OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cindy Klassen

Cindy Klassen (Winnipeg, Canadà 1979) és una patinadora de velocitat sobre gel canadenca, una de les més destacades de la història. Destaca per esdevenir la primera patinadora de velocitat a aconseguir cinc medalles en uns Jocs, les aconseguides en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006.

## Biografia

Va néixer el 12 d'agost de 1979 a la ciutat de Winnipeg, capital de l'estat de Manitoba.

## Carrera esportiva

Als 22 anys va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units), on aconseguí guanyar la medalla de bronze en els 3.000 meters, a més de finalitzar quarta en els 1.500 m. i 5.000 metres i tretzena en els 1.000 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) aconseguí guanyar cinc medalles olímpiques: la medalla d'or en els 1.500 m., la medalla de plata en els 1.000 m. i la persecució per equips i la medalla de bronze en les proves de 3.000 m. i 5.000 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà) finalitzà en dotzena en els 5.000 m., catorzena en els 3.000 m. i vint-i-unena en els 1.500 metres.
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit guanyar 16 medalles en el Campionat del Món de patinatge de velocitat sobre gel, destacant quatre medalles d'or.

## Referències

* ↑ (anglès) Klassen wins Lou Marsh Award

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina personal
* (anglès) www.skateresults.com - Cindy Klassen Arxivat 2010-03-05 a Wayback Machine.
# Markus Eggler

Markus Eggler (Thun, Suïssa 1969) és un jugador de cúrling suís, guanyador de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 22 de gener de 1969 a la ciutat de Thun, població situada al cantó de Berna.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units), on aconseguí guanyar la medalla bronze en la prova per equips masculins de cúrling. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà) aconseguí guanyar atlre cop la medalla de bronze en aquesta mateixa prova.
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit guanyar tres medalles en el Campionat del Món de cúrling, destancant la medalla d'or aconseguida el 1992. En el Campionat d'Europa de cúrling ha aconseguit guanyar tres medalles.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Markus Eggler». [Consulta: 11 desembre 2021].

## Enllaços externs

* (anglès) worldcurling.org - Markus Eggler Arxivat 2012-04-01 a Wayback Machine.
# Hjalmar Andersen

Hjalmar Andersen, també conegut com a "Hjallis" Johan Andersen, (Rødøy, Noruega, 12 de març de 1923 - Oslo, 27 de març de 2013) fou un patinador de velocitat sobre gel que va destacar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1952.

## Biografia

Va néixer el 12 de març de 1923 a l'illa de Rødøy, situada al comtat de Nordland. La seva família s'establí a la ciutat de Trondheim, on va començar a practicar el patinatge de velocitat sobre gel.
El 25 de març de 2013 va patir una greu caiguda a casa seva a Tønsberg. Va ser traslladat d'urgència a l'hospital, però ja no va recuperar la consciència. Va morir dos dies després, el 27 de març, dues setmanes després del seu 90è aniversari. La cerimònia funerària va tenir lloc a la catedral de Tønsberg el 4 d'abril de 2013 i va comptar amb la presència del rei Harald V i del primer ministre de Noruega, Jens Stoltenberg, que va pronunciar un discurs.

## Carrera esportiva

Va fer el seu debut internacional als Jocs Olímpics d'Hivern de 1948 celebrats a Sankt Moritz, on participà en la prova de 10.000 metres, cursa que per culpa de les condicions meteorològiques del moment no finalitzà.
A principis de la dècada del 1950 es convertí en el millor patinador del món en aconseguir guanyar les edicions de 1950, 1951 i 1952 del Campionat del Món de patinatge de velocitat sobre gel, aconseguint alhora convertir-se en aquells mateixos anys en Campió d'Europa i Campió de Noruega. L'any 1952 aconseguí l'èxit en els Jocs Olímpics d'hivern disputats a Noruega, aconseguint la medalla d'or en les proves de 1.500, 5.000 i 10.000 metres.
Participà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1956 disputats a Cortina d'Ampezzo, on finalitzà 11è en la prova de 5.000 metres i 6è en la de 10.000 metres. El 1951 li fou atorgat el premi Egebergs Ærespris.

