OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Georg Hettich

Georg Hettich (Furtwangen im Schwarzwald, Alemanya Occidental 1978) és un esquiador nòrdic alemany, ja retirat, especialista en combinada nòrdica.

## Biografia

Va néixer el 12 d'octubre de 1978 a la ciutat de Furtwangen im Schwarzwald, població situada a l'estat de Baden-Württemberg, que en aquells moments formava part de l'Alemanya Occidental (RFA) i que avui en dia forma part d'Alemanya.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units), on aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova de relleus 4x5 km a més de finalitzar trenta-quatrè en la prova individual de la combinada nòrdica. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) aconseguí guanyar tres medalles olímpiques: la medalla d'or en la prova individual, la medalla de plata en la prova de relleus 4x5 km. i la medalla de bronze en la prova d'esprint. Participà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà), on finalitzà vint-i-quatrè en la prova de trampolí llarg.
Al llarg de la seva carrera guanyà dues medalles de plata en el Campionat del Món d'esquí nòrdic en la prova de relleus 4x5 km. (2003 i 2005).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Georg Hettich». [Consulta: 11 desembre 2021].

## Enllaços externs

* (alemany) Portal personal Arxivat 2006-02-18 a Wayback Machine.
* (anglès) www.fis-ski.com - Georg Hettich Arxivat 2012-10-26 a Wayback Machine.
# V Concurs de castells de Tarragona

El V Concurs de castells de Tarragona tingué lloc el 12 d'agost de 1956 a la plaça de braus de Tarragona, actual Tarraco Arena Plaça, en el marc de les Festes de Sant Magí. Fou el vuitè concurs de castells de la història i l'última de tres edicions del concurs de castells de Tarragona celebrades a la dècada del 1950 els anys 1952, 1954 i 1956. A partir d'aquell certamen, es deixà de fer el concurs de castells de Tarragona durant catorze anys fins al 1970, en què se'n va reprendre la realització ininterrompudament cada dos anys fins a l'actualitat.
Hi van participar cinc colles: Nens del Vendrell, Colla Vella dels Xiquets de Valls, Muixerra de Valls, Colla Nova dels Xiquets de Tarragona i Colla Vella dels Xiquets de Tarragona. La victòria fou per la Colla Vella dels Xiquets de Valls.

## Resultat
### Classificació

* Resultat
* Descarregat (D)
* Carregat (C)
* Intent (I)
* Intent desmuntat (ID)
En el V Concurs de castells de Tarragona hi van participar 5 colles.

#### Llegenda

    a: amb agulla o pilar al mig
    ps: aixecat per sota
| Pos | Colla | 1a ronda | 2a ronda | 3a ronda | 4a ronda | 5a ronda | Punts |
| 1 | Colla Vella dels Xiquets de Valls | 2de7 | 3de8(c) | 3de7ps | — | — | 2.670 |
| 2 | Muixerra de Valls | 4de8(c) | 3de7ps | 3de8(i) | 2de7(i) | 4de7a | 2.010 |
| 3 | Nens del Vendrell | 3de7ps | 2de7(c) | 4de8(i) | 4de7a | — | 1.920 |
| 4 | Colla Nova dels Xiquets de Tarragona | 3de7 | 2de6 | Pde5 | 2de7(i) | — | 1.000 |
| 5 | Colla Vella dels Xiquets de Tarragona | 4de7(i) | 3de7ps(i) | 2de6 | — | — | 400 |

### Estadística

La següent taula mostra l'estadística dels castells que es van provar al concurs de castells.
| Castell | Descarregat | Carregat | Intent | Intent desmuntat | Total |
| 3 de 8 | — | 1 | 1 | — | 2 |
| 4 de 8 | — | 1 | 1 | — | 2 |
| 2 de 7 | 1 | 1 | 2 | — | 4 |
| 3 de 7 aixecat per sota | 3 | — | 1 | — | 4 |
| 4 de 7 amb l'agulla | 2 | — | — | — | 2 |
| 3 de 7 | 1 | — | — | — | 1 |
| 4 de 7 | — | — | 1 | — | 1 |
| Pilar de 5 | 1 | — | — | — | 1 |
| 2 de 6 | 2 | — | — | — | 2 |
| Total | 10 | 3 | 6 | 0 | 19 |
| Percentatge | 52,6% | 15,7% | 31,5% | 0% | 100% |

