OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mefibóixet

Segons l'Antic Testament, Mefibóixet o Merí-baal (en hebreu אשבעל בן-יְהוֹנָתָן Meriba'al ben Yəhônātān) era el fill de Jonatan, primogènit del primer rei d'Israel Saül.
Mefibóixet tenia cinc anys quan el seu pare i el seu avi van morir a la Batalla de Guilboa en les lluites entre israelites i filisteus. Quan va arribar la notícia, la seva mainadera el va agafar al coll, però amb les preses per fugir li va caure i va quedar coix de tots dos peus.
El seu oncle Ixbóixet, únic fill del rei Saül supervivent, va proclamar-se rei d'Israel i va començar una guerra civil contra la tribu de Judà, que havia proclamat rei a David. D'aquesta manera, Mefibóixet no va ser perseguit per la guerra i un criat de Saül, anomenat Sibà el va portar secretament a casa de Maquir, fill d'Ammiel, de Lodebar.
Allà, Mefibóixet va dur una vida tranquil·la i normal. Es va casar i va tenir un fill anomenat Micà. Poc després del naixement del seu fill, es va haver de presentar al rei David. Mefibóixet va anar cap a Jerusalem temerós per la seva vida, ja que ell era l'hereu de la Casa de Saül. David li va retornar totes les propietats del seu avi Saül i el va convidar a quedar-se al Palau Reial i a viure com un més dels seus fills.
Quan Absalom va rebel·lar-se contra David i aquest va marxar de Jerusalem, Mefibóixet va quedar-se a la ciutat perquè va pensar que la gent li donaria suport com a descendent de Saül. Un cop mort Absalom, David va retornar a Jerusalem però Mefibóixet, en lloc d'enfrontar-s'hi, li va suplicar perdó i es va poder quedar a la capital del regne.

## Descendents de Mefibóixet

La Casa de Mefibóixet va ser molt nombrosa, segons la Bíblia, l'únic fill del príncep va ser Micà que al seu torn va ser pare de Piton, Mèlec, Tarea i Ahaz. Ahaz va ser pare de Jehoadà, que va tenir tres fills; Alèmet, Azmàvet i Zimrí. Aquest últim seria el rebesavi (a través del seu fill Mossà, el seu net, Binà, el seu besnet Rafà) del ric i benestant Elassà.
El noble Elassà va repartir les possessions entre els seus dos fills, Assel i Éixec. Mentre que Assel va tenir sis fills (Azricam, Bocrú, Ixmael, Xearià, Obadià i Hanan), Éixec en va tenir tres, Jeuix, Elifèlec i el primogènit Ulam, cap d'una extensa família de més de cent cinquanta persones.

## Referències

* ↑ Segon llibre de Samuel. 4:4
* ↑ Segon llibre de Samuel. 9:2-8
* ↑ Segon llibre de Samuel. 9:12
* ↑ Segon llibre de Samuel. 16:4
* ↑ Segon llibre de Samuel. 19:25
* ↑ Primer llibre de les Cròniques. 8:35
* ↑ Primer llibre de les Cròniques. 8:36-40
* ↑ Primer llibre de les Cròniques. 8:37-38
# Gregorio Barbarigo

