OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salvelinus taranetzi

Salvelinus taranetzi és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces i salobres frígides.

## Distribució geogràfica

Es troba a Rússia.

## Referències

* ↑ Richardson J. 1836. The Fish. A Fauna Boreali-Americana; or the zoology of the northern parts of British America: containing descriptions of the objects of natural history collected on the late northern land expeditions, under the command of Sir John Franklin, R.N. Fauna Boreali-Americana Part 3. i-xv + 1-327.
* ↑ Kaganovsky, A. G., 1955. Voprosy Ikhtiol. v. 3: 54-56.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Bogutskaya, N.G. i A.M. Naseka, 2004. Catalogue of agnathans and fishes of fresh and brackish waters of Russia with comments on nomenclature and taxonomy. KMK Scientific Press Ltd. Moscou, Rússia. 389 p.
* ↑ Andriyashev, A.P. i N.V. Chernova, 1995. Annotated list of fishlike vertebrates and fish of the arctic seas and adjacent waters. J. Ichthyol. 35(1):81-123.

## Bibliografia

* Beamish, F.W.H., 1980. Swimming performance and oxygen consumption of the charrs. p. 739-748. A E.K. Balon (ed.) Perspectives in vertebrae science: charrs, salmonid fishes of the genus Salvelinus. Chapter 24. W. Junk, Dordrecht, Països Baixos.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B. i P.E. Ihssen, 1985. Chromosome banding in salmonid fish: Nucleolar organizer regions in Salmo and Salvelinus. Canad. J. Genet. Cytol.. 27:433-440.
* Phillips, R.B., K.A. Pleyte i P.E. Ihssen, 1989. Patterns of chromosomal nucleolar organizer region (NOR) variation in fishes of the genus Salvelinus. Copeia 1989:47-53.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Hug de Cardona-Anglesola i de Luna

Hug III de Cardona i de Luna (o Hug Folc de Cardona-Anglesola) (? - 1410) fou baró de Bellpuig.

## Antecedents familiars

Fill d'Hug II de Cardona Anglesola i de Beatriu de Luna.

## Núpcies i descendents

Es casà amb Francesca de Pinós i de Castre, filla de Bernat Galceran de Pinós i de Fenollet, baró de Pinós, Mataplana, sa Portella, Castell-Alareny, de Belcua i de Vallfogona, i d'Aldonça de Castre. Van tenir els següents fills:
* Ramon de Cardona i de Pinós, baró de Calonge, Bellpuig i Utxafava, es casà amb Caterina de Centelles.

## Biografia

Fou qui rebé els ducats de Somma i de Sesa en gratitud als seus serveis al rei.
# Matteo Rabottini

Matteo Rabottini (Pescara, Abruços, 14 d'agost de 1987) és un ciclista italià, professional des del 2011. Actualment a l'equip Meridiana Kamen.

## Biografia

Rabottini és fill de Luciano Rabottini, ciclista professional entre 1981 i 1990 i vencedor de la Tirrena-Adriàtica el 1986. El 2009 guanyà el Campionat d'Itàlia en ruta sub-23. El 2011 fitxà com a professional per l'equip continental Farnese Vini-Neri Sottoli, aconseguint la seva primera victòria en una etapa de la Volta a Turquia del mateix any. L'any següent aconseguí, el que fins a l'actualitat és el seu principal èxit esportiu, en aconseguir una victòria d'etapa al Giro d'Itàlia.
El 7 d'agost de 2014 va donar positiu en un control antidopatge, motiu pel qual fou apartat del seu equip. La contraanàlisi confirmà la presència d'EPO a la seva sang. El maig de 2015 va ser sancionat amb 21 mesos, finalitzant el 6 de maig de 2016.