## Taula de puntuacions

| Castell | Punts |
| Pilar de cinc | 200 |
| Dos o torre de sis | 400 |
| Quatre de set | 400 |
| Tres de set | 400 |
| Quatre de set amb l'agulla o pilar | 500 |
| Cinc de set | 500 |
| Tres de set aixecat per sota | 700 |
| Dos o torre de set | 800 |
| Quatre de vuit | 900 |
| Tres de vuit | 1300 |
| Pilar de sis | 1300 |

## Referències

* ↑ Jaria i Manzano, Jordi. «Tarragona 1956». A: Història dels concursos de castells. Tarragona: Edicions El Mèdol, setembre de 1996, pp. 39-41 (L'Agulla). ISBN 84-88882-64-5 [Consulta: 27 novembre 2012].
* 1 2 «Concurs 1956». concursdecastells.cat, 1956. [Consulta: 27 novembre 2012].

## Enllaços externs

* El subyugante espectaculo de los "Xiquets de Valls" (Revista Jorba, 1956)
# Perrine Pelen

Perrine Pelen (Boulogne-Billancourt, 3 de juliol de 1960) és una esquiadora francesa retirada que va guanyar 3 Medalles Olímpiques (1 de plata i 2 de bronze), 1 Campionat del Món (3 Medalles en total), 1 Copa del Món a disciplina d'Eslàlom i 15 victòries a la Copa del Món d'esquí alpí (amb un total de 43 podis).
Perrine Pelen es va graduar a HEC Paris el 1988.

## Referències

* ↑ VIDEO. "C'est une fille de la ville qui a réussi à la montagne" : Perrine Pelen, la reine du slalom devenue patronne des Mondiaux de ski alpin 2023
* ↑ À la tête des prochains Mondiaux, Perrine Pelen entend « relancer le goût du ski »
* ↑ Ils sont cadres et ont fait les JO : Perrine Pelen, triple médaillée et responsable marketing
# Pont de Montolivet

El pont de Montolivet és un pont de la ciutat de València que creua el Jardí de Túria i connecta el barri de la Penya-roja amb els de Montolivet i de la Ciutat de les Arts i les Ciències. Relaciona, doncs, l'avinguda de l'Institut Obrer de València i l'avinguda del Saler (l'inici de l'autopista del Saler) amb l'avinguda de França i l'avinguda de Tomás Montanyana. Al nord, el pont desemboca en la plaça giratòria d'Europa, una de les més grans de la ciutat, mentre al sud ho fa en la plaça de la Marató, situada dins de l'avinguda del Saler.
És un pont únic a la ciutat per constar de dues parts clarament diferents: l'antic pont, que creua només la meitat nord del jardí, i el nou, que el continua fins a la riba meridional. En realitat, ni l'un ni l'altre són massa antics, si bé era amb la construcció de la Ciutat de les Arts i les Ciències que esdevingué necessari un eixample en el pont existent. Aquest doble pont és, per tant, de destacable llargària.
Ambdós ponts consten de dues calçades separades per un buit de mitjana, amb quatre carrils a cada costat, a més d'una vorera ampla que hi permet el pas de bicicletes. Al punt d'unió entre els dos ponts, hi ha unes escales a cada banda, permetent baixar fins al riu. També hi ha una columna clàssica que recorda la creu que s'hi erigí durant la visita del papa Benet XVI a la ciutat, quan aquest va utilitzar el pont d'escenari per al seu parlament.
Cal ara destacar les moltes diferències entre els dos ponts. L'antic pont, al nord, és purament recte i pla, sense gaires decoracions i, per tant, molt funcional. Destaca una línia de fanalets a cada banda del pont, mentre cada calçada se sosté gràcies a dos pilars. La part inferior del pont fa una sèrie d'arcs suaus i allargassats. Tot el conjunt és de formigó gris, amb alguns detalls pintats en roig granat.
Pel que fa a l'altre pont, al sud, és en pur estil calatravià, lleugerament arcat i recolzat sobre quatre pilars esvelts que s'uneixen a la base, dins d'un llac artificial. Deixa a l'est el Museu de Ciències Príncep Felip i l'Hemisfèric i a l'oest el palau de les Arts Reina Sofia i fita amb l'Umbracle. És, doncs, un element important del conjunt de la Ciutat de les Arts i les Ciències, i s'adscriu als seus patrons estilístics: fet de formigó blanc i lluent, no conté cap línia recta sinó que es compon d'una sèrie de corbes que li donen un aspecte orgànic o animal.
Fins a la construcció del pont de l'Assut de l'Or, immediatament a l'est, el pont de Montolivet era el principal connector entre els barris situats entre l'avinguda de Vicent Blasco Ibáñez i el Jardí de Túria, i l'eixida en direcció a l'Albufera anomenada l'autopista del Saler.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Klaus Sulzenbacher