### Rècords del món

Al llarg de la seva carrera establí els següents rècords:
| Prova | Temps | Data | Seu |
| 10.000 m | 16:57.4 | 6 de febrer de 1949 | Davos |
| 5.000 m | 8:07.3 | 13 de gener de 1951 | Trondheim |
| 10.000 m | 16:51.4 | 27 de gener de 1952 | Gjøvik |
| 10.000 m | 16:32.6 | 10 de febrer de 1952 | Hamar |
Font: SpeedSkatingStats.com

### Rècords personals

| Prova | Temps | Data | Seu | Rècord del món |
| 500 m | 43.7 | 13 de gener de 1951 | Trondheim-Stadion | 41.8 |
| 1.000 m | 1:30.6 | 2 de febrer de 1954 | Davos | 1:28.4 |
| 1.500 m | 2:16.4 | 6 de febrer de 1949 | Davos | 2:13.8 |
| 3.000 m | 4:49.6 | 30 de gener de 1954 | Davos | 4:40.2 |
| 5.000 m | 8:06.5 | 29 de gener de 1956 | Lagua Misurina | 7:45.6 |
| 10.000 m | 16:32.6 | 10 de febrer de 1952 | Hamar-Stadion | 16:51.4 |

## Referències

* ↑ Hjallis» begraves på statens bekostning. NRK, 28 March 2013 (noruec)
* ↑ Lillian Holden et al: Statsministeren: – Alle som er glade i Norge er glade i «Hjallis» VG, 4 April 2013 (noruec)
* 1 2 3 «Olympedia – Hjalmar Andersen». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Hjalmar Andersen». SpeedSkatingStats.com.

## Enllaços externs

* (anglès) SkateResults.com - Hjalmar Anderson Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Foners (Palma)

El barri de Foners situat al districte de Llevant, s'originà en el marc del primer cinturó del Pla Calvet, aprovat el 1901 que urbanitzà el territori immediatament fora del recinte de les murades. Està creuat pel carrer dels Foners, que no és més que l'inici de l'antiga carretera de Llucmajor.
El barri de Foners es delimita pels actuals carrer Manacor, Manuel Azaña, l'avinguda Gabriel Alomar i Villalonga i el mar Mediterrani. Queda rodejat pels barris de la Calatrava, el Sindicat, Pere Garau, Nou Llevant i Can Pere Antoni. La disposició dels carrers respon a un urbanisme del tipus radial. Els carrers no són uniformes: Existeixen carrers de primer ordre com l'avinguda Gabriel Alomar i Villalonga de 40 metres i Manacor de 30 metres d'amplada; els carrers de segon ordre de 20 metres com Foners, Ricardo Ortega, Pérez Galdós i Joan Maragall, i els perpendiculars a aquests Joan Alcover i Joan Maragall. El pla preveia la disposició de places a les interseccions dels principals carrers. La tipologia de les cases eren habitatges unifamiliars amb una o dues plantes amb patis o petits horts o corrals a la part posterior.
El procés urbanitzador fou molt lent i el 1920 encara que quasi tots els carrers estaven traçats només s'havia urbanitzat una petita zona prop de les avingudes, al carrer Manacor i el carrer Ricardo Ortega i redols de cases dispersos.
El 1913 s'erigí en parròquia de la zona Santa Fe, segregada de Santa Eulàlia. Més tard es construí un petit temple al carrer Ricardo Ortega conegut com a Sa Misseta. El 1958 fou substituït per l'actual església de la Santíssima Trinitat d'estil neoclàssic i quedà constituïda com a parròquia. El 1931 es construí l'actual escola Alexandre Rosselló. En aquesta zona s'hi construïren naus industrials que originaren activitat industrial: antiga central elèctrica, sederies, etc.
El Pla d'Urbanisme de Gabriel Alomar de l'any 1940 permeté la construcció d'habitatges plurifamiliars i l'any 1948 s'inaugurà la primera finca de promoció pública de Juníper Serra. El desenvolupament econòmic dels anys 60 i 70 i la immigració provocà que l'àrea fou completament urbanitzada amb edificis de pisos, el que originà l'actual tipologia híbrida.
En el barri hi ha edificis oficials de la Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient i Territori, així com la seu de la companyia Telefònica i l'ONCE. Per Sant Antoni s'hi fa un fogueró, a diferència d'altres barris de Palma que celebren Sant Sebastià.

