OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan José Castillo Biesa

Juan José Castillo Biesa (Luna, Saragossa, 16 de gener de 1921 - Barcelona, 26 d'octubre de 2001) va ser un periodista esportiu aragonès, i barceloní d'adopció. Fou director de El Mundo Deportivo entre 1976 i 1988.

## Premsa escrita

La primera experiència professional de Juan José Castillo va ser al diari saragossà Amanecer, on ingressà el 1937 com a taquígraf. Poc després de finalitzar la guerra civil espanyola es traslladà a Barcelona, i s'incorporà l'any 1941 a la redacció del rotatiu La Prensa, on va arribar a ser Cap d'Esports entre 1946 i 1964.
El 1964 va ser nomenat redactor en cap d'esports del diari Tele/eXpres i l'any 1964 s'incorporà a El Mundo Deportivo, periòdic on fou director adjunt, i posteriorment l'any 1976 substituí a Ricardo Grau Escoda com a director. Fou director fins al 1988, any de la seva jubilació, en que continuà com a membre del consell de redacció, després de ser substituït per Manuel Tarín Alonso. Entre els seus principals col·laboradors va tenir el periodista Jaume Nolla i Durán, que anys després, el 1991, es convertiria en el seu director.

## Ràdio

Ingressà com a locutor a Radio Nacional de España el 1951, on continuà fins al 1964. En aquesta emissora estatal col·laborà amb professionals com Jorge Arandes o Federico Gallo en el programa Fantasía. Fou col·laborador de RNE fins que una llei de 1983 li va impedir compaginar la premsa escrita amb la ràdio.

## Televisió

Amb l'arribada a de la televisió a Espanya es va incorporar a la plantilla de Televisió espanyola el 1957 i aviat es convertí en un personatge popular en la pantalla degut a la seva presència a diversos programes realitzats als històrics estudis de Miramar a Barcelona.
Especialitzat en informació esportiva, la seva trajectòria s'anà decantant cap esports llavors considerats absolutament minoritaris. En una poca en la que el futbol acaparava a Espanya el monopoli de l'atenció esportiva, Juan José Castillo es dedicà a potenciar la presència en mitjans de comunicació d'esporta alternatius, como el bàsquet, tenis, golf i fins a 32 modalitats.
Com anècdota, es recorda la seva famosa frase "Entró, entró", pronunciada en la retransmissió d'una eliminatòria de la Copa Davis entre Espanya i Austràlia l'any 1967.
Participà, a través de diversos medis, en la retransmissió de tots els Jocs Olímpics celebrats entre 1952 i 1996. Dels seus anys a TVE es recorden també espais com Polideportivo (1974) i Sobre el terreno (1974-1980).

## Premis

Entre els premis rebuts destaquen el Collar de Plata de l'Orde Olímpic i la Medalla de Plata del Mérito al Trabajo. L'any 1968 va rebre el Premi Antena de Oro, pel seu treball televisiu.

## Referències

* 1 2 3 El Mundo Deportivo, 25 d'octubre de 1990, Juan José Castillo Biesa: Maestro del periodismo deportivo
# Dara Howell

Dara Howell (Huntsville, Canadà, 23 d'agost de 1994) és una esportista canadenca que competeix en esquí acrobàtic, especialista en Competició de parc (slopestyle).
Va guanyar una medalla de plata en el Campionat Mundial d'Esquí Acrobàtic de 2013. Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2014 obtenint una medalla d'or en la prova de competició de parc la resta de la temporada es va retirar de l'esqui, i no va competir en una Copa del Món fins al febrer de 2016 en la prova per formar part de l'equip olímpic per als Jocs Olímpics d'Hivern de 2018, per a la que es va qualificar i competir, quedant 21ena.