Klaus Sulzenbacher (Kitzbühel, Àustria 1965) és un esquiador nòrdic austríac, ja retirat, especialista en combinada nòrdica.

## Biografia

Va néxier el 3 de febrer de 1965 a la ciutat de Kitzbühel, població situada a l'estat del Tirol.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1984 realitzats a Sarajevo (Iugoslàvia), on finalitzà novè en la prova individual de combinada nòrdica. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1988 realitzats a Calgary (Canadà) aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova individual i la medalla de bronze en la prova per equips. Va particfipar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 realitzats a Albertville (França), on va aconseguir la medalla de bronze en les dues proves disputades, al prova individual i la prova per equips.
Entre 1983 i 1991 aconseguí guanyar 14 competicions de la Copa del Món de l'especialitat, esdevenint campió de la Copa del Món en dues ocasions. Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar dues medalles en el Campionat del Món d'esquí nòrdic, la medalla d'or en la prova de relleus 3x10 km i la medalla de plata en la prova individual.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Klaus Sulzenbacher». [Consulta: 11 desembre 2021].

## Enllaços externs

* (anglès) www.fis-ski.com - Klaus Sulzenbacher Arxivat 2012-11-02 a Wayback Machine.
# Gilabert de Centelles i de Castellet

Gilabert de Centelles i de Castellet (? - 1368) fou Senyor de les baronies de Nules i de Centelles, fou un conseller del rei Pere III el Cerimoniós, militar i governador general de Mallorca. Derrotà Jaume III de Mallorca a la batalla de Llucmajor.
Gilabert de Centelles participà, entre 1343 i 1344, en les expedicions militars al Regne de Mallorca i al Comtat del Rosselló en la guerra de Pere el Cerimoniós contra Jaume III de Mallorca amb l'objectiu de reintegrar els territoris de la Corona de Mallorca a la Corona d'Aragó. El rei li confià el 1344 la castellania de Canet, al Rosselló, i després, l'alcaldia del castell de Xàtiva i la potestat d'Albaida. Durant les lluites de la Unió de València es mantingué al costat del rei i el 1347 prengué part en la batalla de Bétera, on els reialistes foren derrotats. El 1348 fou nomenat governador general de Mallorca amb la missió de reprimir aixecaments en favor Jaume III. Afrontà el desembarcament d'aquest a Pollença l'octubre del 1349 i, amb les tropes de reforç de Riambau de Corbera, governador de Sardenya i Còrsega, el derrotà a la batalla de Llucmajor el 25 d'octubre del mateix any, on aquell morí decapitat.
El 1353, per fer front a la Revolta de Sardenya reuní les tropes i els vaixells amb què Mallorca contribuïa a l'expedició a Sardenya comandada per Bernat II de Cabrera, amb el qual passà també a l'illa, participant en la batalla de Quart. El 1354 acompanyà el rei Pere en una nova expedició a Sardenya, on tornà novament al cap d'un estol per dominar la rebel·lió de Matteo Doria el 1358.
Prengué part en la guerra contra el Regne de Castella, i dins el consell reial formà part del grup contrari al privat Bernat II de Cabrera, contra el qual declarà en el procés del 1364. L'any 1363 el rei li vengué la jurisdicció de Castellcir (Moianès).

