OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roger Cuvillier

Roger Cuvillier (2 de juliol de 1922 - 14 de gener de 2019) va ser un inventor i enginyer francès que va inventar el Pancinor, el primer objectiu amb zoom de compensació òptica.

## Primers anys i formació

Roger Cuvilier va néixer a la ciutat de Lilla, situada al nord de França. Va estudiar en la École centrale de Paris, fins a l'any 1947, i més tard en la École supérieure d'optique, on es va graduar l'any 1949. Temps després va passar a treballar per a SOM-Berthiot, a Dijon, i es va quedar allà com a director de la fàbrica principal de l'empresa fins que es va jubilar.

## Invents: el Pancinor

L'empresa on treballava Cuvillier, SOM-Berthiot feia que tots els treballadors estiguessin temporalment en els diferents departaments de l'empresa. En una d'aquestes ocasions, Cuvilier va començar a treballar en el projecte d'un company que treballava per a la indústria del cinema, Roger Cornu. Ell va suggerir crear una sola lent de càmera per a reemplaçar les tres lents que s'utilitzen en les càmeres de cinema (15mm, 25mm i 75mm). Creant un dispositiu basat en quatre lents i dos tubs lliscants, Roger Cuvillier i el seu equip van desenvolupar el prototip d'una lent zoom que permet triplicar la distancia focal sense canviar de pla. L'invent va ser patentat el 28 de gener de 1949. Les vendes van començar en 1950, sota el nom de Pancinor, sent "Cinor" el nom comercial de les lents de SOM-Berthiot. El Pancinor es va fabricar a la fàbrica de SOM-Berthiot de Dijon, sota la direcció de Cuvillier, fins a l'any 1970.
Roger Cuvillier va descriure la seva invenció l'any 2002 amb les següents paraules: “Vaig començar a partir del sistema afocal utilitzat en els prismàtics, que es componen d'una lent còncava i una lent convexa. Modificant l'espaiat de les lents, he pogut obtenir una variació en l'ampliació, però també en l'enfocament, de la imatge. Mitjançant un gràfic, vaig poder identificar la variació que seguia una corba que presentava dues branques força simètriques. Així doncs, vaig tenir la idea de posar dos sistemes d'aquest tipus de punta a punta i vaig observar que els augments es feien més grans i que vaig poder obtenir compensació de les variacions d'enfocament. Això em va permetre dissenyar un sistema compost de quatre lents, alternativament còncaves i convexes, assegurant-me que les dues lents convexes mòbils es moguessin sincronitzades entre si. Les anàlisis de laboratori van demostrar que el sistema era vàlid, és a dir, era capaç de mantenir tant l'enfocament com la llum en una imatge per a una variació de la distància focal de fins a 4 vegades d'augment. Tot i que el principi l'invent era sòlid, la imatge era bastant mediocre, però per sort Raymond Rosier, l'enginyer òptic de la companyia, va poder corregir els principals errors”.

## Referències

* ↑ «BnF Catalogue général» (en francès).
* ↑ «Roger Cuvillier, l'inventeur du zoom, est décédé à l'âge de 97 ans» (en francès).
* 1 2 Afcinema. «Death of Roger Cuvillier, father of the Pan Cinor zoom lens» (en francès), 13-12-2022. [Consulta: 13 desembre 2022].
# Bocal

El bocal és una part de la fulla o ferrussa en les espases i ganivets. També és una part o peça que forma la beina d'aquestes armes. El bocal d'una espasa embeinada coincideix en posició amb el bocal de la beina.

## Descripció

El bocal és la part de l'espasa on s'uneix amb el mantí, just abans de la creuera. Es tracta d'una zona que no té tall i que sovint és plana, sense seguir els xamfrans de la fulla.

## Història

Algunes espases de l'Edat del bronze tenien bocal. Aquesta regió sense tall (en certs casos) permetia que l'usuari desplacés la posició per on agafava l'espasa, adaptant-la a les seves preferències i millorant l'equilibri en les brandades. Moltes espases posteriors també mostraven bocal. El terme "recazo" en castellà es documenta ja en 1360.

