OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Medalles del Llarg Servei (Alemanya)

Les Medalles del Llarg Servei a la Wehrmacht (alemany: Wehrmacht-Dienstauszeichnung) eren unes condecoracions de l'Alemanya Nazi, creades per Adolf Hitler el 16 de març de 1936.

## Història

El 16 de març de 1935 tornà a Alemanya el servei militar obligatori. Tot just un any després es creà una condecoració a la qual podien optar tots els membres professionals de a Wehrmacht, excloent als reclutes.
Constava de 4 classes:
* Medalla de Plata: Haver estat membre de la Wehrmacht durant 4 anys
* Medalla d'Or: Haver estat membre de la Wehrmacht durant 12 anys
* Creu de Plata: Haver estat membre de la Wehrmacht durant 18 anys
* Creu d'Or: Haver estat membre de la Wehrmacht durant 25 anys
AEl 10 de març de 1939 es va crear un grau especial pels 40 anys, que consistia en la insígnia dels 25 anys amb unes fulles de roure sobre el galó.
El Professor Dr Richard Klein dissenyà les condecoracions.
Tan sols dues d'aquestes condecoracions es podien lluir alhora:
* 4 anys – Medalla de Plata
* 12 anys – Medalla d'Or + Medalla de Plata
* 18 anys – Creu de Plata + Medalla de Plata
* 25 anys – Creu d'Or + Medalla d'Or
* 40 anys – Creu d'Or + Medalla d'Or + Fulles de Roure
Quan es va crear es va fer de manera retroactiva, la qual cosa va fer que un munt de veterans rebessin tots els graus simultàniament.
Durant els seus primers anys d'existència es feia en plata alemanya, però des de 1942 es va fer en or i plata amb zinc. Durant el darrer any de la guerra, ja no es concedí més.

## Disseny

* Medalla: una àliga de la Wehrmacht amb la inscripció TREUE DIENSTE IN DER WERHRMACHT (Servei Lleial a les Forces Armades) a l'anvers; i al revers, un 4 o un 12 envoltats d'una corona de fulles de roure. La medalla és de plata pels 4 anys i d'or mate pels 12.
* Creu: Una creu d'estil patée. Al centre hi ha un medalló. A l'anvers figura l'àliga de la Wehrmacht i, al revers, un 18 o un 25. La creu és de plata pels 18 anys i d'or pels 25.
Totes pengen d'un galó blau acià, color de la flor nacional alemanya (la Centaurea cyanus) i símbol de la fidelitat. Sobre el galó hi figura una àliga del color corresponent.

### Galons

Ribbon bar "Long Service Award of the Wehrmacht" :
| Versió del Heer i de la Kriegsmarine | | | | | |
| Versió de la Luftwaffe | | | | | |
| Per | 4 anys | 12 anys | 18 anys | 25 anys | 40 anys i més |

## Referències

* 1 2 3 Angolia, 1987, p. 46.
* ↑ Angolia, 1987, p. 46, 49.
* ↑ Angolia, 1987, p. 48.

## Bibliografia

* Lumsden, Robin – Medals and Decorations of Hitler's Germany – Airlife – England 2001 – ISBN 1-84037-178-1
* Angolia, John. For Führer and Fatherland: Military Awards of the Third Reich. R. James Bender Publishing, 1987. ISBN 0912138149.
* Angolia, John. For Führer and Fatherland: Political & Civil Awards of the Third Reich. R. James Bender Publishing, 1989. ISBN 978-0912138169.
# Iracoubo

Iracoubo és un municipi francès a la regió d'ultramar de la Guaiana Francesa. L'any 2006 tenia 1.899 habitants. Hi ha una important comunitat hmong que va emigrar de Laos durant els anys 1970.
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| ? | ? | ? | ? | 1.578 | 1.430 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||
Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Georges Othily | Divers gauche |
| 2001- | Daniel Mangal | Divers droite |
# Ivànivka (Simferòpol)

Ivànivka - Іванівка (ucraïnès) - és un poble a la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 899 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 14 desembre 2015].
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Nikólskoie (Lípetsk)

Nikólskoie - Никольское (rus) - és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2011 tenia 1.988 habitants. Pertany al districte rural d'Úsman.

