OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cipriano Segundo Montesino y Estrada

Cipriano Segundo Montesino y Estrada (Valencia de Alcántara, 26 de setembre de 1817 -Madrid, 27 d'agost de 1901) va ser un enginyer i polític espanyol. Membre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals —de la qual fou vicepresident durant molts anys, més tard president i senador per designació de la mateixa—, va arribar a ser vicepresident del senat.

## Biografia

La seva mare era Eladia Fernández Espartero y Blanco, segona duquessa de la Victòria. El seu pare Pablo Montesino Caceres, era un metge liberal, diputat a les Corts de Cadis i exiliat a Anglaterra en 1823. En 1837 es va graduar com a enginyer civil per l'Escola d'Arts i Manufactures de París (École Centrale de Paris) i abans havia estat catedràtic de Mecànica i Física en el Conservatori d'Arts. De 1872 a 1873 fou senador per Càceres i de 1881 fins a la seva mort fou senador per l'Acadèmia de Ciències. També fou president de la Companyia dels Ferrocarrils de Madrid a Saragossa i a Alacant.
A més va ser membre de diverses societats científiques nacionals i estrangeres i director general d'Obres Públiques. Va ser condecorat amb la Gran Creu de Carles III. A més va ser autor d'obres i publicacions importants. En 1847 fou acadèmic fundador de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, que va presidir des de 1881 fins a la seva mort.
Va ser membre per part d'Espanya de la Comissió Internacional del Canal de Suez.

## Obres

* Memoria sobre el estado de las obras públicas en España en 1856. Madrid, Imp. Nacional, 1856.
* Rompimiento del istmo de Suez, Madrid, Imp. Nacional, 1857.
* Construcción de máquinas, 2 vols., Madrid, 1854.

## Referències

* ↑ Cipriano Segundo Montesino y Estrada a geneall.net
* ↑ Biografia a mcnbiografias.com
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-07 a Wayback Machine. a la ferropedia
* ↑ Biografia al web de la RAC
# Columna Andalusia-Extremadura

La Columna Andalucía-Extremadura va ser una Milícia confederal composta per militants i obrers d'ideologia anarquista que va participar en la Guerra Civil Espanyola, especialment al fronts de Còrdova i Jáen.

## Historial d'operacions

Inicia la seva organització a Bujalance a la fi de setembre de 1936 una vegada perdudes pels republicans les localitats de Castro del Río i Espejo. SLa seva primera acció de guerra va estar el 21 d'octubre de 1936 en l'operació frustrada de recuperar Castro del Río, si bé, van aconseguir èxits en prendre part del poble, veient-se en la necessitat d'abandonar-lo per a retrocedir a Bujalance. Durant la tardor es va dedicar a fortificar la línia de front, la qual no va poder utilitzar durant l'ofensiva rebel del 20 de desembre (la denominada Campaña de l'Oliva) segons la qual, es va arribar a un autèntic desastre amb la pèrdua de les localitats dEl Carpio, Villafranca de Córdoba, Montoro, Bujalance i Villa del Río. Al desembre de 1936 es comptaven 4.700 milicians en la columna.
Després de la derrota van retrocedir cap a Villa del Río per a arribar fins a Andújar (Jaén). Es va desplaçar les restes de la Columna a Manzanares (Ciudad Real) on es va reorganitzar durant el mes de gener de 1937 incorporant-se definitivament a la 88a Brigada Mixta, unitat militaritzada però també de caràcter anarquista. Tornarien a principis de 1937 en el front de Villa del Río, fins que van ser requerits urgentment per a participar en la batalla de Pozoblanco i posterior contraofensiva, aconseguint les Brigades concurrents una victòria sobre les forces revoltades de Queipo de Llano. Posteriorment ocuparia posicions al front d'Hinojosa del Duque i Belalcázar.

## Estructura i composició

La Columna Andalusia–Extremadura tenia la característica comuna de ser tots els seus components membres de CNT-FAI. El comandament va estar en mans dels germans Juan, Francisco i Sebastián Rodríguez Muñoz anomenats “Los Jubiles”, famosos anarquistes de Bujalance. La procedència dels efectius humans de la Columna estaven en les anomenades Centúries de la FAI-CNT, tals com:
* La Centuria de los Gavilanes de Bujalance, el Batallón Arcas, Batallón Zímermán integrat per àcrates sevillans i el Batallón Pancho Villa procedents de Jaén, Castro del Río i Baena.
* El Batallón de Alcoy creat per milicians valencians que ja havien operat en la fallida presa Córdoba el 20 d'agost de 1936 i posteriorment a Cerro Muriano.
* El Batallón Fermín Salvochea format el 20 d'agost en Almodóvar del Río els membres del qual eren d'aquesta localitat i també de Villaviciosa; Tenien com a comissari polític a l'antic alcalde d'Almodóvar. S'incorporen a la Columna després de la defensa de Villaviciosa.

