OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Rodríguez Reza

José Rodríguez Reza (Ourense, 11 de març de 1922 - 11 d'abril de 2007) va ser un advocat i polític gallec, senador per Ourense en la legislatura constituent i en la primera
Va cursar el batxillerat a Ourense i la carrera de dret en la Universitat de Santiago de Compostel·la. Pertany al Liceu Recreoo de Arte d'Orebse i a l'Orfeón Unión Orensano. Ha estat director de l'Hotel Sila (de la seva propietat), conseller delegat de Cervezas San Martín, S. A i de Coren-Uteco, d'Ourense. A les eleccions generals espanyoles de 1977 i 1979 fou senador d'UCD per la província d'Ourense. Ha estat vocal de les comissions d'agricultura, pesca i indústria del Senat d'Espanya.
També ha estat vicepresident primer del Consell d'Administració de Caixa Galicia i vicepresident de la Fundació Galícia Europa.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ José Rodríguez Reza, ex vicepresidente de Caixa Galicia y ex senador, falleció ayer, La Voz de Galicia, 10 d'abril de 2007
# José Rodríguez y Díaz de Lecea

José Rodríguez y Díaz de Lecea (Matanzas, Cuba, 2 de maig de 1894 – Madrid, 28 de novembre de 1967) va ser un militar i polític espanyol.

## Biografia

Va ingressar en l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo en 1915 i pel juliol de 1918 tenia el grau de segon tinent. En 1919 fou destinat al Protectorat espanyol al Marroc, on el 1920 es va passar a l'arma d'aviació. Degut a la seva perícia com a pilot el 1921 fou nomenat professor de pilots d'avió a l'Escola de l'aeròdrom de Getafe. El 1923 fou ascendit a tinent i destinat a Melilla durant la Guerra del Rif, on el 1924 fou ascendit a capità i el 1926 a Comandant.
El 1935 fou designat Cap de l'Aviació Civil. El cop d'Estat del 18 de juliol de 1936 el va sorprendre al Marroc, on es va posar de part del bàndol nacional. Fou designat cap de la Regió Aèria del Centre i cap de les forces a Guadarrama.
Després de la guerra civil espanyola fou designat cap de la Zona Aèria del Marroc i el 1943 ascendit a general de brigada. El 1945 fou designat cap de la Zona Aèria de l'Estret i el 1948 fou ascendit a general de divisió. El 1957 fou ascendit a tinent general i nomenat ministre de l'Aire, càrrec que va ocupar entre febrer de 1957 i juliol de 1962, així com a procurador en Corts. El 1964 va passar a la reserva.

## Condecoracions

Entre altres condecoracions, ha rebut la Medalla del Mèrit Militar la Gran Creu de Sant Hermenegild, la Medalla Aèria, la Medalla Naval, la Gran Creu de Carles III i l'orde de Mehdania.

## Bibliografia

* Diccionario biográfico español. Reial Acadèmia de la Història

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ Fitxa en l'Índex Històric de Diputats Congrés dels Diputats, consultat el 31 de juliol de 2011
* ↑ Fallecimiento del teniente General Rodríguez y Díaz de Lecea, ex ministro del Aire a ABC, 30 de novembre de 1967
# José San Millán Coronel

José San Millán Coronel (Granada, 12 de desembre de 1788 – Madrid, 1857) va ser un militar, hisendista i polític espanyol, diputat a Corts i ministre d'hisenda durant la minoria d'edat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

En 1805 cadet, en 1808 sotstinent i en 1809 tinent combatent en la Guerra del francès. En 1815 era oficial de Loteries i, en 1822, Oficial de la Secretaria d'Estat i de Despatx de Guerra. Passa després a Hisenda, on fou destituït després del fracàs del Trienni liberal i hagué d'exiliar-se.
En 1834 és reintegrat en les seves funcions i, dos anys més tard, és nomenat cap de taula de la Secretaria del Despatx d'Hisenda, passant en 1837 a la Direcció general de Duanes. Entre el 3 de setembre de 1839 i el 8 d'abril de l'any següent va ser ministre d'Hisenda en el gabinet d'Evaristo Pérez de Castro. En 1840 fou elegit diputat per Huelva, però no va prendre possessió de l'escó per motius de salut. Des de 1840 va ser Senador per Palència encara que va renunciar a l'any següent.