## Galeria

* Fogueró de Sant Antoni
* Església de la Santíssima Trinitat
* Cases baixes al Carrer Miquel Santandreu

## Referències

* ↑ «Districtes i barris de Palma». Arxivat de l'original el 2017-02-13. [Consulta: 23 agost 2019].
* ↑ Romero Tapia, Sandro «La vulnerabilidad del barrio de Foners. Intervención para la integración». Aposta. Revista de Ciencias Sociales, 41, 2009, pàg. 1-24. ISSN: 1696-7348.
Viccionari
# Daily Express

The Daily Express és un diari generalista tabloide del Regne Unit. És el principal valor de l'empresa Express Newspapers, que depèn de Northern & Shell, propietat exclusiva de Richard Desmond. Va ser publicat per primera vegada en format llençol el 1900 per Arthur Pearson. El desembre del 2016 va tenir una difusió mitjana diària de 391.626. La seva germana The Sunday Express es va crear el 1918. Express Newspapers també publica els diaris de premsa groga Daily Star i Daily Star Sunday.
El diari va ser adquirit per Richard Desmond el 2000. Hugh Whittow ha estat director del diari des del febrer del 2011. La postura de l'editorial del diari és propera al Partit de la Independència del Regne Unit (UKIP).

## Referències

* ↑ Williams, Kevin. Read All about It!: A History of the British Newspaper (en anglès). Routledge, 2010. ISBN 9780415346238.
* ↑ «Print ABCs: Seven UK national newspapers losing print sales at more than 10 per cent year on year». [Consulta: 28 gener 2017].
* ↑ Hall, Macer. «Express Newspapers Chairman Richard Desmond gives £1.3m to Ukip». Daily Express, 17-04-2015. Arxivat de l'original el 20 de març 2016. [Consulta: 18 maig 2015].
* ↑ «Express owner Richard Desmond gives UKIP £1m». BBC News, 16-04-2015 [Consulta: 18 maig 2015].
* ↑ «Daily Express urges British public to vote Ukip for a patriotic future». Daily Express, 06-05-2015. Arxivat de l'original el 7 de maig 2015. [Consulta: 18 maig 2015].
# Nucli històric tradicional de l'avinguda del Port del Grau

El nucli històric tradicional de l'avinguda del Port del Grau conforma les edificacions més singulars que es troben al llarg d'aquesta avinguda.

## El palauet Burgos

Prop del principi de l'avinguda se situa el Palauet Burgos, de 1924, també conegut com la Casa del Metge, construït per encàrrec de la propietària de la parcel·la, Maria Burgos Romero. Era un edifici residencial de caràcter romàntic, habitatge del metge José María Aragón, cirurgià de la Plaça de Bous de València.
El projecte original, redactat el 1919 pel mestre d'obres Ricard Cerdà, va ser modificat posteriorment per l'arquitecte Javier Goerlich seguint un estil romàntic comú durant aquells anys, en els quals els historicismes i particularismes omplien les principals ciutats del País Valencià. El 1994 el van sotmetre a una reforma interior per dotar l'edifici d'ascensor i actualitzar-ne les instal·lacions. L'edifici, de planta pràcticament quadrada, està emplaçat en una parcel·la de reduïdes dimensions voltada per una reixa amb llances i adorns de fosa. Un mirador amb vidre en la planta noble sobreïx en planta senyalitzant l'accés a l'habitatge. A la planta superior el mirador està reculat deixant lloc a un espai amb terrassa. Té una torre-mirador de planta hexagonal, mig encastada en un dels vèrtexs, amb una coberta pronunciada que es cobreix amb teules vidriades en forma d'escates de color daurat i ivori. Els espais interiors gaudeixen de sostres alts realitzats en fusta. La gran altura lliure entre forjats permet tres grans buits verticals i galeries per tot el perímetre, que proporcionen il·luminació natural, i comunicació amb l'exterior, i una terrassa de 150 metres quadrats.
Actualment, aquest palauet està catalogat com a edifici historicoartístic d'estil romàntic amb un grau 2 de protecció, la qual cosa obliga a mantenir tant la seua volumetria com els elements arquitectònics més destacats.

## Referències

* ↑ «Palauet Burgos». Arxivat de l'original el 2013-05-29. [Consulta: 15 octubre 2016].
* ↑ «CASA DEL MEDICO» (en castellà). [Consulta: 14 octubre 2021].
# Torger Nergård

Torger Nergård (Trondheim, Noruega 1974) és un jugador de cúrling noruec, guanyador de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 12 de desembre de 1974 a la ciutat de Trondheim, població situada al comtat de Sør-Trøndelag.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova per equips masculins de cúrling. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà) aconseguí guanyar la medalla de plata en aquesta mateixa prova.
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit guanyar quatre medalles en el Campionat del Món de cúrling, destancant la medalla de plata aconseguida el 2010.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Torger Nergård». [Consulta: 11 desembre 2021].