## Vegeu també

* Milícia confederal
* Milícies Confederals de la CNT del Centre

## Referències

* ↑ Francisco Moreno Gómez (1985). La Guerra civil en Córdoba: 1936-1939, Ed. Alpuerto, pág. 406
* ↑ Francisco Moreno Gómez (1985). La Guerra civil en Córdoba: 1936-1939, Ed. Alpuerto, pág. 408
# Colònia Estamariu

La Colònia Estamariu és una colònia tèxtil protegida com a bé cultural d'interès local a Ripoll (Ripollès). És coneguda també com a Colònia Ballvé, Colònia Badia o el Pla d'Estamariu.

## Descripció

La colònia de Can Badia construïda a l'última meitat del segle xix és la mostra més important de la nova imatge que incorpora el Ripoll industrial. El conjunt industrial és format per quatre fàbriques, habitatges per als treballadors i un gran canal de 4.500 m. Conforma la façana quatre edificis d'habitatges entre les quals s'obre l'accés a les naus industrials situades exactament darrere d'aquests. Els habitatges adopten elements neoclàssics amb una composició simple i ordenada a la façana. Construïts de maçoneria arrebossada tot imitant un encoixinat de pedra en el basament i en les tires verticals que emmarquen els balcons. Sorprèn la racionalitat de la planta de les cases -màxima il·luminació i ventilació- i l'homogeneïtat en les distintes cambres.
Les naus industrials de grans dimensions utilitzen la façana com a mitjà d'il·luminació. Són construïdes a tres crugies que suporten pilars de ferro colat. El teulat és construït amb encavallades de fusta d'imaginativa factura estructural.

## Història

La construcció de la colònia data de 1892-1894. Les obres de construcció van ser dirigides pel contractista Antoni Folcrà, amb l'ajut d'Agustí Badia. Els Badia, industrials procedents de Sabadell, es van instal·lar a Ripoll al final del segle xix per aprofitar l'aigua del Ter i del Freser com a font d'energia per a les seves fàbriques de llana. El conjunt industrial, integrat avui al nucli urbà de Ripoll, es conserva bé gràcies a la restauració efectuada l'any 1984 en el conjunt d'habitatges, a càrrec de l'arquitecte Ramon Fuster i Bru, d'Olot. Arran d'aquesta remodelació es van obrir obertures a les façanes laterals a fi d'accedir a garatges.

## Referències

* ↑ Marín, Jeroni «Les colònies tèxtils del Ripollès (1900-1920)». L'Erol.
* ↑ Galí i Izard, Roser «Josep Badia i Capdevila: de la llana i el carbó a l'aigua i el cotó». Arraona.
* ↑ «Colònia Ballbé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 maig 2012].
* 1 2 Serra Rotés, Rosa «El patrimoni industrial de l'Alt Ter». Revista de Girona, 213, juliol-agost 2002, pàg. 52-57.
* ↑ «Colònia Estamariu». Consorci del Ter. [Consulta: 7 gener 2015].

## Enllaços externs

* Colònia Estamariu a Consorci del Ter.
# Louis Darquier de Pellepoix

Louis Darquier de Pellepoix (Caors, 19 de desembre de 1897 - Carratraca, 29 d'agost de 1980) fou un polític i activista de tendència antisemita francès, va ser col·laborador de l'Alemanya nazi durant la Segona Guerra Mundial, segon comissari d'Assumptes jueus del Règim de Vichy.

## Biografia

L'any 1937 va fundar la publicació L’Antijuif («L'antijueu») i el 1938 passaria a presidir el Rassemblement antijuif de France («Agrupació antijueva de França»). El 6 de maig de 1942 es va convertir en Comissari General d'Assumptes Jueus, desenvolupant una política antijueva més virulenta i extrema que la del seu predecessor, Xavier Vallat. Va ser succeït per Charles Mercier du Paty de Clam al febrer de 1944.
L'any 1944 es va exiliar a Espanya, va ser condemnat a mort in absentia el 1947 per «atemptar contra la unitat de la nació, contra la llibertat i la igualtat dels francesos», i pel delicte d'intel·ligència de l'enemic.
Va morir a Espanya, concretament a Carratraca, una petita localitat de la província de Màlaga, el 29 d'agost de 1980.

