórico de Diputados. [Consulta: 29 desembre 2014].
* ↑ «El Senado entre 1834 y 1923». Senado de España. [Consulta: 29 desembre 2014].
* ↑ «Los Alcaldes del Segundo tramo de la Gran Vía (1920-23)». Cien años de Gran Vía: Un recorrido histórico. [Consulta: 29 desembre 2014].
* ↑ José María de Garay y Rowart, Real Academia de la Historia
* ↑ «(Página de esquelas)». ABC, 19-09-1940. [Consulta: 29 desembre 2014].

## Bibliografia

* Lopezarias, G. Alcaldes de Madrid. Madrid: El Avapiés, 1994
# Juan Antonio Ortega y Díaz-Ambrona

Juan Antonio Ortega y Díaz-Ambrona (Madrid, 11 de desembre de 1939) és un polític i advocat espanyol. Des de novembre del 2009 desenvolupa la tasca de magistrat del Tribunal Constitucional d'Andorra per designació del bisbe d'Urgell. Fou ministre d'Espanya sota les presidències d'Adolfo Suárez i Leopoldo Calvo-Sotelo.

## Biografia

Va néxier el 1939 a la ciutat de Madrid. Va estudiar dret a la Universitat de Madrid, on també estudià filosofia i lletres, esdevenint posteriorment lletrat del Consell d'Estat.
Com a advocat ha estat director d'assumptes institucionals i corporatius de Repsol (1995-2002), i conseller d'empreses com Gas Natural, Campsa, Societat Catalana de Capital de Risc i la Compañía Logística de Hidrocaburos (CLH).

## Activitat política

Membre d'Unió de Centre Democràtic (UCD), l'any 1977 fou nomenat secretari general tècnic del Ministeri de Justícia, el 1978 sotsecretari d'aquest mateix ministeri i finalment, després de les eleccions generals de 1979 Secretari d'Estat per al Desenvolupament Constitucional a la Presidència del Govern.
El maig de 1980, en una remodelació del seu govern, Adolfo Suárez el nomenà Ministre Adjunt al President i Encarregat de la Coordinació Legislativa, sent nomenat el setembre del mateix any Ministre d'Educació, càrrec en el qual fou ratificat per Leopoldo Calvo-Sotelo el gener de 1981. Finalment, però, fou destituït el desembre d'aquell mateix any.
L'any 1982 fou nomenat Secretari General del seu partit, càrrec des del qual hagué de signar la dissolució de la UCD el 18 de febrer de 1983.

## Referències

* ↑ «Cien años de educación en España», Ministeri d'Educació, Cultura i Esports d'Espanya, 2001 (castellà)

## Enllaços externs

* (castellà) Entrevista amb Juan Antonio Ortega (1998)
* (castellà) Entrevista amb Juan Antonio Ortega (2000)
# Juan Bautista Trúpita Jiménez Cisneros

Juan Bautista Trúpita Jiménez Cisneros(Huércal, 13 d'agost de 1815 – Valdeolivas, 14 de juny de 1873) va ser un hisendista i polític espanyol, diputat, senador, ministre d'Hisenda i governador del Banc d'Espanya.

## Biografia

Treballador de l'Administració general com a director general de Contribucions, en 1855 es va queixar de la impossibilitat de realitzar un cadastre per la pobresa de l'erari públic, que impedia destinar fons a aquesta tasca. Va intervenir en l'elaboració de l'Estadística administrativa de la Direcció general de Contribucions de 1855. Va ser diputat per Conca a partir de 1857 en diverses legislatures fins a ser nomenat senador vitalici en 1864, any en el qual va exercir, entre el 17 de gener i l'1 de març, el càrrec de ministre d'Hisenda. Va ser després governador del Banc d'Espanya des de juliol de 1866 a octubre de 1868.

## Notes

* ↑ El seu nom apareix a la bibliografia indistintament amb les grafies «Trupita»/«Trúpita» i «Jiménez»/«Giménez».

