OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maurizio Bidinost

Maurizio Bidinost (Cordenons, Friül-Venècia Júlia, 10 de gener de 1959) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional del 1982 fins al 1986. Ha destacat especialment en pista on ha guanyat diversos campionats nacionals en persecució.

## Palmarès en pista

* 1979
** Campió d'Itàlia en persecució amateur
** Campió d'Itàlia en persecució per equips amateur
* 1980
** 1r als Sis dies de Nouméa (amb Bernard Vallet)
* 1981
** Campió d'Itàlia en persecució amateur
** Campió d'Itàlia en persecució per equips amateur
** 1r als Sis dies de Nouméa (amb Francesco Moser)
* 1982
** Campió d'Itàlia en persecució
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Patrick Sercu)
* 1983
** Campió d'Itàlia en persecució
* 1985
** Campió d'Itàlia en persecució
* 1986
** Campió d'Itàlia en persecució

## Palmarès en ruta

* 1978
** Campió del Món en contrarellotge per equips militar (amb Ivano Maffei, Silvestro Milani i Gianni Giacomini)
* 1979
** Campió d'Itàlia en contrarellotge amateur
** 1r a la Fletxa d'or (amb Raniero Gradi)

## Referències

* ↑ «BIDINOST Maurizio». [Consulta: 19 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Maurizio BIDINOST» (en italià). [Consulta: 19 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Bruno Vicino

Bruno Vicino (Villorba, Vèneto, 7 de desembre de 1952) va ser un ciclista italià. Fou professional entre 1973 i 1986. Va destacar sobretot en el ciclisme en pista, concretament en el mig fons on guanyà sis medalles als Campionats del Món de Ciclisme en pista, tres d'elles d'or. En carretera no va aconseguir cap victòria d'importància.
Un cop retirat, ha dirigit diferents equips, especialment el Saeco i el Lampre.

## Palmarès en ruta

* 1973
** Campió d'Itàlia en ruta amateur
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Polònia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1974. Expulsat (11a etapa)
* 1975. 61è de la classificació general
* 1976. Abandona (18a etapa)
* 1977. 64è de la classificació general
* 1978. 89è de la classificació general
* 1979. 105è de la classificació general
* 1980. 142è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1975. Abandona (7a etapa)

## Palmarès en pista

* 1978
** Campió d'Itàlia en Mig Fons
* 1980
** Campió d'Itàlia en Mig Fons
* 1981
** Campió d'Itàlia en Mig Fons
* 1983
** Campió del món de Mig Fons
** Campió d'Itàlia en Mig Fons
* 1984
** Campió d'Itàlia en Mig Fons
* 1985
** Campió del món de Mig Fons
** Campió d'Itàlia en Mig Fons
* 1986
** Campió del món de Mig Fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Damiano Caruso

Damiano Caruso (Ragusa, 12 d'octubre de 1987) és un ciclista italià, professional des del 2009 i actualment a l'equip Bahrain Victorious.
Al febrer de 2012, el tribunal antidopatge del Comitè Olímpic Nacional Italià va resoldre contra ell una suspensió d'un any per "complicitat de temptativa d'intent d'adquisició de substàncies prohibides", basant-se en uns fets del 2007. Caruso, es va beneficiar d'una sentència clement, tenint en compte la seva cooperació en la investigació. Aquesta suspensió va ser retroactiva: afectant del 6 de desembre de 2010 al 5 de desembre de 2011. Per tant, va poder competir l'any 2012, i va perdre els resultats del 2011.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Giro d'Itàlia de 2021, edició en què finalitzà en la segona posició final.

