OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Steenvoorde

Steenvoorde (neerlandès Steenvoorde, flamenc occidental Stêenvôorde) és un municipi del Flandes francès, situat al departament del Nord i a la regió dels Alts de França. L'any 2006 tenia 3.964 habitants. Limita al nord-oest amb Oudezeele, al nord amb Winnezeele, al nord-est amb Poperinge, a l'oest amb Cassel, al sud-oest amb Terdeghem, al sud amb Eecke i al sud-est amb Godewaersvelde.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 4 030 | 3 474 | 3 620 | 3 629 | 4 022 | 4 023 | 3 863 | 3 982 | 3 966 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3 930 | 3 993 | 3 988 | 4 002 | 4 018 | 4 219 | 4 368 | 4 410 | 4 476 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4 270 | 4 229 | 4 121 | 3 924 | 3 742 | 3 632 | 3 681 | 3 629 | 3 578 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 3 663 | 3 761 | 3 879 | 4 021 | 4 010 | 4 024 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Nom i història

Steenvoorde és un nom neerlandès que prové de les paraules "steen" (pedra) i "voorde" (gual). Fa doncs referència al fet que aquest era un punt on una via romana que unia Boulogne-sur-Mer, amb l'interior travessava el riu Eibeke, un afluent de l'IJzer mitjançant un gual empedrat. Tanmateix, apareix per primera vegada el 1093.
Steenvoorde fou arrasat per Carles V el 1553.
La ciutat és coneguda el moviment neerlandès d'iconoclàstia (en neerlandès Beeldenstorm) que va esclatar-hi el 10 d'agost del 1566 i expandir-se a totes les disset províncies dels Països Baixos. Aquest moviment se situa en una sèrie de moviments semblants d'oposició a la idolatria i els abusos de l'església catòlica que va començar a Wittenberg (1522) i continuar Zúric (1523), Copenhaguen (1530), Münster (1534), Gènova (1535), Augsburg (1537) i a Escòcia (1559).
El moviment revolucionari de Steenvoorde era d'una certa manera l'inici (però no pas la causa) de la guerra dels vuitanta anys, de la repressió espanyola i finalment de l'escissió de les Disset Províncies en els Països Baixos espanyols i la república de les Set Províncies Unides.

## Monuments

* L'església de Saint-Pierre, 92 m
* El Noordmeulen, (molí del nord), (1576)
* El Drievenmeulen, (Molí de vent) de fusta, (1766)

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1959-1965 | Jean-Marie Ryckewaert | |
| 1965-1999 | Jean-Paul Bataille | Republicans Independents |
| 1999- | Jean-Pierre Bataille | UMP |

## Galeria d'imatges

* Torre de St Pierre
* Antic presbiteri
* Molí de vent
* Església de St Pierre

## Vegeu també

* Llistat de municipis del Nord

## Enllaços externs

* Lloc oficial de l'ajuntament Arxivat 2006-04-27 a Wayback Machine. (francès)
# Rhinella nesiotes

Rhinella nesiotes és una espècie de gripau de la família Bufonidae. És endèmica del Perú. El seu hàbitat natural inclou boscos secs tropicals o subtropicals i montans secs. Està amenaçada d'extinció.
# Gert-Dietmar Klause

Gert-Dietmar Klause és un esquiador alemany, ja retirat, especialista en esquí de fons, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Hivern, el 1968, 1972 i 1976. En aquestes participacions destaca la medalla de plata guanyada en la cursa dels 50 quilòmetres als Jocs de 1976, així com la sisena posició en els 30 quilòmetres d'aquests mateixos Jocs i la sisena posició en el relleu 4x10 quilòmetres dels Jocs de 1972.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món d'esquí nòrdic, una d'or i una de plata, en les edicions de 1974 i 1970 respectivament. El 1975 es convertí en el primer no escandinau en guanyar la Vasaloppet. També guanyà vint campionats nacionals.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Gert-Dietmar Klause». [Consulta: 14 gener 2025].
* ↑ «Athlete : KLAUSE Gert-Dietmar». FIS-Ski. International Ski Federation. [Consulta: 16 gener 2022].
# Temperatura de Curie

En física i en ciència de materials, la temperatura de Curie o punt de Curie (T$_C$) és una propietat característica dels materials ferromagnètics i piezoelèctrics. Rep el seu nom en honor de Pierre Curie. És la temperatura per sobre la qual un material ferromagnètic perd les seves propietats i es converteix en paramagnètic i un material piezoelèctric perd la seva polarització elèctrica espontània.