Gregorio Barbarigo (Venècia, 16 de setembre de 1625 - Pàdua, 18 de juny de 1697) fou un cardenal catòlic, diplomàtic i acadèmic italià. És venerat com a sant per l'Església Catòlica.
Gregorio Giovanni Gasparo Barbarigo nasqué en Venècia en 1625, en el si d'una família noble, rica i reconeguda a la ciutat. Va rebre una sòlida formació religiosa i intel·lectual. Formà part d'una congregació mariana. Als divuit anys era secretari de l'ambaixador de Venècia, i en 1648 viatjà amb l'ambaixador venecià Alvise Contarini al Congrés de Münster (Alemanya) i a les negociacions del Tractat de Westfàlia, que posà fi a la Guerra dels Trenta Anys. Al congrés conegué al nunci apostòlic Fabio Chigi, que l'orientà envers el sacerdoci.
Completà els estudis a la Universitat de Pàdua i fou ordenat sacerdot en 1655, any que fou nomenat canonge de Pàdua i prelat de la Casa Pontifícia per Alexandre VII (el seu amic Fabio Chigi). Conseller i proper al Papa, formà part del Suprem Tribunal de la Signatura Apostòlica. Entre 1657 i 1664 fou bisbe de Bèrgam, i entre 1664 i 1697 bisbe de Pàdua. En 1660, fou nomenat cardenal-prevere de San Tommaso in Parione, i el 1677 cardenal de San Marco.
En arribar a Bèrgam com a bisbe, ordenà donar als pobres els diners que es volien gastar en la festa de la seva rebuda. A més, va vendre els seus béns i els distribuí entre els necessitats, imitant en això Carles Borromeo. En les seves visites pastorals s'allotjava en cases humils i feia els àpats amb ells, com un més. Dedicava molt de temps al catequisme i l'educació religiosa, i, de nit, a la pregària.
Participà en els conclaves de 1667, 1676, 1689 i 1691. Innocenci XI li encarregà, en 1676, la supervisió de l'ensenyament de la religió catòlica a Roma. Les seves activitats com a bisbe foren influents en la seva època; en la línia de la reforma tridentina, amplià i donà més recursos als seminaris de Pàdua i Bèrgam, dotant-los de professors d'arreu d'Europa. Fomentà l'estudi de les llengües orientals al seminari de Padua i promogué la unitat entre les esglésies catòlica i ortodoxa.
Fundà alguns seminaris als quals donà les regles de Sant Carles Borromeu, i a Pàdua fundà una biblioteca i una impremta poliglota, que esdevingué una de les millors d'Itàlia. També creà escoles populars i institucions de catequesi i formació religiosa, per orientar o formar els pares i educadors. Promogué la publicació d'obres religioses i de devoció adreçades al poble, especialment els escrits de Francesc de Sales.
També fundà institucions de caritat. Durant una gran pesta a Roma, personalment ajudà en l'assistència als malalts, comptats en uns 13.000. Fundà la Congregació dels Oblats dels Sants Prodòscim i Antoni a Pàdua.
Morí a Pàdua en 1697. Fou beatificat per Climent XIV el dia 6 de juny de 1771, i canonitzat per Joan XXIII el 26 de maig de 1960.
* Catedral i baptisteri de Pàdua
* Capella de Gregorio Barbarigo
* El cos embalsamat del sant

## Bibliografia

* Gregorio Barbarigo modello di vescovo Arxivat 2012-01-28 a Wayback Machine.
* http://www.catholic-forum.com/saints/saintg7p.htm Arxivat 2006-11-06 a Wayback Machine.
# Confinament per pinçament

El confinament per pinçament consisteix en la compressió de plasma en moviment mitjançant la interacció de camps magnètics oposats: un generat pel mateix plasma en moviment i l'altre generat externament.
Un pinçament (en anglès pinch ) és un punt de màxima compressió o mínim flux en diferents processos d'enginyeria química.

## Base física

Específicament el mètode es basa en la Llei de Lenz que indica que un camp magnètic variable indueix un corrent en un conductor i que aquest conductor crea un camp magnètic en la direcció oposada. És a dir, si un imant s'aproxima a un conductor llavors es crea un corrent elèctric en el conductor i aquesta crea un camp magnètic oposat que s'oposa a l'avanç de l'imant cap al conductor.
I atès que el plasma és un conductor elèctric per si mateix, llavors un camp magnètic extern indueix un corrent en el plasma que al seu torn crea un camp magnètic que s'oposa a l'extern amb la qual cosa es pot pinçar part del plasma. No obstant el camp magnètic extern és "fix" a l'equip que el genera, mentre que el plasma per si mateix és mòbil i, per tant, el plasma es comprimeix lluny del camp magnètic extern.