## Referències

* ↑ Zurita y Castro, Jerónimo. Anales de la Corona de Aragón (en castellà). vol. VIII, p. cap. LIII.
* ↑ «Gilabert de Centelles i de Castellet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cornèlia Escipió

Cornèlia (llatí: Cornelia Scipio; al voltant del 54–16 aC) era la filla de Escribònia i el cònsol Publi Corneli Escipió. Es va casar amb el censor Paulus Emili Lèpid, amb qui va tenir tres nens. El seu primer fill, Luci Emili Paulus, nascut c. 37 aC, es va casar amb la seva cosina Júlia, neta d'August; i el seu segon fill, Marc Emilii Lèpid, nascut c. 30 aC, va ser cònsol l'any 6 aC. També va tenir una filla, Emília Lèpida.
Cornèlia era la germana de Publi Corneli Escipió, i també era la germanastra gran de Júlia, la filla d'August. Cornèlia va morir el mateix any que el seu germà va ser nomenat cònsol, el 16 aC. L'emperador August, el seu padrastre, va plorar la seva mort, perquè la considerava una digna germana gran per la seva filla, Júlia. El poeta Properci va escriure una elegia de Cornèlia pel seu funeral, elogiant la seva virtut i família, incloent-hi Escipió i Escribònia.

## Referències

* ↑ Smith, William. Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Boston: C.C. Little and J. Brown, 1849, p. 769.
* ↑ Lightman, Marjorie; Lightman, Benjamin. A to Z of ancient Greek and Roman women. Rev.. Nova York: Facts On File, 2008, p. 98. ISBN 9780816067107.
* ↑ Lewis, Naphtali; Meyer Reinhold Roman civilization: selected readings. Volume 2, Volume 2. Nova York: Columbia University Press, 1955, p. 351.
* ↑ Morwood, Maurice Balme & James. On the margin : marginalized groups in ancient Rome. 1. publ.. Oxford [u.a.]: Oxford Univ. Press, 2003, p. 9. ISBN 0199124000.
* ↑ Hope, Valerie M. Death in ancient Rome : a source book. 1.. Londres: Routledge, 2007, p. 208. ISBN 9780415331579.
# Magnus Moan

Magnus Hovdal Moan (Lillehammer, Noruega 1983) és un esquiador nòrdic noruec, especialista en combinada nòrdica i guanyador de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 26 d'agost de 1983 a la ciutat de Lillehammer, població situada al comtat d'Oppland.

## Carrera esportiva

Va participar, als 22 anys, als Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova individual de combinada nòrdica i la medalla de plata en la prova per equips.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà), no tingué sort i finalitzà novè en la prova individual en trampolí normal i quinzè en la prova individual de trampolí llarg. En aquests mateixos Jocs finalitzà cinquè en la prova per equips, guanyant així un diploma olímpic.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2014 realitzats a Sotxi (Rússia) aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova de salt en trampolí llarg i la medalla d'or en la prova per equips de la competició de combinada nòrdica. Així mateix finalitzà cinquè en la prova de salt amb trampolí normal, guanyant un nou diploma olímpic.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat vuit medalles al Campionat del Món d'esquí nòrdic, una d'ella d'or i tres de plata.

## Enllaços externs

* (anglès) www.fis-ski.com - Magnus Moan
# Mireia Barrera

Mireia Barrera (Terrassa, 1967) és una directora de cor catalana. Va estudiar al Conservatori Municipal de Música de Barcelona i a Namur (Bèlgica). Des del 1993 fins a l'agost del 2019 va dirigir el Cor Madrigal. De 2005 a 2010 va ser directora del Cor Nacional d'Espanya. El 2014 obtengué el Premi Nacional de Cultura «per la seva lluita en la innovació musical mitjançant la introducció de l'obra de compositors contemporanis en els cors que ha dirigit».