## Referències

* ↑ «Howell, oro en slopestyle» (en castellà). Marca, 11-02-2014. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Dara Howell» (en anglès). Team Canada. [Consulta: 13 març 2022].
# The One

The One és una pel·lícula de terror eròtic dirigida per Jaki Bradley, i protagonitzada per Nicholas Hoult, Melissa Barrera i Lana Condor.
Un dels projectes que serà portat al Marché du Film, la plataforma comercial del Festival de Cinema de Cannes.
HanWay Film aborda la pel·lícula del duo de guionista-director Kevin Armento i Jaki Bradley, que produirà Riley Keough.
A més de protagonitzar, Hoult també produeix al costat de Whitaker Lader a través de la seva productora Dead Duck Films, que té un acord televisiu de primera vista amb MRC TV i Civic Center Mitjana. Keough també produeix amb Gina Gammell a través de la seva productora Felix Culpa, després del seu debut com a directora l'any passat amb la pel·lícula War Pony (2022), que va guanyar la Caméra d'or en el Festival de Cinema de Cannes de 2022.
HanWay Films s'encarrega de les vendes mundials, amb WME Independent i UTA co-representants de la pel·lícula per a Amèrica del Nord.

## Argument

Taylor (Barrera), qui fa un últim esforç per trobar l'amor en convertir-se en concursant d'un reality xou de cites.
Ara que només ella i altres dues dones competeixen per a guanyar-se el cor de Mason (Nicholas Hoult), Taylor comença a sentir que l'artifici del programa s'esvaeix i el joc es torna terriblement real.
Enmig de l'opulent escenari enfront de la platja, cites de conte de fades i xampany en constant flux, la cerca es converteix en obsessió i la rivalitat en traïció a mesura que la realitat mateixa es desdibuixa.

## Repartiment

* Nicholas Hoult com Mason
* Melissa Barrera com Taylor
* Lana Condor

## Referències

* ↑ «Melissa Barrera and Nicholas Hoult set for erotic horror The One» (Web) (en anglès). flickeringmyth, 10-05-2023. [Consulta: diciembre 2023].
* ↑ «Melissa Barrera protagonizará película junto a Nicholas Hoult y Lana Condor» (Web) (en castellà). spoilertime, 01-05-2023. [Consulta: diciembre 2023].
* ↑ «Riley Keough, nieta mayor del aclamado cantante Elvis Presley, se convierte en la heredera tras la muerte de su madre Lisa Marie Presley» (Web) (en castellà). graziamagazine, 2023. [Consulta: diciembre 2023].
* ↑ «Conoce al cast de The One, el nuevo thriller centrado en los realities de parejas» (Web) (en castellà). [Consulta: diciembre 2023].
# Cercle de Borgonya

El Cercle de Borgonya (en alemany: Burgundischer Reichskreis) era un dels deu cercles del Cercle Imperial en els quals Maximilià I va dividir el Sacre Imperi Romanogermànic el 1512.
Comprenia essencialment els territoris que havia heretat de la Casa de Borgonya a l'oest de l'Imperi i que havien estat part del Ducat de Borgonya juntament amb alguns altres petits senyorius. Una major cohesió del Cercle de Borgonya es va establir amb la Pragmàtica Sanció de 1549, per la qual només els territoris dels Països Baixos ("pays de par-deça"), van ser declarats una entitat territorial indivisible, les Disset Províncies, que s'heretaria pel mateix monarca (Senyor dels Països Baixos: Heer der Nederlanden).
La circumscripció constava de dues àrees considerablement separades, el Franc Comtat, al sud, i els Països Baixos, al nord, que comprenien els actuals Països Baixos, Bèlgica i Luxemburg, a excepció del Principat de Lieja que pertanyia al Cercle de Baixa Renània i Westfàlia.
Al segle xvii l'àrea de la circumscripció de Borgonya es va reduir notablement a causa de l'expansió francesa duta a terme per Lluís XIV i la independència dels Països Baixos del nord. El final del Cercle va arribar l'1 d'octubre de 1795 quan la Convenció Nacional Francesa va incorporar el territori a França i el 17 d'octubre de 1797, es va reconèixer l'annexió en el Tractat de Camp Formio, finalitzant així el Cercle de Borgonya.