## El bocal en els ganivets

Els ganivets sense bocal, amb tall que arriba fins al puny són difícils d'esmolar. El bocal permet separar del puny el final del tall i facilita l'esmolat.

## Beines

En les beines de cuir flexible un bocal rígid de metall facilitava les operacions d'embeinar i desembeinar.

## Referències

* ↑ Martín de Riquer (conde de Casa Dávalos). L'arnès del cavaller: armes i armadures catalanes medievals. Edicions Ariel, 1968 [Consulta: 29 octubre 2010].
* ↑ «L'arnès del cavaller: armes i armadures catalanes medievals - Google Llibres».(català) Pàg. 151, 232
* ↑ Enrique de Leguina. Glosario de voces de armería. F. Rodríguez, 1812, p. 743– [Consulta: 30 octubre 2010].

## Vegeu també

* Espasa
* Ganivet
# 285

El 285 (CCLXXXV) fou un any comú començat en dijous del calendari julià.

## Esdeveniments
### Imperi Romà

* 21 o 25 de juliol: Dioclecià nomena Maximià cèsar (emperador de rang inferior).
* L'emperador Carí marxa des de Britannia fins al nord d'Itàlia, i derrota l'exèrcit de l'usurpador Marc Aureli Julià a Verona.
* Batalla del Margus: l'emperador Dioclecià derrota les forces de Carí a la vall del Morava (Sèrbia).

## Referències

* ↑ Sellars, Ian J. The Monetary System of the Romans: A description of the Roman coinage from early times to the reform of Anastasius (en anglès). Ian J. Sellars, 2013-10-28, p. 392.
* ↑ Connolly, Peter; Gillingham, John; Lazenby, John. The Hutchinson Dictionary of Ancient and Medieval Warfare (en anglès). Routledge, 2016-05-13, p. 206. ISBN 978-1-135-93674-7.
# Bagrat I d'Ibèria

Bagrat I d'Ibèria (en georgià ბაგრატ I, Bagrat I; nascut vers el 822, mort l'any 876) fou un duc del Baix Tao (Taik Inferior) i un príncep-primat d'Ibèria de la família dels bagràtides.

## Biografia

Segon fill d'Aixot I d'Ibèria, va rebre en el moment de la divisió del patrimoni patern el Baix Tao o Taik Inferior, on va regnar del 830 a la seva mort. Fou rebutjat cap a les muntanyes de Klardjètia pels emirs de Tiflis Ali ben Shuaib (830-833) i Ishaq ben Ismail (833-853) al qual va haver de pagar tribut
Tanmateix Bagrat com el seu pare porta el títol de curopalata i fou igualment considerat com un vassall per l'Imperi Romà d'Orient. Va aprofitar una ofensiva de les forces de l'emperador Teofil a Armènia i a Geòrgia el 837 per intentar restablir-se.
Una reculada dels grecs l'any 842 el va obligar a reconèixer l'autoritat califal i a sostenir al governador àrab Mohammed ibn Khalid contra l'emir Ishaq de Tiflis, cosa que li va permetre reconstruir al seu favor el principat d'Ibèria del 842/843 al 876. No obstant va reconèixer al seu germà gran Adarnases II de Tao els dominis hereditaris de l'Alt Tao i Klardjètia

## Matrimoni i descendència

D'una esposa de nom desconegut, filla de Sembat VIII Bagratuní, príncep dels Bagràtides armenis, va deixar segons Cyril Toumanoff, tres fills :
* David I d'Ibèria, príncep-primat de Ibèria ;
* Adarnases Bagrationi, eristavi mort l'any 874 ;
* Aixot, eristavi.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p., p. 352-355 .
* Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle: Tables généalogiques et chronologiques, 1990, p. 129-130.
# Eutimi Sincel·le

Eutimi I Sincel·le (en llatí: Euthymius I Syncellus, en grec antic: Εὐθύμιος Α΄ ὁ Σύγκελλος) va ser patriarca de Constantinoble de l'any 907 al 912.
Va néixer potser l'any 834, i quan era molt jove es va fer monjo. Va ser nomenat patriarca per Lleó VI el Filòsof, que abans ja l'havia nomenat sincel·le. Va ser desposseït del càrrec l'any 912 pel nou emperador Alexandre, que va nomenar al seu lloc a Nicolau I el Místic, un bisbe que ja havia estat patriarca abans que Eutimi.
Es va retirar al monestir d'Agathos on va morir el 5 d'agost de l'any 917. L'Església Ortodoxa el considera sant i el venera aquell dia.