## Referències

* 1 2 Ministeri d'Hisenda, 2003, p. 112-113.
* ↑ Vallejo Pousada, 2010, p. 87.
* ↑ Comín Comín, Martín Aceña i Vallejo Pousada, 2006, p. 21.
* ↑ Trúpita Giménez y Cisneros, 1855.
* ↑ Senat d'Espanya. «Expediente personal del senador D. Juan Bautista Trupita». [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ Banc d'Espanya. «Gobernadores del Banco de España». [Consulta: 8 gener 2014].

## Bibliografia

* Comín Comín, Francisco. Universidad de Zaragoza. La Hacienda por sus ministros: la etapa liberal de 1845 a 1899, 2006, p. 585. ISBN 8477337799, 9788477337799.
* Trúpita Giménez y Cisneros, Juan Bautista. Est. Tip. de J. Antonio Ortigosa. Estadística administrativa de la Dirección General de Contribuciones. procedencia del original: Universidad Complutense de Madrid, digitalizado el 30 de mayo de 2008, 1855, p. 314.
* Vallejo Pousada, Rafael «La Estadística territorial española desde 1845 a 1900: ¿por qué no se hizo un Catastro en el siglo XIX?». CT: Catastro, 68, 2010, pàg. 81-115. ISSN: 1138-3488.
* Ministerio de Hacienda. Ministeri d'Economia i Hisenda. Ministros de hacienda: de 1700 a 2004, tres siglos de historia, 2003. ISBN 84-476-0576-0. OCLC 60603432. Arxivat 2014-05-05 a Wayback Machine.
# Juan María Jordán de Urríes y Ruiz de Arana

Juan María Jordán de Urríes y Ruiz de Arana (castellà: Juan María Nepomuceno Jordán de Urríes y Ruiz de Arana) (Saragossa, 21 de febrer de 1851 - Madrid, 11 de maig de 1908) fou un aristòcrata i polític aragonès, IX marquès de Rubí i VI marquès d'Ayerbe.

## Biografia

Fill de Juan Nepomuceno Jordán de Urríes y Salcedo, a la mort del seu pare en 1863 va heretar el marquesat d'Ayerbe i els de Rubí i Lierta, amb Grandesa d'Espanya. Es casà amb Caralampia María del Pilar Méndez de Vigo y Arizcún, VIII comtessa de Santa Cruz de los Manueles Estudià al Seminari dels Escolapis de San Fernando de Madrid i es llicencià en dret i en filosofia a la Universitat de Madrid i a la Universitat de Saragossa.
Decidit partidari de la restauració borbònica, fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1876 i 1879 pels districtes de la Almunia de Doña Godina i Saragossa. Posteriorment fou senador per dret propi de 1887 a 1908, i vicepresident del Senat d'Espanya el 1894-1895 i el 1901-1903. El 2 de desembre de 1898 va ingressar com a acadèmic a la Reial Acadèmia de la Història. També va exercir d'ambaixador d'Espanya a Portugal en 1899. També fou ambaixador extraordinari i plenipotenciari davant la Santa Seu i a Sant Petersburg. Fou president del consell d'administració de Ferrocarrils de Canfranc.
Entre altres distincions, fou membre de la Reial Mestrança de Cavalleria de Saragossa, cavaller de l'Orde de Calatrava i va rebre el collaret i la gran creu de l'Orde de Carles III.

## Obres

* Sitio y conquista de Manila por los ingleses en 1762 (1897)
* Tres hechos memorables de la marina española del siglo XVIII' (1907)
* Don Jaime I el Conquistador y el Señorío de Ayerbe
* El marqués de Ayerbe en Valençay y el batallón de Pardos de Aragón (1928)

## Referències

* ↑ Juan Jordán de Urries a geni.com
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Medalla 15 Arxivat 2013-07-12 a Wayback Machine. de la RAH
* ↑ Diccionario Akal de historiadores españoles contemporáneos, p.335-336.
* ↑ Los Urríes: un notable linaje altoaragonés Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine., Amigos de Serrablo
# Juan Ortuño Such

Juan Ortuño Such (Polop, Marina Baixa, 27 de febrer de 1940 - Madrid, 14 de maig de 2017) va ser un militar valencià, general cap de la Força de maniobra i cap de la Caserna General Terrestre d'Alta Disponibilitat (CGTAD), càrrec que ocupa el buit deixat pel Capità general de València.