## Referències

* ↑ Diego Caro Cancela (dir). Diccionario biográfico de parlamentarios de Andalucía, 1810-1869: H-Z. Centro de Estudios Andaluces, 2010, p. 494.
* ↑ José San Millán a xtec.es
* ↑ Fitxa del Congrés
* ↑ Fitxa del Senat
# José Sánchez Rodríguez

José Sánchez Rodríguez (n. 1898) va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra civil.

## Biografia

Va néixer a la localitat navarresa de Lerín, el 19 de març de 1898. Militar professional, pertanyia a l'arma d'enginyers i estava diplomat en Estat Major. Va prendre part en la Guerra del Rif. Després de l'esclat de la Guerra civil, al juliol de 1936, es va mantenir fidel a la República i es va integrar en el nou Exèrcit republicà. Al desembre de 1937 va ser nomenat cap d'Estat Major del V Cos d'Exèrcit, unitat elit de l'Exèrcit republicà. Al maig de 1938 va ser ascendit al rang de tinent coronel per mèrits de guerra, i poc després seria nomenat cap d'Estat Major del nou Exèrcit de l'Ebre. Va tenir un paper rellevant durant la batalla de l'Ebre.
Després del final de la contesa va marxar a l'exili, instal·lant-se a Puebla (Mèxic).

## Referències

* 1 2 Grajales Porras i Illades Aguiar, 2002, p. 310.
* ↑ Alpert, 2013, p. 262.
* 1 2 Suárez Plata, 2006, p. 199.
* ↑ Engel, 1999, p. 266.
* ↑ Alpert, 2013, p. 300.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Grajales Porras, Agustín. Presencia española en Puebla, siglos XVI-XX. Benemérita Universidad Autónoma de Puebla, 2002.
* Suárez Plata, Pilar. Huellas, memoria y sensibilidad. Los hijos de los exiliados españoles en Puebla. Benemérita Universidad Autónoma de Puebla, 2006.
# José de Prat Buceli

José de Prat Buceli (València, 25 de novembre de 1855 - 1931) fou un militar, aristòcrata i polític valencià, comte de Berbedel i baró de Sohr, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Era fill del general de divisió José Prat Miralles, i ell mateix va fer carrera militar tot arribant al grau de tinent coronel d'artilleria. Es casà amb Sofía Dasi y Puigmoltó. Fou elegit diputat pel Partit Conservador al districte de Torrent a les eleccions generals espanyoles de 1905. No participà més en política fins a l'arribada de la Dictadura de Primo de Rivera, quan fou nomenat regidor i primer tinent d'alcalde de l'ajuntament de València.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.452. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Joué-sur-Erdre

Joué-sur-Erdre (en bretó Yaoued) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.901 habitants. Limita al nord-oest amb Abbaretz, al nord amb La Meilleraye-de-Bretagne, al nord-est amb Riaillé, a l'oest amb Saffré, a l'est amb Trans-sur-Erdre, al sud-oest amb Nort-sur-Erdre, al sud amb Les Touches i al sud-est amb Trans-sur-Erdre

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1943 | 2007 | 2109 | 2452 | 2709 | 2656 | 2520 | 2566 | 2580 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2617 | 2684 | 2779 | 2664 | 2796 | 2831 | 2879 | 2901 | 2803 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 2804 | 2764 | 2806 | 2528 | 2524 | 2354 | 2302 | 2112 | 2029 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1755 | 1882 | 1724 | 1764 | 1740 | 1690 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Hervé Lubert | Divers droite |
| 2008- | Jean-Pierre Belleil | |

## Galeria d'imatges

* Església Notre-Dame-des-Langeurs
* Església de St Léger
* Estany Vioreau
# Juan Antonio Andonaegui y Aguirre

Juan Antonio Andonaegui y Aguirre (Mutriku, Guipúscoa, 1804 - Madrid, 4 de juny de 1880) fou un jurista basc, membre de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