## Referències

* ↑ «Комсомольская правда». «В Липецкой области в селе сгорело 103 дома». Николай Боков, 30 июля 2010. Проверено 01-08-2010
# Nikólskoie (Sakhalín)

Nikólskoie - Никольское (rus) - és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2013 tenia 243 habitants. Pertany al districte d'Uglegorsk.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19. [Consulta: 21 novembre 2019].
# RKSV Scherpenheuvel

El RKSV Scherpenheuvel (nom complet Rooms Katholieke Sport Vereniging Scherpenheuvel) és un club de futbol de la ciutat de Scherpenheuvel, a Curaçao. Va ser fundat el 18 de juliol de 1960. L'any 1968 participà a la Copa de Campions de la CONCACAF, essent eliminat pel SV Transvaal de Surinam 4–2 en l'agregat.

## Palmarès

* Lliga de Curaçao de futbol:
** 1964–65, 1968–69, 2019–20
* Campionat de les Antilles Neerlandeses de futbol:
** 1967

## Referències

* ↑ «RKSV Scherpenheuvel 2014 season». ffk.cw. [Consulta: 8 desembre 2015].
* ↑ «REUNION IMPORTANTE DI R.K.S.V. SCHERPENHEUVEL». Extra.cw. [Consulta: 8 desembre 2015].
* ↑ «RKSV Scherpenheuvel – CAF Confederation Cup». scoreshelf.com. [Consulta: 8 desembre 2015].
* ↑ «Curaçao - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Dutch Antilles - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2023].
# Tamerlà i altres poemes

Tamerlan and Other Poems (traduït com Tamerlà i altres poemes) fou la primera obra de l'escriptor nord-americà Edgar Allan Poe, publicada al 1827, i signada per «un bostonià». El llibre constava de 40 pàgines. L'autor tenia 18 anys en el moment de la seua publicació.
Poe hi signà com «un bostonià» malgrat que vivia a Richmond (Virgínia), perquè havia nascut a Boston. Es creu que degué fer-ho per despistar, ja que son pare adoptiu no desitjava que es dedicara a la literatura.
El poeta va pagar la publicació de la seua butxaca, i només se n'imprimiren 50 còpies en el primer tiratge. Al pròleg, feu un advertiment anomenant-se «principiant», com excusant la seua joventut, en afirmar que la majoria dels poemes els havia escrit abans dels 14 anys.
Les influències més clares en l'obra són les dels poetes romàntics Lord Byron, Percy Bysshe Shelley i Samuel Taylor Coleridge.
Els temes principals que hi apareixen són els comuns en l'època: imatges de divina bellesa angelical. Poe s'aparta conscientment del didactisme contemporani, i se centra més aviat en somieigs d'estètica simbolista.
Tamerlà no va rebre gens d'atenció per part de la crítica.
# Vassílievka (Bikinski)

Vassílievka - Васильевка (rus) - és un poble (un possiólok) del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 35 habitants. Pertany al districte rural de Bikinski.

## Referències

* ↑ «МКУК «КДИЦ» — Бойцово, Хабаровский край». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 11 abril 2016].
# Rutè

El rutè, ruté o rúsyn (noms sovint confosos amb la família lingüística del rutè antic) forma part de les llengües eslaves orientals, com el rus, l'ucraïnès i el belarús. La qüestió de si es tracta d'una llengua a part per si sola, d'un dialecte o de diversos dialectes de l'ucraïnès és una disputa que duen a terme lingüistes i nacionalistes de diversa ideologia (com pel que fa al macedònic respecte al búlgar). Per als sociòlegs, i en el pla juridicopolític, existeixen almenys dues llengües ausbau rutenes, reconegudes com a llengües oficials de ple dret i ensenyades oficialment: el rutè carpàtic, a la República d'Eslovàquia (oficial als municipis on és parlada per més del 20% de la població), i el rutè pannònic (rusnak), a la província autònoma sèrbia de Vojvodina. D'altra banda, n'hi ha diversos dialectes, entre els quals el lemko, que és parlat a Polònia per unes 50.000 persones, el boiko o el hutsul.
Històricament, els rutens eren les poblacions eslaves orientals de l'actual Ucraïna (a la qual ha estat annexada la Rutènia Carpàtica o Transcarpàcia) i dels voltants, que han adoptat el ritu uniat (vegeu Església grecocatòlica ucraïnesa) més que no el credo ortodox. La dispersió dels rutens per les diverses parts de l'Imperi austrohongarès, per una política de migració organitzada, ha tingut com a resultat la diferenciació dels dialectes parlats, que han estat erigits en dues llengües ausbau distintes al segle xx.