## Palmarès

* 2009
** Campió d'Itàlia en ruta sub-23
* 2010
** 1r a la Targa Crocifisso
** Vencedor d'una etapa al Baby Giro
* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Turquia
* 2012
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia i 1r al Gran Premi de la muntanya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2011. 113è de la classificació general
* 2012. 60è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r al Gran Premi de la muntanya
* 2013. 55è de la classificació general
* 2014. 17è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Parientes - R» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 21 maig 2012].
* ↑ «Se confirma el positivo de Matteo Rabottini». Marca, 13-12-2014 [Consulta: 19 desembre 2014].
* ↑ «Rabottini es suspendido 21 meses tras dar positivo por EPO». As.com, 13-05-2015 [Consulta: 28 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Matteo Rabottini a ProCyclingStats
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Yao Fei-la

Yao Fei-la (xinès simplificat: 姚非拉, pinyin: Yáo Fēi Lā; Wuhan, Hubei, 14 de maig del 1974) és un dibuixant de còmic xinés.
Nascut en una família provinent de Guanzhong, va ser un bon estudiant d'informàtica, però a mitjans de la dècada del 1990 comença a publicar manhua a revistes locals, com Huashu Dawang i Beijing Katong. Va ser un dels primers autors de xin manhua, fortament influenciats pel manga japonés.
A Beijing Katong s'estrena el 1995 la sèrie Meng Liren, que pel seu èxit va esdevenir la primera sèrie de manhua en ser adaptada a la televisió.
Actualment treballa a Hangzhou, on ha creat un dels primers estudis de manhua del país, Xiatian Dao, per on han passat artistes com Xia Da.

## Referències

* ↑ «YAO Fei La». Baka-Updates Manga. [Consulta: 9 maig 2020].
* 1 2 MAGNERON, Philippe. «Yao, Fei La». Bedetheque. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ Lent, John A. Asian Comics. Univ. Press of Mississippi, 2015-01-05. ISBN 978-1-62674-294-9.
* ↑ Lent, John A.; Ying, Xu. Comics Art in China. Univ. Press of Mississippi, 2017-07-20, p. 127-129. ISBN 978-1-4968-1177-6.
* 1 2 Macdonald, Sean. Animation in China: History, Aesthetics, Media. Routledge, 2015-11-06. ISBN 978-1-317-38215-7.
* ↑ «Cartoon industry rebuilds with dreams and subsidies». Renmin Ribao, 15-08-2010. Arxivat de l'original el 2022-05-26. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «中宣部5155工程启动实施24年后，五大期刊今何在，记忆里的青春». TW Great Daily, 09-10-2019. Arxivat de l'original el 2020-07-22. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ Xiao, Hui Faye. Youth Economy, Crisis, and Reinvention in Twenty-First-Century China: Morning Sun in the Tiny Times. Routledge, 2019-11-22. ISBN 978-1-000-76534-2.
# Brenda Boardman

Brenda Boardman (nascuda el 1943) és una cercadora científica britànica, coneguda pel desenvolupament del concepte de pobresa energètica des de 1991.
És research fellow emèrita de l'Institut de Canvi Ambiental de la Universitat d'Oxford (Environmental Change Institute), i antiga cap de l'equip de recerca sobre la reducció d'emissions de carboni i codirectora del Centre de Recerca d'Energia del Regne Unit.
Va investigar com aconseguir la reducció de la demanda d'energia, en particular dels edificis i sobretot als habitatges de persones de renda baixa. Un dels factors importants que posa en relleu és el costós malgastament d'energia, sobretot per famílies pobres, dogut a la pobre qualitat de l'habitatge i llur escassa eficiència energètica.
Ha sigut membre del panel d'assessorament energètic del govern del Regne Unit i és àmpliament considerada com una de les més experimentades en el seu camp.
Va rebre la Medalla Melchett el 1998 pel seu treball en temes energètics.

## Obres destacades

* 1991: Fixing Fuel Poverty: Challenges and Solutions
* 2004: Achieving energy efficiency through product policy: the UK experience
* 2012: Fuel poverty synthesis: Lessons learnt, actions needed

## Referències

* ↑ «Brenda Boardman» (en anglès). Client Earth, 2021. [Consulta: 8 desembre 2021].
* 1 2 «Transforming Energy Demand» (en anglès). Oxford Energy. [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ «Tackling fuel poverty would cut winter deaths and costs to the NHS» (en anglès). The Guardian, 09-12-2018 [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ Fixing Fuel Poverty: Challenges and Solutions (en anglès). edició de 2012. Routledge, 1991. ISBN 1136545727.
* ↑ «Achieving energy efficiency through product policy: the UK experience» (en anglès). Environmental Science & Policy, 7, 3, 6-2004, pàg. 165–176. DOI: 10.1016/j.envsci.2004.03.002.
* ↑ «Fuel poverty synthesis: Lessons learnt, actions needed» (en anglès). Energy Policy, 49, 10-2012, pàg. 143–148. DOI: 10.1016/j.enpol.2012.02.035.