## Palmarès

* 2005
** 1r a la Tre Ciclistica Bresciana i vencedor d'una etapa
* 2008
** Campió d'Itàlia sub-23 en ruta
* 2009
** Vencedor d'una etapa del Girobio
* 2013
** Vencedor d'una etapa de la Setmana Internacional de Coppi i Bartali
* 2020
** 1r al Circuit de Getxo
* 2021
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa a la Volta Espanya
* 2022
** 1r al Giro de Sicília i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Antalya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2011. 74è de la classificació general
* 2014. 9è de la classificació general
* 2017. 109è de la classificació general
* 2023. 19è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2012. 24è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2013. 19è de la classificació general
* 2015. 8è de la classificació general
* 2019. 23è de la classificació general
* 2021. 2n de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2023. 4t de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2015. 53è de la classificació general
* 2016. 22è de la classificació general
* 2017. 11è de la classificació general
* 2018. 20è de la classificació general
* 2019. 58è de la classificació general
* 2020. 10è de la classificació general
* 2022. No surt (18a etapa)

## Referències

* ↑ «Caruso y Andrenacci obtienen sanciones por dopaje». deportelimpio.fundacionmiguelindurain.com. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ esport3. «Bernal sentencia el Giro i Caruso s'adjudica l'etapa reina», 29-05-2021. [Consulta: 5 juny 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Damiano Caruso a ProCyclingStats
# Peter Utzschneider

Peter Utzschneider (Murnau am Staffelsee, 6 de març de 1946) és un pilot de bob alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya, durant les dècades de 1960 i 1970.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Hivern, sempre disputant les proves del programa de bobs. El 1968, als Jocs de Grenoble fou setè en el bobs a dos i novè en el bobs a quatre. Als Jocs de Sapporo de 1972 guanyà la medalla d'or en la prova del bobs a dos i la de bronze en la de bobs a quatre. La seva tercera i darrera participació en uns Jocs fou el 1976, a Innsbruck, on guanyà la medalla de bronze en la prova de bobs a quatre.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles d'or, tres de plata i dues de bronze al Campionat del món de bob, així com deu medalles al Campionat d'Europa de bob, cinc d'elles d'or.

## Referències

* 1 2 «Peter Utzschneider Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 10 febrer 2020].
# Menologi

El Menologi (en llatí menologium, en grec μηνολόγιον, menológion), és un recull de textos litúrgics i hagiogràfics utilitzats a l'Església Ortodoxa i a les Esglésies Catòliques Orientals que segueixen el ritus de Constantinoble. Conté la vida i els miracles dels sants i està format per dotze volums corresponents als dotze mesos de l'any. L'Església Catòlica Romana té un llibre equivalent, el Martirologi romà. El menologi té una funció essencialment litúrgica, i als oficis religiosos es llegeix la pàgina dedicada al sant del dia.

## Història

El menologi més antic conegut va ser escrit per ordre de Basili II Bulgaròcton, i per això és anomenat Menologi de Basili II. El va redactar Simeó Metafrastes cap a l'any 985. Consta de 12 volums i és una autèntica obra mestra d'art romà d'Orient, enriquit amb precioses miniatures. L'obra està organitzada segons el calendari de les festes dels sants. Actualment es troba a la Biblioteca Vaticana.

## A Occident

Durant segles, les Vitae patrum i altres hagiografies s'utilitzaven a les comunitats religioses occidentals per a la devoció privada i no eren de caràcter litúrgic. A partir del segle xvi, els ordes religiosos van començar a recopilar menologis per commemorar els fundadors, els sants i altres figures importants de la seva comunitat. L'any 1600, la Companyia de Jesús tenia el seu propi menologi, que es llegia cada dia al final de l'àpat del migdia. Els menologis de les comunitats religioses es van desenvolupar a banda dels martirologis oficials, i el Papa Urbà VIII va prohibir, el 1617, donar el títol de sant o màrtir a aquells que no fossin qualificats així per l'Església.
El menologi dels benedictins publicat al 1655 inclou 44.022 noms. Els cartoixans, dominics i carmelites també tenen els seus propis menologis per commemorar els seus propis sants i màrtirs. Gradualment, a partir d'una llista amb funcions litúrgiques, el menologi es va convertir en una proclama d'una comunitat per explicar vides edificants com a exemple a seguir.