## Enllaços externs

* (anglès) worldcurling.org - Torger Nergård Arxivat 2011-07-28 a Wayback Machine.
# Felip de Courtenay

Felip I de Courtenay (1243 – 15 desembre 1283) fou reconegut emperador de Constantinoble (1273-1283) encara que va viure en l'exili, ja que aquest estat havia passat a formar part del restablert Imperi Romà d'Orient.

## Biografia

Felip va néixer a Constantinoble el 1243 i era fill de l'emperador Balduí II de Courtenay i de la seva esposa Maria de Brienne. De jove va acompanyar el seu pare en un viatge per diferents corts europees per demanar suport militar per defensar el seu imperi. Passant per Venècia el pare es va veure obligat a deixar-lo com a penyora del pagament dels diners prestats pels banquers d'aquesta ciutat, que el pare necessitava per emprendre la campanya militar de defensa. Va ser alliberat quan Alfons X de Castella en va pagar els deutes. Malgrat tot Balduí va perdre l'imperi el 1261, quan la capital fou capturada per l'exèrcit de Nicea.
En el Tractat de Viterbo, signat el 1267, el pare li va concertar matrimoni amb Beatriu d'Anjou-Nàpols, la segona filla de Carles I d'Anjou i de Beatriu I de Provença. Els avis materns de la núvia eren el comte Ramon Berenguer V de Provença i Beatriu de Savoia. El nuvi tenia trenta anys i la núvia ja n'havia fet els cinquanta.
El matrimoni es va celebrar l'octubre del 1273 a Foggia; poc després va morir Balduí i Felip va heretar els drets successoris al l'Imperi Llatí. Tot i que a Felip se li va reconèixer el títol, l'autoritat en la qüestió de recuperar l'imperi va recaure en Carles d'Anjou i els seus successors. Els territoris que realment va governar van ser els feus italians concedits per Carles I el 23 de març del 1269: Alife, Carinola i Mondragone.
Felip i Beatriu van tenir una filla, Caterina (25 de novembre del 1274 – 11 d'octubre del 1307, París). Felip va morir a Viterbo el 1283 i fou sebollit a Assís.

## Referències

* ↑ Setton, Wolff i Hazard, 1969, p. 225.
* ↑ Mayer, 2001, p. 277.
* ↑ Setton, 1976, p. 105.
* ↑ Camera, 1860, p. 97.
* ↑ De Floriani, 1997, p. 18.

## Bibliografia

* Camera, Matteo. Annali delle Due Sicilie. Stamperia e cartiere del Fibreno, 1860.
* De Floriani, A. Studi di storia dell'arte. ediart, 1997.
* Mayer, Hans Eberhard. Historia de las Cruzadas. AKAL, 2001.
* Setton, Kenneth M. The Papacy and the Levant, 1204-1571: The thirteenth and fourteenth centuries. American Philosophical Society, 1976.
* Setton, Kenneth M; Wolff, Robert Lee; Hazard, Harry W. A History of the Crusades, Volum 2. Univ of Wisconsin Press, 1969.
# Severino Poletto

Severino Poletto (18 de març de 1933 - 17 de desembre de 2022) és un cardenal de l'Església catòlica italià, arquebisbe emèrit de Torí.