## Temperatura de Curie en materials ferromagnètics

En el cas dels materials ferromagnètics la temperatura de Curie és aquella temperatura per sobre de la qual perden les seves característiques magnètiques. A temperatures per sota d'aquest punt el moment magnètic és parcialment alineat amb els dominis magnètics. Quan la temperatura s'incrementa i s'apropa a la temperatura de Curie, l'alineació (la magnetització) a cada domini disminueix. Per sobre de la temperatura de Curie el material perd les seves propietats i esdevé paramagnètic, ja no hi ha dominis magnetitzats o moments alineats.
A temperatures per sobre del punt de Curie, l'aplicació d'un camp magnètic té efectes paramagnètics sobre la magnetització, però la combinació del paramagnetisme amb el ferromagnetisme porta a la magnetització seguint una corba d'histèresi amb la força del camp aplicat. La destrucció de la magnetització a la temperatura de Curie és un canvi d'estat de segon ordre i un punt crític on la susceptibilitat magnètica és teòricament infinita.
Una aplicació d'aquest efecte són els sistemes magnetoòptics d'emmagatzemament, on és utilitzat per tal d'esborrar i escriure noves dades. Un exemple conegut és el minidisc de Sony o l'antic format CD-MO. Altres utilitzacions inclouen el control de temperatura, com als soldadors elèctrics.

## Temperatura de Curie als materials piezoelèctrics

De manera anàloga als material ferromagnètics, la temperatura de Curie també s'utilitza amb els materials piezoelèctrics per a descriure la temperatura per sobre de la qual perden la seva polarització elèctrica espontània i les seves característiques piezoelèctriques. Al titanat-zirconat de plom (PZT), el material és tetragonal per sota de T$_c$ i les cel·les elementals contenen un catió central desplaçat i, per tant, un moment dipolar. Per sobre de T$_c$, el material és cúbic i el catió central ja no éstà desplaçat respecte del centre de la cel·la elemental. A partir d'aquí ja no hi ha moment dipolar elèctric ni polarització espontània.

## Vegeu també

* Ferroelectricitat
* Llei de Curie
# Andreu (metge)

Andreu (en grec antic Ἀνδρέας) va ser un metge grec que va assistir al rei Ptolemeu IV Filopàtor (222-205 aC) i va caure assassinat mentre esperava al rei poc abans de la batalla de Ràfia l'any 217 aC per Teodot d'Etòlia, que va entrar secretament a la tenda amb l'objecte d'assassinar Ptolemeu.
Va escriure diversos tractats de medicina dels que no es conserven més que els títols i alguns extractes. Probablement va ser el primer a escriure un tractat sobre la hidrofòbia al que va posar el nom de Κυνόλυσσος. Un altre treball d'ell, citat per Sorà d'Efes el Jove, va ser "De la medicina genealògica" Περὶ τῆς Ἰατρικῆς Γενεαλογίας. Aquest autor explica una història que tothom considera falsa, sobre Andreas. Diu que aquest metge havia estat obligat a abandonar el seu país per haver incendiat la biblioteca de Cnidos. Aquesta història infundada va ser repetida per diversos autors, com ara Plini el vell i Joan Tzetzes, i a l'edat mitjana va ser embellida i popularitzada.