## Vegeu també

* Plasma
* Confinament inercial
* Z-pinch
# Orange Crush (cançó)

«Orange Crush» és el tretzè senzill de la banda estatunidenca R.E.M., el primer extret de l'àlbum Green. Es va publicar el desembre de 1988 dins el segell Warner Bros., el primer amb aquesta discogràfica.

## Producció

El títol fa referència al defoliant químic agent taronja (Agent Orange, en anglès) produït per Monsanto Corporation i Dow Chemical pel Departament de Defensa dels Estats Units i que les seves forces armades van utilitzar en la Guerra del Vietnam.
Als Estats Units només va ser senzill promocional però va arribar a liderar les llistes Mainstream Rock Tracks i Alternative Airplay durant diverses setmanes, però no es va publicar comercialment. Al Regne Unit també va entrar a la llista de senzills arribant al 28è lloc, el millor resultat de la banda fins aquell moment.
El videoclip de la cançó fou dirigit per Matt Mahurin i filmat completament en blanc i negre. Fou guardonat amb un premi MTV Video Music Awards en la categoria de millor videoclip post-modern.
La cançó es va incloure posteriorment en diverses compilacions de la banda com In Time: The Best of R.E.M. 1988–2003 (2003) R.E.M. Live (2005) en una versió en directe enregistrada a Dublín.

## Referències

* ↑ Decurtis, Anthony. «R.E.M.’s Brave New World» (en anglès). Rolling Stone, 20-04-1989. [Consulta: 10 abril 2024].
# Francesc Colom (Germanies)

Francesc Colom (Mallorca, s. XVI-Ciutat de Mallorca, 1523), dirigent del gremi dels barreters i agermanat, germà de Joanot Colom. El 6 de febrer de 1521 va ser empresonat amb sis menestrals més pel lloctinent Miguel de Gurrea, sent alliberat l'endemà pel poble. És considerat, amb el seu germà Joanot, un dels avaladors de la línia més radical de la Germania, que a partir del setembre de 1521 esdevingué dominant, gràcies al suport dels pagesos de Mallorca. Ha estat considerat l'assassí de Joan Crespí, el primer instador del poble. El 24 de gener de 1522 el lloctinent Berenguer Esbert ordenà la seva execució, amb el seu germà Joanot i cinc dirigents més, però els dos germans pogueren sortir vius de l'escomesa, però no altres set dirigents de la Germania, que foren ofegats.
El 17 de juny de 1522 conduí una expedició agermanada a l'illa d'Eivissa, on s'havia instal·lat el virrei Gurrea. La seva intenció era provocar l'alçament de l'illa, però foren desfets per la gent d'armes a les ordres de Gurrea. L'octubre de 1522, un cop arribà davant la ciutat l'esquadra reial, donà suport a l'actitud de Joanot Colom de negar el reconeixement a Gurrea. Degué morir en els darrers dies del setge a la ciutat de Mallorca, el març de 1523.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 373. ISBN 84-8661702-2.
# Jacqueline Fernandez

Jacqueline Fernandez (Al-Manama, 11 d'agost de 1985) és una actriu, model i guanyadora del concurs Miss Univers Sri Lanka en 2006. Es va graduar en Comunicació de Masses a la Universitat de Sydney i va treballar com a periodista de televisió a Sri Lanka. Actualment treballa en Bollywood i ha rebut un premi internacional per l'Acadèmia de Cinema Hindú i el Premi al millor debut femení per Aladin el 2010.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Paper | Llengua | Notes |
| 2009 | Aladin | Jasmine | Hindi | Debut Bollywood film |
| 2010 | Jaane Kahan Es Aayi Hai | Tara | Hindi |
| 2010 | Housefull | Dhanno | Hindi | Special Appearance In Song "Aapka Kya Hoga (Dhanno)" |
| 2011 | Murder 2 | Priya | Hindi |
| 2012 | Housefull 2: The Dirty Dozen | Bobby | Hindi |
| 2012 | Raaz 3D | Malini | Hindi | Cameo |
| 2013 | Race 2 | Hindi | Filming |
| 2013 | Total Dhamaal | Hindi | Item Number |
| 2013 | Pravegaya | CameoSri Lankan film |
| 2013 | Asman (Sequel of Blue (2009 film)) | Hindi |
| 2014 | Kick | Shaina | Hindi |
| 2014 | Housefull 3 | Ganga Patel (Gracy) | Hindi |