## Referències

* ↑ «Ὁ Ἅγιος Εὐθύμιος Πατριάρχης Κωνσταντινουπόλεως» (en grec). ΜΕΓΑΣ ΣΥΝΑΞΑΡΙΣΤΗΣ. [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ «Ευθύμιος ο Αʹ» (en grec). Ecumenic Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 6 juliol 2023].
# Mummu

Mummu (en escriptura cuneïforme 𒀭𒌣) va ser un déu de la mitologia sumèria encarregat de la boira i que apareix amb caràcter esotèric a diversos textos. Se'l representa com un artesà, la personificació del coneixement pràctic i l'habilitat tècnica.
Es coneix per la seva aparició al mite babilònic anomenat Enuma Elix, on figura com el visir (sukkal) dels déus primigenis, de la deessa Tiamat, que representa l'aigua salada, i d'Apsu, l'immens mar d'aigua dolça. De vegades és anomenat fill de Tiamat, o segons altres versions, creat de manera independent a partir del caos, i participant en el procés de la creació, representant el logos i, per tant, un dels déus primordials.
Segons diu l'Enuma Elix, Apsu es va enfadar pel comportament dels déus que havia creat. Ho va comentar amb Tiamat i li va dir que els volia destruir. Tiamat, molesta també, va estar d'acord amb Apsu però es va negar a matar-los. Apsu decideix consultar a Mummu, que l'aconsella que destrueixi els déus. Enki, un dels déus creats, s'assabenta de les intencions del seu avi i decideix fer-li un encanteri perquè s'adormi i després matar-lo. Enki captura Mummu i li posa una anella al nas, fent-lo treballar al seu servei.
Mummu també és un dels noms donats a Marduk, el vencedor definitiu de Tiamat.

## Referències

* 1 2 3 Sandars, N. K. Poems of Heaven and Hell From Ancient Mesopotamia. Harmondsworth: Penguin, 1971, p. 27-28. ISBN 9780140442496.
* ↑ Feliu Mateu, Lluís (ed.). Enuma Elis y otros relatos babilónicos de la Creación. Madrid: Trotta, 2021, p. 23-24. ISBN 9788413640266.
# Nezikín

Nezikín (en hebreu: סדר נזיקין) és el quart ordre (séder) de la Mixnà (també de la Tosefta i el Talmud). L'ordre s'ocupa en gran manera del dret penal i el dret civil jueu, i del sistema judicial jueu. El séder Nezikín conté deu tractats (masechet):
Originalment, els primers tres tractats de l'ordre estaven en un sol volum. Atès que aquest séder és el principal dipositari del dret civil, s'anomenava simplement Séder Nezikín ("Ordre dels Danys"). El raonament tradicional per a l'ordre dels tractats que componen l'ordre de Nezikín és el següent: L'ordre comença amb la llei civil en els primers 3 tractats, perquè aquesta és considerada com la pedra angular de la justícia dins d'un Estat jueu. El tractat Sanedrí segueix a continuació, ja que aquest tractat parla sobre el dret penal. Després ve el tractat de Makot, ja que aquest és una continuació del tema del tractat Sanedrí, en termes de procediment penal. Després, ve el tractat Xevuot, el qual continua amb el tema general tractat a Makot relatiu al fals testimoni.
Després d'esbossar els punts principals del dret civil i el dret penal jueu, el tractat d'Eduyot, segueix per encaixar tot això en un marc legal basat en la Halacà. Després de tractar el tema dels danys a la societat, la següent etapa és la del tractat Avodah Zarah, per posar en relleu el que es considera un comportament que perjudica a l'Univers. El tractat Pirkei Avot, probablement està ubicat després, per contrarestar la negatividad de les lleis d'Avodah Zarah, i per relacionar les màximes dels savis, un aspecte essencial de l'ensenyament rabínic, l'objectiu del qual era fer front a la idolatria.
Finalment, el tractat d'Horayot porta la discussió des de les altures fins a un indret humil, ressaltant el concepte que fins i tot els savis poden errar. Hi ha una Guemarà al Talmud de Babilònia, i al Talmud de Jerusalem, de cadascun dels tractats, excepte d'Eduyot i Pirkei Avot. Això es deu probablement al fet que aquests dos tractats no s'ocupen de les lleis individuals i, per tant, no es presten a una anàlisi de la Guemarà.

