OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Inuit

El Partit Inuit (en groenlandès: Partii Inuit; PI) va ser un partit polític ecosocialista de Groenlàndia.

## Història

Durant el govern de Kuupik Kleist, l'Inuit Ataqatigiit va impulsar una llei que facilitava a les empreses estrangeres l'obtenció de llicències mineres i la contractació de treballadors forans. La llei garantia el dret de vaga dels treballadors estrangers i un salari mínim local, però permetia a les empreses deduir els costos d'assegurances i aliments del seu sou, el que provocava una important rebaixa del mateix. Com a resultat de l'aprovació de la llei, els dissidents de l'Inuit Ataqatigiit preocupats per l'explotació dels treballadors estrangers, així com pels impactes socials i ambientals de les noves operacions mineres, van formar el Partit Inuit.
A les eleccions legislatives de 2013, el PI va obtenir dos escons, entrant al primer gabinet de coalició d'Aleqa Hammond amb la cartera d'Habitatge, Medi ambient i Natura. Poc després el seu diputat Lars P. Mathæussen marxaria al Siumut, deixant al partit amb un sol escó al Parlament de Groenlàndia. Al novembre de 2013 es formaria el segon gabinet d'Aleqa Hammond, deixant al Partit Inuit fora del mateix. Tot i arribar a un primer pacte de suport extern, van passar a l'oposició al gener de 2014 disconformes amb les quotes tècniques en ampliar-se als Demokraatit.
A les eleccions de 2014 el suport al partit es desplomaria, perdent definitivament la representació al Parlament. La recuperaria temporalment el 17 de desembre de 2016 quan el diputat de Siumut Per Rosing-Petersen desertaria a l'Inuit, sent escollit com a líder. Tanmateix, només dos mesos més tard abandonaria el partit per integrar-se al Partii Naleraq.
Finalment, el 16 de març de 2018 s'anunciaria el procés de dissolució del Partit Inuit, integrant-se al Partii Naleraq.

## Resultats electorals
### Parlament de Groenlàndia

| Any | Vots | % | Escons | ± | Govern |
| 2013 | 1,930 | 6.4 (#4) | 2 / 31 | Nou | Coalició (2013) |
| 2013 | 1,930 | 6.4 (#4) | 2 / 31 | Nou | Suport extern (2013-14) |
| 2013 | 1,930 | 6.4 (#4) | 2 / 31 | Nou | Oposició (2014) |
| 2014 | 477 | 1.6 (#6) | 0 / 31 | 2 | Extraparlamentari |

### Eleccions locals

| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 2013 | 1,521 | 6.5 | 2 / 70 | Nou |

## Referències

* ↑ «Mathæussens farvel giver uro» (en danès). [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ «Partii Inuit forlader regeringskoalitionen» (en danès). [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ «Partii Inuit bryder med koalitionen» (en danès). [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Rosa, Anja. «Per Rosing-Petersen ny formand for Partii Inuit» (en danès), 19-12-2016. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Hansen, Nukappiaaluk. «Partii Inuit: Tidligere formand vil tilbage til Partii Naleraq» (en danès), 20-02-2017. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ «Partii Inuit-kandidater stiller op for Enoksen» (en danès). [Consulta: 15 gener 2025].
# Angelo Damiano

Angelo Damiano (Nàpols, 30 de setembre de 1938), és un ciclista italià, que fou professional entre 1965 i 1972. Es dedicà al ciclisme en pista.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, tot guanyant una medalla d'or en la prova de tàndem, fent parella amb Sergio Bianchetto.
Com a professional no aconseguí cap victòria destacable.

## Palmarès

* 1963
** Campió d'Itàlia de tàndem amateur (amb Sergio Bianchetto)
** 1r al Gran Premi de Copenhaguem de velocitat
* 1964
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Tòquio en tàndem

## Referències

* ↑ «Damiano: 70 anni e un cuore sempre in pista» (en italià). tuttobiciweb.it, 01-10-2008. [Consulta: 6 juny 2011].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Angelo Damiano a sitiodeciclismo.net
# Lampris guttatus

Lampris guttatus és una espècie peix lampridiforme gran i acolorit que pertany a la família dels làmprids, que inclou el gènere Lampris, que al seu torn conté dues espècies vives. És un peix pelàgic que es distribueix a tot el món. Mentre és comú en llocs com Hawaii i l'oest d'Àfrica, és poc comú en altres parts, com al Mediterrani. En els llocs en els que L. guttatus és predominant, no és objectiu de la pesca, tot i que representa un component comercial important de la captura accessòria.

## Etimologia

El nom del gènere Lampris prové de la paraula grega lampros, que vol dir "brillant" o "clar", mentre el nom llatí de l'espècie guttatus vol dir tacat i fa referència al cos ple de taques d'aquest peix.

## Descripció

Lampris guttatus és un peix gran i de forma discoïdal i atractiva i coloració cridanera. Acostumen a assolir una llargària màxima de 2 metres i un pes màxim d'uns 270 kg.
El cos és de color blau acer que passa a rosat a la panxa, amb taques blanques i ratlles irregulars que cobreixen els costats.
La porció anterior de l'aleta dorsal està molt allargada, presentant un perfil en forma de falç semblant al de les aletes pelvianes. L'aleta anal és tan alta i llarga com la porció curta de l'aleta dorsal. El musell és punxegut i la boca petita i sense dents. La línia lateral forma un arc alt per sobre de les aletes pectorals abans de baixar fins al peduncle caudal.
Lampris guttatus és l'únic peix conegut que és totalment de sang calenta. La majoria de peixos són de sang freda. Alguns han desenvolupat trets de sang calenta localitzats com la tonyina, que només té uns músculs concrets que es mantenen a una temperatura constant. Tanmateix, Lampris guttatus, és completament de sang calenta, fet que li proporciona un major avantatge en les profunditats en les que viu. Atès que a aquestes fondàries tenen la sang a una temperatura relativament més elevada que l'aigua que els envolta, es poden moure més ràpidament per a capturar preses. La majoria de depredadors a aquestes profunditats no tenen l'energia per moure's gaire i, per tant, s'han de quedar quiets esperant que la presa passi a prop seu.

## Referències

* ↑ Polovina, Jeffrey J.; Hawn, Donald; Abecassis, Melanie «Vertical movement and habitat of opah (Lampris guttatus) in the central North Pacific recorded with pop-up archival tags». Marine Biology, 153, 3, 2008, pàg. 257-267. DOI: 10.1007/s00227-007-0801-2. ISSN: 0025-3162.
* ↑ Francour, Patrice; Cottalorda, Jean-Michel; Aubert, Maurice; Bava, Simone; Colombey, Marine; Gilles, Pierre; Kara, Hichem; Lelong, Patrick; Mangialajo, Luisa «Recent Occurrences of Opah, Lampris guttatus (Actinopterygii, Lampriformes, Lampridae), in the Western Mediterranean Sea». Acta Ichthyologica Et Piscatoria, 40, 1, 2010, pàg. 91–98. DOI: 10.3750/AIP2010.40.1.15. ISSN: 01371592.
* ↑ «Meet the Comical Opah, the Only Truly Warm-Blooded Fish». [Consulta: 14 maig 2015].
* ↑ «New research reveals first warm-blooded fish». [Consulta: 14 maig 2015].
* ↑ «Scientists have discovered the first fully warm-blooded fish». [Consulta: 14 maig 2015].
# Kristine Lilly

Kristine Marie Lilly Heavey, nascuda Kristine Heavey i coneguda com a Kristine Lilly, (Nova York, Estats Units 1971) és una jugadora de futbol nord-americana, ja retirada, guanyadora de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 22 de juliol de 1971 a la ciutat de Nova York, població situada a l'estat del mateix nom.

## Carrera esportiva

Va participar, als 24 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de futbol, sent aquesta la primera vegada que la competició femenina de futbol formava part del programa oficial dels Jocs. Posteriorment participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en perdre la final davant l'equip noruec, i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on va tornar a guanyar la medalla d'or al derrotar la selecció brasilera.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat cinc medalles en la Copa del Món Femenina de Futbol guanyant les edicions de 1991 i de 1999.
# Lepanthes stenophylla

Lepanthes stenophylla és una espècie d'orquídia epífita originària de Mèxic (Chiapas) a Veneçuela.

## Descripció

És una orquídia petita, epífita amb tija ascendent, arquejada o erecta, prima i embolicada totalment per 4 a 7 beines i amb una sola fulla apical, el·líptica, estretament el·líptica o lanceolada, coriàcia, tridenticulada apicalment. Floreix en una inflorescència de flors individuals que sorgeixen a la part superior de la fulla amb 2 a 4 flors que duren poc de temps. La floració es produeix a la primavera i tardor.

## Distribució i hàbitat

Es troba distribuïda per Mèxic, Belize, Costa Rica, El Salvador, Guatemala i Veneçuela en altures de 1.350 a 1.600 metres.

## Taxonomia

Lepanthes stenophylla fou descrita per Rudolf Schlechter i publicada en Repertorium Specierum Novarum Regni Vegetabilis 10(257-259): 396. 1912.

### Etimologia

Lepanthes: nom genèric que deriva de dues paraules gregues llatinitzades: λεπίς, λεπίδος (Lepis), que significa 'escala'; i άνθος, άνθεος (anthos), que significa 'flor', en referència a les flors d'aquest gènere en capes o tal vegada per la textura del llavi.
stenophylla: epítet llatí que significa 'amb fulles estretes'.

### Sinonímia

* Lepanthes inaequalis Schltr.
* Lepanthes archilae Luer & Béhar

## Vegeu també

* Història de la botànica
* Pol·linització de les orquídies
* Orquídia

## Referències

* 1 2 3 «Lepanthes stenophylla». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 8 febrer 2010].
* ↑ Jay Pfahl. «Lepanthes stenophylla». Internet Orchid Species Photo Encyclopedia. [Consulta: 8 febrer 2010].
* ↑ «Lepanthes stenophylla». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ En Epítets botànics.
# Església de San Pietro (Maroggia)

San Pietro és una església parroquial al comú de Maroggia, al Cantó de Ticino. La construcció ve citada per primera vegada en documents històrics del 1579, encara que en el 1640 va ser completament reconstruïda. Excavacions arqueològiques han posat de relleu l'existència de fonaments d'un edifici molt més antic, del segle VIII o IX que es va estendre cap a l'oest durant el segle XI. Té una pintura al fresc del segle XV. L'església es presenta amb una planta a única nau subdividida en tres absidioles, dominat per una volta de canó amb llunetes. Als cantons s'obren algunes capelles.

## Notes

* ↑ Chiesa di San Pietro - Inventario dei beni culturali Arxivat 2013-09-27 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Virgilio Gilardoni, Il Romanico. Catalogo dei monumenti nella Repubblica e Cantone del Ticino, La Vesconta, Casagrande S.A., Bellinzona 1967, 410.
* Bernhard Anderes, Guida d'Arte della Svizzera Italiana, Edizioni Trelingue, Porza-Lugano 1980, 327.
* AA.VV., Guida d'arte della Svizzera italiana, Edizioni Casagrande, Bellinzona 2007, 362-363
# Graella de sortida

La graella de sortida és un terme que s'utilitza comunament en el món del motor, especialment en l'àmbit de les curses d'automòbils i motocicletes. Es refereix al lloc des del qual els vehicles comencen la competició, generalment una línia o quadrícula a la pista de curses.
La graella de sortida és, per tant, un component essencial de qualsevol esdeveniment de curses, i el rendiment durant aquest moment pot influir significativament en el resultat general de la competició. Els equips i els pilots sovint dediquen temps i esforços a perfeccionar les seves habilitats de sortida i a desenvolupar estratègies efectives per obtenir avantatge sobre els seus competidors.

## Característiques

Tot seguit, alguns aspectes clau relacionats amb la graella de sortida en el món del motor:
* posicionament dels vehicles: Abans que comenci la cursa, els vehicles participants s'alineen a la graella de sortida segons la seva posició a les sessions de classificació. Els millors temps de volta determinen la posició a la graella, amb el vehicle més ràpid ocupant la posició de pole.
* semàfor d'inici: La carrera comença mitjançant un sistema de llums, sovint un semàfor amb llums roges, grogues i verdes. Els pilots estan preparats per arrancar quan s'apaga la llum verda.
* Procediments d'inici: abans de la cursa, els pilots han de seguir certs procediments, com escalfar les rodes i els frens per assegurar-se que estiguin en condicions òptimes quan comenci la cursa.
* Estratègies de sortida: La sortida de la graella és un moment crític pels pilots, ja que una bona sortida pot marcar la diferència en la posició inicial i en la dinàmica de la cursa. Els equips solen treballar en estratègies específiques per optimitzar l'arrencada de cada vehicle.
* Sancions per sortides incorrectes: Si un pilot es mou abans que s'apagui la llum verda o incompleix les regles de la sortida, pot rebre sancions, com penalitzacions de temps o drive-through.
# Reggie Bullock

Reggie Bullock (Kinston, 16 de març de 1991) Reginald Ryedell "Reggie" Bullock és un jugador de bàsquet nord-americà que pertany a la plantilla de Los Angeles Lakers de l'NBA. Amb 2,01 metres d'alçada, juga en la posició d'escorta encara que també pot jugar d'aler.

## Referències

* ↑ «Reggie Bullock Biography». GoHeels.com. [Consulta: 8 juliol 2013].
* ↑ «CLIPPERS SIGN REGGIE BULLOCK». National Basketball Association, 11-07-2013. [Consulta: 11 juliol 2013].
* ↑ «Rockets Sign Free Agent Reggie Bullock». NBA.com, 04-10-2023. [Consulta: 4 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Reggie Bullock a ultimatenba.com (anglès)
# Olimpio Bizzi

Olimpio Bizzi (Liorna, Toscana, 1 d'agost de 1916 – Abetone, 3 d'agost de 1976) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1935 i 1952. Destacà com a esprintador. Era anomenat "il Morino di Livorno" o "il Pecino".
En el seu palmarès destaquen 13 victòries d'etapa del Giro d'Itàlia en les seves nou participacions, entre 1936 i 1951. També destaquen el campionat nacional de 1938, dues edicions del Tre Valli Varesine (1937 i 1939), dues edicions del Giro de Toscana (1937 i 1943) i una edició de la Volta al Marroc (1950).

## Palmarès

* 1936
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
* 1937
** 1r al Giro de Toscana
** 1r al Tre Valli Varesine
** Vencedor de 2 etapes del Giro d'Itàlia
* 1938
** Campió d'Itàlia en ruta
** Vencedor de 2 etapes del Giro d'Itàlia
* 1939
** Campió d'Itàlia de pesecució individual
** 1r al Tre Valli Varesine
** Vencedor de 2 etapes del Giro d'Itàlia
* 1940
** Vencedor de 4 etapes del Giro d'Itàlia
* 1941
** 1r al Giro de Campània
** 1r a la Gorizia-Lubiana-Trieste-Gorizia
* 1943
** 1r al Giro de Toscana
** 1r a la Milà-Màntua
** 1r al Trofeu Moschini
* 1946
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
* 1949
** Vencedor de 2 etapes del Giro de Sicília
** Vencedor d'una etapa del Giro dels Tres Mars
* 1950
** 1r a la Volta al Marroc i vencedor de 3 etapes
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
* 1951
** Vencedor de 2 etapes de la Volta al Marroc

### Resultats al Tour de França

* 1947. Abandona (7a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1936. Abandona (10a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1937. Abandona (11a etapa). Vencedor de 2 etapes
* 1938. 20è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1939. 11è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1940. Abandona (18a etapa). Vencedor de 4 etapes
* 1946. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1948. Abandona
* 1949. Abandona
* 1950. 53è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1951. 74è de la classificació general

## Referències

* ↑ «BIZZI Olimpio». [Consulta: 22 novembre 2022].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Olimpio BIZZI» (en italià). [Consulta: 22 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Olimpio Bizzi a sitiodeciclismo.net
# Erigonella

Erigonella és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per David B. Hirst l'any 1901.

## Distribució

Es poden trobar a la zona holàrtica.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Erigonella groenlandica Strand, 1905
* Erigonella hiemalis (Blackwall, 1841) (Espècie tipus)
* Erigonella ignobilis (O. Pickard-Cambridge, 1871)
* Erigonella stubbei Heimer, 1987
* Erigonella subelevata (L. Koch, 1869)

## Referències

* ↑ Dahl, F. «Über die Seltenheit gewisser Spinnenarten.». Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, vol. 1901, 1901, pàg. 257-266.
* ↑ «Gen. Erigonella Dahl, 1901». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Bony de les Neres

El Bony de les Neres és un cim de 2.211 m situat a Andorra. Es troba al límit administratiu entre les parròquies d'Encamp i Ordino. La muntanya és a la carena que discorre de nord a sud pel centre del país i que fa de divisòria entre les valls de la Valira del Nord i la Valira d'Occident. Té una prominència de 231 m.

## Geografia

El Bony de les Neres es troba a 1,1 km al sud-oest del coll d'Ordino (1.980 m), el lloc de pas natural i històric entre les parròquies de Canillo, a l'est, i Ordino, a l'oest. Des del cim del Bony de les Neres i en sentit sud-oest per la serra d'Encamp, la carena va perdent alçada progressivament fins a arribar a la collada de Beixalís (1.795 m) al cap de 2,6 km. Des de la collada i 0,5 km més en sentit sud-oest, s'arriba al Pic de Padern (1.857 m), el següent i últim cim de la carena. Des del Bony de les Neres i passant pel coll d'Ordino, la carena gira en sentit nord i guanya alçada ràpidament fins a arribar al cim del Casamanya (2.737 m) després de 3,4 km.

## Referències

* ↑ «Visor de mapes - Govern d'Andorra». Govern d'Andorra. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «Bony de les Neres». PeakVisor. [Consulta: 30 abril 2024].

## Enllaços externs

* Panoràmica en 3D des del Bony de les Neres al PeakVisor
# Adieu les cons

Adieu les cons (literalment, en francès: Adéu idiotes) és una pel·lícula de comèdia dramàtica francesa de 2020 escrita i dirigida per Albert Dupontel. És protagonitzada pel mateix Dupontel, Virginie Efira i Nicolas Marié.
La pel·lícula va rebre 12 nominacions als 46s Premis César, i el premi especial César des lycéens.

## Sinopsi

Quan Suze Trappet (Virginie Efira) s'adona, als seus 43 anys, que està greument malalta, decideix anar a buscar el fill que es va veure obligada a abandonar quan tenia 15anys. La seva recerca administrativa la farà conèixer JB, un cinquantenari en plena depressió, i el senyor Blin (Nicolas Marié), un arxiver invident amb un entusiasme impressionant. Tots tres s'embarquen en una recerca tan espectular com improbable.

## Repartiment

* Virginie Efira: Suze Trappet
* Albert Dupontel : Jean-Baptiste Cuchas
* Nicolas Marié : Serge Blin
* Jackie Berroyer : Lint
* Philippe Uchan : M. Kurtzman
* Bastien Ughetto : Adrien
* Marilou Aussilloux : Clara
* Michel Vuillermoz : El psy
* Laurent Stocker: M. Tuttle
* Kyan Khojandi : El doctor de Lint
* Bouli Lanners : Suze doctor
* Terry Gilliam: El caçador

## Estrena

La pel·lícula va ser estrenada el 21 d'octubre de 2020 a França.

## Premis i nominacions

La pel·lícula va rebre els següents premis i nominacions:
| Premi | Categoria | Nominada | Resultat |
| Premis César | Millor pel·lícula | Adieu les cons | Guanyador |
| Premis César | Millor actriu | Virginie Efira | Nominada |
| Premis César | Millor actor | Albert Dupontel | Nominat |
| Premis César | Millor director | Albert Dupontel | Guanyador |
| Premis César | Millor actor secundari | Nicolas Marié | Guanyador |
| Premis César | Millor guió original | Albert Dupontel | Guanyador |
| Premis César | Millor fotografia | Alexis Kavyrchine | Guanyador |
| Premis César | Millor decorat | Carlos Conti | Guanyador |
| Premis César | César des lycéens | Adieu les cons | Guanyador |
| Premis César | Millor música original | Christophe Julien | Nominat |
| Premis César | Millor so | Jean Minondo, Gurwal Coïc-Gallas i Cyril Holtz | Nominats |
| Premis César | Millor muntatge | Christophe Pinel | Nominat |
| Premis César | Millor vestuari | Mimi Lempicka | Nominada |

## Referències

* ↑ Elsa, Keslassy. «Gaumont posts sales on Albert Dupontel's curfew-beating hit 'Bye Bye Morons' (exclusive)». Screen Daily, 28-10-2020. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ Elsa, Keslassy. «Emmanuel Mouret's 'Love Affairs' Leads France's Cesar Nominations». Variety, 10-02-2021. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ Nancy, Tartaglione. «César Awards: 'Love Affair(s),' 'Adieu Les Cons,' 'Summer Of 85' Lead Nominations; 'Two Of Us' Scores Four Nods». Deadline Hollywood, 10-02-2021. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «Adiós, idiotas (2020)» (en castellà). Film Affinity. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «Bye Bye Morons de Albert Dupontel (2019) - UniFrance». UniFrance. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «Autour des Nominations 2021» (en francès). [Consulta: 19 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Adieu les cons a Internet Movie Database (anglès)
# Sulcus

En astrogeologia, sulcus (plural sulci, abr. SU) és una paraula llatina que significa «solc» que la Unió Astronòmica Internacional (UAI) utilitza per designar crestes o solcs a la superfície dels planetes o altres cossos celestes que recorden, per la seva forma, als plecs de la Terra.
El terme és utilitzat per la Unió Astronòmica Internacional per identificar estructures geològiques d'aquest tipus presents al planeta Mart, als satèl·lits Ganimedes, Encèlad, Miranda i Tritó, i al planeta nan (1) Ceres.
Aquests plecs del sòl poden deure's a diferents factors com ara:
* refrigeració del cos celeste i el seu encongiment i deformació de l'escorça;
* aixecament de serres i muntanyes a causa de l'acció tectònica;
* impacte d'altres cossos i formació relativa del cràter;
* efectes de la marea que deformen la superfície;
* meteorològica del planeta.

## Referències

* ↑ (anglès) Descriptor Terms (Feature Types) - Gazetteer of Planetary Nomenclature - International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN)
# Bernardo de Irigoyen (Misiones)

Bernardo de Irigoyen és una ciutat de la província de Misiones, Argentina. Té 10.889 habitants segons el cens de 2001, i és la capital del Departament General Manuel Belgrano. Porta el nom del destacat polític i diplomàtic Bernardo de Irigoyen.

## Geografia
### Ubicació

La ciutat està situada al punt més oriental de l'Argentina, a la frontera amb Brasil, al costat de Dionísio Cerqueira (estat de Santa Catarina) i Barracão (estat de Paranà), una important entrada al país. Es troba al turó Barracón, a 835 m d'altitud, el punt més alt de Misiones, per la Ruta Nacional 14, que uneix la Mesopotàmia argentina amb altres regions.
El municipi conté part de les 84,000 hectàrees (210,000 acres) del Parc Provincial Urugua-í, creat el 1990.

### Clima

Bernardo de Irigoyen té un clima subtropical humit amb pluges abundants en cada estació (Cfa a la classificació climàtica de Köppen), limitant molt amb un clima subtropical de les terres altes (Cfb), ja que el mes més calorós té una mitjana exacta de 22 °C o 71.6 °F). Per la seva elevació, té el clima més fresc entre les ciutats de la província de Misiones, amb una mitjana anual de 18.3 °C o 64.9 °F.

## Referències

* ↑ , <http://www.ecologia.misiones.gov.ar/ecoweb/index.php/anp-descgen/clasificacion/parques-provinciales/parque-provincial-urugua-i>