## Referències

* ↑ Joly, 2007, p. 133.
* ↑ Curtis, 2002, p. 9.
* ↑ Debono, 2007, p. 112.
* ↑ Curtis, 2002, p. 49.
* ↑ Curtis, 2002, p. 172.
* ↑ Rousso, 1993, p. 755.
* ↑ Curtis, 2002, p. 56; 355.
* ↑ Rousso, 1993, p. 755-756.
* ↑ «El nazi francés Darquier será procesado». El País, 05-11-1978.
* ↑ «Louis Darquier, comisario francés de Asuntos Judíos». El País, 23-02-1983.

## Bibliografia

* Curtis, Michael. Verdict on Vichy: Power and Prejudice in the Vichy France Regime. Arcade Publishing, 2002. ISBN 1-55970-689-9.
* Debono, Emmanuel «Les dynamiques de l'antisémitisme à l'œuvre dans les années 30». Archives Juives, 40, 2007, pàg. 110-121. ISSN: 0003-9837.
* Joly, Laurent «Louis Darquier avant Darquier de Pellepoix Les enseignement biographiques d'un manuscrit inédit de 1931». Archives Juives, 40, 2007, pàg. 122-136. ISSN: 0003-9837.
* Rousso, Henry «Une justice impossible. L'épuration et la politique antijuive de Vichy». Annales. Économies, Sociétés, Civilisations, 48, 3, 1993, pàg. 745-770. ISSN: 1953-8146.
# Comtat de Llovera

El Comtat de Llovera és un títol nobiliari espanyol creat el 17 d'octubre de 1910 pel rei Alfons XIII a favor de Carlos Ignacio Martínez de Campos y Serrano, net de Francisco Serrano Domínguez, I duc de la Torre.

## Comtes de Llovera

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Carlos Ignacio Martínez de Campos y Serrano | 1910-1975 |
| II | Leopoldo Martínez de Campos y Muñoz | 1975-1980 |
| III | Leopoldo Martínez de Campos y Carulla | 1980-actual titular |

## Historia de los condes de Llovera

* Carlos Ignacio Martínez de Campos y Serrano (1887-1975), I comte de Llovera, III duc de la Torre, IV comte de Santovenia, V comte de San Antonio, Gentilhome de cambra amb exercici del rei Alfons XIII.
* Casat amb María Josefa Muñoz y Rocca Tallada.
* Casat amb María Mille Campos. El succeí, del seu primer matrimoni, el seu fill:
* Leopoldo Martínez de Campos y Muñoz (1910-2000), II comte de Llovera, IV duc de la Torre.
* Casat amb Mercedes Carulla Rico. El succeí el seu fill:
* Leopoldo Martínez de Campos y Carulla, III comte de Llovera.

## Referències

* Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", CSIC
# Con uñas y dientes

Con uñas y dientes és una pel·lícula espanyola de drama polític dirigida per Paulino Viota Cabrero amb guió de Javier Vega, de forma conservadora i contingut progressista. Tot i que fou rodada durant 1977, no fou estrenada fins al 28 de maig de 1979.

## Sinopsi

Marcos és un líder obrer que és apallissat per uns pinxos del patró Rodolfo Ortiz per tal que no pugui organitzar una vaga. Tot i que casat amb Lucía, es veu obligat a aixoplugar-se a casa d'una militant d'esquerres, Aurora, que també és professora de secundària. Mentre es recupera de les ferides tots dos intimen.

## Repartiment

* Santiago Ramos - Marcos
* Alicia Sánchez - Aurora
* Alfredo Mayo - Rodolfo Ortiz
* Guadalupe Güemes - Lucía
* José Manuel Cervino - Eduardo
* Francisco Casares - Pinxo n. 1
* Antonio Asunción - Pinxo n.2
* Ángel de Andrés López - Pinxo n. 3

## Producció

Com assenyala el mateix director en una entrevista, és la primera pel·lícula espanyola sobre la lluita de classes, està fortament influïda pel marxisme i Bertolt Brecht i adreçada a la classe obrera. Per tal d'arribar a un públic més ample pren la tècnica del thriller policíac i hi barreja una trama romàntica que li treu profunditat al missatge.

