OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anàlisi de sang

L'anàlisi de sang és una de les proves mèdiques més utilitzada i de major importància en la pràctica clínica. Consisteix a extreure una quantitat de sang que s'extreu generalment d'una vena del braç (mitjançant una agulla hipodèrmica) o del dit (amb una punxada, quan se'n precisa poca quantitat de sang). Aquesta sang després és transportada al laboratori per analitzar-la i determinar la composició. Aquesta prova proporciona al metge una informació excel·lent sobre possibles anomalies orgàniques.

## Extracció

Els flebotomistes, els bioquímics diagnòstics, els químics bacteriòlegs/parasitòlegs (QBP), els químics farmacèutics biòlegs (QFB), tècnics en laboratori clínic, metges interns de pregrau i els infermers, estan a càrrec de l'extracció de la sang del pacient. No obstant això, en circumstàncies especials i situacions d'emergència, els paramèdics i els metges a vegades extreuen la sang. També, els terapeutes respiratoris són entrenats per extreure la sang arterial per a la gasometria arterial, tot u que això és un cas rar.

## Referències

* ↑ MacLennan CA, van Oosterhout JJ, White SA, Drayson MT, Zijlstra EE, Molyneux ME «Finger-prick blood samples can be used interchangeably with venous samples for CD4 cell counting indicating their potential for use in CD4 rapid tests». AIDS (Londres, Inglaterra), 21, 12, 7-2007, pàg. 1643–5. DOI: 10.1097/QAD.0b013e32823bcb03. PMC: 2408852. PMID: 17630562.
* ↑ «Anàlisi de sang | enciclopedia.cat». [Consulta: 14 gener 2025].
* ↑ «Anàlisi de sang: què cal saber | Hospital de Bellvitge». [Consulta: 14 gener 2025].
* ↑ Aaron SD, Vandemheen KL, Naftel SA, Lewis MJ, Rodger MA «Topical tetracaine prior to arterial puncture: a randomized, placebo-controlled clinical trial». Respir Med., 97, 11, 2003, pàg. 1195-1199. PMID: 14635973.
* ↑ http://www.michigan.gov/careers/0,1607,7-170-46398-64537--,00.html

## Enllaços externs

* Analiticadesangre.net
# Coppa Titano de San Marino

La Coppa Titano és la competició futbolística més antiga que es disputa a San Marino. La primera edició data del 1937 tot i que no és fins als seixanta que es disputa sense interrupcions.

## Historial

Font:

### Torneig d'Estiu

* 1937: AC Libertas (1)
* 1938-49: no es disputà
* 1950: AC Libertas (2)
* 1951-53: no es disputà
* 1954: AC Libertas (3)
* 1955-57: no es disputà
* 1958: AC Libertas (4)
* 1959: AC Libertas (5)
* 1960: no es disputà
* 1961: AC Libertas (6)
* 1962-64: no es disputà