## Biografia

Nascut a Salgareda, a la província de Treviso (Veneto), Polettova créixer a San Nicolò, abans que la família es traslladés al Piemont. Va ser ordenat prevere el 29 de juny de 1957 a CasaleMonferrato. Tenia una llicenciatura en teologia moral per l'Acadèmia Alfonsiana de Roma, treballant com a capellà a Montemagno. Al 1965 va ser nomenat rector a Oltreponte, a l'hora que treballava a temps parcial en una fabrica local.
Al 1973 Poletto fundà el Centre Diocesà pel Ministeri Familiar. Al 1980 va ser nomenat bisbe coadjutor de Fossano el 3 d'abril de 1980, sent consagrat el 17 de maig de 1980 per Anastasio Alberto Ballestrero. Aquell mateix any va ser nomenat bisbe de Fossano, succeint a l'arquebisbe ad personam Giovanni Francesco Dadone. Serví durant 10 anys com a secretari de la Conferència Episcopal Piamontesa. El 16 de març de 1989 va ser nomenat bisbe d'Asti
Promogut el 19 de juny de 1999 a arquebisbe de Torí, va ser proclamat cardenal prevere de San Giuseppe in Via Trionfale (pro hacevice) pel Papa Joan Pau II el 21 de febrer de 2001, Poletto va ser un dels cardenals electors al conclave de 2005, on s'escollí el Papa Benet XVI (tot i que es considerà el cardenal Poletto com a papabile). A la Cúria Pontifícia va ser membre de la Congregació per al Clergat, de la Prefectura per als Afers Econòmics de la Santa Seu i de la Comissió Pontifícia pels Bens Culturals de l'Església.
El 10 de març de 2008, poc abans de complir els 75 anys, i tal com preveu el codi de dret canònic, presentà la carta de dimissió al Papa Benet XVI. El 19 de març rebé una comunicació del nunci apostòlic, en nom del Pontífex, amb la que es prorrogà dos anys el seu càrrec al capdavant de Torí. El cardenal Poletto es retirà com a arquebisbe l'11 d'octubre de 2010. sent succeït per l'arquebisbe Cesare Nosiglia.
Entre el 12 al 13 de març de 2013 el cardenal Poletto participà com a cardenal elector al conclave de 2013. Va perdre el dret a ser membre curial i a participar com a cardenal elector en qualsevol conclave futur el 18 de març de 2013, en complir els 80 anys; malgrat això, manté el dret a participar en les trobades curials com a membre sense vot.

## Honors

    Gran Creu de Cavaller de l'orde del Sant Sepulcre de Jerusalem

## Mitjans
### Article

* Interventi vari Arxivat 2008-02-03 a Wayback Machine. (italià)

### Video

* Il Cardinale parla della Sindone (italià)

## Referències

* ↑ IlcardinalePolettoriabbraccia i suoifedeli, La Tribuna di Treviso, 12 agosto 2012.
* ↑ Bollettino della Sala Stampa della Santa Sede: rinuncia dell'arcivescovo metropolita di Torino (Italia) e nomina del successore
# Trine Qvist

Trine Qvist (8 de juny de 1966) és una jugadora de cúrling danesa, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1990.
El 1998 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Nagano, on guanyà la medalla de plata en la competició de cúrling.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata al Campionat del Món de cúrling i una de bronze al Campionat d'Europa. Amb el Hvidovre Curling Club guanyà 2 campionats danesos.

## Referències

* 1 2 «Trine Qvist Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-01-14. [Consulta: 13 març 2020].
* ↑ Fitxa a Federació mundial de cúrling
# Ingrid Haringa

Ingrid Haringa (Velsen, Holanda Septentrional, 11 de juliol de 1964) és una ciclista i patinadora de velocitat sobre gel neerlandesa, ja retirada, guanyadora de tres medalles olímpiques.

## Carrera esportiva
### Patinatge de velocitat

Campiona del seu país en quatre ocasions (500 metres: 1987 i 1988; 1.000 metres: 1988 i 1989), va participar als 23 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 realitzats a Calgary (Canadà), on va finalitzar quinzena en els 500 metres i vint-i-unena en els 1.000 metres.

### Ciclisme

Va iniciar la pràctica del ciclisme l'any 1989, aconseguint aquell any esdevenir campiona del seu país en contrarellotge i en velocitat individual en la modalitat de ciclisme en pista. Va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on va guanyar la medalla de bronze en la prova de velocitat individual (esprint). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla de plata en la cursa per punts i revalidar la medalla de bronze en la prova de velocitat individual.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat sis medalles en el Campionat del Món de ciclisme en pista, entre elles cinc medalles d'or.

## Palmarès en patinatge

* 1987
** Campiona dels Països Baixos en 500 m.
* 1988
** Campiona dels Països Baixos en 500 m.
** Campiona dels Països Baixos en 1000 m.
* 1989
** Campiona dels Països Baixos en 1000 m.