## Composició

El cercle estava format pels següents estats:
| Nom | Tipus d'entitat | Comentaris |
| Disset Províncies |
| Artois | Comtat | Cedit per França el 1493, i annexionat per França el 1659. Tractat dels Pirineus. |
| Brabant | Ducat | Inclòs el marquesat d'Anvers. |
| Drenthe | Comtat |
| Flandes | Comtat |
| Frísia | Senyoriu |
| Groningen | Senyoriu |
| Gueldre | Ducat |
| Hainaut | Comtat |
| Holanda | Comtat |
| Limburg | Ducat | Vinculat al Ducat de Brabant. |
| Luxemburg | Ducat |
| Malines | Senyoriu | Vinculat al Ducat de Brabant. |
| Namur | Marquesat |
| Overijssel | Senyoriu |
| Utrecht | Senyoriu |
| Zelanda | Comtat |
| Zutphen | Comtat | Vinculat al Ducat de Gelderland. |
| Franc Comtat |
| Borgonya | Comtat | Annexionat per França el 1678. Tractats de Nimega. |
| Besançon | Ciutat Imperial Lliure | Annexionat per França el 1678. Tractats de Nimega. |
# Lauren Sánchez

Lauren Wendy Sánchez (Albuquerque, Nou Mèxic, 19 de desembre de 1969) és una personalitat mediàtica, periodista i filantropa estatunidenca. És pilot amb llicència i fundadora de Black Ops Aviation. Va guanyar fama com a periodista d'entreteniment i presentadora de notícies. Ha estat presentadora convidada a The View, copresentadora a Good Day LA de KTTV Fox 11 i presentadora a Fox 11 a Ten O'clock News, i alhora presentadora i corresponsal especial a Extra. Sánchez també ha col·laborat habitualment en programes com el Larry King Live, The Joy Behar Show i Showbiz Tonight. És l'actual parella, d'ençà el 2021, del magnat estatunidenc Jeff Bezos i és vicepresidenta del Bezos Earth Fund.

## Referències

* ↑ De La Llave, Alejandra «Quién es Lauren Sánchez, la piloto de helicópteros que 'atrapó' al magnate Jeff Bezos. La relación de la periodista mexicana con el fundador de Amazon se filtró a la prensa en medio de sus otros matrimonios». El Cierre Digital, 22-01-2025 [Consulta: 22 gener 2025].
# Regions polars

Les regions polars de la Terra són les zones geogràfiques del globus que envolten els pols, també conegudes com a zones frígides. El pol Nord i el pol Sud en són el centre, i aquestes regions estan dominades pels casquets polars, que es troben respectivament a l'oceà Àrtic i a l'Antàrtida. El glaç marí polar està disminuint, possiblement com a resultat de l'escalfament global antropogènic.
Tenen un clima polar amb menys sol, temperatures molt baixes i gran variació entre la durada del dia i la nit segons l'estació de l'any.

## Vegeu també

* Àrtida
* Antàrtida
# Vapor Gran del Cotó

El Vapor Gran del Cotó fou un vapor tèxtil de Sabadell fundat l'any 1854. Va ser la fàbrica més gran de Sabadell, ja que l'any 1874 tenia 303 treballadors, amb tres motors de vapor d'una força de 103 cavalls. Es trobava on actualment hi ha l'escola de primària Miquel Martí i Pol.

## Referències

* ↑ Soler i Chic, Glòria; Jordi Calvet, Ramon Gumà i Montserrat Llonch. Tres exemples d'arqueologia industrial a Sabadell: el Vapor de Cal Marcet, el Vapor Gran del Cotó i la Fàbrica de Gas Prats i Benessat. Sabadell: Museu d'Història de Sabadell, 2003. ISBN 8487221734.
# Robert Slippens

Robert Slippens (Opmeer, Holanda Septentrional, 3 de maig de 1975) és un ciclista neerlandès, que fou professional del 1999 fins al 2008. Especialista en ciclisme en pista, ha obtingut dues medalles als Campionats del món de Madison i una al de Scratch.