## Referències

* ↑ Les Ménologes grecs. (Analecta Bollandiana. Extrait du tome XVI., fasc. 3.). Brussel·les: [S.n.], 1897, p. 213-227.
* ↑ «Menologium». Catholic Encyclopedia. NewAdvent. [Consulta: 2-IV-2020].

## Vegeu també

* Menologia rústica
# Davide Formolo

Davide Formolo (Negrar, 25 d'octubre de 1992) és un ciclista italià, professional des del 2014. En el seu palmarès destaca, per damunt de tot, una victòria al Giro d'Itàlia de 2015. Actualment corre per l'equip espanyol Movistar Team.

## Palmarès

* 2012
** 1r al Giro Ciclistico Pesche Nettarine di Romagna
* 2013
** 1r al Giro Ciclistico Pesche Nettarine di Romagna i vencedor d'una etapa
* 2015
** Vencedor de la 4a etapa del Giro d'Itàlia
* 2019
** Campió d'Itàlia en ruta
** Vencedor de la 7a etapa de la Volta a Catalunya
* 2020
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné
* 2023
** 1r a la Veneto Classic
** 1r a la Copa Agostoni

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2015. 31è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2016. 31è de la classificació general
* 2017. 10è de la classificació general
* 2018. 10è de la classificació general
* 2019. 14è de la classificació general
* 2021. 15è de la classificació general
* 2022. 36è de la classificació general
* 2023. 30è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2016. 9è de la classificació general
* 2018. 22è de la classificació general
* 2019. No surt (7a etapa)
* 2020. Abandona (18a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2020. No surt (11a etapa)
* 2021. 44è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Formolo: “La piel de gallina”». El Mundo Deportivo, 12-05-2015 [Consulta: 12 maig 2015].
* ↑ «REMI CAVAGNA, DAVIDE FORMOLO Y JAVIER ROMO, CONFIRMADOS COMO NUEVOS FICHAJES DEL MOVISTAR TEAM». Eurosport, 19-10-2023. [Consulta: 3 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Davide Formolo a ProCyclingStats
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Primer ministre de Finlàndia

El Primer Ministre de Finlàndia (en finès: Suomen pääministeri, en suec: Republiken Finlands statsminister) és el cap de govern d'aquest país nòrdic. El primer ministre és nomenat pel President de la República, que és el cap d'estat. L'actual primera ministra és Petteri Orpo, del Partit de la Coalició Nacional.

## El càrrec

Segons la constitució finlandesa (reformada l'any 2000), el President de la República nomena el primer ministre després que uns partits polítics hagin presentat un candidat al parlament, juntament amb la composició del nou govern. El parlament ha de ratificar el candidat amb majoria absoluta, en una votació sense altres candidats. Si el candidat no té prou suports, el president fa una segona nominació i s'enceta una segona volta de negociacions. Si tot i així el candidat tampoc rep prou suport parlamentari, es fa una tercera nominació, i el candidat en qüestió ja tan sols necessita una majoria simple per ésser elegit.

## Història

El 1918, el Senat Finlandès fou transformat en el consell d'estat (o gabinet de govern) de Finlàndia i, per tant, el càrrec de Vicepresident de la Divisió Econòmica del Senat va ésser transformat en el Primer Ministre, la residència oficial del qual es troba des de 1919 al Kesäranta, un palau del barri de Meilahti de Hèlsinki, la capital.
Des de la declaració d'independència (el 6 de desembre de 1917) a Finlàndia hi ha hagut 72 gabinets de govern, inclòs l'actual. El més longeu de tots correspon als dos gabinets consecutius del Primer ministre Paavo Lipponen (1995-2003), ocupant un total de 1464 dies.

## Salari i altres beneficis

El salari del primer ministre està establert per llei, i és la mateixa quantitat que correspon al President del Parlament. Aquesta quantitat és d'11.675 € mensuals (en vigor des de l'1 de maig de 2011). A més a més el primer ministre rep la meitat del sou com a parlamentari (càrrec pel qual ha estat elegit per arribar a Primer ministre). El sou complet de cada diputat a 1 de maig de 2011 és de 6.335 € mensuals. Per tant, el sou total del primer ministre ascendeix a 14.842 € mensuals.
A més a més el primer ministre té dret a trenta dies de descans anuals. El manteniment, direcció i serveis de la residència oficials estan pagats pel govern, així mateix com els serveis de transport i seguretat als quals pot disposar.
# Reto Capadrutt

Reto Capadrutt (Coira, 4 de març de 1912 - Cortina d'Ampezzo, 3 de febrer de 1939) va ser un pilot de bobsleigh suís que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Lake Placid, on guanyà la medalla de plata en la prova de bobs a 2 formant parella amb Oscar Geier. En aquests mateixos Jocs fou quart en la prova de bobs a 4 junt a Hans Eisenhut, Charles Jenny i Oscar Geier. Quatre anys més tard, als Jocs de Garmisch-Partenkirchen, guanyà la medalla de plata en la prova de bobs a 4, fent equip amb Hans Aichele, Fritz Feierabend i Hans Bütikofer. En la prova de bobs a 2, fent parella amb Charles Bouvier, fou setè.
Va morir de resultes de les ferides patides en un accident mentre competia a Cortina d'Ampezzo el 1939.

## Referències

* 1 2 3 «Reto Capadrutt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 d'agost 2011. [Consulta: 12 febrer 2017].
# Rico Freiermuth

Rico Freiermuth (Liestal, 1 de gener de 1958) és un pilot de bob suís, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sarajevo, on disputà les dues proves del programa de bob. Fent equip amb Silvio Giobellina, Heinz Stettler i Urs Salzmann guanyà la medalla de bronze en la prova de bobs a quatre, mentre en la prova del bobs a dos fou sisè.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or i una de bronze al Campionat del món de bob, així com dos ors i dos bronzes al Campionat d'Europa de bob i cinc campionats nacionals en bobs a quatre.

## Referències

* 1 2 «Rico Freiermuth Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 12 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 12 febrer 2020].
# Rudolf Lochner

Rudolf Lochner (Berchtesgaden, 29 de març de 1953), conegut com a Rudi Lochner, és un pilot de bob alemany, ja retirat, que va competir entre les dècades de 1980 i 2000.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Albertville. Fent parella amb Markus Zimmermann guanyà la medalla de plata en la cursa de bobs a dos del programa de bobsleigh. Dos anys més tard, als Jocs de Lillehammer, fou quart en la mateixa cursa del bobs a dos del programa de bobsleigh.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món de bob de 1991 i una de bronze al Campionat d'Europa de bob de 1989. A nivell nacional guanyà el campionat alemany de bobs a 2 de 1990.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Rudi Lochner». [Consulta: 17 març 2022].
* ↑ Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931
# Sergio Zardini

Sergio Zardini (Torí, 22 de novembre de 1931 - Lake Placid, 22 de febrer de 1966) fou un pilot de bob italià que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on disputà les dues proves del programa de bob. Guanyà la medalla de plata en la prova del bobs a dos, formant equip amb Romano Bonagura, mentre en el bobs a quatre finalitzà en quarta posició. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or, sis de plata i tres de bronze al Campionat del món de bob.
En acabar els Jocs de 1964 emigrà al Canadà, on continuà competint. Va morir en un accident a Lake Placid quan el bob que pilotava sortí de la pista i xocà contra l'estructura de la mateixa.

## Referències

* 1 2 «Sergio Zardini Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 de febrer 2010. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 5 gener 2020].
# Ulf Hielscher

Ulf Hielscher (Neubrandenburg, 30 de novembre de 1967) és un pilot de bob alemany, ja retirat, que va competir durant la 1990.
El 1994 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Lillehammer, on guanyà la medalla de bronze en la prova de bobs a quatre del programa de bob. Formà equip amb Wolfgang Hoppe, Rene Hannemann i Carsten Embach.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món de bob, així com una d'or i una de plata al Campionat d'Europa.

## Referències

* 1 2 «Ulf Hielscher Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-02-06. [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 26 març 2020].
# Magistral d'escacs Ciutat de Barcelona de 2013

El Magistral d'escacs Ciutat de Barcelona de 2013 fou un torneig d'escacs que es va jugar el 2013 al Casino de Barcelona organitzat per la Federació Catalana d'Escacs i patrocinat pel Casino de Barcelona (Grup Peralada), l'Ajuntament de Barcelona i la Generalitat de Catalunya. El 18è Magistral va tenir lloc entre els dies 25 i 31 d'octubre de 2013 al Casino de Barcelona, Avinguda Marina, 19-21, de Barcelona. El torneig fou el més fort que es va jugar a Catalunya i un dels més forts de l'estat espanyol. Formà part de l'ACP Tour.

## Format i premis

El torneig, que va ser jugat per round robin i dirigit per Jordi Parayre i Soguero, va tenir la següent repartició de premis: primer classificat 2.400 euros més trofeu, segon 2.000 euros més trofeu, tercer 1.500 euros més trofeu, quart 1.100 euros, cinquè 900 euros, sisè 700 euros, setè 500 euros i vuitè 300 euros.

## Participants

La mitjana d'Elo dels participants va ser de 2579 i, per tant, de la categoria XIV. Els participants del Magistral foren els següents vuit jugadors (en aquest ordre de sorteig):
* GM Josep Manuel López Martínez (Catalunya) (2543 ELO)
* GM Eric Hansen (Canadà) (2567 ELO)
* GM Samuel Shankland (Estats Units) (2605 ELO)
* GM Romain Édouard (França) (2657 ELO)
* GM Marc Narciso Dublan (Catalunya) (2531 ELO)
* GM Csaba Balogh (Hongria) (2632 ELO)
* GM Daniel Alsina Leal (Catalunya) (2540 ELO)
* GM Lubomir Ftacnik (Eslovàquia) (2546 ELO)

## Resultats i classificació

El Gran Mestre hongarès Csaba Balogh va ser el campió.
    18è Magistral Ciutat de Barcelona (2013) ParticipantsElo12345678PuntsDes1 1 Csaba Balogh2632*½½½½11½4,514,75 2 Eric Hansen2567½*01110½414,25 3 Romain Édouard2657½1*½½½½½414,00 4 Marc Narciso Dublan2531½0½*1½½1412,75 5 Samuel Shankland2605½0½0*½113,510,50 6 Daniel Alsina Leal254000½½½*113,510,25 7 Josep Manuel López Martínez255501½½00*½2,59,00 8 Lubomir Ftacnik2546½½½000½*27,50

## Referències

* ↑ «Chess Tournament Magistral Casino de Barcelona 2013». fide.com. [Consulta: 8 novembre 2015].
* ↑ «Magistral Ciutat de Barcelona 2013». chessdom.com. Arxivat de l'original el 6 de setembre 2015. [Consulta: 8 novembre 2015].
* ↑ «Bases del Magistral 2013». fide.com. [Consulta: 8 novembre 2013]. (anglès)
* ↑ «Resultats 18e Magistral». chess-results.com. [Consulta: 18 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina web del Ciutat de Barcelona a la web de la FCE
# Pont atirantat de piló contrapès

Un pont de tirants de piló contrapès és una variació del pont atirantat asimètric, en el qual el piló fa de contrapès del pont. En els tirants del pont, surten de la plataforma, fins al pilar, i aquí, en comptes de continuar fins a un contrapès, estan units al mateix pilar. El pilar compensa la tracció dels cables pel seu propi pes i l'ancoratge del terreny, en lloc de tenir algun cable o altre pilar unit enrere que transmeti la força al contrapès del sòl. Aquest disseny de ponts, el va iniciar Santiago Calatrava Valls.
Aquests ponts són més vistosos que un pont atirantat asimètric normal, des del punt de vista artístic, encara que resultin més cars.
* Pont de l'Alamillo Sevilla, Espanya, 1992 (contrapès del darrere)
* Pont de la Dona, Buenos Aires, Argentina. 2002 (contrapès davanter que és lliscant)
* Pont de la Unitat, Monterrey, Mèxic, 2003 (contrapès del darrere)
* Sundial Bridge, a Turtle Bay Redding, Califòrnia, EUA, 2004 (contrapès del darrere amb plataforma de vidre)
* Pont dels Tirants, Pontevedra, Espanya. 1997 (contrapès davanter lliscant).

## Vegeu també

* Pont atirantat
* Pont transbordador
* Pont penjant
* Pont en mènsula

## Referències

* ↑ Mario León. Diccionario del tren: vocabulario de términos ferroviarios definidos en español con traducción al alemán, francés, inglés, italiano y portugués. Ediciones Díaz de Santos, 1 desembre 1999, p. 387–. ISBN 9788486618094 [Consulta: 1r juny 2011].
# Pornichet

Pornichet (bretó Pornizhan) és un municipi francès del departament del Loira Atlàntic, a la regió del País del Loira. El 2006 tenia 10.423 habitants. Limita amb els municipis de Saint-Nazaire i La Baule-Escoublac.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1263 | 5242 | 5400 | 5521 | 7266 | 8133 | 9668 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1900-1908 | Charles Mercier | |
| 1908-1919 | Eugène Coicaud | |
| 1919-1945 | Achille Bertoye | |
| 1945-1948 | Léopold Hervo | |
| 1948-1958 | Eugène Thierry | |
| 1958-1965 | Emile Outtier | |
| 1965-1977 | Jean-Marie Erraud | |
| 1977-1983 | Marcel Daudin | |
| 1983-1995 | Jean-Claude Empereur | RPR |
| 1995-2008 | Jacques Lambert | PS |
| 2008-2014 | Robert Belliot | DVD |

## Agermanaments

* Bexbach (Saarland)
* San Vicente de la Barquera
# Félix Álvarez-Arenas y Pacheco

Félix Álvarez-Arenas y Pacheco (Ceuta, 5 d'octubre de 1913 - Madrid, 3 d'octubre de 1992) va ser un militar espanyol, que va aconseguir el grau de Tinent General i fou l'últim Ministre de l'Exèrcit abans de la seva desaparició en l'organigrama del Govern d'Espanya.

## Biografia

Era fill del general Elíseo Alvarez-Arenas y Romero, un dels militars més prestigiosos en la guerra del Rif i en la guerra civil espanyola i germà de l'almirall i acadèmic Eliseo Álvarez-Arenas y Pacheco.
En 1929 va ingressar en l'Acadèmia General Militar, d'on va sortir amb el grau de tinent, per incorporar-se al Grup de Forces Regulars Indígenes número 3 de Ceuta. En la Guerra Civil Espanyola es va unir als revoltats, participant en diversos fronts fins que va ser ferit en la batalla del Jarama. En la contesa va aconseguir el grau de Capità.
Diplomat en Estat Major en els tres exèrcits, especialment destacat en el de Terra, va ser ascendit a Comandant en 1944, a Coronel en 1962 i a general de Brigada en 1967. Fou professor de l'Escola de l'Exèrcit, i va ser Capità general durant el franquisme de la primera, segona i vuitena Regió Militar. En 1975 va ser nomenat ministre de l'Exèrcit al govern de Carlos Arias Navarro, i continuà en el primer govern d'Adolfo Suárez fins que després de les primeres eleccions lliures de la transició, va cessar per desaparició del càrrec, ja com a Tinent General. Després fou nomenat director de l'Escola Superior de l'Exèrcit.
Va morir a Madrid el 3 d'octubre de 1992. La seva filla Carmen Álvarez-Arenas Cisneros és diputada del Partit Popular.

## Referències

* ↑ El ex ministro del ejército a El País, 30 d'agost de 1977
* ↑ Obituari al diari ABC, octubre de 1992
* ↑ ABC, 23 de septiembre de 1969. Boda de Carmen Álvarez-Arenas Cisneros

## Enllaços externs

* Notícies sobre Félix Álvarez-Arenas a El País