## Crítiques

| « | "En una filmografia tan escarida com la de Paulino Viota, Con uñas y dientes representa un dels camins que podia haver pres el seu director d'haver desenvolupat una carrera més llarga. Es tracta, probablement, del camí que menys ens interessa, que es va revelar més fallit, que més ha envellit. El d'un cinema obrer dirigit a la classe obrera, usant per a això un relat clàssic amb història, personatges, motivacions i punts de gir." | » |
| — Albert Elduque |||

## Referències

* ↑ LATORRE, Jose María: Con uñas y dientes, Dirigido por, nº 64, junio de 1979, págs. 64-65.
* ↑ Con uñas y dientes, filmoteca.cat
* ↑ La ficción de un movimiento obrero: Con uñas y dientes per Alberto Berzosa
* ↑ Con uñas y dientes al web del Ministeri de Cultura d'Espanya

## Bibliografia

* Cercano, demasiado cercano. Con uñas y dientes, Paulino Viota, 1978 d'Alejandro Montiel Mues. A: El Viejo Topo, ISSN 0210-2706, Nº. 242, 2008, págs. 79-80

## Enllaços externs

* Con uñas y dientes a rtve.es
* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Conjunt del barri de Gallicant

El conjunt del barri de Gallicant és una obra de la Garriga (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El barri de Gallicant està situat sobre el riu Congost, està format per un conjunt de cases agrupades entorn de dos carrers paral·lels entre si i perpendiculars a l'antic traçat de la N-152. Aquest petit nucli té unes característiques comuns a gairebé tots els edificis com és la utilització de la pedra vermellosa del Figaró en molts dels seus elements arquitectònics i els còdols de riu. Són cases de planta baixa i una planta pis o dues amb teulada a dues vessants de teula àrab. El veïnat, consta de dos carrers. Al carrer del Davant hi ha l'antiga casa Canal, que consta de carener perpendicular a la façana i dos pisos, amb coberta de dues aigües i teula àrab. La façana està reformada i se li han afegit dues finestres en el segon pis que li fan perdre la tipologia. Dins l'ametlla hi ha la data i la llegenda següent: IHS/CANAL/1686?.?
Can Codina, antiga Can Padrós, la més significativa de totes les construccions del conjunt, és una casa de tres façanes al vent. La façana principal dona al carrer del Darrere i la que mira al sud a un estret carreró que condueix al riu, la tercera és un pati tancat. És de carener paral·lel a la façana. La coberta és d'un sol aiguavés, de planta baixa, pis i golfes i una galeria oberta a dos vents en la cantonada del carreró. La porta principal és d'arc de mig punt. Les finestres són de llinda plana sense decorar i ampit motllurat. A una de les finestres del primer pis hi ha la data de 1726. A la façana del carreró hi ha una porta d'arc de mig punt amb la data 1818
En el número 6 del carrer del darrere hi ha can Juncà, actualment dividit en dues finques. La façana d'una casa està alineada al carrer i l'altra dona a un gran jardí. Can Juncà havia estat antigament can Valls. Es tracta d'una casa de carener paral·lel a la façana de planta baixa i pis. Amb coberta a un aiguavés de teula àrab i ràfec un xic voladís. A la porta principal que és de llinda plana hi ha gravada la inscripció: FETA PER MARIA VALLS VIVDA/1722 i en baix relleu una petxina amb el que sembla un cor. En el brancal dret de la porta i en un dels carreus hi ha inscrita la data de 1836. A la façana que mira al sud, ara una altra finca, hi ha dues llindes planes amb les dates de 1709 que semblen aprofitades.

## Història

Al peu d'aquesta via es van anar construint petits nuclis com ara: Gallicant, Querol o el carrer del Negociant. El traçat d'aquest camí es va mantenir amb petites variacions fins a la construcció de la carretera a partir de 1846. En els anys 50, encara se'n conservaren diversos trams fins a arribar al poble. Amb les modificacions que dels darrers anys, el veïnat ha quedat al costat de la carretera.