### Coppa Titano

* 1965: SS Juvenes (1)
* 1966: SP Tre Fiori (1)
* 1967: SP Tre Penne (1)
* 1968: SS Juvenes (2)
* 1969: cancel·lada
* 1970: SP Tre Penne (2)
* 1971: SP Tre Fiori (2)
* 1972: SP Domagnano (1)
* 1973: cancel·lada
* 1974: SP Tre Fiori (3)
* 1975: SP Tre Fiori (4)
* 1976: SS Juvenes (3)
* 1977: SGS Dogana (1)
* 1978: SS Juvenes (4)
* 1979: SGS Dogana (2)
* 1980: SP Cosmos (1)
* 1981: SP Cosmos (2)
* 1982: SP Tre Penne (3)
* 1983: SP Tre Penne (4)
* 1984: SS Juvenes (5)
* 1985: SP Tre Fiori (5)
* 1986: SP La Fiorita (1)
* 1987: AC Libertas (7)
* 1988: SP Domagnano (2)
* 1989: AC Libertas (8)
* 1990: SP Domagnano (3)
* 1991: AC Libertas (9)
* 1992: SP Domagnano (4)
* 1993: SC Faetano (1)
* 1994: SC Faetano (2)
* 1995: SP Cosmos (3)
* 1996: SP Domagnano (5)
* 1997: SS Murata (1)
* 1998: SC Faetano (3)
* 1999: SP Cosmos (4)
* 2000: SP Tre Penne (5)
* 2001: SP Domagnano (6)
* 2002: SP Domagnano (7)
* 2003: SP Domagnano (8)
* 2004: SS Pennarossa (1)
* 2005: SS Pennarossa (2)
* 2006: AC Libertas (10)
* 2006-07: SS Murata (2)
* 2007-08: SS Murata (3)
* 2008-09: AC Juvenes/Dogana (1)
* 2009-10: SP Tre Fiori (6)
* 2010-11: AC Juvenes/Dogana (2)
* 2011-12: SP La Fiorita (2)
* 2012-13: SP La Fiorita (3)
* 2013-14: AC Libertas (11)
* 2014-15: SS Folgore/Falciano (1)
* 2015-16: SP La Fiorita (4)
* 2016-17: SP Tre Penne (6)
* 2017-18: SP La Fiorita (5)
* 2018-19: SP Tre Fiori (7)
* 2019-20: cancel·lada
* 2020-21: SP La Fiorita (6)
* 2021-22: SP Tre Fiori (8)
* 2022-23: SS Virtus (1)
* 2023-24: SP La Fiorita (7)

## Referències

* ↑ «San Marino - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «LA PROSSIMA STAGIONE INIZIERÀ IL 1 LUGLIO, TRE FIORI E FIORENTINO CAMPIONI 2019-20». FSGC, 23-06-2020. [Consulta: 16 juliol 2021].
# Casa Sebastià (Arnes)

La Casa Sebastià és una obra d'Arnes (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'origen medieval situat en una cantonada i constituït per una planta baixa, un pis i unes golfes, amb murs de carreus.
A la planta baixa trobem tres entrades, dues petites de llinda i una amb arc de mig punt de grans dovelles. La planta pis conté dues balconades metàl·liques per façana suportades per mènsules de fusta. Les obertures de les golfes no tenen fusteria i estan obertes a l'exterior. Totes les obertures tenen emblanquinat al seu voltant. La coberta de teula àrab només vessa a un carrer. L'arc de la entrada és cec per a part superior i la porta es presenta totalment quadrada.
La planta baixa es la utilitzar com a bar- cafè antigament.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Sebastià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].
# Bang and Blame

«Bang and Blame» és el vint-i-setè senzill de la banda estatunidenca R.E.M., el segon extret de l'àlbum Monster, el 31 d'octubre de 1994 per Warner Bros. Records.
Malgrat ser la darrera cançó de la banda en ser número u de la llista estatunidenca de rock modern, no van incloure-la en les compilacions In Time: The Best of R.E.M. 1988–2003 ni Part Lies, Part Heart, Part Truth, Part Garbage 1982–2011. Diverses sèries com Cold Case, My Mad Fat Diary, Melrose Place i Law & Order: Trial by Jury van incloure la cançó en algun episodi.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Bill Berry, Michael Stipe, Peter Buck i Mike Mills.
* Totes les versions en directe van ser enregistrades al 40 Watt Club d'Athens el 19 de novembre de 1992.
# Can't Get There from Here

«Can't Get There from Here» és el cinquè senzill de la banda estatunidenca de rock alternatiu R.E.M., el primer senzill del tercer àlbum d'estudi de la banda, Fables of the Reconstruction. Es va publicar el juny de 1985 dins el segell I.R.S. Records.