## Palmarès

* 1995
** Campió d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Dirk-Jan Van Hameren i Rene Vink)
* 1996
** Campió dels Països Baixos de Kilòmetre
* 1997
** Campió dels Països Baixos de Kilòmetre
* 1998
** Campió dels Països Baixos de Kilòmetre
* 1999
** Campió dels Països Baixos de Kilòmetre
* 2000
** Campió dels Països Baixos de Madison (amb Danny Stam)
** Campió dels Països Baixos en Scratch
** Campió dels Països Baixos de Kilòmetre
** Campió dels Països Baixos en persecució
* 2001
** Campió dels Països Baixos en puntuació
** Campió dels Països Baixos en persecució
* 2002
** Campió d'Europa de Madison (amb Danny Stam)
** Campió dels Països Baixos en persecució
* 2003
** 1r als Sis dies d'Amsterdam (amb Danny Stam)
** 1r als Sis dies de Bremen (amb Danny Stam)
* 2004
** Campió dels Països Baixos de Madison (amb Danny Stam)
** 1r als Sis dies d'Amsterdam (amb Danny Stam)
** 1r als Sis dies de Gant (amb Danny Stam)
* 2005
** 1r als Sis dies de Rotterdam (amb Danny Stam)
* 2006
** 1r als Sis dies de Bremen (amb Danny Stam)
** 1r als Sis dies de Rotterdam (amb Danny Stam)
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Danny Stam)
** 1r als Sis dies de Copenhaguen (amb Danny Stam)
* 2008
** 1r als Sis dies d'Amsterdam (amb Danny Stam)
** 1r als Sis dies de Zuidlaren (amb Danny Stam)

### Resultats a la Copa del Món

* 2002
** 1r a Sydney, en Scratch
* 2003
** 1r a Moscou, en Scratch
* 2004
** 1r a Sydney, en Scratch

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Castellers d'Esparreguera

Els Castellers d'Esparreguera són la colla castellera d'Esparreguera, al Baix Llobregat. Fundada el 1994, ha assolit quasi tota la gamma de castells de set pisos, sent el seu màxim registre el 2 de 7 descarregat.
La fundació dels Castellers d'Esparreguera està estretament relacionada amb l'escola Mare de Déu de la Muntanya.
Juntament amb els Capgrossos de Mataró i la Colla Jove de Castellers de Sitges, el 28 d'agost del 2004 els esparreguerins van ser convidats a alçar els seus castells al municipi de L'Alcora, a Castelló de la Plana. Van descarregar-hi castells de la gamma alta de sis, amb el 2 de 6 com la seva millor construcció.
L'11 d'octubre de 2009 van actuar a la festa de la verema de Montmartre, a París. Allà hi van descarregar el 3 de 7 com a millor castell. Van ser rebuts a l'ajuntament de la ciutat, a l'interior del qual van alçar-hi un pilar de quatre. En finalitzar la recepció, els castellers van actuar davant de l'ajuntament, d'on va sortir una cercavila que els duria fins als peus del Sagrat Cor.

## Referències

* ↑ «Castellers d'Esparreguera». Webcasteller. [Consulta: 27 maig 2011].
* ↑ «Entitats de la vila». Ajuntament d'Esparreguera. Arxivat de l'original el 2016-05-07. [Consulta: 24 abril 2016].
* ↑ Nomdedeu, Javier «La localidad celebra su día grande dedicado al Cristo del Calvario». El Periódico Mediterráneo.
* ↑ «Els Castellers d´Esparreguera alcen les seves construccions a Montmartre». Regió 7.