## Referències

* 1 2 3 4 «Conjunt del barri de Gallicant». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Diplocentria

Diplocentria és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per J. E. Hull l'any 1911.
És sinònim de:
* Microcentria Schenkel, 1925
* Scotoussa Crosby & Bishop , 1938
* Smodigoides Crosby & Bishop, 1936

## Distribució

Es pot trobar a la zona holàrtica.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Diplocentria bidentata (Emerton, 1882) (Espècie tipus)
* Diplocentria changajensis Wunderlich, 1995
* Diplocentria forsslundi Holm, 1939
* Diplocentria hiberna (Barrows, 1945)
* Diplocentria mediocris (Simon, 1884)
* Diplocentria perplexa (Chamberlin & Ivie, 1939)
* Diplocentria rectangulata (Emerton, 1915)
* Diplocentria retinax (Crosby & Bishop, 1936)

## Referències

* ↑ Hull, J. E. «Papers on spiders.». Transactions of the Natural History Society of Northumberland, vol. 3, 3, 1911, pàg. 573–590.
* 1 2 «Gen. Diplocentria Hull, 1911». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Wunderlich, J. «Zur Synonymie einiger Spinnen-Gattungen und -Arten aus Europa und Nordamerika (Arachnida: Araneae).». Senckenbergiana Biologica, vol. 51, 1970, pàg. 407.
* 1 2 Holm, Å. «Zur Kenntnis der Spinnenfauna des Torneträskgebietes.». Arkiv för Zoologi, vol. 36, 1945, pàg. 19.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Demetri III Anicet

Demetri III Anicet (grec antic: Δημήτριος ὁ Ἀνίκητος, 'Demetri l'Invencible') fou un rei indogrec que va regnar a l'àrea de Gandhara i Panjab.
Les seves monedes són poques i poc treballades. Copia les imatges del famós rei Demetri I de Bactriana (vers 200-180 aC) amb el que compareix epítet; també inclouen corones d'elefant, el símbol que Alexandre el Gran va utilitzar per celebrar la seva conquesta de la vall de l'Indus. L'escassedat de les fonts del regne i la dificultat de separar reis amb el mateix nom a través només de les monedes és evident. Osmund Bopearachchi identifica tres reis amb el nom Demetri, i situa al tercer vers el 100 aC pels senyals de fàbrica i l'estil de les monedes. R. C. Senior hi està d'acord pel situa vers el 70 aC, els dos com a successor d'Helíocles II.
El problema major és que un Demetri, suposat Demetri II, és citat per Justí com Demetri rei dels Indis, i enemic d'Eucràtides I el Gran, amb el que va lluitar al final del regnat d'aquest. Com que Demetri III semble ser massa tardà (uns 70 anys després) una teoria suggereix que Demetri III hauria governat mig segle abans i seria el Demetri de Just, el que hauria intentat conquerir o reconquerir Bactriana contra Eucràtides. Demetri III és l'únic Demetri que va encunyar monedes bilingües en kharosthi i, per tant, un millor candidat a ser identificat com Demetri rei dels indis.
No hi ha cap prova de les dates de Demetri III (com per exemple monedes reutilitzades). Així se'l podria datar el 150 o el 100 aC o el 70 aC. Si Demetri III va governar vers el 100 o 70 aC, seria un parent d'Helíocles II, si bé el títol i la corona d'elefant de Demetri I també l'associa al rei Lísies. Si va governar vers 150 aC probablement seria un sobrevivent de la dinastia eutidèmida, ja que els símbols de les monedes el connecten amb diversos reis d'aquesta dinastia: la kausia o gorra macedònia en una imatge amb Antímac I, la corona d'elefant i el títol d'Anicet, que també s'esmenta per a Demetri I, i el Zeus al revers de les monedes d'argent amb Agàtocles de Bactriana.
Les monedes conservades de Demetri II són poques i totes gravades amb un únic monograma; això suggereix un curt i poc important regnat. A les monedes d'argent apareix amb la diadema excepte en l'únic tetradracma conegut on apareix amb la kausia; el revers sempre és Zeus aguantant un rellamp. Les de bronze mostren un rei amb la corona d'elefant, tant Demetri I com Demetri III, amb el rellamp al revers.

## Notes

* ↑ Justin, Epítom de Pompeus Troge, XLI:6
# Chano Lobato

Juan Miguel Ramírez Sarabia és conegut artísticament com a Chano Lobato (Cadis, desembre de 1927 - Sevilla, 5 d'abril de 2009) va ser un cantaor espanyol de flamenc.