## Referències

* ↑ «www.enlacejudío.com/» (en castellà).
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Algazi, Isaac. El Judaismo Religión de Amor (en castellà). Editorial Sigal, 1945, p. 213.
Nezikín (סדר נזיקין)
Bava Kama
Bava Metzià
Bava Batra
Sanedrí
Makot
Xevuot
Eduyot
Avodah Zarah
Pirkei Avot
Horayot :
# Narsès d'Ibèria

Narsès d'Ibèria (mort l'any 888) fou un príncep de Samtskhé, de Txavxètia i d'Artani de la dinastia dels bagràtides.
Narsès o Nasr fou el fill i successor de Guaram V Mamphali, príncep de Javakètia i de Samtskhé, i era net per tant d'Aixot I d'Ibèria. Sostingut per l'emperador romà d'Orient Basili I el Macedoni i pels abkhazis, es va revoltar contra el seu cosí germà el curopalata i príncep-primat d'Ibèria David I, sostingut pels armenis, i, el 881, el va fer matar a traïció i es va proclamar al seu lloc.
Narsès I va ser atacat al seu torn per una coalició de la noblesa que comptava amb el suport del gran rei armeni Aixot I d'Armènia que va sostenir al partit lleialista georgià del príncep Liparit Orbelian, que va aconseguir en l'afer el domini de Trialètia, però que abraçava igualment els emirs àrabs locals. Adarnases IV d'Ibèria, fill de David I, fou establert al tron i Narsès va haver de fugira a territori romà d'Orient. Gurguèn d'Ibèria, príncep de l'Alt Tao i Artanudji, ex aliat de Narsès, amb el suport de l'emperador romà d'Orient i fent aliança amb la noblesa lleialista, fou reconegut com a príncep primat per l'Imperi Romà d'Orient i doncs també per la noblesa.
El 887, el rei Bagrat I d'Abkhàzia que havia anat a reclamar auxili a Constantinoble, torna amb una flota i un exèrcit amb el qual pretén restaurar a Narsès sobre el tron. Completa la seva coalició amb el príncep Baqathar d'Ossètia. Adarnases IV de Ibèria apel·la una nova vegada als armenis i als seus parents del llinatge d'Artanudji (amb Gurguèn d'Ibèria) als que demana ajuda. Afronta l'any següent el seu rival i l'exèrcit abkhazi en una gran batalla. Els abkhazis i els seus aliats foren derrotats a la riba de l'alt Kura i obligats a retirar-se. Narsès, fou capturat i mort prop de la població d'Aspinda al Samtskhé.
Narsès va morir sense unió coneguda ni descendència i segons la « Crònica georgiana » la seva memòria es va apagar.

## Referències

* ↑ Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie, p. 270-271.
* ↑ Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie, p. 272.
* ↑ Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie, p. 273-274.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p., p. 391-393.
* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 130.
* (en) Cyrille Toumanoff, Studies in Christian Caucasian History, Georgetown, Georgetown University Press, 1963, partie V, « The Armeno-Georgian Marchlands », p. 489-492.
# Teòfano d'Atenes