## Producció

El títol correcte de la cançó és incert ja que no manté una puntuació constant, en la contraportada de l'àlbum no presenta l'apòstrof a «Can't» mentre que en el CD si l'hi van incloure. Addicionalment, una versió del senzill el porta mentre que l'altre no. En la compilació Eponymous (1988), en títol tampoc incorpora l'apòstrof excepte en les notes interiors, a diferència de la compilació And I Feel Fine... The Best of the I.R.S. Years 1982–1987 (2006). El registre de la cançó als Estats Units inclou l'apòstrof.
Va entrar a la llista estatunidenca de senzills arribant a ocupar la 110a posició.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Bill Berry, Peter Buck, Mike Mills, i Michael Stipe.

## Referències

* ↑ «Can’t get there from here» (en anglès). Public Records System, 1985. [Consulta: 11 desembre 2023].
# Crush with Eyeliner

«Crush with Eyeliner» és el vint-i-vuitè senzill de la banda estatunidenca R.E.M., el tercer extret de l'àlbum Monster, el 23 de gener de 1995 per Warner Bros. Records.
Michael Stipe va explicar que la cançó està inspirada en la banda New York Dolls, tot i que també va ser una de les primeres cançons que va escriure Stipe després de superar el bloqueig de l'escriptor que va patir a causa de la mort del seu amic River Phoenix.
El cantant i músic Thurston Moore, de la banda Sonic Youth, va col·laborar amb les veus addicionals.
El videoclip va ser dirigit per Spike Jonze i va ser inclòs en la compilació posterior Parallel.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Bill Berry, Michael Stipe, Peter Buck i Mike Mills.
* Totes les cançons en directe es van enregistrar al 40 Watt Club d'Athens (Estats Units) al 19 de novembre de 1992. L'actuació va ser en benefici de Greenpeace i es va enregistrar en un estudi mòbil que funcionava amb energia solar.
# Textura (gràfics)

Una textura és una imatge del tipus bitmap utilitzada per cobrir la superfície d'un objecte virtual, ja sigui tridimensional o bidimensional, amb un programa de gràfics especial. Més en profunditat, és un conjunt de primitives o elements denominats "texels", aquests s'assimilen a un conjunt contigu d'elements (píxels en 2D) amb alguna propietat tonal o regional.
S'entén com textura artística, l'estructura de la capa superficial d'un material. La textura, juntament amb el to i la forma, transformen els motius plans en imatges amb forta sensació tridimensional. Si es toca una pedra, un tronc o una finestra, s'experimenten sensacions diferents al tacte i això és perquè les partícules que constitueixen els objectes s'acomoden de diferent manera, unes més separades i altres més juntes, per això es pot parlar de textures suaus, rasposes, dures o llises, entre d'altres.

## Tipus

Tots els materials tenen textura. Es poden diferenciar en textures físiques i textures visuals.
* La textura visual és la imatge que ens dona la sensació de textura, però si la toquem no respon al missatge visual texturat que rebem, el seu efecte és purament visual.
* La textura física és aquella que no només veiem, sinó que es pot tocar i palpar. Coexisteixen en la textura física les qualitats tàctils i òptiques, no com el to i el color que s'unifiquen en un valor comparable i uniforme, sinó per separat i específicament, permetent una sensació individual a l'ull i a la mà, encara que projectem dues sensacions en un significat fortament associatiu.

## Vegeu també

* Primitiu geomètric
* Animació
* Gràfics 3D per ordinador
* Computació gràfica

## Referències

* ↑ Wang, Huamin. «Texture Mapping». department of Computer Science and Engineering. Ohio State University. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 15 gener 2016].
* ↑ http://www.inf.pucrs.br/flash/tcg/aulas/texture/texmap.pdf
* ↑ http://www.cs.uregina.ca/Links/class-info/405/WWW/Lab5/#References
* ↑ Catmull, E. A subdivision algorithm for computer display of curved surfaces. University of Utah, 1974. Arxivat 2014-11-14 a Wayback Machine.
* ↑ Real-Time Bump Map Synthesis, Jan Kautz¹, Wolfgang Heidrichy² and Hans-Peter Seidel¹, (¹Max-Planck-Institut für Informatik, ²University of British Columbia)