## Referències

* The Internet Movie Database. Jacqueline Fernandez; Overview (en anglès). Consultat el 13 de juliol de 2012.
* Jacqueline Fernandez Short Biography
# Tron del Crisantem

El Tron del Crisantem (en japonès 皇位) és el terme comú que se li dona al tron imperial del Japó. El crisantem (菊 kiku en japonès) és l'escut d'armes de l'Emperador del Japó; per tant Kikukamonshō literalment significa 'el segell del crisantem'.
Segons les llegendes, el Tron del Crisantem és la monarquia en vigor més antiga del món. En el Nihonshoki s'afirma que l'Imperi del Japó es fundà en el 660 aC per l'emperador Jimmu. D'acord amb la tradició l'emperador Akihito és el descendent directe número 125 de Jimmu. El registre històric es remunta fins a l'emperador Ōjin, qui suposadament regnà a principis del segle v. A pesar del fet que han existit prèviament vuit «emperadores» (al Japó únicament l'esposa de l'Emperador es diu Emperadriu), de conformitat amb la Llei Imperial del Japó (promulgada per l'Agència de la Casa Imperial i el Consell Privat) a les dones els està prohibit regnar des de mitjan segle xx.
L'Emperador (en japonès: Tennō; (天皇), 'emperador diví') actua com el màxim sacerdot en la religió ancestral Shintō, malgrat que renuncià formalment a la reivindicació del seu origen diví com a fill de la deessa Amaterasu O-Mikami després de la Segona Guerra Mundial.
D'acord amb el que estableix la Constitució del Japó en vigor, l'Emperador és el «símbol de l'Estat i de la unitat del poble»; no té poders polítics però és un cap d'estat cerimonial que representa la monarquia constitucional.

## Vegeu també

* Emblema Nacional
* Segell Imperial del Japó
* Família imperial japonesa
* Emperador del Japó
* Nacionalisme japonés
# Cristina Serra i Selvas

Cristina Serra i Selvas (Manresa, 1973) és una empresària, ex-model i ex-actriu de televisió catalana.
És copropietària de l'empresa de moda Serra-Claret, amb botigues a Manresa i Barcelona.
Als anys noranta, va fer de model per al dissenyador Antonio Miró. Va començar a treballar a TV3 l'any 1993 com a coordinadora de vestuari al programa Un tomb per la vida de Joaquim Maria Puyal. Va debutar com a presentadora del programa Per molts anys i va ser actriu a la sèrie juvenil El joc de viure.
Companya sentimental de Pep Guardiola durant molts anys, i mare de tres fills (Màrius, Maria i Valentina), va casar-se amb el futbolista a Matadepera el maig de 2014. És codirectora de la Fundació Guardiola-Sala. El gener de 2025 es va fer públic que es separava del seu marit.