Teòfano d'Atenes, en grec antic Θεοφανώ, morta després de l'any 811, va ser una emperadriu casada amb l'Emperador romà d'Orient Estauraci, fill de Nicèfor I. Segons les cròniques de Teòfanes el Confessor, era parenta d'Irene d'Atenes, emperadriu del 797 al 802. Les dues dones havien nascut a Atenes, però no se sap el seu grau de parentiu.
El 20 de desembre del 807, Teòfano es va casar amb Estauraci, segons diu la Crònica de Teòfanes. Estauraci era l'únic fill de Nicèfor i va co-dirigir l'imperi amb el seu pare des de l'any 803. Abans del matrimoni amb Estauraci, sembla que Teòfano estava compromesa amb un altre home, però va ser seleccionada per participar en un concurs de donzelles per triar la futura esposa d'Estauraci, i probablement va ser escollida per donar legitimitat a la Dinastia Fòcida emparentant-la amb un membre de l'anterior Dinastia isàurica, com a familiar d'Irene d'Atenes.
Sembla que el seu sogre Nicèfor I ja era vidu quan Teòfano es va casar i, per tant, va ser l'única emperadriu Augusta en aquell regnat.
El 26 de juliol del 811, Nicèfor I va ser mor en un combat contra Krum de Bulgària a la batalla de Pliska. Bona part de l'exèrcit romà d'Orient va ser destruïda en la que es considera una de les pitjors derrotes de la història romana d'Orient. Estauraci va ser un dels pocs supervivents, i va succeir el seu pare al tron.
Estauraci no va escapar il·lès de la batalla. Un cop d'espasa rebut a prop del coll el va deixar paralitzat. Els membres de la Guàrdia Imperial van aconseguir traslladar-lo a Adrianòpolis, però no es va recuperar completament de les seves ferides. De forma urgent es va plantejar la successió d'Estauraci, i van aparèixer dues posicions, una al costat de l'emperadriu Teòfano, esposa de l'emperador, que volia succeir el seu marit. L'altra facció defensava la germana d'Estauraci, Procòpia, que volia el tron per al seu marit Miquel I Rangabé.
Estauraci volia triar la seva esposa Teòfano com a successora, però sembla que la possibilitat de veure regnar una nova emperadriu tant poc temps després d'Irene d'Atenes, no agradava a la noblesa, que va donar suport a Procòpia i a Miquel I. També hi devia influir la guerra permanent amb els búlgars i les negociacions amb Carlemany sobre els límits de l'Imperi. Estauraci va ser convençut i va nomenar Miquel com al seu successor, renunciant a l'imperi el 2 d'octubre de l'any 811. Estauraci i Teòfano es van retirar per fer vida monàstica. Teòfanes el Confessor diu que Teòfano va fundar el seu propi monestir, que curiosament s'anomenava "Ta Hebraika" que en grec es refereix als hebreus o jueus. Constantí VII, diu al segle x que Teòfano i Estauraci van compartir sepultura al monestir de la Santíssima Trinitat a Constantinoble.

## Referències

* ↑ Davids, Adelbert (ed.). The Empress Theophano: Byzantium and the West at the turn of the first millennium. Cambridge: Cambridge University Press, 1995, p. 112. ISBN 9780521452960.
* ↑ Jenkins, Romilly. Byzantium: the imperial centuries AD 610-1071. Toronto: University of Toronto Press, 2001, p. 126-128. ISBN 9780802066671.
# Barraca G-12

La barraca G-12 és una barraca de vinya del municipi de Subirats (Alt Penedès), situada al fondo de Mas Granada, a les muntanyes d'Ordal, a uns 900 metres al nord-est de l'Ordal.
És una construcció aixecada en pedra seca, de planta circular, de 3,85 x 3,90 m d'amplada i 2,37 m d'alçada total. El portal, de llinda doble, està orientat al sud-sud-est, té una alçada de 119 cm, una amplada de 50 cm i un gruix de 75 cm. Té un cocó, dues fornícules i una espitllera. Està en perfecte estat de conservació, després d'una recent restauració.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Lola Dueñas

María Dolores Dueñas Navarro més coneguda com a Lola Dueñas (Madrid, 6 d'octubre de 1971) és una actriu de cinema i televisió espanyola. Va debutar al cinema el 1998. Entre les seves primeres intervencions destaquen en Las razones de mis amigos, Piedras, Días de fútbol o Fuera de carta. Va convertir-se en una de les actrius més cotitzades d'Espanya arran del seu treball amb directors com Alejandro Amenábar (Mar adentro) i Pedro Almodóvar (Volver, Hable con ella, Los abrazos rotos i Los amantes pasajeros).
El 2004 va guanyar el Premi Goya a la millor actriu per Mar adentro i el Premi Goya a la millor actriu secundària el 2006. Aquell any va guanyar també el Premi a la interpretació femenina al Festival de Cannes (juntament amb la resta d'actrius de Volver).