## Biografia

Nascut al barri de Santa María, es va iniciar als tablaos de la seva ciutat natal, a la Venta La Palma, al costat d'Aurelio Sellés, Servando Roa i Antonio El Herrero. Després es va desplaçar a Madrid, i gràcies a Pepe Blanco va debutar professionalment i va passar a ser part del ballet d'Alejandro Vega.
Durant vint anys va cantar com a "cantaor de atrás" amb Antonio "El Bailarín", i va actua arreu del món al costat de Manuel Morao o El Serna. Després va cantar per a "bailaores" com Matilde Coral, la seva esposa Rosario la Chana, Carmen Amaya, Manuela Vargas. El 1974 va obtenir el premi Enrique el Mellizo al Concurs Nacional de Còrdova.
Chano Lobato destacava principalment en soleá, buleria i alegries, també en tangos, encara que el seu cant era de la siguiriya a la malaguenya, de la cantiña a les soleares, de les tonás i els martinets a la farruca i el garrotín o els cants d'anada i tornada.

## Discografia

* 1996 La Nuez Mosca
* 1997 Aromas de Cadiz
* 1997 Con sabor a cuarto
* 1998 El Flamenco Vive 2CD
* 2000 Azucar Cande
* 2000 Que viente anos no es nada
* 2002 Romea
* 2003 Memorias de Cadiz

## Distincions honorífiques

* Fill Predilecte de la província de Cadis (2000)

## Referències

* ↑ Muere Chano Lobato, alma de los cantes de Cádiz El País, 6 d'abril de 2009
* ↑ ¡Que me quiten lo bailao!, al Diario de Cádiz, 7 d'octubre de 2009
* ↑ Parrilla Amador, Margarita; Pulido Polo, Marta «Los títulos de “Hijo predilecto” e “Hijo adoptivo”, la historia local de las provincias andaluzas». Revista Estudios Institucionales. Universidad Nacional de Educación a Distancia [Madrid], 3, 5, 2016, pàg. 89-100. Arxivat de l'original el 2020-11-15. ISSN: 2386-8694 [Consulta: 22 desembre 2019].

## Bibliografia

* Chano Lobato. Toda la sal de la bahía. VV.AA. Ayto. La Unión, 2007
* Chano Lobato. Memorias de Cádiz. Marqués J.M. y Téllez, J.J.. Dip. Cádiz, 2003

## Enllaços externs

* Obituari a El Mundo
* Concert de Chano Lobato a ctxt.es
# Olmo (Venècia)

Olmo (italià) o L'Olmo (en vènet) és una frazione amb 5.383 habitants al terme comunal de Martellago a la ciutat metropolitana de Venècia, a uns 6 km de Mestre.

## Parròquia

La notable ampliació de l'edificació després de la Segona Guerra Mundial va suposar la necessitat d'atendre també les necessitats religioses del nou barri d'Olmo. L'any 1965 es va construir una modesta capella dependent de l'església de Maerne (recentment enderrocada per donar pas al nou centre parroquial), però l'any 1975 es va constituir una parròquia eclesiàstica autònoma, dedicada a l’Annunciazione del Signore.
La construcció de la nova església, dissenyada per l'arquitecte Don Angelo Polesello, va començar el 1988 i va acabar el 1991 i la consagració fou presidida pel bisbe de Treviso Paolo Magnani.

## Infraestructures de transport

El llogaret rep el servei d'algunes línies urbanes i interurbanes de l'Actv que connecten la carretera provincial 38 (Via Olmo) amb diverses zones del nucli urbà de Mestre, amb Venècia i amb els principals nuclis de la zona de Miranese.

## Notes

* ↑ «Chiesa» (en italià).
* ↑ «LINEA 6E» ( PDF) (en italià).

## Enllaços externs

* «Sito del comune di Martellago (arxivat a archive.org)» (en italià).
* «Sito della parrocchia di Olmo» (en italià).
# Liber Monstrorum

El Liber Monstrorum és un manuscrit anglo-llatí de final del segle vii o començament del segle viii que cataloga criatures fantàstiques, les quals poden estar vinculades amb l'obra d'Aldhelm de Sherborne. Es va transmetre en força manuscrits del segle ix i x, però sovint s'ha utilitzat com a material d'estudi amb relació al poema Beowulf, car també esmenta el rei dels gots d'Escandinàvia, Hygelac.

## Referències

* ↑ Orchard, 2003, p. 86.
* ↑ Lapidge, 1982, p. 151-191.

## Bibliografia

* Lapid, Michael. Studi medievali. Beowulf, Aldhelm, the Liber Monstrorum and Wessex 3rd ser., 23, 1982.
* Pride and prodigies: studies in the monsters of the Beowulf-manuscript (en anglès). University of Toronto Press, 2003.