## Referències

* ↑ Moser, Michael. Rusyn: A New-Old Language In-between Nations and States (en anglès). Londres: Palgrave Macmillan UK, 2016, p. 124–139. DOI 10.1007/978-1-137-34839-5_7. ISBN 978-1-137-34839-5.
* ↑ Moskal, Marta «Les minories lingüístiques de Polònia en el marc de l'adhesió a la UE». Noves SL. Revista de Sociolingüística, Primavera/Estiu 2004.
* ↑ Plišková (Plishka), Anna. Language and National Identity : Rusyns South of Carpathians / Jazyk a národná identita : Južnokarpatskí Rusíni / Язык і народна ідентіта : Южнокарпатьскы Русины. Boulder: East European Monographs, 2009, p. 17, 37, 67.
* ↑ Magocsi, Paul Robert. With Their Backs to the Mountains: A History of Carpathian Rus? and Carpatho-Rusyns (en anglès). Central European University Press, 2015-11-30, p. 3, 5, 134, 154, 222-224. ISBN 978-615-5053-46-7.
* ↑ «rutè». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 8 maig 2022].
# Sherardia arvensis

La rèvola, rèvola borda o borró (Sherardia arvensis) és una espècie de planta amb flors pertanyent a la família Rubiaceae. El gènere Sherardia és monotípic. S. arvensis és nativa d'Europa, nord d'Àfrica i el sud-oest d'Àsia. Sherardia arvensis està estretament relacionada amb el gènere Galium. Apareix principalment com una mala herba, però de vegades s'ha usat com a tint. Aquesta és una mala herba comuna dels camps, pastures, prats i àrees pertorbades. Les arrels poden utilitzar-se com un tint vermell, però aquesta planta és considerada inferior a Rubia tinctorum.

## Morfologia

És una planta anual amb tiges reptants que creixen fins a 40 cm de longitud, amb una secció transversal quadrada. Les fulles són aspres i hirsutes d'uns 10 mm de longitud estan en verticils de quatre o sis (normalment 6 en els extrems dels brots, però quatre més a prop de l'arrel). Les petites flors de color lila o rosa pàl·lid mesuren aproximadament 3 mm de diàmetre i tenen un tub llarg, amb només la part final dels quatre pètals lliures. Les flors creixen en grups de dos o tres junts en una estructura involucral format a partir d'un anell de sis bràctees. Fa un fruit sec d'uns 3 mm de llarg, amb dos lòbuls donant lloc a les dues llavors.

## Taxonomia

L'espècie i el gènere van ser descrits per Linnaeus a Hortus Cliffortianus en 1736 i també va aparèixer en la seva obra mestra Species Plantarum en 1753. El gènere fou anomenat en memòria del destacat botànic anglès William Sherard (1659-1728).
L'epítet llatí «arvensis» significa que es troba en els camps. Es diu Madder camp a causa de la seva semblança amb Rubia tinctorum, que és una planta de tint més conegut de la mateixa tribu botànica.
Una suposada segona espècie del mateix gènere, Sherardia orientalis Boiss. i Hohen., apareix a ITIS, però en realitat això és un nomen nudum i que en realitat es refereix a Asperula orientalis Boiss. i Hohen.. Això s'ha corregit a ITIS.

## Referències

* ↑ «Sherardia arvensis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ IPM.ucdavis.edu
* ↑ Vegeu "Chest of Books" page
* ↑ C. Linnaeus. Hortus Cliffortianus. Amsterdam: George Clifford, 1737, p. 33. Vegeu també the George Clifford Herbarium. La pàgina rellevant es troba a the German BioLib site Arxivat 2012-03-06 a Wayback Machine.. Al final de l'entrada Sherardia, Linné esmenta que la planta rep el seu nom en memòria de William Sherard.
* ↑ C. Linnaeus. Species Plantarum ..., 1753, p. 102.  La pàgina rellevant es troba en línia a the Biodiversity Heritage Library.
* ↑ Sébastien Vaillant, L'Établissement de trois nouveaux genres de plantes … Sherardia …, p. PA46, a Google Books, 1718 (francès) (llatí)
* ↑ ITIS.gov
* ↑ El lloc web de l'USDA és plants.usda.gov. Vegeu this mirror page of Hamburg university for the exclusion of S. orientalis. Arxivat 2012-03-14 a Wayback Machine.
# Mufló de les Rocoses

El mufló de les Rocoses (Ovis canadensis) és una espècie d'oví d'Amèrica del Nord de banyes grosses. Les banyes poden pesar fins a 14 kg, mentre que el mufló en si pot assolir un pes de 140 kg. Proves genètiques recents indiquen que hi ha tres subespècies diferents d’Ovis canadensis, una de les quals està amenaçada: Ovis canadensis sierrae.