## Bibliografia

* Liddell, Christine «The missed exam: Conversations with Brenda Boardman» (en anglès). Energy Policy, 49, 2012, pàg. 12–18. ISSN: 0301-4215.
# Carlos Taboada Tundidor

Carlos Taboada Tundidor (Ourense ? - 26 d'abril de 1935) fou un advocat, militar i polític gallec, germà d'Antonio Taboada Tundidor. Estudià dret i ingressà a l'Exèrcit Espanyol, dins el qual assolí el grau de tinent coronel. Durant la Segona República Espanyola milità a Acció Popular i fou elegit diputat per la CEDA per la província d'Ourense a les eleccions generals espanyoles de 1933.

## Obres

* La Castilla vinícola... (1902)
* El ejército y la producción nacional (1910)
* Organización de los servicios de Intendencia en el Ejército francés al inicio de la guerra con Prusia (1910)
* El reclutamiento en Japón (1911)
* Testamento militar (1912)
* El lago de San Martín de Castañeda (1913)
* Las denuncias y querellas delictivas. Apuntes acerca de la mentira como delito (1930)
* La igualdad de derechos para los sexos (1933)

## Enllaços externs

* Biografia i obres
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Emil Handschin

Emil Handschin (Crans-Montana, 19 de març de 1928 - Basilea, 27 de maig de 1990) va ser un jugador d'hoquei sobre gel suís que va competir entre finals de la dècada de 1940 i començaments de la de 1960.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre gel. Quatre anys més tard, als Jocs d'Oslo, fou cinquè en la mateixa competició. El 1956, a Cortina d'Ampezzo, va disputar els seus tercers i darrers Jocs, sent novè en la competició d'hoquei sobre gel. En el seu palmarès també destaquen tres medalles de bronze al Campionat del Món d'hoquei gel, el 1950, 1951 i 1953.
A nivell de clubs jugà al SC Bern (1945), HC Davos (1945-1946) i EHC Basel (1946-1961).

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Emil Handschin». [Consulta: 14 març 2023].
# Bruce Baumgartner

Bruce Baumgartner (Haledon, Estats Units 1960) és un lluitador nord-americà, ja retirat, guanyador de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 2 de novembre de 1960 a la ciutat de Haledon, població situada a l'estat de Nova Jersey.

## Carrera esportiva

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a la ciutat de Los Angeles (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova masculina de lluita lliure en la prova de pes superpesant. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) aconseguí guanyar la medalla de plata en aquesta mateixa categoria en perdre davant el soviètic David Gobezhishvili. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) tornà a guanyar l'or i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), la seva última participació olímpica, fou l'abanderat del seu país en la cerimònia inaugural dels Jocs i aconseguí guanyar la medalla de bronze.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat nou medalles en el Campionat del Món de lluita, entre elles tres medalles d'or, així com quatre medalles en els Jocs Panamericans.

## Enllaços externs

* (anglès) Portal personal
# Partit Nacionalsocialista Grec

El Partit Nacional Socialista Grec (en grec: Ελληνικό Εθνικό Σοσιαλιστικό Κόμμα, Elliniko Ethnik Sosialistiko Komma) va ser un partit nazi fundat a Grècia el 1932 per George S. Mercouris, un antic ministre del gabinet.

## Història

Fundat a Atenes el desembre de 1932, el Partit Nacionalsocialista era un dels grups d'extrema dreta actius al país en aquell moment, d'altres com la Unió Nacional de Grècia (en grec: Εθνική Ενωση Ελλάδος), Iron Peace (en grec: Σιδηρά Ειρήνια Ειρήνια), Trident, i Estat Nacional Sobirà (en grec: Εθνικό Κυρίαρχο Κράτος, dirigit per Skilakakis). No obstant això, se'n va distingir pel suport ferotge a Adolf Hitler i per cercar copiar el Partit Nazi en termes organitzatius i polítics.
El partit va sorgir després que Mercouris, que abans havia mostrat simpatia pels sindicats feixistes italians, es va separar de Panagis Tsaldaris i el Partit Popular per la necessitat d'un govern de coalició. Mitjançant els contactes amb Galeazzo Ciano, Mercouris va aconseguir el finançament del nou grup des d'Itàlia, encara que aquest aviat va desaparèixer aviat, ja que no estaven convençuts que el partit estigués en condicions d'aconseguir el poder.
El mateix partit estava en gran part orientat cap al feixisme italià, encara que el mateix Mercouris i alguns dels seus principals seguidors estaven més atrets pel model alemany. Mercouris va ser utilitzat de vegades com a intermediari pel govern col·laboracionista durant l'ocupació alemanya.