## Referències

* ↑ García, Beatriz «Lola Dueñas y Anna Castillo» (en castellà). Mujerhoy, 22-09-2018 [Consulta: 8 octubre 2018].
# Corredora (element mecànic)

Una corredora és una peça que es desplaça lliurement al llarg d'una guia recta fixa o mòbil. El conjunt "guia recta"-corredora és un mecanisme molt freqüent en màquines i estris domèstics. Fins i tot en joguines. Hi ha "corredores" que es desplacen per guies corbes, tot i que no són tan habituals.

## Aspectes teòrics

En teoria de màquines i mecanismes es parla d'articulacions prismàtiques. El mecanisme guia-corredora és l'aplicació pràctica del concepte anterior.

## Aspectes pràctics

El conjunt guia-corredora pot construir-se segons formes molt diferents. En tots els casos cal tenir en compte les exigències del servei requerit a l'hora de projectar un mecanisme real. Alguns punts a tenir en compte són els següents:
* Fregament guia-corredora.
El fregament genera calor i origina desgast de les peces. Exigeix lubrificació i/o materials adequats. Hi ha la possibilitat de minimitzar el fregament mitjançant coixinets o rodaments lineals.
* Joc màxim admissible.
Algunes guies (per exemple les del carro en un torn) treballen amb una tolerància molt petita. En altres casos (guies de cortines) el joc pot ser considerable.
* Velocitat i acceleració dels elements.

## Referències

* ↑ Carles Riba i Romeva. Mecanismes i màquines III. Dinàmica de les màquines. Edicions UPC, setembre 2000, p. 48–. ISBN 9788483013472 [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ Colomina Francés, Francisco Javier [et al.].. Exercicis de simulació d'estàtica, cinemàtica i dinàmica. Universitat Politécnica de Valencia, 2005, p. 50–. ISBN 9788497058568 [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ Carles Riba Romeva. Disseny de Màquines II. Estructura Constructiva. Edicions UPC, 1 setembre 2010, p. 86–. ISBN 9788483015513 [Consulta: 7 novembre 2010].

## Vegeu també

* Articulació (mecànica)
* Coixinet (mecànica)
Viccionari
# Xènocles (desambiguació)

Xènocles és el nom dels següents personatges:
* Xènocles, noble atenès que apareix en una estela datada cap al 540 aC
* Xènocles, noble atenès que apareix en un epigrama sobre una estàtua funerària uns anys abans
* Xènocles, fill de Sosíneos, que apareix en una ofrena votiva
* Xènocles d'Esparta, militar espartà de la Guerra de Corint (395-387 aC)
* Xènocles d'Esfetos, fill de Xeinis, ciutadà atenès de gran riquesa del segle iv aC
* Xènocles de Colargos, arquitecte atenès
* Xènocles de Copros, ciutadà atenès que apareix en un discurs d'Iseu
* Xènocles, cap de l'arxiu imperial d'Alexandre el Gran
* Xènocles, polític atenès parodiat per Matró
* Xènocles de Sició, ciutadà de Sició que col·laborà amb Arat (segle iii aC)
* Xènocles de Delfos, ciutadà de Delfos que participa en el banquet de Glàucies en l'obra de Plutarc Qüestions convivals
* Xènocles d'Atenes, poeta tràgic atenès del segle v aC
* Xènocles d'Atenes el Jove, poeta tràgic atenès del segle iv aC
* Xènocles d'Adramítion (en), ciutadà de la província d'Àsia que defensà davant el Senat romà contra les acusacions de col·laborar amb Mitridates VI Eupàtor cap al 100 aC
* Xènocles, ceramista àtic del segle vi aC
* Xènocles, escultor àtic del segle iv aC
* Xènocles de Messènia (en), atleta, campió als Jocs Olímpics a l'stadion l'any 744 aC
* Xènocles d'Arcàdia (el), atleta, campió als Jocs Olímpics en lluita l'any 372 aC
* Pintor de Xènocles (en), pintor que decorà les ceràmiques de Xènocles el ceramista

## Notes

Els nombres entre parèntesis fan referència a les entrades del Pauly-Wissowa.