## Referències

* ↑ Actas del segundo Congreso Ibérico de Egiptología (en castellà). Univ. Autònoma de Barcelona, 2005, p. 304. ISBN 8449024617.
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/185?rgn=full+text;view=image;q1=AndreasSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 170. ]
# Anomalòpids

Els anomalòpids o ulls de llanterna (Anomalopidae) són una família de peixos marins incluída en l'ordre Beryciformes. Dispersos per diverses localitzacions tropicals, principalment de l'Índic i Pacífic.

## Gèneres i espècies

Existeixen només 9 espècies agrupades en 6 gèneres:
* Gènere Anomalops (Kner, 1868)
** Anomalops katoptron (Bleeker, 1856)
* Gènere Kryptophanaron (Silvester i Fowler, 1926)
** Kryptophanaron alfredi (Silvester i Fowler, 1926)
* Gènere Parmops (Rosenblatt i Johnson, 1991)
** Parmops coruscans (Rosenblatt i Johnson, 1991)
** Parmops echinatus (Johnson, Seeto i Rosenblatt, 2001)
* Gènere Photoblepharon (Weber, 1902)
** Photoblepharon palpebratum (Boddaert, 1781)
** Photoblepharon steinitzi (Abe y Haneda, 1973)
* Gènere Phthanophaneron (Johnson i Rosenblatt, 1988)
** Phthanophaneron harveyi (Rosenblatt i Montgomery, 1976)
* Gènere Protoblepharon (Baldwin, Johnson i Paxton, 1997)
** Protoblepharon rosenblatti (Baldwin, Johnson i Paxton, 1997)
** Protoblepharon mccoskeri (Ho & Johnson, 2012)

## Referències

* ↑ «Mechanisms of light organ occlusion in flashlight fishes, family Anomalopidae (Teleostei: Beryciformes), and the evolution of the group» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 15-05-2008. [Consulta: 5 juny 2024].
* ↑ Golani, D.; Fricke, R.; Appelbaum-Golani, B. «Review of the genus Photoblepharon (Actinopterygii: Beryciformes: Anomalopidae)» (en anglès). Acta Ichthyologica et Piscatoria, 49, 15-03-2019, pàg. 33–41. DOI: 10.3750/AIEP/02530. ISSN: 1734-1515.
* ↑ «FAMILY Details for Anomalopidae - Lanterneye fishes». [Consulta: 5 juny 2024].
# Perdiu boscana camaverda

La perdiu boscana camaverda(Tropicoperdix chloropus) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita zones boscoses de les terres baixes de Myanmar, sud-oest de la Xina, Tailàndia i Indoxina.

## Taxonomia

Antany era inclosa al gènere Arborophila fins a la recuperació del gènere Tropicoperdix.La subespècie del nord del Vietnam, antany era considerada part de l'espècie Arborophila charltonii i actualment és considerada per alguns autors una espècie de ple dret amb el nom de Perdiu boscana de Tonquín (Arborophila tonkinensis, Delacour 1927).

## Referències

* ↑ perdiu boscana camaverda «Perdiu boscana camaverda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 gener 2025(català)
* ↑ De Chen, Yang Liu; Braun, Edward L; Forthman, Michael; Kimball, Rebecca T; Zhang, Zhengwang «A simple strategy for recovering ultraconserved elements, exons, and introns from low coverage shotgun sequencing of museum specimens: Placement of the partridge genus Tropicoperdix within the galliformes» (PDF) (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 129, 12 2018, pàg. 304-314 [Consulta: 12 gener 2025].
* ↑ Perdiu boscana de Tonquín «Perdiu boscana camaverda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 gener 2025(català)
# Elisa Mendoza Tenorio

Elisa Mendoza Tenorio (Barcelona, 1856 - Madrid, 26 de desembre de 1929) va ser una actriu del segle XIX, nascuda a Barcelona, però de pares castellans, habitual a les companyies titulars del Teatre Espanyol i del Teatre de la Comèdia, tots dos a Madrid.

