OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paulo Mandlate

Paulo Mandlate (Manjacaze, 4 de febrer de 1934 - 21 d'agost de 2019) fou un religiós moçambiquès, bisbe de Tete i president de la Conferència Episcopal de Moçambic.

## Biografia

Es va unir a la Congregació del Santíssim Sagrament i va ser ordenat sacerdot el 6 de gener de 1968. El 31 de maig de 1976 el papa Pau VI el va nomenat bisbe de Tete. Fou ordenat bisbe el 26 de setembre de 1976 per Jaime Pedro Gonçalves, bisbe coadjutor de Beira. També va ocupar el càrrec de president de la Conferència Episcopal de Moçambic de 1986 a 1993.
El 18 d'abril de 2009 el Papa Benet XVI va acceptar seva renúncia per raons d'edat.

## Referències

* ↑ «President pays tribute to Bishop Emeritus of Tete, Dom Paulo Mandlate». Club of Mozambique may, 28-08-2019. [Consulta: 29 agost 2019].
* ↑ Presidents de la Conferència Episcopal de Moçambic a gcatholic
* ↑ Bispo Dom Paulo Mandlate despede-se da Diocese de Tete, 9 de juny de 2009
* ↑ AFRICA/MOZAMBIQUE - Bishop of Tete resigns, 20 d'abril de 2009
# Rufino (pel·lícula)

Rufino, és un curt de ficció dirigit per Octavi Masià Antolí i interpretat per Luis Ciges que va ser nominat a la categoria millor curtmetratge de ficció als Premis Goya de l'any 1998 que va guanyar el curt Un día perfecto de Jacobo Rispa.
El curt, rodat en castellà, anglés, francés i valeninglis narra les peripècies de Rufino, que per cobrar un rebut, es veu implicat en la destrucció d'un transbordador espacial i acaba camí de l'Àrtida en un submarí nuclear francés.
Rodat a Alcoi i Madrid, utilitza com a escenari exteriors de la ciutat d'Alcoi així com la Llotja Sant Jordi de Santiago Calatrava, de la que també s'utilitza la seua sala de maquinària. Per a altres interiors també és utilitzat el bar del llar del pensionista d'Alcoi, un ascensor cedit per l'empresa OTIS i els estudis d'Antena 3.
El curt va comptar amb la subvenció de la Generalitat Valenciana, Canal 9 i la Fundació Le Casse d'Alcoi amb la col·laboració de l'ajuntament d'Alcoi i d'Antena 3.

## Fitxa tècnica

* Pel·lícula: 35 mm.
* Decorats: David Vilaplana

## Enllaços externs

* Cobrar un recibo le puede salir muy caro. El curt en el web de Octavi Masià Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine. (castellà)
# Olav Økern

Olav Økern (Hole, 3 de juny de 1911 - Hole, 11 d'abril de 2000) va ser un esquiador de fons noruec que va competir durant les dècades de 1930, 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on va disputar dues proves del programa d'esquí de fons. Guanyà la medalla de bronze en la prova dels relleus 4x10 quilòmetres formant equip amb Erling Evensen, Olav Hagen i Reidar Nyborg. En la prova dels 18 quilòmetres fou tretzè. Quatre anys més tard, als Jocs d'Oslo, fou quarta en la prova dels 50 quilòmetres.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món d'esquí nòrdic de 1938.

## Referències

* 1 2 3 «Olav Økern Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 20 abril 2019].
# Viaró Global School

Viaró Global School, més conegut com a Col·legi Viaró, és una institució privada d'educació ubicada a Sant Cugat del Vallès. Des del 2022 es considera un centre privat d'ensenyament. Des de 2010 és membre de l'Associació Europea d’Educació Diferenciada. El 24 de gener de 2025, el centre va denunciar davant dels jutjats a un dels seus professors, que duia una dècada en exercici, per haver comés presumptes abusos sexuals als seus alumnes. Després d'una investigació realitzada pels Mossos d'Esquadra, el docent va ser acusat d'haver realitzat tocaments a diversos alumnes de 3r d'ESO dins del recinte escolar.