## Vegeu també

* Trobada de colles castelleres del Baix Llobregat

## Enllaços externs

* Castellers d'Esparreguera - Lloc web oficial
Colles castelleres actuals (llista) :
Colles de vuit :
Colles de set :
Colles de sis :
Notes: Que han carregat (en cursiva) o descarregat almenys un castell de la gamma. Les estructures de 3 i de 4 es consideren de gamma bàsica, i la resta, de gamma alta. :
# Barbara Probst Solomon

Barbara Probst Solomon (Nova York, 23 de desembre de 1928 — 1 de setembre de 2019) fou una escriptora, assagista i periodista estatunidenca.
Després de graduar-se a l'escola secundària de Dalton es va traslladar a viure a París, finalitzada la Segona Guerra Mundial. Allí va prendre consciència que Europa no hi havia fet gran cosa per salvar a la seva població jueva, la qual cosa va determinar el seu compromís personal amb la causa de les llibertats i la defensa dels drets humans que impregnaran des de llavors el desenvolupament d'una perllongada trajectòria literària i activisme social.
Durant la seva estada a París va col·laborar amb Paco Benet (el germà del novel·lista Juan Benet) en el rescat d'estudiants espanyols d'un camp de treball proper a Madrid. Posteriorment, a París, el va ajudar a publicar i passar de contraban a Espanya la revista dissident Península.
Les seves obres publicades inclouen dues novel·les, dos volums de memòries i una recopilació d'assaigs. En 2007, Solomon va rebre el premi Women Together Award, atorgat per Nacions Unides com a tribut a "un grup de dones que comparteixen el compromís pel seu treball i la devoció per fer del món un lloc millor". És membre del Sarah Lawrence College i professora visitant de la Universitat Internacional Menéndez Pelayo. Solomon també exerceix de periodista com a corresponsal als Estats Units per al diari espanyol El País. El 2008 va rebre el Premi de Periodisme Francisco Cerecedo.
Al novembre de 2010, el Consell de Ministres d'Espanya li va concedir l'Orde de les Arts i les Lletres d'Espanya. En 2015 va rebre la creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica.

## Obres

* Arriving where we started (1972)
* Short Flights (1983)
* Horse-Trading and Ecstasy: Essays (1989)
* Smart Hearts In The City (1992)
* Arriving Where We Started (1998)
* The beat of life (1999)
* America--Meet Modernism! Women of the Little Magazine Movement (2003)
* Los felices cuarenta (2004)

## Referències

* ↑ Barbara Probst Solomon a The Huffington Post
* ↑ Barbara Probst Solomon, la escritora de las libertades, El Mundo, 1 de desembre de 2010
* ↑ Sánchez Albornoz, Lamana y Probst Solomon reviven su fuga de Cuelgamuros, El País, 4 de febrer de 1993
* ↑ Spanish Prize for Journalist, New York Times, 18 de juliol de 2008
* ↑ Barbara Probst Solomon recibe la orden Isabel la Católica rodeada de amigos, La Vanguardia, 13 de novembre de 2015

## Enllaços externs

* Articles de Barbara Prost Solomon a El País
* Notícies sobre Barbara Probst Solomon a El País
# Saint-Vincent-des-Landes

Saint-Vincent-des-Landes (en bretó Sant-Visant-al-Lann) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.415 habitants. Limita amb Saint-Aubin-des-Châteaux, Lusanger, Jans, Treffieux, Issé i Louisfert.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.418 | 1.421 | 1.414 | 1.394 | 1.437 | 1.323 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Luc Colin | |
| 2008- | Alain Rabu | Divers gauche |
# Adjunt

L'adjunt és un tipus de modificador o complement sintàctic no exigit per la paraula, usualment un verb, en oposició als arguments o autèntics complements. Per exemple, "dir" exigeix un complement directe que indiqui allò que es diu, però el complement circumstancial que indiqui on i quan es diu és optatiu, aporta informació suplementària i, per tant, es considera un adjunt. Els adjunts es classifiquen segons el seu contingut lèxic i, per tant, pot haver-hi adjunts de mode, de temps, de lloc...