## Referències

* ↑ «Nosaltres – Serra Claret». Arxivat de l'original el 2021-10-24. [Consulta: 27 maig 2021].
* 1 2 «SportMob – Top facts about Cristina Serra, Pep Guardiola's wife» (en anglès), 31-10-2020. [Consulta: 27 maig 2021].
* 1 2 «Cristina Serra, així és la dona de Pep Guardiola: expresentadora i actriu de TV3». [Consulta: 27 maig 2021].
* ↑ «The Guardiola Sala Foundation - Company Profile - Endole». [Consulta: 27 maig 2021].
* ↑ «Cristina Serra decideix divorciar-se de Pep Guardiola per una raó concreta: "Fins aquí"», 15-01-2025. [Consulta: 15 gener 2025].
# Antonio Martínez Latur

Antonio Martínez Latur (Cofrents, 1862 - Vitòria, 1889), més conegut com a Milà o Capità Milà, va ser un acròbata valencià.
Va entrar a treballar en la companyia del català Joan Milà, qui li acollí com a un fill, i de qui prengué el nom. Va ser molt conegut pels seus espectacles amb globus.
Va morir en un accident de globus durant la seua actuació en Vitòria.

## Referències

* ↑ Gayano Lluch, Rafael. El globo de Milá (en castellà), 1946.
* ↑ «La historia del aeronauta Capitán Milá y su muerte en Vitoria» (en castellà). [Consulta: 22 setembre 2022].
# Amparo Cabanes Pecourt

Amparo Cabanes Pecourt (València, 1938) és una catedràtica de paleografia i diplomàtica, i política valenciana.
Fou consellera d'Educació al govern preautonòmic valencià d'Enric Monsonís, a proposta de l'UCD, encara que accedí al càrrec com a independent. Estigué al departament des del setembre del 1981 fins al novembre del 1982. A continuació, durant un curt període, seria consellera sense cartera al govern de Lerma. Formà part de les llistes electorals de la coalició entre Unió Valenciana i Aliança Popular a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983, encara que no va aconseguir l'acta de diputada.
Cabanes Pecourt ha sigut professora de Paleografia i Història Medieval de la Universitat de València. Més tard serà catedràtica a la Universitat de Saragossa, on actualment exerceix. A més, forma part de la Real Acadèmia de Cultura Valenciana, de la qual fou directora el 2009.

## Referències

* ↑ Entrevista a Las Províncias, el 20-11-2006
* ↑ «A Valencia vinieron más aragoneses y menos catalanes de lo que se creía, y se encontraron con que aquí se hablaba un valenciano rudimentario»
* ↑ Pàgina de la RACV Arxivat 2014-03-06 a Wayback Machine.
# Esteban González Pons

Esteban González Pons (València, 1964) és un advocat i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes, al Parlament Europeu, al Congrés dels Diputats i Senador.

## Biografia

Llicenciat en dret i doctorat en dret constitucional a la Universitat de València el 1990. Militant del Partit Popular, ha estat escollit senador per la Circumscripció electoral de València a les eleccions generals espanyoles de 1993, 1996 i 2000. Va presidir la Comissió d'Internet en el Senat 1998-1999. Va ser Portaveu del Grup Popular en el Senat 1999-2003.
En 2003 renúncia al seu escó en el Senat en ser nomenat conseller de Cultura, Educació i Esport al govern valencià de Francisco Camps. En 2004 és nomenat Conseller de Relacions Institucionals i Comunicació, càrrec que compagina amb el de portaveu del Govern valencià. En 2006 passa a ocupar-se de Territori i Habitatge. És elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 2007 i passa a ser portaveu del PP en la cambra, però abandona el seu escó per encapçalar la llista del PP per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 2008.
En 2008 és elegit diputat nacional per la circumscripció de València, i després del XVI Congrés del PP, celebrat en aquesta mateixa ciutat, és nomenat sotssecretari general de Comunicació del PP.
En 2011 repeteix com a diputat nacional i cap de llista per la circumscripció de València. Va ser nomenat sotssecretari general d'Estudis i Programes al XVII Congrés del Partit Popular que es va celebrar a Sevilla el febrer de 2012.
A les eleccions europees de 2014 fou designat número dos de la llista del PP, fou elegit eurodiputat i nomenat vicepresident del Grup del PPE i portaveu adjunt de la delegació del PP en el Parlament Europeu.