## Referències

* ↑ «L'escola Viaró passa a ser un centre privat». [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ «La Generalitat retira l'ajut públic a Viaró Global School», 15-03-2022. [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ «igualtat.easse.cat». [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ «L'escola Viaró aparta un professor acusat d'agressió sexual a diversos alumnes». 324cat, 24-01-2025. [Consulta: 27 gener 2025].
* ↑ «Denuncien un professor del Col·legi Viaró de Sant Cugat del Vallès per presumptes abusos sexuals a alumnes». RAC1, 24-01-2025. [Consulta: 27 gener 2025].
# Àlcetes I de l'Epir

Àlcetes I (en llatí: Alcetas, en grec antic: Ἀλκέτας) va ser rei de l'Epir, fill de Tàripes.
Va pujar al tron, però al cap d'un temps el van enderrocar i va haver de fugir a Siracusa, on el tirà Dionisi el va acollir i el va ajudar a recuperar el tron. Després de recuperar el poder va ser aliat dels atenencs i de Jàson, tagos de Tessàlia. El 373 aC va anar amb Jàson a Atenes en defensa de Timoteu, que gràcies a la seva influència va ser declarat innocent. A la seva mort el regne es va dividir entre els seus dos fills Neoptòlem i Arimbes.

## Referències

* ↑ Smith, William; Mason, Charles Peter. «Alcetas I». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). vol.1. Boston: Little, Brown and Company, 1844, p. 98.
# Aeroport Internacional del Caire

Aeroport Internacional del Caire (àrab: ميناء القاهرة الجوي o مطار القاهرة الدولي, Maṭār al-Qāhira ad-Duwalī) (IATA: CAI, l'OACI: HECA) és l'aeroport internacional del Caire i un dels més actius d'Egipte i serveix com a hub d'EgyptAir i Egyptair Express, així com d'altres línies aèries. L'aeroport està situat al nord-est de la ciutat, a uns 15 km de la zona de negocis de la ciutat, i té una àrea d'aproximadament 37 km². És el segon aeroport més ocupat de l'Àfrica després de l'Aeroport Internacional OR Tambo de Johannesburg.

## Estadístiques

See source Wikidata query and sources.
# Carlos Flores Juberías

Carlos Flores Juberías (València, 1964) és un catedràtic de dret i polític valencià.
Llicenciat i doctorat en dret per la Universitat de València, l'any 1995 s'incorpora a aquesta universitat com a professor associat. El 2017 va aconseguir la plaça de professor titular de dret constitucional. Ha estat professor també a la Universitat de Califòrnia a San Diego.
La vinculació de Carlos Flores amb la política s'inicia de ben jove, sempre relacionat amb la ideologia ultradretana, als anys huitanta del segle xx va militar al partit franquista Fuerza Nueva. A partir de l'any 2008 col·labora amb el periòdic conservador espanyol ABC com a columnista. Més tard també ho faria amb Las Provincias.
Els seus posicionaments antiavortistes o anticatalanistes han marcat part de les seues intervencions més polèmiques i que el van donar certa notorietat que amb la seua condició de professor de dret de la universitat van valdre perquè el Partit Popular (PP) pensés amb ell com a representant per al Consell de Transparència de la Generalitat Valenciana el 2015.
El desembre de 2022, Flores va ser elegit per Vox com el seu candidat a president de la Generalitat en les eleccions a les Corts Valencianes de 2023. Després de la seva elecció, el diari Levante-EMV va revelar que havia estat condemnat en 2002 a un any de presó i al pagament de 6000 euros per violència psíquica habitual i 21 faltes de coaccions, injúries i vexacions a la seva exmuller, de qui s'havia separat en 1999. Flores va dir que, llavors, tant ell com la seva dona s'havien presentat denúncies mútues en repetides ocasions, les quals van ser retirades o van acabar en absolució, excepte aquesta, la pena de la qual va ser suspesa a causa de mancar d'antecedents penals.
La candidatura de Flores aconseguí 13 escons al parlament valencià que amb els 40 del PP aconseguirien tombar la majoria d'esquerres que els darrers anys havia governat sota la marca del Govern del Botànic. Vox s'incorpora al nou govern valencià liderat pel popular Carlos Mazón tot i que Flores Juberías no ho farà vetat pels seus socis de govern pels antecedents com a assetjador masclista. Vox, però, el va situar com a candidat a les eleccions generals de juliol de 2023 per València.

## Referències

* ↑ «Flores Juberías, catedràtic 'troll' i 'fuerza nueva' per al Vox valencià» (en catalan), 23-12-2022. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ «Flores Juberías, el piulador falangista que Vox vol fer president de la Generalitat». [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ José, Alfons Garcia, Diego Aitor San. «El candidato de Vox a la Generalitat fue condenado en 2002 por violencia machista» (en castellà), 28-12-2022. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ Garsando, Laura. «El PP pacta el govern amb Vox sense Carlos Flores en el Consell», 13-06-2023. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ Press, Europa. «Vox envia al Congrés al candidat a la Comunitat Valenciana que el PP vetava per a arribar a acords», 13-06-2023. [Consulta: 27 gener 2025].
# PBX

PBX té els següents significats:
* Central privada d'autocommutació (del seu nom en anglès Private Branch eXchange), centraleta telefònica que serveix una xarxa en un àmbit privat
* Explosiu en pols polimeritzat (del seu nom en anglès Polymer-Bonded eXplosive), explosiu que utilitza un polímer sintètic com a aglutinant
# Filloa

La filloa és un plat típic a les postres de Galícia, conegut també en algunes zones com freixó o marrucho.
És un plat típic de l'Entroido (Carnaval) i de l'època de la matança del porc (Sant Martí). Les zones amb més tradició són la zona nord de la província de Lugo i algunes zones de la província d'Ourense, però en general es fan en moltes zones de Galícia.
Les filloes es fan amb ou, llet o aigua i farina de blat de moro o de blat, en diverses proporcions, i altres possibles ingredients, com cansalada, sal, sucre o ratlladura de llimona, segons els costums locals que donen lloc a diferents receptes. Aquests ingredients es barregen per donar lloc a una massa semilíquida que es fregeix en una paella especial anomenada fiolleira o sobre una planxa, pedra o pissarra adequada per aquest fi.
En l'època de la matança són típiques les filloes de sang, elaborades amb els mateixos ingredients i afegint-hi sang de porc i, de vegades, panses, llardons, mel o sucre.
Hi ha diverses festes gastronòmiques on la protagonista és la filloa a diverses localitats de Galícia, entre elles Lestedo (al municipi de Boqueixón), Sada, Muimenta (Cospeito), Valongo (Cotobade), A Baña, Vilagarcía de Arousa i O Barco de Valdeorras.

## Referències

* ↑ "As filloas, freixós (no norte da provincia de Lugo) ou marruchos (que así lles din en San Pedro da Ramallosa e, en xeral, en todo o Val Miñor)" ("Marruchos y otras larpeiradas", Faro de Vigo, 15 de febrer de 2010 (castellà)

## Vegeu també

* Gastronomia de Galícia
# Castanyola

«Castanyola» té aquests significats:
* Castanyola o Chromis chromis, espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes
* Castanyola o saputa, peix marí de la família dels bràmids i de l'ordre dels perciformes
* Castanyola o Bunium, gènere de plantes amb flor de la família Apiaceae
* Castanyola o Cyperus, gènere de plantes amb flor de la família de les ciperàcies
* Castanyola o Cyperus eragrostis, planta monocotiledònia de la família de les ciperàcies.
* Castanyola o Cyperus rotundus
* Castanyola o anemone coronària, planta amb flors de la família de les ranunculàcies, originària de la regió mediterrània i d'ús ornamental
* Castanyola o Cyperus difformis
* Castanyola o Bunium bulbocastanum
* Castanyola o Bunium pachypodum
# Villanueva de la Torre

Villanueva de la Torre és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2000 | 2001 | 2004 | 2008 | 2009 | 2016 | 2023 |
| 1309 | 2072 | 4425 | 5945 | 6050 | 6554 | 6603 |
https://www.ine.es/nomen2/inicio_r.do?accion=busquedaRapida&nombrePoblacion=Villanueva_de_la_Torre

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ «Instituto Nacional de Estadística. (Spanish Statistical Institute)». [Consulta: 28 gener 2025].
# Honami Kōetsu

    En aquest nom japonès, el cognom és Honami.
Honami Kōetsu (en japonès:本阿弥光悦) (1558-1637) va ser un artesà, terrissaire, vernissador, cal·lígraf i pintor del Shogunat Tokugawa. S'ha considerat que la seva obra va inspirar la fundació de l'escola Rinpa de pintura japonesa. Al llarg de la seva vida va treballar al costat del pintor Tawaraya Sōtatsu, el qual es diu que va il·lustrar moltes de les cal·ligrafies de Kōetsu, especialment amb l'ús de làmines d'or.

## Biografia

Kōetsu va néixer en el si d'una família de pulidors d'espases i coneixedors de l'art de la ferreria que van estar al servei de la cort imperial, específicament sota les ordres dels caps militars Tokugawa Ieyasu i Oda Nobunaga durant el període Sengoku (1467-1603). El seu avi va ser recordat com un dels consellers i companys del shōgun Ashikaga Yoshimasa. El seu pare, Honami Koji (m. 1603), va rebre una recompensa regular del clan Maeda, com a pagament pels seus serveis com a coneixedor d'espases. Kōetsu continuaria la relació de la seva família amb els Maeda i amb el domini d'aquests a la província Kagan a través de les seves prestacions com a expert en espases, pintura i altres objectes d'art. Mitjançant la seva connexió amb els Maeda va entaular amistat amb nombrosos membres de la comunitat artística, com el famós mestre de l'art del te Kobori Enshu.
També desenvoluparia una relació propera amb el teatre Noh, i amb l'escola d'actors Kanze, que al seu torn eren veïns del seu recinte familiar al nord de Kyoto. Possiblement va participar en alguna de les produccions teatrals Nō com a corista, i va dissenyar algunes obres artístiques perquè fossin usades en les presentacions del teatre.

## Desenvolupament artístic

A pesar que va ser entrenat com polidor d'espases (i no com a "forjador d'espases" d'acord amb el sentit comú occidental, a causa que al Japó les tasques de forjar, temperar i afilar són realitzades per diferents artesans), Kōetsu es va convertir en un destacat terrissaire, envernissador, i ceramista a causa del seu interès en la cerimònia del te japonesa, que va ser reviscuda i refinada algunes dècades enrere per Sen no Rikyū. En aquesta activitat artística és considerat com un dels principals alumnes del mestre de l'art del te; Furuta Oribe, i de tal manera de l'estil conegut com a Raku.

## Referències

* ↑ Rogers, 1991, p. 29.
* ↑ Weinberg i Bealer, 2001, p. 138.
* ↑ Kleiner, 2008, p. 742.
* ↑ Totman, 2000, p. 238.
* ↑ Kuitert, 2002, p. 203.

## Bibliografia

* Kleiner, Fred. Gardner's Art Through the Ages. Gardners Books, 2008. ISBN 978-0-495-41058-4.
* Kuitert, Wybe. Themes in the History of Japanese Garden Art. Honolulu: University of Hawai'i Press, 2002. ISBN 0-8248-2312-5.
* Rogers, Mary Ann. Occidental Ideographs. Lewisburg: Bucknell University Press, 1991. ISBN 0-8387-5179-2.
* Totman, Conrad. A History of Japan. Malden: Blackwell Publishers, 2000. ISBN 1-55786-076-9.
* Weinberg, Alan; Bealer, Bonnie. The World of Caffeine. Nova York: Routledge, 2001. ISBN 0-415-92723-4.
# Michel Caillaud

Michel Caillaud (nascut el 10 d'abril de 1957) és un compositor d'escacs francès.
El 1993, Caillaud va guanyar el títol de Gran Mestre de la FIDE per a les composicions d'escacs. Als 36 anys d'edat, era el GM més jove de les composicions d'escacs. Té 200,92 punts a l'Àlbum de la FIDE.
Caillaud va guanyar dues vegades el Campionat del món de resolució d'escacs: 1987 a Graz i el 2000 a Pula. El 2002, va guanyar el títol de Gran Mestre Internacional de Solucionistes.

## Exemples

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Solucions:
Reconstrucció de partida: 1.b4 h5 2.b5 Th6 3.b6 Tc6 4.bxc7 Txc2 5. cxb8=D Txd2 6. Dd6 Txd1+ 7. Dxd1 o BÉ 1.b4 h5 2.b5 Th6 3.b6 Td6 4.bxc7 Txd2 5. cxb8=A Txc2 6. Af4 Txc1 7. Axc1 . Aquest és l'anomenat tema Pronkin.
Segon exemple: 1. Cf3 Cc6 2. Ce5 Cxe5 3. Cxd7 Cb8 .

## Notes

* ↑ Grandmasters of the FIDE for Chess Compositions
* ↑ International Solving Grandmasters

## Enllaços externs

* Problemes al PDB-Server
* https://web.archive.org/web/20110716080855/http://www.sitesled.com/members/wccc/album/solving/slides/13.html
# Danilo Šerbedžija

Danilo Šerbedžija (nascut el 1971) és un director de cinema croat. La seva pel·lícula debut, Sedamdeset i dva dana (2010), va ser seleccionada com a entrada croata per la Millor pel·lícula en llengua estrangera als Premis Oscar de 2011, però no va arribar a la llista final.
El pare de Danilo Šerbedžija, Rade, i la seva germana, Lucija, són actors.

## Filmografia

* Sedamdeset i dva dana (2010)
* Osloboduvanje na Skopje (2016)
* Tereza37 (2020)
* Dražen (2024)

## Referències

* ↑ «Countries of former Yugoslavia choose Oscar candidates». Screendaily. [Consulta: 29 setembre 2011].
* ↑ «63 Countries Vie for 2011 Foreign Language Film Oscar». oscars.org. [Consulta: 14 octubre 2011].
* ↑ «9 Foreign Language Films Vie for Oscar». [Consulta: 19 gener 2012].
# Pedro Pineda y Gutiérrez

Pedro Pineda y Gutiérrez (El Puerto de Santa María, 2 de desembre de 1891 - Madrid, 7 de gener de 1983) és un matemàtic andalús, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, bé i que en renuncià sense prendre'n possessió el 1966.

## Biografia

Va fer els primers estudis als Jesuïtes del Puerto de Santa María, on hi va coincidir amb Rafael Alberti, Pedro Muñoz Seca, Juan Ramón Jiménez i Fernando Villalón. Després va fer el batxillerat a Jerez de la Frontera, però el 1909, en quedar-se orfe de pare, es traslladà a Madrid amb la seva mare i germans. Estudià enginyeria i alhora estudià per lliure ciències exactes a la Universitat Complutense de Madrid, llicenciant-se amb excel·lent el 1915. Simultàniament ingressà a la Reial Societat Matemàtica Espanyola. El 1916 i 1917 va obtenir una beca de la Junta per a l'Ampliació d'Estudis per estudiar a Zuric i Basilea. En tornar es doctoraria amb la tesi Representaciones conformes según el método de Bieberbach.
El 1917 s'incorporà al Laboratori i Seminari Matemàtic de la JAE, alhora que treballava com a professor auxiliar a la Facultat de Ciències de Madrid. El 1918 va obtenir la càtedra de geometria descriptiva de la Universitat de Saragossa, de la que també en fou secretari el 1919. Degut als seus coneixements d'alemany actuà com intèrpret de la seva universitat amb Albert Einstein quan aquest va visitar Espanya el 1923. També va col·laborar en la redacció d'alguns articles matemàtics a l'Enciclopèdia Espasa. El 1933 va obtenir la càtedra de geometria diferencial i de geometria i trigonometria de la Facultat de Ciències de la Universitat Central de Madrid. I el 1935 fou nomenat subdirector de la Revista Matemática Hispano Americana (RMHA).
Durant la guerra civil espanyola es va traslladar com a catedràtic a la Universitat de València. Un cop acabada la contesa, malgrat els informes desfavorables del Servei d'Informació i Policia Militar franquista, fou readmès a la Universitat. En els anys posteriors va impulsar la Mutualitat de Catedràtics i el 1950 fou nomenat acadèmia de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, però va renunciar-hi el 1966 al·legant problemes de salut. El 1961 fou condecorat amb la Gran Creu de l'Orde d'Alfons X el Savi.

## Obres

* Estudio de la colineación compleja en el plano y representación real de la misma (1924)

## Referències

* ↑ Biografia al web de la RAC
* ↑ El oficio de un matemático portuense, Diario de Cadiz, 8 de juny de 2008
* ↑ 853. PEDRO PINEDA GUTIÉRREZ. Un nuevo oficio: Matemático. a gentedelpuerto.com

## Enllaços externs

* Pedro Pineda y Gutiérrez a documat.unirioja.es
# Peixateria (Mataró)

La Peixateria és un edifici del municipi de Mataró (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici fou realitzat amb la finalitat d'esdevenir el mercat del peix. La construcció fou duta a terme per l'arquitecte municipal Miquel Garriga i Roca el 1841. A finals del segle XX l'ajuntament el va llogar i hi havia el projecte d'obrir un restaurant. Des del 1997 acull, per concessió municipal, el Centre de Cooperació i Solidaritat.

## Descripció

És un edifici civil de tipus neoclàssic. Té un porxo de planta rectangular suportat per sis columnes dòriques de fust llis, i dues portes que la flanquegen. Sobresurt el seu coronament decorat amb elements escultòrics que reflecteixen temes marins amb l'aire classicista que domina tot el conjunt: fitores, arpons i conxes marines envolten l'escut de Mataró, petits grups escultòrics amb nens i peixos, etc. és un espai públic obert a l'exterior.

## Referències

* 1 2 3 «Peixateria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].

## Enllaços externs

* «Peixateria». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2023-11-26. [Consulta: 27 setembre 2024].
# Peltre

El peltre és un aliatge fet d'estany, coure, antimoni i plom. És mal·leable –tant que arriba a deformar-se només d'estrenye'l fortament amb la mà–, tou i de color blanc, amb alguna similitud amb l'argent; és poc reactiu i es fon a 320 °C, característiques que el fan molt adient per a la fabricació d'ornaments. Durador i dúctil, amb el temps agafa una pàtina interessant i se'l pot forjar de manera que adopti qualsevol forma. Aquesta substància fou utilitzada també per Niépce per obtenir la primera fotografia.
Tradicionalment, ha estat compost d'un 85% a un 99% d'estany, amb un 1-4% de coure per atorgar-li duresa; si se li afegeix un petit percentatge de plom agafa un color blavós. Té un aspecte lluent, brunyit i argentat, i igual que la plata tendeix a ennegrir-se a causa de l'oxidació si no rep tractament químic.

## Tipus de peltre

* Fi, usat per fer coberts. Compost d'un 96-99% d'estany i un 1-4% de coure.
* Trifle, també usat per fer coberts i vaixella rústica. Compost d'un 92% d'estany, un 1-4% de coure i més del 4% de plom.
* Lay (o ley), normalment no s'utilitza per fer estris que estiguin en contacte amb el menjar i la beguda perquè conté més del 15% de plom i petites quantitats d'antimoni.

## Història

El peltre ja el feien servir els romans en la construcció dels aqüeductes; de fet, la peça de peltre més antiga que s'ha trobat prové d'una tomba egípcia del 1450 aC. A l'edat mitjana s'utilitzava per fabricar ornaments i, a les esglésies més pobres, era usat com a substitut de la plata. Precisament és a l'època medieval quan creix la popularitat del peltre, amb què es fan les vaixelles de les cases benestants en substitució de les tradicionals de fusta, procés anàleg al que va succeir més endavant en països com els Estats Units durant els segles XVIII i xix a les cases de classe mitjana i alta.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.158. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 6 desembre 2014].