## Biografia

Va ser filla de l'apuntador Francesc Mendoza Viñas, natural de Granada, i de l'actriu còmica madrilenya Rosa Sans Tenorio Amores. Va ser una deixebla rellevant de l'actriu Matilde Díez, i en ser la continuadora escènica de les grans actrius Teodora Lamadrid (Teodora Hervella, de nom real) i Elisa Boldún. Va destacar en la comèdia, però també va participar en el repertori de coneguts drames romàntics com ara Los amantes de Teruel, Don Juan Tenorio o El vergonzoso en palacio, i en peces de la dramatúrgia vuitcentista espanyola com ara Un drama nuevo, La niña boba, Redimir al cautivo, La bola de nieve, Lo positivo i La Fornarina; o encarnant el paper de Margarida de La muerte en los labios, la Beatriz de El seno de la muerte, la Martina de La mariposa, la Sucel de El amigo Fritz, la Petra de La pasionaria, la Teodora de El gran galeoto o la Consuelo de l'obra homònima de López de Ayala.
Va ser la promesa d'Adelardo López d'Ayala fins a la mort de l'escriptor en 1879. Més tard es va casar amb el pediatre Manuel Tolosa Latour, abandonant llavors l'escena. Va quedar viuda el 1919.

## Referències

* 1 2 3 Huerta i Peral, 2005, p. 466.
* 1 2 3 Gómez García, 1998, p. 542.
* 1 2 3 Díaz i Lasso, 1924, p. 151.
* ↑ Peñasco i Cambronero, 1990, p. 427.
* ↑ Rodríguez Pérez, 2014.
* ↑ Francos Rodríguez, 1919, p. 18.

## Bibliografia

* Díaz de Escovar, Narciso; Lasso de la Vega, Francisco de Paula. Historia del Teatro Español. El teatro español en el siglo XIX y XX (volum II). Barcelona: Montaner i Simón, 1924.
* Francos Rodríguez, José «Fotografías olvidadas. Tolosa Latour y su hogar». Blanco y Negro [Madrid], 22-06-1919, pàg. 17-18. ISSN: 0006-4572.
* Gómez García, Manuel. Diccionario Akal de Teatro. Ediciones Akal, 1998. ISBN 9788446008279.
* Huerta, Javier; Peral; Urzaiz. Teatro español de la A a la Z. Madrid: Espasa-Calpe, 2005. ISBN 9788467019698.
* Peñasco de la Puente, Hilario; Cambronero, Carlos. Las calles de Madrid: noticias, tradiciones y curiosidades. Madrid: Establecimiento tipográfico de D. Enrique Rubiños, 1889.
* Rodríguez Pérez, Juan Félix «Manuel Tolosa Latour (1857-1919) y Elisa Mendoza Tenorio (1856-1929): precursores de la protección a la infancia en España». El Futuro del Pasado, 5, 2014, pàg. 355-378. Arxivat de l'original el 2019-01-17. ISSN: 1989-9289 [Consulta: 17 gener 2019].
# Temporada 2003-2004 del Nàstic

Dades de la Temporada 2003-2004 del Gimnàstic de Tarragona.

## Plantilla

Aquesta és la plantilla del Gimnàstic de Tarragona per a la temporada 2003-2004 a la Segona divisió B de la lliga espanyola de futbol.
| 1 Felip Ortiz Martínez 2 Marco Antonio Ortega Cotano 3 Pablo Lusarreta Zabalza 4 Jesús María Serrano Eugui 5 Felipe Vaqueriza Rodríguez 6 Juan José Alfaro Ligero 7 Jonathan Torres Hernández 8 Manuel Martínez Lara "Manolo" 9 Egoitz Sukia Esnaola 10 Diego Torres Rodríguez 11 Lluís Codina Codina 12 David Morales Sánchez 13 Alejandro Talavera Nos | 14 Abel Buades Vendrell 15 Luis Miguel López Beltrán 16 Fernando López Álvarez 17 Gerard Bordas Bahamontes 18 Juan Jacob González Rodríguez 19 David Medina Díaz de López 20 Alfonso Vera Quintero 21 Antoni Pinilla Miranda 22 Álvaro García de Antona 23 Fernando Cantón Ángel Luis Miguel Carrión Delgado Alberto Siria Castro Juan Leandro José Pérez |
Aquests tres últims jugadors no acabaren la temporada amb l'equip.