## Obres

* Camisa Blanca, editorial Rufaza Show (2011)
* Tarde de Paseo, Editorial Imprenta Romeu (2015)

## Referències

* ↑ «Congreso de los diputados».
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Vicesecretario de Estudios y Programas del Partido Popular». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 29 juny 2015].
* ↑ http://www.eldiario.es/cv/Gonzalez-Pons-numero-PP-Europeas_0_248126241.html
* ↑ http://www.rtve.es/noticias/20140604/gonzalez-pons-elegido-vicepresidente-primero-del-grupo-del-ppe-eurocamara/948541.shtml

## Enllaços externs

* Esteban González Pons Arxivat 2008-09-18 a Wayback Machine.
# Carlo Galeffi

Carlo Galeffi (Malamocco prop de Venècia (Vèneto), 4 de juny, 1882 - Roma (Laci), 22 de setembre, 1961)), fou un cantant d'òpera italià (baríton).

## Biografia

Va estudiar a París amb Giovanni Sbrigla i a Roma amb Antonio Cotogni. Va debutar a l'escenari el 1904 a Roma com Lord Ashton a Lucia di Lammermoor. El 1910 va fer la seva primera i única aparició al Metropolitan Opera de Nova York, cantant el paper de Germont a La traviata al costat de Nellie Melba, que va interpretar el paper de Violetta. El 1911 va actuar a Buenos Aires en l'estrena dIsabeau de Pietro Mascagni. El 1913 va debutar en el paper principal a Nabucco a l'escenari de La Scala de Milà. Allà més tard va interpretar els papers de Manfred a l'estrena mundial de L'amore dei tre re (1913) d'Italo Montemezzi i Fanuel a l'estrena mundial de Nerone d'Arrigo Boito (1924), així com de Amfortas a l'estrena italiana de Parsifal (1914). Va ser el primer a interpretar el paper principal aGianni Schicchi de Giacomo Puccini durant l'estrena europea d'aquesta òpera (1919) Amb aquest paper es va acomiadar de l'escenari l'any 1954 al Teatro Colón de Buenos Aires.
Els seus papers emblemàtics inclouen Scarpia a Tosca, Amfortas a Parsifal, Amonastro a Aïda i els papers principals a Rigoletto i Guillaume Tell.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Baker’s Biographical Dictionary of Musicians. T. Volume 2 Conf–Gysi. New York: Schirmer Books, 2001, s. 1213. ISBN 0-02-865527-3.
* 1 2 3 The Grove Book of Opera Singers. Oxford: Oxford University Press, 2008, s. 173–174. ISBN 978-0-19-533765-5.
* 1 2 3 4 5 6 7 Lucjan Kydryński: Opera na cały rok. Kalendarium. T. 1. styczeń–czerwiec. Kraków: Polskie Wydawnictwo Muzyczne, 1989, s. 371. ISBN 83-224-0334-8
# Josep Peris Soler

Josep Peris Soler és un polític valencià que participà en el procés pre-autonòmic formant part del Consell del País Valencià en representació de la UCD.
Ocupà diverses conselleries als successius governs del president Josep Lluís Albinyana: Conseller d'Educació i Cultura (1979-1981), Conseller de Sanitat i Seguretat Social (1979-1981) i Conseller de Treball (1981).

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
# Parapitècids

Els parapitècids (Parapithecidae) són una família extinta de primats antropoïdeus de l'infraordre dels haplorrinis que visqueren a Àfrica, Àsia i Sud-amèrica des de l'Eocè superior fins a l'Oligocè inferior, fa entre 28,1 i 38 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Algèria, Egipte, Kenya, Líbia, Oman i el Perú. Són un dels pocs tàxons de mamífers dels quals hi ha proves convincents que reeixiren a fer la travessia de l'Atlàntic, que aleshores feia entre 1.500 i 2.000 km entre Àfrica i Sud-amèrica, coincidint amb la important caiguda del nivell del mar en aquell temps. Les seves relacions amb els altres antropoïdeus continuen sent objecte de debat.