## Enllaços externs

* Introduction into texture mapping using C and SDL
* Programming a textured terrain Arxivat 2008-08-28 a Wayback Machine. using XNA/DirectX, from www.riemers.net
* Perspective correct texturing
* Time Texturing Arxivat 2007-12-26 a Wayback Machine.
Viccionari
# Nancy Ip

Nancy Ip (en xinès tradicional 葉玉如, en xinès simplificat 叶玉如, en pinyin Yè Yùrú) (Hong Kong, 30 de juliol de 1955) és una biòloga xinesa, especialista en neurociència. És membre de l'Acadèmia Xinesa de les Ciències i de la World Academy of Sciences. És professora de la Universitat de Ciència i Tecnologia d'Hong Kong (HKUST) i degana de l'Escola de Ciències d'aquesta universitat.

## Biografia

Va estudiar al Simmons College de Boston i es va graduar l'any 1977. Al 1983 va obtenir el doctorat en farmacologia a l'Escola de Medicina de Harvard. Després va començar la seva carrera científica als Estats Units, on va dirigir diferents laboratoris, sobretot per Regeneron Pharmaceuticals, a Nova York.<undefined />
L'any 1993, va tornar a la HKUST. Dirigeix un equip especialitzat en neurociència molecular, centrada en la comprensió dels senyals moleculars que controlen les funcions dels sistemes nerviosos. Les aportacions d'aquesta recerca són particularment interessants per al desenvolupament de teràpies eficaces per a les malalties neurodegeneratives, en particular per a l'Alzheimer i el Parkinson.
És membre de l'Acadèmia Xinesa de les Ciències des de 2001. L'any 2004 va rebre el Premi L'Oréal-Unesco a Dones en Ciència.<undefined />

## Referències

* 1 2 «HKUST Appoints Prof Nancy Ip as Dean of Science» (en anglès). sitio de la Universidad de Ciencia y Tecnología de Hong Kong, 2010.
* ↑ «世界杰出女科学家成就奖：叶玉如» (en xinès). Sohu, mars 2008. Arxivat de l'original el 2015-04-02 [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Molecular Neuroscience Laboratory» (en anglès). le site iplab.ust.hk.
* ↑ «携带时尚元素的女科学家叶玉如(组图)» (en xinès). Sina, mars 7 de març de 2004.
* ↑ Michael Gross «Boom time for neuroscience in China» (en anglès). Current Biology, 12, juin 2011, pàg. R441-R444. DOI: 10.1016/j.cub.2011.06.001..
* ↑ «中国两院院士资料库：叶玉如» (en xinès). People.com, 22-09-2003. Arxivat de l'original el 2016-03-04 [Consulta: 12 febrer 2021].
* ↑ «中国女性梅开二度获"世界杰出女科学家成就奖"» (en xinès). 163.COM, mars 2004.
# Farmàcia Puigoriol

La Farmàcia Puigoriol és un establiment a la confluència dels carrers Mallorca i Girona, al barri de la Dreta de l'Eixample de Barcelona, catalogat com a establiment d'interès (categoria E2).

## Història

La farmàcia va ser fundada per Andreu Puigoriol i Botey l'any 1913, i des de llavors ha anat passant de generació en generació fins a l'actualitat.