Es va llicenciar i doctorar en Cànons i Lleis al Col·legi-Universitat d'Oñate. En 1827 va obtenir la càtedra de Filosofia moral de la Universitat d'Oñate i en 1829 la càtedra de Decretals. A causa de la primera guerra carlista hagué de fugir a Sant Sebastià el 1834, i l'11 de setembre de 1834 fou nomenat director general d'estudis del Col·legi d'Humanitats de Santiago de Bilbao. De 1838 a 1840 fou bibliotecari i consiliari del Col·legi-Universitat d'Oñate, ara traslladat a Vitòria, i hi continuà com a professor quan el 1842 fou suprimit i convertit en Institut provincial
El 22 de novembre de 1845 fou nomenat catedràtic de dret romà de la Universitat de Salamanca, i en juny de 1848 va ser traslladat a la Universitat de Valladolid. Va ocupar el càrrec fins que l'1 de maig de 1856 fou nomenat catedràtic de dret canònic de la Universitat de Madrid. El 14 de març de 1860 també hi fou nomenat catedràtic d'Història eclesiàstica, Concilis i Col·leccions canòniques, que va ocupar fins a la seva mort. Uns mesos més tard també fou nomenat degà de la Facultat de Dret de la mateixa universitat i el novembre de 1871 rector interí. En 1866 fou nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques. Seria nomenat rector de la Universitat de Madrid del 18 de setembre de 1874 al 19 de febrer de 1875.

## Obres

* Programa para la cátedra de Instituciones canónicas, Madrid 1862.

## Referències

* ↑ Medalla 1 Arxivat 2016-03-13 a Wayback Machine. al web de la RACMYP
* ↑ ANDONAEGUI Y AGUIRRE, Juan Antonio Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. Diccionario de Catedráticos Españoles de derecho
# José Benlloch Fernández

José Benlloch Fernández (Vila-real, 1974) és un advocat i polític valencià, alcalde de Vila-real (la Plana Baixa) des del 2011.
José Benlloch és llicenciat en Dret per la Universitat Jaume I, especialitzat en responsabilitat civil i dret penal; exerceix d'advocat en la seua empresa dedicada a l'assessoria d'empreses i a la prestació de serveis jurídics. També ha treballat com a assessor per a la multinacional mexicana Convermex.
En la vessant política, José Benlloch és militant del Partit Socialista del País Valencià (PSPV) i regidor a l'ajuntament de Vila-real des de 2003. Fou candidat a l'alcaldia el 2007 però no va aconseguir els vots suficients per a llevar-li la majoria absoluta al Partit Popular (PP), cosa que sí que aconseguí a les eleccions locals del 2011. És alcalde de Vila-real des d'aleshores gràcies al suport dels regidors del BLOC, EUPV i Inciativa. A les eleccions de 2015 revalidà l'alcaldia amb majoria absoluta.
A més, fou diputat a les Corts Valencianes a la VIII legislatura.

## Referències

* ↑ «Candidats Autonomics 2011». PSPV. [Consulta: 24 octubre 2011].
* ↑ «Benlloch será el alcalde de Vila-real». Levante-EMV, 31-05-2011. [Consulta: 24 octubre 2011].
Càrrecs públics :
| Precedit per: Juan José Rubert Nebot | Alcalde de Vila-real 2011 - Actualitat | Succeït per: En el càrrec |
# Hegemone Dorsum

Hegemone Dorsum és una formació geològica de tipus dorsum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -53.52 ° latitud N i 315.29 ° longitud E, que fa 143.63 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1991 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Hegemone Dorsum". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Hamlyn Publishing Group Ltd. Larousse Encyclopedia of Mythology, traduït per Aldington, R. i Ames, D., 1976.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Stephan Waser

Stephan Waser (10 de març de 1920 - 19 de juny de 1992) fou un pilot de bob suís que va competir en els anys posteriors a la Segona Guerra Mundial.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Oslo, on disputà les dues proves del programa de bob. En ambdues guanyà la medalla de bronze. En el bobs a dos va formar equip amb Fritz Feierabend, mentre en el bobs a quatre el feu amb el mateix Feierabend, Albert Madörin i André Filippini. En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or i una de plata al Campionat del món de bob, entre 1947 i 1950.