## Suport polític

El partit grec, tanmateix, no va servir el règim de Ioannis Metaxàs, encara que a causa de la posició monàrquica del partit molts dels seus seguidors es van reconciliar amb el nou govern. Durant l'ocupació de Grècia per l'Eix, es va permetre que el grup continués, tot i que no va tenir cap paper real en el govern grec majoritàriament de base militar i es va enfrontar a la competència dels altres moviments extremistes. Havia esperat guanyar influència, però els alemanys van considerar que a causa de la seva manca de suport popular habitual, no era convenient oferir cap poder al partit.

## Referències

* ↑ «National Socialist Party» (en anglès). The Media Briefing. Arxivat de l'original el 4 febrer 2013. [Consulta: 25 abril 2012].
* ↑ Payne, Stanley G. History of Fascism 1914–1945 (en anglès). Londres: Routledge, 2001, p. 320.
* 1 2 3 Rees, Philip. «Mercouris, George S.». A: Biographical Dictionary of the Extreme Right Since 1890 (en anglès), p. 262.
* ↑ Payne, Stanley G. A History of Fascism 1914–1945 (en anglès). Londres: Routledge, 2001, p. 427.
* ↑ Mazower, Mark. Inside Hitler's Greece: The Experience of Occupation, 1941–1944 (en anglès). Yale University Press, 2001, p. 87.
Feixisme :
Teoria :
Moviments :
Obres :
Organitzacions :
Història :
Categoria
Portal :
# Joc de triler

El joc de triler és un joc, normalment associat a l'estafa, que és tradicional en carrers concorreguts, fires i mercats ambulants. Es presenta com un joc d'atzar, però en realitat, quan es fa una aposta per diners, gairebé sempre és un truc de confiança utilitzat per cometre el frau. En l'argot de confiança truc, aquesta estafa es coneix com un curt-amb perquè és ràpid i fàcil d'aconseguir.

## Història

El joc de la closca es remunta almenys a l'antiga Grècia. Es pot veure en diverses pintures de l'edat mitjana, a un llibre publicat a Anglaterra el 1670 (Hull Eleccions) - Richard Perry i la seva esposa violinista esmenta el joc de Thimblerig. En la dècada de 1790, va ser anomenat "Thimblerig", ja que es va jugar originalment usant didals de costura. Més tard, es van utilitzar nous i avui en dia és molt comú l'ús de xapes d'ampolles i / o caixes de llumins .

## Descripció

Existeixen dues modalitats, la primera es juga amb tres cartes, i la segona amb tres gobelets i una boleta. En tots dos casos, l'objectiu del joc és que la víctima o jugador endevini on està una carta predeterminada, o sota quin gobelet es troba la boleta, que són manejades pel estafador, també conegut com a «triler».
Aquest baralla davant del jugador les cartes o gobelets, i el jugador aposta diners a la posició en la qual creu que es troba la carta o boleta. No obstant això, aquest joc sol estar associat a l'engany, mitjançant jocs de mans, per evitar que el jugador encerti la posició correcta.
En el cas de la boleta, el truc del estafador consisteix en amagar la boleta en alguna de les seves mans, mitjançant una elaborada habilitat de prestidigitació i lleugeresa, per tal d'evitar que la víctima la localitzi, Òbviament aquest truc no el farà quan el estafador desitgi que el jugador encerti. En alguns casos l'estafador permet que una víctima que no és còmplice del frau, encerti; això ho fa generalment quan l'aposta de diners és baixa i té com a objectiu atreure més incauts al parany.
Però, en molts casos, el triler és ajudat per altres estafadors, que convencen, a la víctima, fent de ganxo, de la facilitat d'encertar i, per tant, de guanyar diners. Una de les formes de convèncer a les víctimes és quan un d'aquests "socis" aposta fort i el triler el deixa guanyar, llavors, l'estafador paga a l'apostador guanyador (el seu soci amagat), tot mentre el "client" s'ho mira i acaba picant.