## Referències

* ↑ Allen, J. A. 1912 "Historical and nomenclatorial notes on North American sheep." Bulletin of the AMNH v. 31, article 1
* ↑ «Mufló de les Rocoses». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Ovis canadensis (TSN 180711) al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. [Consultat el 18 de març del 2006]. (anglès)
* ↑ Grubb, Peter. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a ed.. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005. ISBN 0-801-88221-4.
* ↑ Ultimate Ungulate page: Bighorn Sheep.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Takanobu Jumonji

Takanobu Jumonji, (en japonès: 十文字貴信, Noda, Chiba, 10 de novembre de 1975) va ser un ciclista japonès, especialista en la pista. Guanyador d'una medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Atlanta en la prova de Quilòmetre.

## Palmarès

* 1996
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Atlanta en Quilòmetre contrarellotge
* 1999
** Campió d'Àsia en Velocitat per equips (amb Narihiro Inamura i Toshiaki Fushimi)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Louis Raphaël I Sako

Louis Raphael I Sako (siríac: ܠܘܝܣ ܪܘܦܐܝܠ ܩܕܡܝܐ ܣܟܘ; àrab: لويس روفائيل ساكو, Luwīs Rūfāʾīl Sākū) (Zakho, 4 de juliol de 1948) és un patriarca catòlic caldeu de l'Iraq, des del 31 de gener de 2013 Patriarca de Babilònia dels Caldeus.

## Biografia

Louis Sako va néixer a Zakho, a l'Iraq, el 4 de juliol de 1948.

### Ministeri sacerdotal

Va ser ordenat sacerdot el 1r de juny de 1974. Inicialment va exercir el seu servei pastoral a la catedral de Mossul. Des de 1979 va assistir a l'Institut Pontifici Oriental de Roma, on va obtenir el seu doctorat en Patrologia Oriental. Va obtenir el seu doctorat en Història a la Sorbona de París.
El 1986 va ser nomenat rector de l'Església del Perpetu Socors a Mossul. De 1997 a 2002 va ocupar el càrrec de rector del seminari patriarcal a Bagdad.

### Ministeri episcopal

El 27 de setembre de 2003 va ser elegit arxieparca de Kirkuk. Va rebre la consagració episcopal el 14 de novembre de mans de l'arxieparca emèrit André Sana.
El 31 de gener de 2013 va ser elegit Patriarca de Babilònia dels Caldeus pel sínode dels bisbes de l'Església Catòlica Caldea reunit a Roma, i va assumir el nom de Lluís Rafel I. L'1 de febrer, el Papa Benet XVI li va concedir la «comunió eclesiàstica».
El 6 de març de 2013, va tenir lloc la cerimònia solemne d'entronització del nou patriarca a la catedral caldea de Sant Josep, a Bagdad.
Al maig de 2013 s'adreçà als bisbes, sacerdots i religiosos de l'Església caldea en una carta, en la qual s'aclareix la posició oficial del Patriarcat sobre la qüestió del nacionalisme caldeu en què es contraposen la postura del Patriarcat, que està a favor de la unitat amb les altres esglésies a l'Iraq que tenen un origen comú en l'Església d'Orient, estesa a Mesopotàmia en temps de la predicació de sant Tomàs, i la de les dues diòcesis caldees dels Estats Units, que des de fa un temps són a favor d'una clara divisió de les dites esglésies en base a la seva identitat nacional diversa, la caldea, hereva de l'Imperi Caldeu, amb base a Babilònia, i l'assíria, hereva de l'Imperi Assiri, amb base a Nínive. La carta remarca que «no és un error estimar el propi país i estar-ne orgullós, però ho és considerar que és millor que l'altre i que s'és superior i insultar els que no reconeixen aquesta mateixa identitat nacional.»
El 20 de maig de 2018, en acabar el Regina Coeli, el Papa Francesc va anunciar el seu nomenament com a cardenal al consistori del 28 de juny, convertint-se en el tercer bisbe iraquià en rebre la porpra després d'Ignace Gabriel I Tappouni i Emmanuel III Delly.

## Notes

* ↑ Discorso della cerimonia di intronizzazione e omelia della Santa Messa per l'intronizzazione.
* ↑ Text en italià del document a Bahgdad Hope.
* ↑ «Annuncio di Concistoro il 28 giugno per la creazione di nuovi Cardinali». press.vatican.va, 20-05-2018.