## Descripció

Es troba en un edifici de planta baixa, entresòl i quatre pisos, projectat per l'arquitecte Juli Maria Fossas i Martínez en estil classicista amb reminiscències modernistes. A la planta baixa, darrere d'uns arcs estil Tudor que, conjuntament amb els frontons del coronament, són els aspectes formalment modernistes de l'edifici. La botiga pròpiament dita està totalment decorada a l'estil modernista, destacant el treball de fusteria i vidre pintat que cobreix pràcticament tota la superfície, adaptant-se a les formes curvilínies dels forats. La decoració de l'interior també respon a les formes del llenguatge modernista. La decoració s'atribueix al constructor Marià Pau (que va construir també la resta de l'edifici), amb mobiliari dissenyat per Pere Anglés, fusteria de Francesc Torres i marbre dels germans Nogués. Es conserva encara bona part del mobiliari, pots de ceràmica, antics llums de gas i la distribució inicial de l'establiment amb una rebotiga separada per una arcada de fusta. També són destacables les pedres incrustades als vidres exteriors bisellats.

## Referències

* 1 2 «Farmàcia Puigoriol». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Farmàcia Puigoriol». Finestra de la Memòria.
* ↑ «Farmacia Puigoriol» (en castellà). Barcelona Modernista. Arxivat de l'original el 2014-09-08. [Consulta: 8 setembre 2014].

## Enllaços externs

* «Farmàcia Puigoriol». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Parc del Centre del Poblenou

El Parc del Centre del Poblenou està situat entre els carrers de Bac de Roda i del Marroc i l'avinguda Diagonal, al barri de Provençals del Poblenou del districte de Sant Martí de Barcelona.

## Història i descripció

Va ser inaugurat el 2008 i té una superfície de 55.600 m². La idea del seu dissenyador, l'arquitecte Jean Nouvel, era la de fer un parc de sol a l'hivern, que comencés a cobrir a la primavera i que a l'estiu es convertís en un parc essencialment d'ombres. El reg gota a gota procedeix d'un gran dipòsit que aprofita les aigües freàtiques. Tanmateix, després de pocs mesos es va descobrir que entre la idea estètica de l'arquitecte i la realitat ecològica hi havia grans discrepàncies.
Des de l'inici, el parc va rebre moltes crítiques, tant dels veïns com d'arquitectes i dels jardiners i professionals: les espècies no serien adaptades a la climatologia, altres necessiten massa aigua i un any i mig després de la inauguració ja eren mortes; Jean Nouvel hauria pensat massa en la forma arquitectural de les plantes, sense tenir en compte els equilibris naturals entre la vegetació i el manteniment. La premsa parlava d'«experiment fallit» i que «aquest arquitecte no havia fet mai jardins», o encara de «parc de concentració».

## Referències

* ↑ «el Parc Central del Poblenou». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Favà, Maria «Jean Nouvel, experiment fallit al Parc del Poblenou». Avui, 11-03-2009.
* ↑ Oliva i Casas, Josep «El Parc de Poblenou». Avui, 01-12-2008, pàg. 21.
* ↑ Montaner, Josep Maria «La risa de Jean Nouvel» (en castellà). El País, 05-12-2012.

## Vegeu també

* Tallers Oliva Artés
* Can Ricart (Poblenou)
* Grup d'habitatges cooperatius Josep Civit
* Parcs i jardins de Barcelona
# Columna Torres-Benedito

La Columna «Torres-Benedito» va ser una unitat de milícies que va operar al començament de la Guerra civil espanyola.

## Història

La columna va ser creada a València poc després de l'esclat de la Guerra civil espanyola.
Va quedar composta per soldats dels antics regiments de la III Divisió Orgànica, així com voluntaris de la CNT, UGT, POUM, Partit Sindicalista i Esquerra Valenciana. En total, agrupava 3.180 efectius, dels quals 842 eren militars i 2335 eren milicians. La direcció d'aquestes forces estava en mans de l'anarquista Domingo Torres— i del tinent d'artilleria Josep Benedito —que a més era militant d'Esquerra Valenciana i delegat de guerra en el Comitè Executiu Popular—; mentre que Torres va actuar com una espècie de delegat «polític», Benedito va realitzar les funcions d'assessor militar. Políticament, la columna va tenir una preponderància parcialment anarquista.
La columna va sortir de Castelló el 18 d'agost, travessant la província de Terol fins a aconseguir les línies franquistes entorn de la capital terolenca, quedant situada en el sector de Villalba Baja i Corbalán. Durant la seva existència va operar al Front de Terol, constituint una de les columnes de major importància que operaven en aquest sector. Posteriorment seria reforçada per la columna «Ibèria» i la columna «CNT 13», quedant totes aquestes forces sota el comandament del coronel Jesús Velasco Echave —que va substituir Benedito el mes de setembre. Amb posterioritat les forces de la columna van arribar a aconseguir un total de 4.100 efectius.
Va arribar a comptar amb una publicació pròpia, Victoria, un periòdic que s'editava a Alfambra.
En la primavera de 1937 va ser militaritzada i transformada en la 81a Brigada Mixta, procés que va arribar a comptar amb alguna oposició interna.