## Palmarès en ciclisme
### Pista

* 1991
** Campiona del món de puntuació
** Campiona del món de velocitat
** Campiona dels Països Baixos en Velocitat
* 1992
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics del 1992 en Velocitat
** Campiona del món de puntuació
** Campiona dels Països Baixos en Velocitat
** Campiona dels Països Baixos en Puntuació
* 1993
** Campiona del món de puntuació
** Campiona dels Països Baixos en Velocitat
** Campiona dels Països Baixos en Puntuació
* 1994
** Campiona del món de puntuació
** Campiona dels Països Baixos en Velocitat
** Campiona dels Països Baixos en Puntuació
* 1995
** Campiona d'Europa en Òmnium Endurance
** Campiona dels Països Baixos en Velocitat
** Campiona dels Països Baixos en Puntuació
** Campiona dels Països Baixos en 500 m.
* 1996
** Medalla de plata als Jocs Olímpics del 1996 en Puntuació
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics del 1996 en Velocitat
** Campiona dels Països Baixos en Velocitat
** Campiona dels Països Baixos en Puntuació
** Campiona dels Països Baixos en 500 m.
** Campiona dels Països Baixos en Persecució
* 1997
** Campiona dels Països Baixos en Velocitat
** Campiona dels Països Baixos en Puntuació
** Campiona dels Països Baixos en 500 m.
* 2001
** Campiona dels Països Baixos en Velocitat

#### Resultats a la Copa del Món en pista

* 1993
** 1r a Hyères, en Puntuació
* 1994
** 1r a Hyères, en Puntuació

### Ruta

* 1990
** 1a a la París-Bourges
* 1991
** Campiona dels Països Baixos en contrarellotge
* 1992
** Vencedora de 2 etapes al Tour de la CEE

## Referències

* 1 2 3 «https://nocnsf.nl/ingrid-haringa» (en neerlandès). NOC*NSF. [Consulta: 13 març 2022].

## Enllaços externs

* (anglès) www.siteducyclisme.net - Ingrid Haringa
# Front Nacional (Bèlgica)

Front Nacional (FN) fou un partit polític belga d'extrema dreta francòfon, fundat el 1985 per Daniel Féret. No va obtenir representació per primer cop fins a les eleccions de 1991. Daniel Huygens és el seu president.
A les eleccions legislatives belgues de 2003 va obtenir un diputat i dos senadors. A les eleccions de 2007, tot i que els sondejos li pronosticaven una intenció de vot a Valònia del 9,4%, només va treu re un escó i un senador.
El 18 d'abril de 2006 Daniel Féret fou condemnat a 240 hores de servei comunitari per incitació a l'odi i a la discriminació i segregació al web del partit i als eslògans, i inhabilitat durant 10 anys per a fer política; el webmaster també fou bloquejat durant 7 anys.
El setembre de 2007, arran de la destitució de Daniel Féret del cap del FN de Bèlgica, arran de les disputes internes del partit i dels processos judicials que involucraven Féret, Charles Pire va ser designat secretari polític de la formació. Arran dels problemes legals del seu fundador el partit es va disgregar el novembre de 2008 i els diputats valons Charles Pire i Charles Petitjean van formar la Federació dels Nacionalistes Valons, a la qual s'hi van unir gairebé tots els càrrecs electes provincials i municipals. Amb el patrocini de Marine Le Pen que, a més de la garantia política resolia els problemes vinculats a l'ús del nom i sigles del partit es va intentar reunificar el partit en 2011 sota la presidència de Charles Pire, sense la participació de la FNW presidida per l'exparlamentari liberal Charles Petitjean però amb Nation, tanmateix, la mort de Charles Pire el 2012 va deixar sense rumb el partit i el Front Nacional francès va acabar amb l'autorització per utilitzar el nom i l'acrònim.

## Resultats electorals (1985-2006)

Cambra de Representants de Bèlgica :
| Any d'elecció | # Vots | % de vot | # Escons |
| 1985 | 3,738 | 0,1% | 0 |
| 1987 | 7,596 | 0,1% | 0 |
| 1991 | 64,992 | 1,1% | 1 |
| 1995 | 138,496 | 2,3% | 2 |
| 1999 | 90,401 | 1,5% | 1 |
| 2003 | 130,012 | 1,98% | 1 |
| 2007 | 131,385 | 1,97% | 1 |
Senat de Bèlgica :
| Any d'elecció | # Vots | % de vots | # Escons |
| 1985 | 4,201 | 0,1% | 0 |
| 1987 | 8,186 | 0,6% | 0 |
| 1987 | 60,876 | 1,0% | 0 |
| 1995 | – | – | – |
| 1999 | 92,924 | 1,5% | 0 |
| 2003 | 147,305 | 2,25% | 1 |
| 2007 | 150,461 | 2,27% | 1 |
Parlament europeu :
| Any d'elecció | # Vots | % de vot | # Escons |
| 1994 | 175,732 | 2,9% | 1 |
| 1999 | 94,848 | 1,52% | 0 |
| 2004 | 181,351 | 2,79% | 0 |