## Referències

* ↑ «Stephan Waser Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 1r gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 1r gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 1r gener 2020].
# Urbilum

Urbilum fou un país i territori de l'Alta Mesopotàmia. La ciutat d'Urbilum s'ha identificat amb Arbela (Irbil), en arameu Arbaelo ܐܪܒܝܠ
El nom és esmentat per les tauletes sumèries des de vers el 2000 aC, com Urbilum, Urbelum o Urbillum, i podria ser una ciutat originalment sumèria, ja que el nom s'hauria originat d'Ur (ciutat) i bela (alta). Però "Ur" també apareix a molts llocs hurrites, que foren els primers que consten establerts a la ciutat. Els accadis/assiris van rebatejar Urbela com Arba'ū ilū (Quatre deus) i fou centre de culte de la deessa Ishtar. El nom d'Arbela apareix en temps clàssics i en antic persa s'anomenava Arbairā. Per tant, seria una de les ciutats de població continuada més antiga del món.
Després de pertànyer als hurrites va passar a Assíria. Shulgi d'Ur hi va fer una expedició cap al 2075 aC i es creu que anava cap als territoris al sud-est del llac Van, prop del Tigris. El rei d'Ur, Amar-Sin va saquejar Urbilum en el seu segon any (vers 1975 aC). Assíria la va dominar fins al 608 aC quan va passar als medes i després als perses.

## Referències

* Cassin, Elena; Bottéro, Joean; Vercoeur, Joan. Los Imperios del Antiguo Oriente del Paleolítico a la mitad del segundo milenio (en castellà), 1970, p. . ISBN 84-323-0118-3.
* i Erbil Arxivat 2012-10-28 a Wayback Machine. – Portal for international visitors
* Livius.org: Arbela
# Vocal semitancada central no arrodonida

La vocal semitancada central no arrodonida és un fonema que es representa com a [ɘ] a l'AFI (com una e minúscula invertida). És un so poc freqüent, present només a llengües com el mongol i a determinats dialectes del rus. Pot aparèixer com a variant de [ʌ] en algunes llengües ameríndies.

## Característiques

* És una vocal i, per tant, l'aire circula lliurement per la boca sense cap interrupció.
* És una vocal central perquè la llengua es col·loca al mig de la boca.
* És un so semitancat i no arrodonit perquè els llavis s'obren lleugerament en articular-lo.
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Filosofia contemporània

* Història de la filosofia
* Antiga Medieval Renaixentista (humanisme) Moderna (il·lustració) Filosofia contemporània Filosofia postmoderna
* Per cultura:
* Filosofia Índia Filosofia xinesa Filosofia japonesa Filosofia jueva Filosofia cristiana Filosofia islàmica
La filosofia contemporània és el nom que reben els diferents corrents filosòfics de la filosofia del segle XIX, la filosofia del segle XX i posteriors. No tenen uns trets homogenis, ja que l'època és el criteri d'agrupació. Els pensadors acostumen a ser professionals (amb la carrera corresponent) que fan recerca, divulgació o altres tasques.

## Característiques

La majoria de pensadors pateixen l'anomenat gir lingüístic, que consisteix a replantejar-se el significat dels termes filosòfics més habituals de la història de la filosofia. La filosofia del llenguatge es torna una branca necessària per a totes les altres, ja que per parlar d'un problema es comença definint els termes, amb totes les connotacions i canvis històrics.
Si bé la filosofia cedeix camps a la ciència empírica (com, per exemple, el paper de la física o la psicologia), alhora també es torna una matèria auxiliar per a totes les disciplines: el bagatge teòric que les fonamenta. Per tant, es parla de filosofia del dret, de l'educació...
Les qüestions bàsiques ja no són ontològiques sinó pràctiques o de sentit i, per tant, pertanyents a l'ètica. La majoria de corrents ètics contemporanis tracten l'ésser humà com a ciutadà i tracten de respondre als nous reptes com la convivència intercultural, el civisme, els dilemes biomèdics, l'ús de la tecnologia o la democràcia. Al segle xxi, ha ressorgit amb força l'estudi de la ment per l'auge de la ciència cognitiva.