## Fonts

Fitxa a catholic-hierarchy.org
* Elecció del nou patriarca de Babilònia dels Caldeus
* Concessió del 'ecclesiastica communio al nou patriarca de Babilònia dels Caldeus
# Sant Julià de Bestracà

Sant Julià de Bestracà és una església en ruïnes situada al puig de Bestracà, juntament amb les ruïnes del castell de Bestracà, al municipi de Camprodon (Ripollès), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sant Julià va ser la capella del castell dels senyors de Bestracà. Està situat al cimal de la muntanya del mateix nom, darrere d'Oix. L'esglesiona va ser obra molt anterior a la del castell i va iniciar la seva decadència en el moment en què la família Barutell va canviar la seva residència en instal·lar-se a una casa forta construïda prop del poble d'Oix. Sant Julià conserva sencera la planta, d'una sola nau, construïda aproximadament al segle xi, amb absis rectangular fet de grossos carreus poc treballats que podrien ser anteriors, del segle ix. La volta és esfondrada i el temple en ruïnes.

## Història

L'any 937 el paratge ja estava poblat i cultivat, com ho demostra la donació que va fer a favor de Santa Maria de Ridaura el comte Sunyer de Barcelona. El 979 apareix citat: "(…) in locum qui vocant Bestrecano, et Ventano cum ecclesiis S. andree et S. Juliani (…)". Després es documenta ja el temple de Sant Julià citat, igual que el de Sant Andreu, en el testament del comte Miró de Besalú, en el qual es lleguen ambdues esglésies al monestir de Sant Llorenç de Bagà. En els nomenclàtors del segle xiv s'anomena "Capella sancti Iuliani de Bestrechano in parrochia sancti Andree de Bestrachano". Hom suposa que, en ser foragitat del castell llur senyor Berenguer de Barutell l'any 1462 pels pagesos de remença, la capella seguí el mateix destí de l'edifici principal, fins a arribar a l'estat actual de completa ruïna.

## Referències

* 1 2 «Sant Julià de Bestracà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Luis Francisco Esplá Mateo

Luis Francisco Esplá Mateo és un torero valencià nascut el 19 d'agost de 1957 a Alacant. És un d'ampli repertori, que destaca sobretot en la sort de banderilles. És a més un gran estudiós de la història de la tauromàquia, la qual cosa l'ajuda a augmentar el seu repertori en la plaça, i pintor. És llicenciat en Belles Arts per l'Escola de Belles Arts de València.

## Biografia

De família taurina, el seu pare havia estat noviller i ramader, i havia fundat una escola de tauromàquia. El seu germà Juan Antonio Esplá, és també matador de toros. L'endemà passat del seu setze aniversari, el 21 de juny de 1974, es va posar per primera vegada el vestit de torero a Benidorm, i a la fi d'aquest any el 22 de desembre va torejar la seva primera correguda amb picadors a la plaça de Santa Cruz de Tenerife. Va prendre l'alternativa a Saragossa el 23 de maig de 1976, amb disset anys sent el seu padrí Paco Camino, i testimoni Pedro Moya, "El Niño de la Capea". Gairebé un any després el 19 de maig de 1977, va confirmar l'alternativa a la Madrid, amb Curro Romero com a padrí i Paco Alcalde de testimoni.
La seva tarda més important va ser a Madrid l'1 de juny de 1982, amb toros de Victorino Martín i amb Francisco Ruiz Miguel i José Luis Palomar com a companys de cartell. Va sortir per la porta gran després de tallar dues orelles al seu segon toro i a més va rebre el trofeu “Andanada” al millor parell de banderilles de tota la fira. Va participar en nombrosos cartells amb altres toreros-banderillers reconeguts per aquesta especialitat com Nimeño II, Morenito de Maracay i Victor Mendes.
Va obtenir una de les Antenas de Oro de 2007. Es va retirar dels toros el 2009, encara que va tornar l'any següent per donar l'alternativa al seu fill Alejandro Esplá.

## Referències

* ↑ Luis Francisco Esplá, el torero que pinta entrevista a cadenaser.com
* ↑ Luis Francisco Esplá a españaescultura.es
* ↑ Ana García Lozano logra una Antena de Oro de radio, laverdad.es
* ↑ Esplá se despide por la puerta grande, El País, 6 de juny de 2009
* ↑ Despedida y alternativa de Esplá, el País, 21 de juny de 2010

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2012-03-13 a Wayback Machine. a Portal Taurino
* Biografia Arxivat 2019-03-28 a Wayback Machine. a ganaderoslidia.com
* Fills del Poble. Alicantinos Ilustres
* Notícies sobre Luis Francisco Esplá a El País