## Vegeu també

* Actuació artística
* Art de carrer
* Happening
* Estàtua vivent
* Mannequin Challenge
* Espectacle de carrer

## Referències

* ↑ triler a Optimot
* ↑ Messing, Philip; Cuozzo, Steve. «Three-card monte scam artists return to midtown» (en anglès americà), 26-12-2014. [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «Cups and balls trick | magic trick» (en anglès). [Consulta: 16 desembre 2020].
# Krutxa (Melitòpol)

Krutxa (en rus i ucraïnès: Круча) és un barri històric de Melitòpol, que inclou el sector privat a la part nord-est de la ciutat.

## Situació geogràfica

Krutxa està situat al costat esquerre del riu Molotxna, s'estén al llarg de l'escarpat vessant de la vall del riu. Al cim de Krutxa hi ha un parc forestal, mentre que a sota del barri hi ha un canal que se'n va cap al riu Molotxna. Cap a la part sud-oest de Krutxa està un barri veí anomenat Kràsnaia Gorka (Mont Roig). A l'altre costat del riu es troba el poble Voznesenka.
El barri està compost per 5 carrers. En ordre de dalt a baix són els següents carrers: Krasnogòrskaia (De la muntanya vermella), Podgòrnaia (Del baix de la muntanya), Púxkina (De Puixkin), 23 Oktiabrià (Del 23 d'octubre) i Komsomòlskaia (De Komsomol). El carrer del Púixkin és el carrer central i, per tant, té el millor paviment i, per tant, té el trànsit més gran.

## Història

El poble Krutxa ja està present en la literatura pre-revolucionària, mentre que el seu territori estava marcat com a habitat als mapes dels mitjans del segle xix.
El 1914 el Departament de Construcció del Govern provincial de Gubèrnia de Tàurida va aprovar el projecte d'una casa de pregària al poble de Krutxa, anomenat així en honor del metropolità moscovita Alèksi. Una ajuda útil per al projecte va ser de 88,5 metres quadrats. La casa de pregària era prevista per 352 persones.
El carrer Podgòrnaia està classificat com un dels carrers de Melitòpol ja l'any 1939. Tot i així, al mapa bèl·lic alemany de l'any 1943 Krutxa encara està marcada com a poble de 120 patis, i que per tant no forma part de la ciutat. Al mapa estan marcats només dos dels cinc carrers actuals de Krutxa: el carrer de Púixkin ja té la seva llargada actual, però el carrer Podgòrnaia en canvi té només unes quantes cases al principi del carrer. El carrer del Komsomol fou construït en 1953, mentre que el carrer Krasnogòrskaia i el carrer del 23 d'Octubre foren construïts en 1957.

## Referències

* ↑ Мелітополь. План міста. Масштаб 1:17000. Arxivat 2022-12-22 a Wayback Machine. — Київ: Картографія, 2005, 2008 (укр.
* ↑ Крылов Н. В. Очерки по истории города Мелитополя 1814-1917 гг. Arxivat 2015-02-15 a Wayback Machine. — Запорожье : Тандем-У, 2008.
* ↑ «Окрестности Мелитополя на трёхверстовых картах Тучкова». Arxivat de l'original el 2015-02-26. [Consulta: 11 desembre 2015].
* ↑ Крылов Н. В., Крылова А. Н. — «История Мелитополя в датах: 2014 год. Календарь и краткие справки» Arxivat 2014-11-29 a Wayback Machine. — Мелитополь, «Мелитополь», 2013.
* 1 2 Крылов Н. В. Улицы Мелитополя: историко-географический словарь Arxivat 2014-02-02 a Wayback Machine.. — Мелитополь: Изд. дом МГТ, 2011. — 70 с.
* ↑ Немецкая военная карта. Масштаб 1:50 000 Arxivat 2016-09-29 a Wayback Machine., 1943.
# José Saraiva Martins

José Saraiva Martins, C.M.F., GCC (nascut el 6 de gener de 1932) és un cardenal portuguès. És Prefecte emèrit de la Congregació per a les Causes dels Sants.