## Referències

* 1 2 Entrada «Parapithecidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 2 desembre 2024].
* ↑ Seiffert et al., 2020, resum.
* ↑ Hartwig, 2002, «Basal anthropoids» (K. C. Beard).

## Bibliografia

* Hartwig, W. C. The Primate Fossil Record (en anglès). Cambridge University Press, 2002. ISBN 0-521-66315-6.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
* Seiffert, E. R.; Tejedor, M. F.; Fleagle, J. G.; Novo, N. M.; Cornejo, F. M.; Bond, M.; De Vries, D.; Campbell, Jr., K. E. «A parapithecid stem anthropoid of African origin in the Paleogene of South America» (en anglès). Science, 368, 6.487, 2020, pàg. 194-197. DOI: 10.1126/science.aba1135.
# Parapitec

El parapitec (Parapithecus fraasi) és una espècie extinta de primat de la família dels parapitècids que visqué al nord d'Àfrica durant l'Oligocè inferior, fa entre 28,1 i 33,9 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Faium (Egipte). Es tracta de l'única espècie del gènere Parapithecus, que anteriorment també contenia l'espècie actualment classificada com a Simonsius grangeri. La part anterior del rostre era més curta que en el seu parent proper Apidium, cosa que presumiblement tenia a veure amb la desaparició o reducció de les dents incisives. El nom genèric Parapithecus significa ‘al costat de Pithecus’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Parapithecus fraasi» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Hartwig, 2002, «Basal anthropoids» (K. C. Beard).

## Bibliografia

* Hartwig, W. C. The Primate Fossil Record (en anglès). Cambridge University Press, 2002. ISBN 0-521-66315-6.
# Lola Pater

Lola Pater és una comèdia dramàtica francesa, belga i algeriana dirigida per Nadir Moknèche. Va ser presentada en la preestrena del Festival Internacional de Cinema de Locarno a la Piazza Grande el 3 d'agost del 2017. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

Quan mor sa mare, en Zino decideix d'anar a la recerca del seu pare, Farid, que els va abandonar quan ell era un infant. Però llavors descobrirà el motiu pel qual no s'hi ha criat i s'hi haurà d'enfrontar: és una dona transgènere, de nom Lola.

## Elenc

* Fanny Ardant com a Lola/Farid Chekib
* Tewfik Jallab com a Zino Chekib
* Nadia Kaci com a Rachida
* Lucie Debay com a Paula
* Lubna Azabal com a Malika Chekib
* Véronique Dumont com a Catherine
* Bruno Sanches com a Fred
* Nadir Moknèche com a marit de Rachida
* Raphaëlle Bruneau com a guardiana de l'immoble
* Ahmed Zerari com a Lola jove
* Baptiste Moulart
* Lawrence Valin

## Recepció

La crítica va mostrar-s'hi positiva: va rebre una puntuació professional de 3,5/5 i una de popular de 3,3/5 al portal d'AlloCiné.

## Referències

* ↑ «“Mai stata transessuale prima In ogni film si riparte da zero”» (en italià). La Stampa, 12-08-2017. [Consulta: 19 novembre 2022].
* ↑ Lemercier, Fabien. «Lola Pater: "Puede ver perfectamente que su padre no está"» (en castellà). Cineuropa, 04-08-2017. [Consulta: 19 novembre 2022].
* ↑ «Lola Pater». desdelsofa.cat. [Consulta: 19 novembre 2022].
* ↑ Lavoie, André. ««Lola Pater»: son père est une femme comme les autres» (en francès). Le Devoir, 10-02-2018. [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ «Lola Pater» (en castellà). Cineuropa. [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ «Lola Pater» (en francès). Allociné. Arxivat de l'original el 14 d’agost 2017. [Consulta: 14 agost 2017].