## Referències

* ↑ Llisterri, Joaquim. «Categories i funcions». [Consulta: 10 octubre 2018].
# Casamata

Una casamata, en enginyeria militar, és qualsevol construcció de tipus sòlid destinada a albergar algun tipus d'arma defensiva. Així podem parlar de casamates per metralladora, per artilleria, etc. Generalment estan construïdes amb formigó de gran resistència reforçat amb acer, o planxes d'acer, cobrint tota la peça, si bé, de vegades, es fa ús de la forma del terreny per estalviar part de la construcció. Segons el disseny, es deixen una o més obertures des de les de fer foc sobre les zones a cobrir. En èpoques anteriors a la revolució industrial, les casamates es podien construir en maó, terra o, fins i tot, pedra treballada.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.97. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 26 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Casamates subterrànies de Maastricht el Forbidden-Places
* Definició de Casamata a The Free Dictionary
Viccionari
# Rafael de Ureña y Smenjaud

Rafael de Ureña y Smenjaud (Valladolid, 3 de febrer de 1852 - Madrid, 20 de maig de 1930) va ser un jurista espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història i de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

En 1871 es llicencià en dret civil i canònic i en 1874 en dret administratiu per la Universitat de Valladolid. En 1874 fou dirigent de la Joventut Republicana de Valladolid amb José Estrañi y Grau, amb qui fundà El Federal Castellano.
En 1878 és nomenat catedràtic de dret polític i administratiu de la Universitat d'Oviedo. En 1882 és catedràtic de la Universitat de Granada i el 1886 ho és de literatura jurídica a la Universitat Central de Madrid, que serà el seu principal camp d'investigació. En 1887 va defensar sense èxit el seu amic Estrañi davant el Tribunal Suprem, i el 1888 fou nomenat professor de la Reial Acadèmia de Jurisprudència i Legislació. En 1899 fou nomenat president de la mesa de la secció de Ciències Històriques de l'Ateneo de Madrid, on va donar classes d'història jurídica espanyola. El 1903 va participar en l'assemblea fundacional d'Unió Republicana amb Manuel Ruiz Zorrilla, partit amb el qual fou candidat a regidor pel districte d'Hospicio (Madrid) a les eleccions municipals d'aquell any. El 1906 fou elegit acadèmia de la Reial Acadèmia de la Història i el 1911 de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.
El 1909 fou nomenat degà de la Facultat de Dret d'aquesta universitat, i el 1921 vicerector de la Universitat Central de Madrid. Aquest mateix any va rebre la gran creu de l'Orde d'Alfons XII. El 1929 fou membre de la Junta Constructora de la Ciutat Universitària de Madrid.

## Obres

* Programa de disciplina general de la Iglesia y particular de la de España. Curso de 1882 a 1883. Granada, Imprenta de López Guevara, 1883. 70 p.
* La legislación gótico-hispana. (Leges antiquiores. Liber Iudiciorum.) Estudio crítico. Madrid, Establecimiento tipográfico de Idamor Moreno, 1905. [4]+588 pp., 12 h. de láms.
* Fuero de Usagre, siglo XIII; anotado con las variantes del de Cáceres y seguido de varios Apéndices y un Glosario. Publicat per Rafael de Ureña y Smenjaud i Adolfo Bonilla y San Martin. Madrid, Hijos de Reus (Biblioteca jurídica española anterior al siglo XIX, i), 1907. xvi, 324 p., 2 láms.
* Fuero de Cuenca: Formas primitiva y sistemática. Texto latino, texto castellano y adaptación del fuero de Iznatoraf. Edición crítica, con introducción, notas y apéndice... Madrid, Tipografía de Archivos, 1935. 2 p. l., [7]-8, clxxii, 868 pp., 3l. h de lám.

## Referències

* ↑ Rafael de Ureña y Smenjaud Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. per Rosa Ureña Francés
* ↑ Rafael de Ureña y Smenjaud Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. al Diccionario de Catedráticos Españoles de Derecho
* ↑ Medalla 18 Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. de la RAH
* ↑ Medalla 9 Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. de la RACMYP