## Biografia

Nascut a Gagos de Jarmelo a Guarda, fill d'Antonio i Maria (nascudada Natividade Martins) Saraiva, s'uní a la Congregació dels Fills Missioners de l'Immaculat Cor de Maria, professant els seus vots el 22 d'agost de 1950. Martins va ser ordenat prevere per l'arquebisbe Ettore Cunial el 15 de març de 1957. Estudia a la Pontifícia Universitat Gregoriana i a la Universitat Pontifícia de Sant Tomàs d'Aquino (Angelicum) de Roma, on assolí una llicenciatura i un doctorat (respectivament) en teologia.
Saraiva ensenyà metafísica durant un any a Marino, Itàlia, i al 1959 passà al Claretianum, on ensenyà teologia fonamental i sacramental durant una dècada. Esdevingué rector de la Pontifícia Universitat Urbaniana per tres terminis (1977–1980, 1980–1983, 1986–1988).
El 26 de maig de 1988, Saraiva va ser nomenat Secretari de la Congregació per a l'Educació Catòlica i arquebisbe titular de Thuburnica. Rebé la consagració episcopal de mans del cardenal Agostino Casaroli, amb els arquebisbes Jan Pieter Schotte i Giovanni Battista Re servint com a coconsagradors, el 2 de juliol següent a la Basílica dels Sants XII Apòstols. El 30 de maig de 1998 va ser nomenat Prefecte de la Congregació per a les Causes dels Sants.
Saraiva Martins va ser creat cardenal pel Papa Joan Pau II al consistori del 21 de febrer de 2001, amb el títol de cardenal diaca de Nostra Signora del Sacro Cuore. Tots els alts funcionaris vaticans perden automàticament el seu càrrec durant el període de sede vacante; i Saraiva perdé el seu càrrec el 2 d'abril de 2005 en morir el Papa. Va ser un dels cardenals electors que participaren en el conclave de 2005 que trià el Papa Benet XVI, qui posteriorment el confirmà al càrrec el 21 d'abril següent.
Ha estat membre de les congregacions per al Culte Diví i la Disciplina dels Sagraments, per als Bisbes, del Consell Pontifici per a la Cura Pastoral dels Treballadors dels Serveis de Sanitat i del Consell Especial per a Europa de la Secretaria General del Sínode de Bisbes.
El 8 de juliol de 2008 s'anuncià que seria succeït per Angelo Amato. El 24 de febrer de 2009 va ser promogut a l'orde de cardenals bisbes, amb el títol de la seu suburbicària de Palestrina.
El 6 de gener de 2012 complí els 80 anys, perdent el dret de participar en un futur conclave.

## Honors

    Gran Creu de l'orde de Crist – 21 de desembre de 1990
    Gran Creu de l'orde de Sant Jaume de l'Espasa – 11 de maig de 2010
    Balí Cavaller de Gran Creu de Justícia del Sacre Orde Militar Constantinià de Sant Jordi (Casa de Borbó-Dues Sicílies)

## Enllaços externs

* Biografia a catholic-pages.com (anglès)
* Salt+Light Entrevista a televisió: Cardinal José Saraiva Martins – Testimonis a YouTube
* Biografia oficial (italià)

## Notes

* ↑ «Promozione all'Ordine dei Vescovi dell'Em.mo Card. José Saraiva Martins» (en italian). Press Office of the Holy See, 24-02-2009. [Consulta: 24 febrer 2009].
* ↑ Dal sito web del Sacro Militare Ordine Costantiniano di San Giorgio.
# Ernie Collett

Ernie Collett (Toronto, 3 de març de 1895 - Toronto, 21 de desembre de 1951) va ser un jugador d'hoquei sobre gel canadenc que va competir durant les dècades de 1910 i 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre gel. En aquests Jocs va ser el banderer canadenc en la cerimònia d'inauguració dels Jocs. A nivell de clubs va jugar al Toronto Granites, amb qui guanyà l'Allan Cup de 1922 i 1923.

## Referències

* 1 2 «Ernie Collett Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 29 de desembre 2008. [Consulta: 20 febrer 2018].