## Referències

* 1 2 Mainar, 1998, p. 41.
* ↑ Maldonado, 2007, p. 65.
* 1 2 3 Gabriel, 2011, p. 334.
* ↑ Martínez Roda, 1998, p. 211.
* ↑ Martínez Bande, 1970, p. 72.
* ↑ Gabriel, 2011, p. 334-335.
* ↑ Martínez Roda, 1998, p. 440.
* ↑ Martínez Bande, 1970, p. 101.
* ↑ Maldonado, 2007, p. 100.
* ↑ Navarro, 2004, p. 210.
* ↑ Martínez Bande, 1970, p. 202.

## Bibliografia

* Gabriel, Pere. Historia de la UGT IV. Un sindicalismo en guerra (1936-1939). Siglo XXI de España Editores, 2011.
* Mainar, Eladi. De milicians a soldats. Les columnes valencianes en la Guerra Civil Espanyola (1936-1939). Universidad de Valencia, 1998. ISBN 84-370-3349-7.
* Maldonado, José M.ª. El frente de Aragón. La Guerra Civil en Aragón (1936–1938). Mira Editores, 2007. ISBN 978-84-8465-237-3.
* Martínez Bande, José Manuel. La Invasión de Aragón y el desembarco en Mallorca. Madrid: Ed. San Martín, 1970.
* Martínez Roda, Federico. Valencia y las Valencias: su historia contemporánea (1800-1975). Fundación Univ. San Pablo, 1998.
* Navarro, Francisco Javier. A la revolución por la cultura. Universidad de Valencia, 2004. ISBN 84-370-5866-X.
# Bobina d'encesa

La bobina d'encesa és un dispositiu d'inducció electromagnètica o inductor, que forma part de l'encesa del motor de combustió interna alternatiu que compleix amb la funció d'elevar el voltatge de la bateria del vehicle (de 6, 12 o 24 V, segons els casos) a un valor unes 1000 vegades més gran a fi d'aconseguir un arc elèctric en la bugia, en forma de guspira o espurna que permet la inflamació de la barreja aire/combustible comprimida dins la cambra de combustió.

## Descripció

La bobina es pot considerar com un transformador de corrent elèctric. a l'enrotllament primari hi arriba corrent de bateria i surten de l'enrotllament secundari milers de volts. Consta un nucli ferromagnètic.amb dos bobinats, un primari i un secundari, amb una relació d'espires d'1 a 1000 aproximadament, amb grossors inversament proporcionals a aquestes longituds. Té dues connexions per al primari: una d'alimentació positiva des del contacte d'encesa del motor, i una altra des del negatiu al dispositiu d'interrupció cíclica del primari. El secundari té una connexió a massa, i una altra de sortida d'alta tensió cap al distribuïdor i d'allà cap a les bugies del motor o si escau directament cap a la bugia, com és el cas de les motos o el 2CV.