## Corrents més destacats

* Positivisme
* Filosofia analítica
* Naturalisme filosòfic
* Postestructuralisme
* Desconstrucció
* Existencialisme
* Fenomenologia
* Escola de Frankfurt

## Referències

* Portal: Filosofia
* ↑ «Contemporary Philosophy (Concept and Definition)» (en anglès britànic), 28-10-2022. [Consulta: 18 juliol 2023].
* ↑ «Filosofía Contemporánea» (en castellà). [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ slife. «What Is Contemporary Philosophy?» (en anglès americà), 25-10-2019. [Consulta: 18 juliol 2023].
* ↑ «1.4 An Overview of Contemporary Philosophy - Introduction to Philosophy | OpenStax» (en anglès). [Consulta: 18 juliol 2023].
* ↑ «Western philosophy - Analytic, Continental, Existentialism | Britannica» (en anglès). [Consulta: 10 gener 2025].
# Xah Murad Khan

Xah Murad Khan fou kan de Kokand (vers 1861) fill de Sarimsak (germà de Muhammad Khudayar Khan i germanastre de Muhammad Malla Khan) i, per tant, nebot dels dos darrers kans. Fou posat al tron per Xadiman Khoja que aprofitant que l'home fort, Alim Kul, estava absent perquè havia anat a Andijan d'on havia estat nomenat beg, van accedir a la cambra del kan Muhammad Malla Khan i el van matar mentre dormia. El nou kan només tenia 15 anys. El fill de Malla, Sayyid Sultan, va poder fugir amb Alim Kul a Andijan.
Alim Kul va fer formal reconeixement del nou kan. Mentre una important revolta es va produir a Taixkent on Xadiman Khoja, juntament amb Khanayat Xah, beg de Turkestan, van cridar Muhàmmad Khudayar Khan que era a Jizakh, i aquest va anar amb els seus seguidors i va prendre possessió de Taixkent. Murad Khan i altres antics conspiradors que li seguien donant suport, van marxar amb l'exèrcit cap a Kokand i van assetjar la ciutat durant 31 dies, però al final es van haver de retirar; abans del retorn a Kokand, Alim Khan, venint d'Andijan, va entrar a la capital on alguns dels conspiradors que havien posat a Murad Khan al tron i s'havien penedit, l'havien cridat. Alim Kul va arrestar a quatre dels conspiradors i els va fer executar i l'endemà va fer matar un cinquè de nom Alim Biy, i es va proclamar regent.
L'exèrcit que tornava, fou empaitat per Khudayar, que es va apoderar de Khodjend i finalment va entrar a Kokand. Alim Kul es va retirar a Marghilan i d'allí a les muntanyes. Murad Khan va caure en mans de Khudayar i fou executat.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Juan Antonio García Díez

Juan Antonio García Díez (Madrid, Espanya 1940 - Madrid 1998) fou un polític espanyol que ocupà diverses carteres sota les presidències d'Adolfo Suárez i Leopoldo Calvo-Sotelo.

## Biografia

Va néixer el 1940 a la ciutat de Cadis. Va estudiar dret i ciències econòmiques a la Universitat Complutense de Madrid, esdevenint posteriorment Tècnic Comercial de l'Estat per oposició pública. Interessat en la docència fou professor de teoria econòmica a la Complutense de Madrid, càrrec que desenvolupà entre 1966 i 1968.
L'any 1970 fou nomenat agregat comercial d'Espanya a Perú i Bolívia, esdevenint l'any següent tècnic del Ministeri de Comerç. Al llarg de la seva vida fou president, d'entre d'altres, de les empreses Uralita, Pryca i de la secció espanyola de l'empresa Yamaha.
Morí a la seva residència de Madrid el 6 de maig de 1998 víctima d'una malaltia hepàtica.