## Biografia

En 1957 va ingressar a l'Acadèmia General Militar i en 1961 es va graduar com a tinent. Fou instructor de suboficials a l'Acadèmia d'Enginyers i en 1966 fou ascendit a capità. En 1970 es graduà en l'Escola d'Estat Major i treballà en Intel·ligència i Contraintel·ligència. En 1978 va ascendir a comandant i fou destinat al nou Centre Superior d'Informació de la Defensa (CESID) fins 1982. En 1982 es va incorporar a la Divisió i Coordinació i Plans d'Estat Major de l'Exèrcit, de manera que entre juny de 1985 i juliol de 1986 va estudiar Estat Major a l'acadèmia de Fort Leavenworth (Kansas, EUA). En 1986 fou ascendit a tinent coronel i de 1989 a 1992 fou agregat militar a l'ambaixada d'Espanya a Londres. En 1992 va ascendir a coronel i fou nomenat cap de la secció de l'Àrea Mediterrània de la Divisió d'Intel·ligència de l'Estat Major Conjunt de la Defensa (EMACON).
En 1994 va ascendir a general de brigada i fou designat cap de la Divisió de Plans i Organització de l'Estat Major, i el 1996, després de ser ascendit a general de divisió, fou nomenat primer comandant de la Força Operativa Ràpida Europea (EUROFOR), amb seu a Florència. En 1999 fou nomenat primer comandant de l'Eurocòs i el 2000 va assumir el comandament del KFOR. A finals de 2001 va assumir el comandament de la Força de Maniobra de l'Exèrcit de Terra, durant el temps en què es va instal·lar la Caserna General Terrestre d'Alta Disponibilitat a Bétera, del que en serà nomenat cap. càrrec que va ocupar fins al seu pas a la reserva el febrer de 2004.

## Referències

* ↑ Muere Juan Ortuño Such, jefe en Bétera del Cuartel de Alta Disponibilidad de la OTAN, Las Provincias, 17 de maig de 2017
* ↑ «Juan Ortuño Such». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El general Juan Ortuño asume el mando del Eurocuerpo, el País, 27 de novembre de 1999
* ↑ El primer contingente del Eurocuerpo se traslada a la capital de Kosovo, El País, 6 de març de 2000
* ↑ El cuartel general de la OTAN de Bétera no será objetivo militar Arxivat 2018-06-22 a Wayback Machine., ABC, 14 de març de 2002
* ↑ De Bétera a la OTAN, El País, 14 de març de 2002

## Enllaços externs

* Notícies de Juan Ortuño Such a El País
# Juan de Hinojosa Ferrer

Juan de Hinojosa Ferrer (1886 - Madrid, 6 de desembre de 1955) fou un acadèmic i jurista espanyol, membre de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

Era fill d'Eduardo de Hinojosa y Naveros, acadèmic com ell i antic governador civil de Barcelona. Llicenciat en dret, va treure les oposicions de jutge i fou nomenat titular del Jutjat de Primera Instància i Instrucció de Saragossa. S'hi interessà en el dret aragonès i col·laborà en la fundació del Consell d'Estudis de Dret Aragonès.
Especialitzat en dret privat, el 1944 fou nomenat magistrat de la Sala Primera del Tribunal Suprem d'Espanya i vocal del Tribunal de Responsabilitats Polítiques. El 23 de juliol de 1943 també fou nomenat president del Consell Superior de Protecció de Menors. En 1953 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques. Fou condecorat amb la gran creu de l'Orde del Mèrit Civil i de l'Orde de Sant Ramon de Penyafort.

## Obres

* Análisis de la belleza en algunas figuras del Quijote (1905)
* El catolicismo en la actual literatura francesa (1909)
* Concepto de los derechos adquiridos y de los intereses creados (1919)
* El contrato de trabajo (1932)
* En el mundo de las almas
* Hacia la luz (novel·la, 1910)
* El enjuiciamiento en el derecho del trabajo (1933)

## Referències

* ↑ Necrològica de Juan de Hinojosa Ferrer

## Enllaços externs

* Juan de Hinojosa Ferrer a la base de dades de la Biblioteca Nacional d'Espanya