## Resultats

L'equip aconseguí classificar-se in extremis per la lligueta d'ascens a segona divisió després de derrotar per 2 a 1 en l'última jornada a un Lleida que ja estava classificat i tot i això es va avançar en el marcador, però dos gols de Diego Torres en la segona part van capgirar el resultat. En la lligueta d'ascens li tocaren com a rivals el Lanzarote, el Madrid B i l'Ourense, sent el Nàstic el millor dels quatre equips i, per tant, guanyant-se un lloc en la divisió de plata de la lliga espanyola.

## Enllaços externs

* Plantilla de la temporada Arxivat 2006-11-28 a Wayback Machine.
* Resultats de la temporada Arxivat 2006-11-28 a Wayback Machine.
# Plaça de Sant Joan (Tortosa)

La plaça de Sant Joan és una plaça de Tortosa (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es troba just al límit nord de la ciutat del segle xiv, de manera que el convent i l'església de Sant Joan limiten amb la muralla que es va obrir per aquesta centúria. És de traçat irregular, determinat pel perfil del convent. S'hi accedeix pel carrer del Replà, i a l'extrem oposat en surten dos petits carrerons sense sortida. És centrada per un pou, actualment cegat, que conserva l'estructura original. La boca és circular, amb la part superior de pedra i la resta de maçoneria. Se'n conserva el brocal, de ferro forjat, i la corriola, amb la roda de fusta; la pica ha desaparegut. El conjunt d'habitatges que formen la plaça es troben actualment molt deteriorats, tant de façana com d'estructura. Alguns són abandonats, i la resta dedicats a habitatge de classe baixa. Solen ser habitatges unifamiliars, d'entre dos i quatres pisos d'alçada. Les portes normalment són allindanades, i les escales estretes i encaixades. Els pisos se solen obrir al carrer mitjançant balcons, bé amb base de pedra o bé de ferro i rajola vidriada. L'únic sector no ocupat per habitatges és el costat nord, on se situen el convent i l'església de Sant Joan, rehabilitats a final de la dècada de 1980 per albergar-hi l'Escola d'Arts i Oficis de la Diputació.
Actualment, l'antiga església acull l'Institut de Serveis Socials i Escola Taller de l'Ajuntament, mentre que les dependències del convent són la seu del Casal Tortosí i l'Escola d'Art i Disseny municipal.

## Història

En un principi aquest sector rebia el nom de Replà d'en Febrer o Fabrer. Possiblement no fou urbanitzada immediatament després de l'ampliació de perímetre de la muralla de la ciutat durant el segle xiv, perquè al segle xv consta que hi havia en aquest lloc un corral on llençaven les escombraries els carnissers (1413). La construcció de l'església i del convent de Sant Joan tingué lloc al segle xviii. El cegament del pou es realitzà el 1971, en realitzar altres obres d'urbanització de la plaça.

## Referències

* 1 2 «Plaça de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Ludvig Collijn

Per Ludvig Collijn (nascut el 20 de novembre de 1878, i mort el 4 d'octubre de 1939 a Estocolm), fou un jugador i escriptor d'escacs, i el president de l'Associació d'Escacs de Suècia en el període 1917-1939. Ludvig era cosí d'Isaac Collijn.

## Contribucions als escacs

Al primer Campionat d'escacs Nòrdic, celebrat a Estocolm el 1897, Collijn respongué de forma consistent contra 1.e4 amb 1...d5. Aquesta obertura rep actualment el nom de defensa escandinava, un terme documentat des de 1994.
Cap a 1912 ell i el seu germà Gustav foren coneguts per organitzar la Conferència Internacional d'Escacs que se celebrà a Estocolm aquell any. Posteriorment, varen escriure una publicació de partides d'interès comentades de les jugades al Congrés d'Estocolm.