## Activitat política

Membre del Partit Social Demòcrata (PSD), que posteriorment s'integrà a la Unió de Centre Democràtic (UCD), l'any 1976 fou nomenat Secretari General de RENFE.
En la formació de govern en la Legislatura Constituent per part d'Adolfo Suárez fou nomenat Ministre de Comerç i Turisme, càrrec que desenvolupà fins al final de la legislatura. En les eleccions generals de 1979 fou escollit diputat al Congrés per la província de Cadis, sent confirmat per Adolfo Suárez com a Ministre de Comerç, càrrec del qual fou rellevat el 3 de maig de 1980. A l'ascens de Leopoldo Calvo-Sotelo al capdavant del govern fou nomenat inicialment Vicepresident Segon del Govern i Ministre d'Assumptes Econòmics, esdevenint el juliol de 1982 Vicepresident Primer del Govern, càrrecs des dels quals hagué de fer front a la crisi del petroli i d'on va empendre mesures liberals per fer front a la crisi econòmica que vivia el país.
Després d'abandonar la UCD l'any 1982 per discrepàncies amb el president del seu partit Landelino Lavilla, es dedicà a l'empresa privada. L'any 1986, però, acceptà l'oferta que li feu Miquel Roca i Junyent i Federico Carlos Sainz de Robles per anar a les llistes del Partit Reformista Democràtic (PRD) en les eleccions generals espanyoles de 1986, abandonant del tot la política després del seu fracàs.

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ Consternación por la muerte de García Díez
* ↑ Obituario: Un liberal disfrazado de socialdemócrata

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Juan Antonio García Díez al Congrés dels Diputats
# José Daniel Lacalle Larraga

José Daniel Lacalle Larraga (Valtierra, Navarra, 21 de febrer de 1897 - Madrid, 21 de juliol de 1981). Militar espanyol. Fill de Tirso Lacalle Yabar de malnom «El Coix de Cirauqui».

## Carrera militar

Va iniciar la seva preparació militar en l'Acadèmia de Cavalleria de Valladolid, d'on va passar en 1920 a l'Aviació Militar aconseguint la titulació de pilot militar a més d'observador, cartografia i comandaments d'aviació. Va participar en la Guerra del Marroc. En la Guerra Civil Espanyola va estar al comandament d'una companyia de requetés, per posteriorment incorporar-se a l'aviació.
Durant la dictadura franquista va ocupar càrrecs com a Cap de l'Estat Major de la Primera Brigada de l'Aire; professor de l'Escola Superior de l'Exèrcit; director de l'Escola Superior de l'Aire; segon Cap de l'Estat Major de l'Aire, des d'on va promoure la creació del polígon de tir de las Bardenas a Navarra, prop del seu poble natal; sotssecretari de l'Aire (1954-1957) i Cap de la Regió Aèria Pirinenca. El 10 de juliol de 1962 va ser nomenat Ministre de l'Aire del govern franquista, càrrec que va ocupar fins al 29 d'octubre de 1969, sent ja tinent general de l'exèrcit. Durant el seu mandat com a Ministre de l'Aire, va fundar el col·legi menor Nostra Senyora de Loreto.
Fou un dels 59 procuradors que el 18 de novembre de 1976 a les Corts Espanyoles van votar en contra de la Llei per a la Reforma Política que derogava els principis fonamentals del Movimiento.
Avi patern de Daniel Lacalle, gestor de fons a la City de Londres i autor celebri de diversos llibres de divulgació d'economia.

## Condecoracions

Va aconseguir diverses medalles en la seva carrera militar: Medalla Militar Individual, Gran Creu de l'Orde de Sant Hermenegild, Mèrit Aeronàutic, Mèrit Militar, Mèrit Naval, Isabel la Catòlica, Orde de Cisneros, Libertador San Martín (Argentina) i Orde Militar d'Aviz (Portugal).

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ «José Andrés Gallego La época de Franco». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ http://esperanza.ppmadrid.es/en-la-presentacion-del-libro-de-daniel-lacalle-viaje-a-la-libertad-economica/ Arxivat 2014-02-27 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Jóse Daniel Lacalle Larraga. Enciclopedia Digital Vasca Auñamendi.