## Funcionament

La connexió/desconnexió cíclica del primari està sincronitzada amb el gir del cigûenyal, una vegada cada gir en els motors de dos temps (2T) o una cada dos girs en els motors de quatre temps (4T). Tanmateix, existeixen sistemes de 4T en motors de més d'un cilindre, amb espurna en cada revolució (Sistema d'espurna perduda o DIS).
Cal saber que encara que en els cotxes actuals (2017) la interrupció que genera la guspira es fa amb sensors electrònics (optoelectrònics o electromagnètics), fins no fa molt es feia d'una forma mecànica mitjançant el ruptor que obria i tancava els platins., però que feia necessària una posada a punt cada cert temps per raó del desgast de la parella platins/lleva del distribuïdor.

## Referències

* ↑ bobina d'encesa a Optimot
* ↑ Des Hammill. How To Build & Power Tune Distributor-Type Ignition Systems. Veloce Publishing Ltd, 10 gener 2004, p. 56–. ISBN 978-1-903706-91-6.
* 1 2 Tom Denton. Automobile Electrical and Electronic Systems. CRC Press, 13 setembre 2017, p. 290–. ISBN 978-1-317-93127-0.
* ↑ Allan Bonnick. Automotive Computer Controlled Systems. Routledge, 15 agost 2007, p. 6–. ISBN 978-1-136-42769-5.

## Bibliografia

* "Manual de la tècnica de l'automòbil" BOSCH ISBN 3-934584-82-9

## Vegeu també

* Bobina de Ruhmkorff
* Ruptor
* Gerotor
# Hutsuls

Els hutsuls (en ucraïnès: гуцули i en romanès: huţuli) són un grup ètnic ucraïnès que viu sobretot a la serralada dels Carpats d'Ucraïna i també a les zones veïnes muntanyenques de Romania (a les zones de Bucovina i de Maramureş). S'estima que la població hutsul compta amb més de 26.000 individus (uns 21.400 a Ucraïna i 3.890 a Romania).

## Llengua

La llengua parlada pels hutsuls es considera generalment com una varietat de l'ucraïnès tot i que comporta influències importants del polonès i del romanès. Actualment, arran del fet que l'educació es fa obligatòriament en ucraïnès estàndard aquesta varietat es troba en perill d'extinció. Amb tot recentment alguns moviments miren de reviscolar l'ús del hutsul.
La varietat d'aquest poble fou estudiada per un lingüista polonès, Jan Janów, que deixà molt de material inèdit a la seva mort. A partir d'aquest fons Janusz Rieger va editar un atles lingüístic, A Lexical Atlas of the Hutsul Dialects of the Ukrainian Language, el 1996.

## Història

L'origen dels hutsuls roman bastant desconegut tot i que llur presència a Bucovina i a Rutènia és atestada d'ençà les acaballes del segle xv. El mateix nom d'aquesta ètnia conserva cert misteri tot i que una de les hipòtesis més plausibles és que derivi del romanès hoţul "el lladre", forma amb article derivada de hoţ "lladre".

### República hutsul

A conseqüència de la desfeta d'Hongria a la fi de la Primera Guerra Mundial, es va produir al novembre de 1918 una insurrecció contra el règim hongarès. El comandant Stepan Klochurak va proclamar la República hutsul amb capital a Iassínia el 9 de gener de 1919, ocupant el càrrec de president d'aquest nou estat. Amb tot aquesta entitat no durà gaire, ja que la invasió del territori per part de Romania al juny de 1919 va acabar amb la independència del país.

## Cultura i tradicions

La cultura hutsul presenta semblances clares amb els altres grups ètnics de l'oest d'Ucraïna, sobretot amb els pobles lemkos i boikos, i també amb diverses ètnies muntanyenques més allunyades com ara els gorals, poble present a Polònia i Eslovàquia. Alhora, alguns etnòlegs han notat similituds notables amb les poblacions valaques de Moràvia i diverses tradicions del nord de Romania.
Pel que fa a les creences religioses la majoria dels hutsuls són catòlics de ritu grec o ortodoxos.

## Vegeu també

* Rusís