## Lärobok

El 1896 els germans varen publicar el seu "Llibre de text d'escacs", Lärobok i Schack. D'acord amb D. Hooper i Ken Whyld, la quarta edició del Lärobok de Collijn (en suec), amb aportacions innovadores de Rubinstein, Réti, Spielmann i Nimzovitsch fou una de les més "populars fonts de referència per a forts jugadors entre les dues guerres mundials".

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Ludvig Collijn» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 19 novembre 2012].
* ↑ Ludvig Collijn a ChessGames.com (anglès)
* ↑ Keene, Raymond. Keene on Chess, The Times 12 de febrer de 1994 (anglès)
* ↑ CHESS, The Manchester Guardian, 5 de novembre de 1912 (anglès)
* ↑ Hooper i Whyld, p. 280 (entrada per "Openings literature").
# Heteromys anomalus

Heteromys anomalus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels heteròmids. Viu a Colòmbia, Trinitat i Tobago i Veneçuela. S'alimenta de llavors, fruita, grans, plantes suculentes i insectes. Els seus hàbitats naturals són les zones humides, els boscos tropicals perennifolis multiestratals, els boscos tropicals perennes mèsics, els boscos tropicals caducifolis i els camps de conreu de subsistència. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Anderson, R. P.; Gómez-Laverde, M. Heteromys anomalus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 agost 2015.
# Petroica ventregroga occidental

El petroica ventregroga occidental (Eopsaltria griseogularis) és un ocell de la família dels petròicids (Petroicidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, selva i ciutats des del sud-oest i sud d'Austràlia Occidental cap a l'est fins a la costa d'Austràlia Meridional.

## Referències

* ↑ «Petroica ventregroga occidental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Yaghul Yuhargib

Yaghul Yuhargib fou rei de Qataban vers el final del segle i dC.
És esmentat en una inscripció sense títol ni filiació i, per tant, no se sap quina relació tenia amb Yada`'ab Yanuf Yuhan`im, que podria ser el seu antecessor i en tal cas possiblement el pare. La dinastia va acabar amb aquest rei. El va succeir Shahr Hilal Yuhaqbid.

## Referències

* Mounir Arbach, « La chronologie du royaume de Qatabân du Ier siècle avant J.-C. au Ier siècle après J.-C. », Chroniques yéménites en línia, 10/2002, posat en línia 21 d'abril de 2003, Consulta 31 d'octubre de 2010. URL :
# Portada/article gener 5
## Arbre del pa

L'arbre del pa (Artocarpus altilis) és una espècie pertanyent al gènere dels Artocarpus, dins la tribu de les artocàrpies, de la família de les moràcies amb centenars de varietats d'arbres distribuïdes del sud-est asiàtic (Filipines i Indonèsia) a la Polinèsia, passant per totes les terres d'Oceania. L'acció antròpica ha distribuït l'espècie per totes les àrees tropicals del planeta, especialment la zona antillana.
# Piula correndera

La piula correndera (Anthus correndera) és un ocell de la família dels motacíl·lids (Motacillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones obertes a les muntanyes del centre del Perú, centre i sud-oest de Bolívia, sud-est del Brasil, i Uruguai, cap al sud, a través de Xile i l'Argentina fins a la Terra del Foc i les illes Malvines. En hivern arriba al nord-est de l'Argentina i sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Piula correndera». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Ratpenat cuallarg rogenc

El ratpenat cuallarg rogenc (Mops russatus) és una espècie de ratpenat de la família dels molòssids.

## Distribució i hàbitat

Viu als boscos humits tropicals i subtropicals del Camerun, la República Democràtica del Congo, Ghana i Kenya.

## Referències

* ↑ «ratpenat cuallarg rogenc». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 14 gener 2025].
* ↑ Distribució geogràfica (Chaerephon russata) (anglès)
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :