OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salvatore Aldisio

Salvatore Aldisio (Gela, 29 de desembre de 1890 – Roma, 27 de juliol de 1964) fou un polític sicilià.

## Biografia

D'origen burgès, de jove es va incorporar al moviment catòlic. El 1906 va ser president del Cercle Juvenil Popular de Terranova di Sicilia i dirigí el diari Il garofano bianco. Es va llicenciar en dret i va lluitar a la Cirenaica en la Guerra italo-turca. Durant la Primera Guerra Mundial fou fet presoner al front del Karst i internat a Bohèmia.
Després de la guerra va esdevenir secretari del Partit Popular Italià de Caltanissetta. A les eleccions legislatives italianes de 1921 fou elegit en les llistes de la PPI pel districte de Caltanissetta-Girgenti-Trapani. També va ser reelegit a les de 1924, però el 1926 va deixar el càrrec per haver pres part en la secessió de l'Aventino. Durant el període feixista va viure a Gela, on va treballar aL seu mas. Després de la invasió aliada de Sicília va assumir el lideratge de la nova Democràcia Cristiana Italiana a Sicília, i més tard va passar a formar part de la direcció nacional del partit.
El març de 1944 va ser nomenat prefecte de Caltanissetta, i el següent mes d'abril va ser nomenat ministre de l'interior del segon govern de Pietro Badoglio. L'agost de 1944 fou nomenat també Alt Comissari de Sicília, càrrec que va ocupar fins que fou elegit diputat a les eleccions legislatives italianes de 1946. Com a comissari es preocupà per impulsar la futura autonomia i s'enfrontà a l'EVIS i al Moviment Independentista Sicilià.
Fou escollit per al Senat d'Itàlia a les eleccions de 1948 i novament a la Cambra dels Diputats a les eleccions de 1953, 1958 i 1963. Fou ministre de marina mercant en el segon i tercer governs d'Alcide De Gasperi (1946-1948), d'obres públiques en el sisè i setè governs d'Alcide De Gasperi (1950-1953) i d'indústria i comerç en el primer govern d'Amintore Fanfani (1954). També fou president de la Confederació de Cooperatives Italianes.

## Biografia

* Finkelstein, Monte S. (1998). Separatism, the Allies and the Mafia: The Struggle for Sicilian Independence, 1943-1948, Bethlehem (Pennsylvania): Lehigh University Press ISBN 0-934223-51-3

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2009-05-17 a Wayback Machine. (italià)
* Referència sobre la seva etapa com a Alt Comissari Arxivat 2010-10-09 a Wayback Machine. (italià)
# Francesco Coniglio

Francesco Coniglio (Catània, 11 d'octubre de 1916) és un polític sicilià. Llicenciat en Dret, fou empresari agrícola. Ha estat membre del Consell General i del Comitè d'Administració de la Cassa di Risparmio i vicepresident de l'Institut Immobiliari de Catània. Membre de l'Institut d'Administració San Berillio i pfresident del Comitè de Coordinament Interassessorial.
Fou elegit membre de l'Assemblea Regional Siciliana per la Democràcia Cristiana Italiana a les eleccions regionals de Sicília de 1955, 1959, 1963 i 1967 pel districte de Catània. El 1959 fou assessor d'obres públiques, després d'administració civil i ens locals, el 4 d'agost de 1964 fou elegit president regional fins al 19 de gener de 1967. No es va presentar a les eleccions de 1971 i fou elegit president de l'Espi.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'Assemblea Regional
| Precedit per: Giuseppe D'Angelo | Presidents de Sicília 1964 - 1967 | Succeït per: Vincenzo Giummarra |
# Giuseppe La Loggia

Giuseppe La Loggia (Agrigent, 2 de maig de 1911 – Palerm, 1994) fou un advocat i polític sicilià, fill d'Enrico La Loggia, un dels autors de l'estatut sicilià i sotsecretari de finances el 1921, i pare d'Enrico La Loggia, ministre de Silvio Berlusconi. Es llicencià en dret i fou professor de dret del treball a la Universitat de Palerm. Convençut autonomista i proper a Luigi Sturzo, ingressà a la Democràcia Cristiana Italiana i fou elegit diputat de l'Assemblea Regional Siciliana a les eleccions regionals de Sicília de 1947, 1951, 1955, 1959 i 1963. Durant molts anys fou assessor d'agricultura i finances, vicepresident regional (1951-1955) i de turisme (1963-1964). Fou president sicilià de 1956 a 1958, i la seva dimissió impulsà a la presidència Silvio Milazzo.
De 1962 a 1965 fou alcalde de Cattolica Eraclea i membre de la Cambra dels Diputats a les eleccions legislatives italianes de 1968, 1972, 1976 i 1979, en la que fou president de la Comissió de Pressupostos. EL 1983 no es va presentar i fou nomenat jutge del Consell d'Estat i president de l'Institut Poligràfic de l'Estat.

## Implicació amb la màfia ?

Després de la seva mort ha estat implicat per presumptes vincles amb l'entorn de la màfia. El capocosca de Villabate Antonio Mandala, en una trucada telefònica interceptada pels investigadors que estaven investigant el seu compte, va dir a Enrico La Loggia, fill de Giuseppe i un dels principals membres de Forza Italia:
| « | Enrico, tú saps d'on vinc i el que vaig fer amb el seu pare … jo sóc un mafiós com el teu pare, perquè vaig anar amb el teu pare a la recerca de vots a Villalba da Turiddu Malta, que era el capomafia de Vallelunga… Ara (ell) no hi és (més), però jo sempre podré dir que el teu pare era un mafiós ... | » |
En el judici, però, Mandalà ha dit als jutges que es vantava.
L'ex cap de la màfia italo-americà, Nicholas "Nick" Gentile, va declarar en la seva autobiografia publicada el 1963 que havia donat suport Giuseppe La Loggia en la campanya de les eleccions regionals de 1951.

## Referències

* ↑ Una vita da Schifani, de Francesco Giustolisi i Marco Lillo, l'Espresso 13-8-2002
* ↑ Nick Gentile e Felice Chilanti, Vita di capomafia, Roma, Editori Riuniti,(1963)

## Enllaços externs

* Fitxa de l'Assemblea Regional
| Precedit per: Giuseppe Alessi | Presidents de Sicília 1956 - 1958 | Succeït per: Silvio Milazzo |
# Francesco Musotto (1881-1961)

Francesco Musotto (Pollina, 13 de març de 1881 – Palerm, 4 d'agost de 1961) fou un polític sicilià. Fou magistrat i diputat del Regne d'Itàlia en la llista dels reformistes (socialista). El 1924 fou elegit a la Cambra dels Diputats per la llista feixista, però després va prendre posicions antifeixistes i deixà la política per a dedicar-se completament a la magistratura.
Els aliats el nomenaren prefecte de Palerm el 1943 i el 10 de setembre del mateix any fou nomenat Alt Comissari de Sicília. Era considerat filoseparatista i amic Andrea Finocchiaro Aprile. El juliol de 1944 fou substituït per Salvatore Aldisio.
Fou elegit per a la Cambra dels Diputats a les eleccions legislatives italianes de 1946 dins les llistes del Partit Socialista Italià. A les de 1948 fou escollit novament a les llistes del Front Democràtic Popular i novament amb el PSI a les de 1953 i 1958. El seu nebot Francesco Musotto és president de la província de Palerm.

## Referències

* ↑ Giovanni Di Capua Il biennio cruciale (luglio 1943-giugno 1945): l'Italia di Charles Poletti Fondazione Ambrosius Mozzatte
* ↑ Fitxa de la Cambra de Diputats
* ↑ Fitxa de la Cambra de Diputats
* ↑ Fitxa de la Cambra de Diputats
| Precedit per: nou càrrec | Alt Comissari de Sicília 1943 - 1944 | Succeït per: Salvatore Aldisio |
# Erik Carlsson

Erik Carlsson (Trollhättan, 5 de març de 1929 - Anglaterra, 27 de maig de 2015) va ser un pilot de ral·li suec que competia internacionalment de forma habitual, sobretot al Campionat d'Europa de Ral·lis, on fou subcampió en tres ocasions. Sempre va estar vinculat al fabricant de cotxes suec Saab, del qual en va ser pilot oficial.
Va ser el marit de la pilot de ral·li Pat Moss.

## Trajectòria

Carlsson, que sempre va competir amb vehicles de la marca Saab, comença a disputar proves de ral·li a Suècia als anys 50, si bé aviat comença a disputar proves del Campionat d'Europa de Ral·lis en molts altres països.
En tres ocasions ha aconseguit finalitzar com a subcampió el Campionat d'Europa, si bé mai aconseguí alçar-se amb el títol. L'any 1959, pilotant un Saab 93B, es superat a la classificació final per Paul Coltelloni, l'any 1962, aquesta vegada amb un Saab 96, és superat per Eugen Böhringer i l'any 1964, amb un Saab 96 Sport, fou superat per Tom Trana.
Cal destacar que va guanyar en tres ocasions consecutives, de 1960 a 1962, el RAC Ral·li.

## Referències

* ↑ Shacki. «Erik Carlsson - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «Carlsson's SAAB wins third consecutive R.A.C Rally» (en anglès britànic), 07-07-2014. [Consulta: 10 gener 2025].
# Cinclocerthia

Cinclocerthia és un gènere d'ocells de la família dels mímids (Mimidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Cinclocerthia ruficauda - mim bru.
* Cinclocerthia gutturalis - mim emmascarat.

## Referències

* ↑ «Cinclocerthia (Cinclocerthia sp.) - Avibase». [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «Cinclocerthia G.R.Gray, 1840» (en castellà). [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, spotted creepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers – IOC World Bird List». [Consulta: 10 gener 2025].
# Capella del Sant Crist (Montmeló)

La capella del Sant Crist és un edifici de Montmeló (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una capella de reduïdes dimensions i situada al damunt d'una vorera arran del carrer i adossada per la part posterior, al mur d'un edifici independent. Pràcticament es tracta d'un bloc cúbic amb telada de dues vessants que es reflecteix en la façana, formada per una porta enreixada flanquejada per dues columnes situades sobre dos petits plints i suporten dos capitells d'estil compost. L'entaulament superior, adossat directament sobre el mur, no s'aguanta per les columnes i els capitells. D'aquest entaulament surt una motllura que segueix la forma triangular de la cornisa de la teulada, sense que arribi a ser un frontó. L'interior s'allotja el Sant Crist de la Grua.

## Història

Sobre la porta hi ha una placa que diu que la capella fou reedificada l'any 1883 i, per tant, suposem que en aquest mateix lloc hi hagué una anterior construcció.

## Referències

* 1 2 «Capella del Sant Crist». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# José María Carnicero Hernández

José María Carnicero Hernández (Madrid, 1911 — Badalona, 1950) va ser un il·lustrador republicà, que al 1940 va ser condemnat pel franquisme, en el mateix procés que Carlos Gómez Carrera i Vicent Miquel Carceller, a trenta anys de presó, que no va arribar a complir, per publicar "en el setmanari La Traca dibuixos i historietes en els quals s'insultava als invictes Generals de l'Exèrcit Español per a la publicació dels quals s'entenia directament, segons les seves pròpies manifestacions, amb el Vicente Miguel Carceller" i per dibuixar a Franco com a homosexual.

## Biografia

Va ser fill de l'arquitecte José Carnicero. Amb quinze anys, durant els seus estiuejos en L'Escorial, dibuixava i venia les seves caricatures d'altres estiuejants. Va treballar per Sigfrido Burmann ajudant en les escenografies. Entre 1924 i 1926 va col·laborar en la revista de vinyetes La Sombra. Va realitzar portades del Zorro per a l'Editorial Mateu, i a La Traca (1931). Va ser uns dels principals cartellistes del Partit Sindicalista (PS) durant els anys de la guerra. A més a més va treballar als seus principals diaris: Mañana i El Pueblo. També va treballar en El Sindicalista, del que formava part del Consell de Redacció poc després d'esclatar la Guerra civil espanyola, a l'agost de 1936.
En acabar la guerra va intentar marxar a l'exili, però va ser detingut i després d'un judici sumaríssim va ser condemnat a 30 anys de presó, dels quals només va complir 3 en el monestir de Sant Miquel dels Reis de València.
Va poder continuar amb la seva activitat artística. Va publicar set numeros del còmic infantil Polilla y su cabra maravilla, també moltes auques per encàrrec per a comerços i festes majors (barris de Vila de Gracia i Sants), va publicar dibuixos en el primer nombre dels Cuentos Ilustrados Infantiles (1944), i la commemorativa del cinquanta aniversari del Futbol Club Barcelona. Un dels seus últims treballs va ser com a director artístic en la pel·lícula d'animació El Cigronet Valent.

## Referències

* ↑ Garsán, Carlos. «Así justificó el régimen franquista la muerte de Carceller, el editor de ‘La Traca’». Cultur Plaza, 27-10-2016. [Consulta: 26 febrer 2018].
* ↑ Garsán, Carlos. «Cuando Franco era travesti: Valencia rescata 200 ejemplares de ‘La Traca’». Cultur Plaza, 06-10-2016. [Consulta: 26 febrer 2018].
* 1 2 3 «CARNICERO - Ficha de autor en Tebeosfera». www.tebeosfera.com. [Consulta: 26 febrer 2018].
* ↑ «José María Carnicero (1911 – 1950)» (en castellà). , 10-12-2017 [Consulta: 26 febrer 2018].
* ↑ Candel, José María. Historia del dibujo animado español (en castellà). Editora Regional de Murcia, 1993. ISBN 9788475641478.

## Bibliografia

* Candel, José María. Historia del dibujo animado español. Murcia: Editora Regional de Murcia, 1993. ISBN 978-84-75-64147-8. Candel, José María. Historia del dibujo animado español. Murcia: Editora Regional de Murcia, 1993. ISBN 978-84-75-64147-8. .
# Okacha Touita

Okacha Touita (Mostaganem, Algèria, 1 de juny de 1943) és un actor, director i guionista algerià.

## Biografia

Després de formar-se a l'Institut de Formation Cinématographique, va esdevenir assistent de direcció i actor, abans de passar a dirigir dos curtmetratges. El segon, Rue Tartarin, es va presentar al Festival de Canes i ja va abordar el tema del seu primer llargmetratge, Les Sacrifiés, que va guanyar el Premi Georges-Sadoul el 1982

## Filmografia
### Director i guionista

* 2014 : Opération Maillot (amb motiu del cinquantè aniversari de la independència d'Algèria)
* 2007 : Morituri
* 1999 : Dans le feu hier et aujourd'hui
* 1990 : Le Cri des hommes
* 1986 : Le Rescapé
* 1982 : Les Sacrifiés (premi Georges-Sadoul 1982 i Menció Especial del Jurat i Premi del Públic a les pel·lícules de Orleans 82 – 39a Mostra Internacional de Cinema de Venècia 1982)
* 1980 : Rue Tartarin (CM) (Premiat al festival de Lilla 1981)
* 1976 : Classe normale (CM)

### Actor

* Harragas de Merzak Allouache
* Le Voyage de Selim de Régina Martial
* Pétrole ! Pétrole ! de Christian Gion
* Dialogue d'exilés de Raoul Ruiz
* La Chevauchée solitaire de P. Chamming's
* L'Idole des jeunes d'Yvan Lagrange
* Les Ambassadeurs de Naceur Ktari
* Les Transplantés de P. Matas
* Camembert (curtmetratge) de M. Raysse
* L'Oniromane (curtmetratge) de J.P. Ginet
* Le Grand Départ de Martial Raysse
* Cervophage à gogo (curtmrtratge) de Ph. Dodet

## Teatre

El 1967 i el 1968, va treballar amb el “Living Theatre” (Avinyó) i “Le Grand Magic Circus et ses Animaux Tristes” al Théâtre de Plaisance (París).
* Parenthèse pour une kermesse de Jean-Jacques Aslanian

## Referències

* ↑ (anglès) Les Sacrifiés de Okacha touita a histoire-immigration.fr
* ↑ rfi.fr
* ↑ GGbooks: Cahiers du cinéma (2007), P.54
* ↑ worldcat.org
* ↑ GGbooks: Tad Bentley Hammer, International film prizes, an encyclopedia, P,143 et 777
# Aristòtil contemplant el bust d'Homer

Aristòtil contemplant el bust d'Homer és una pintura a l'oli del pintor holandès Rembrandt pintada el 1653 i que s'exposa al Metropolitan Museum of Art de Nova York.

## Història

És la primera obra d'un tríptic que comprèn Alexandre el Gran i Homer, en commemoració dels més grans homes de la Grècia antiga. Aristòtil té la mà dreta sobre l'escultura representativa d'Homer, mentre que l'esquerra es posa sobre la cadena d'or de la que penja un retrat d'Alexandre el Gran, el seu alumne. Apareixen així en el quadre, a través d'una subtil al·lusió, les dues obres posteriors. El buidatge en guix per al bust d'Homer es trobava a la casa de Rembrandt.
Va ser executada per al noble sicilià Antonio Ruffo, que va pagar 500 florins per ella, un preu quatre vegades superior al d'un quadre italià similar. L'obra li va ser enviada a Messina el 1654. Ruffo, l'any 1660, va encarregar a Guercino una pintura que representés una figura que pogués fer joc amb el quadre de Rembrandt: amb aquest fi, va enviar un esbós de l'obra que Guercino va interpretar com un Fisionomista que estigués estudiant sobre una escultura les alineacions d'un rostre, proposant pintar en correlació un Cosmògraf que estigués estudiant un mapamundi. A l'any següent, Ruffo va enviar a Mattia Preti els esbossos dels quadres de Rembrandt i Guercino, demanant una altra pintura que fes joc amb les anteriors i Preti va pintar un Diògenes de Siracusa. Les obres de Guercino i de Preti encara estan perdudes.
La família Ruffo va conservar el quadre de Rembrandt fins finals de l'any 1760; arribat a Anglaterra, va passar l'any 1928 al col·leccionista dels Estats Units Alfred Erickson i va ser adquirit el 15 de novembre de 1961 pel Museu Metropolità per dos milions tres-cents mil dòlars, la xifra més alta pagada aleshores per un quadre.

## Anàlisi

L'obra està signada i datada : REMBRANDT F. 1653.
Rembrandt representa Aristòtil mirant reflexivament el bust d'Homer. Una càlida llum flota entre les dues figures, i es concentra precisament on haurien de creuar-se les mirades. És una llum que sembla aparèixer de dintre de l'obscuritat.
Aristòtil vesteix com un ric mercader holandès del segle xvii. La cadena d'or que porta al voltant del cos apareix a altres retrats de Rembrandt i recorda als regals que rebien els pintors dels seus mecenes. Se'l representa com un home gran, quan ja el seu alumne Alexandre el Gran estava dedicat a la conquesta d'un imperi. Podria estar pensant en l'ascens d'Alexandre, les seves ambicions mundanes, enfront de l'espiritualitat de l'home representada per Homer.

## Referències

* 1 2 3 Bauer, 2005, p. 316.
* 1 2 3 4 5 «Aristotle with a Bust of Homer» (en angès). THE MET. [Consulta: 29 maig 2017].
* 1 2 3 Cirlot, 2007, p. 48.

## Bibliografia

* Bauer, Hermann. «El Barroco en los Países Bajos». A: Los maestros de la pintura occidental. Taschen, 2005. ISBN 3-8228-4744-5.
* Cirlot, Lourdes. Metropolitan • MoMA. Col. «Museos del Mundo», Tomo 5 (en castellà). Espasa, 2007. ISBN 978-84-674-3808-6.

## Enllaços externs

** Metropolitan Museum of Art - Pàgina web oficial del MET
# Corberes (comarca natural)

La subcomarca natural de les Corberes està situada al sud del massís homònim, dividida entre la Fenolleda i el Rosselló, a més de dos pobles de l'Aude que se situen al vessant sud: Tuissan i Pasiòls.
Tot aquest territori conforma en termes geogràfics una sola unitat, que rep el nom en català de les Corberes. Aquesta subcomarca natural ocupa, al Rosselló, la major part del cantó de Ribesaltes fins al riu Ròbol, amb els altiplans i depressions d'Òpol, Vingrau i Talteüll i la conca d'Estagell, que inclou Estagell, Montner i la Tor de França i inclou l'extrem nord - la part muntanyenca - de tota la vall de la ribera de Maurí, incloent-hi Querbus i el grau de Maurí, les gorges de Galamús i el nord del municipi de Maurí, però no el poble, que és a les Valls de la Fenolleda.
La subcomarca rossellonesa es dedica majoritàriament (més del 90% del terreny) a la vinya, i té uns cinc mil habitants (gairebé la meitat que fa un segle). S'hi han trobat restes humanes d'uns 400.000 anys abans de Crist i a Talteüll s'ha muntat un museu de prehistòria.
| Municipi | Habitants |
| Cases de Pena | 430 |
| Espirà de l'Aglí | 2.463 |
| Estagell | 1.941 |
| Montner | 290 |
| Òpol i Perellós | 595 |
| Parestortes | 1.430 |
| Pasiòls | - |
| Talteüll | 851 |
| La Tor de França | 885 |
| Tuissan | - |
| Vingrau | 469 |

## Referències

* 1 2 3 4 GGCC, Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. les Corberes.
* ↑ «Corberes (comarca natural)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Snydertown

Snydertown és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2010 tenia 339 habitants.
Godfrey Rockefeller va ser el primer propietari documentat a la zona. Les seves terres van passar a Joseph Snyder, que el 1798 va urbanitzar-lo i va donar el seu nom al poble que va ser constituït oficialment el 1871.
Segons el cens del 2000 tenia encara 357 habitants, 136 habitatges, i 99 famílies.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ Godcharles, Frederic A. «Snydertown Borough». A: Chronicles of Central Pennsylvania (en anglès). Nova York: Lewis Historical Publishing, 1944.
* ↑ «Fact Sheet- Snydertown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
# Crema de pastisseria

La crema de pastisseria, o simplement crema, és una emulsió dolça de consistència mitjanament espessa, de color groc o groguenc, sovint present a alguns productes de pastisseria. Es prepara usualment amb aigua, llet, sucre, farina, rovells i clares d'ous, vainilla i mantega. De vegades s'afegeix llimona com a condiment. Els ingredients es mesclen i s'escalfen dins d'un recipient, es remenen amb freqüència, perquè no s'enganxi al fons del recipient. La presència d'ou en la mescla sol requerir que els aliments que contenen crema s'hagin de mantenir refrigerats per evitar la proliferació d'enterobacteris com ara la salmonel·la, ans que hi ha versions comercials sense ou. Aquesta emulsió gastronòmica és present a la cuina dels Països Catalans, com per exemple el xuixo. La crema es fa servir com a farciment de diversos pastissos. També es pot menjar com acompanyament de les amanides de fruites o compotes. L'illa flotant consisteix en "illes" de merenga flotant sobre un "mar" de crema de consistència prou líquida.

## Vegeu també

* Crema cremada
* Crème brûlée
* Zabaglione

## Enllaços externs

* «Crema de pastisseria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Nova Zelanda Primer

Nova Zelanda Primer (en anglès: New Zealand First; en maori: Aotearoa Tuatahi) és un partit polític neozelandès amb representació parlamentària fins al 2020. Un partit centrista i populista, es va fundar el juliol de 1993 quan Winston Peters —líder actual del partit— dimití del Partit Nacional. El partit va obtenir escons a la Cambra de Representants del 1993 al 2008, i entre 2011 i 2020 i ha format part del govern amb ambdós partits majoritaris: amb el Partit Nacional el 1996 i amb el Partit Laborista el 2005 i 2017.

## Resultats electorals

| Any | Candidats (elect./llista) | Vots | % | Escons | Govern |
| 1993 | 84/0 | 161,481 | 8.40% | 2 / 99 | Oposició |
| 1996 | 65/62 | 276,603 | 13.35% | 17 / 120 | Coalició |
| 1999 | 67/40 | 87,926. | 4.26% | 5 / 120 | Oposició |
| 2002 | 24/22 | 210,912 | 10.38% | 13 / 120 | Oposició |
| 2005 | 40/40 | 130,115 | 5.72% | 7 / 121 | Suport |
| 2008 | 22/22 | 95,356 | 4.07% | 0 / 122 | Extraparlamentari |
| 2011 | 32/33 | 147,544 | 6.59% | 8 / 121 | Oposició |
| 2014 | 31/31 | 208,300 | 8.66% | 11 / 121 | Oposició |
| 2017 | 56/57 | 186,706 | 7.20% | 9 / 120 | Coalició |
| 2020 | 27/28 | 75,021 | 2.6% | 0 / 120 | Extraparlamentari |
| 2023 | | 145,649 | 6.46% | 8 / 120 | Coalició |

## Líders

Des de la fundació del partit el 1993, Nova Zelanda Primer ha tingut tan sols un líder.
| | Líder | Imatge | Termini |
| 1 | Winston Peters | | 1993-actualitat |

## Presidents

| Nom | Termini |
| Doug Woolerton | 1993-2005 |
| Dail Jones | 2005-2006 |
| George Groombridge | 2008-2010 |
| Kevin Gardener | 2010-2013 |
| Anne Martin | 2013-2015 |
| Brent Catchpole | 2015-2018 |
| Lester Gray | 2018-2019 |
| Kristin Campbell Smith | 2019-2020 |
| Julian Paul | 2021-actualitat |

## Referències

* ↑ Fisher, David; Jones, Nicholas. «Election results 2020: Winston Peters concedes defeat - 'wait and see' for his next move» (en anglès). NZ Herald, 17-10-2020. [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ Hurley, Emma. «An 'historic moment' for the Green Party - James Shaw» (en anglès). newshub, 19-10-2017. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ «Official Count Results – Overall Status». Electoral Commission. [Consulta: 7 agost 2013].
* ↑ «New Zealand First list rankings: Marcroft drops eight places» (en New Zealand English), 17-09-2020. [Consulta: 24 octubre 2020].

## Vegeu també

* Centrisme
* Populisme
* Llista de partits polítics de Nova Zelanda

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina web oficial de Nova Zelanda Primer Arxivat 2008-09-14 a Wayback Machine.