## Referències

* ↑ «Mireia Barrera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mireia Barrera» Arxivat 2014-05-27 a Wayback Machine., fitxa biogràfica al Secretariat de corals infantils de Catalunya
* ↑ «Premis Nacionals de Cultura 2014». Premis Nacionals de Cultura i de les Arts per anys. Consell Nacional de la Cultura i de les Arts (CoNCA), 2014. Arxivat de l'original el 2 de maig 2014. [Consulta: 26 maig 2014].
* ↑ «Joan Massagué, Jaume Vallcorba, el Sónar i La Principal de la Bisbal, Premis Nacionals de Cultura 2014. També han estat premiats Pepa Plana, l'Amical Wikimedia, Mireia Barrera, Vicenç Pagès, Roberto Oliván i The Dalí Museum St.Petersburg de Florida». El Punt Avui, 14-04-2014.
# Març Llinàs Belliure

Març Llinàs Belliure (Palma, 1994) és un còmic i guionista mallorquí.
Llinàs és també formador en qüestions feministes i LGBTI i treballa de guionista al programa Està passant. Com a monologuista ha actuat en diferents espectacles, com al Cruïlla Comèdia.
És autor del pòdcast Mòbil, cartera, claus, de Ràdio Primavera Sound, en què explicava la seva transició de gènere, en clau testimonial i de manera amena i pròxima. El pòdcast va endur-se el primer Premi Sonor en la categoria de millor pòdcast de narrativa de no-ficció.

## Referències

* ↑ «Març Llinàs». [Consulta: 20 setembre 2024].
* ↑ «Març Llinàs al Comèdia del Festival Cruïlla, el 13 de juliol a Barcelona». [Consulta: 20 setembre 2024].
* ↑ «Març Llinàs: "La masculinitat és una broma, no té ni cap ni peus"». [Consulta: 20 setembre 2024].
* ↑ «El 'top 10' dels podcasts en català». Premis Sonor. [Consulta: 14 juny 2022].
# Cristino Seriche Bioko

Cristino Seriche Malabo Bioko (nascut el 1940?) va ser un polític equatoguineà, Primer Ministre de la República de Guinea Equatorial des del 15 d'agost de 1982 fins al 4 de març de 1992, sota la presidència de Teodoro Obiang Nguema.
Pertany a la minoria dels bubis que viuen principalment a l'illa de Bioko. De la mateixa manera que Teodoro Obiang Nguema Mbasogo, en 1964 es va graduar a l'Acadèmia Militar de Saragossa amb el grau de capità. El 1979 va participar en el cop d'estat contra Francisco Macías Nguema.
De 1979 a 1982 havia estat Ministre d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports. El 15 d'agost de 1982 fou nomenat Primer Ministre, càrrec que havia estat abolit en 1968 per Macías i restablert novament per la Llei Fonamental de Guinea Equatorial de 1982. El 1987 es va integrar al Partit Democràtic de Guinea Equatorial i es va mantenir en el càrrec fins al 4 de març de 1992. Després va passar a l'oposició al règim d'Obiang i va fundar el 2005 a Espanya el grup opositor Avantguada per la Defensa dels Drets dels Ciutadans.

## Referències

* ↑ Guinea Ecuatorial, un país que se empobrece día a día, El País, 1 de març de 1983
* ↑ The International Who's Who 2004. Macon, GA: Routledge, 2003, p. 164. ISBN 1-85743-217-7.
* ↑ Cristino Seriche presenta en Madrid el partido Vanguardia por la Defensa de los Derechos de los Ciudadanos
# Sven Israelsson

Sven Israelsson (Järna, 17 de gener de 1920 - 9 d'octubre de 1989) fou un esquiador suec, especialista en combinada nòrdica, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de St. Moritz. Va guanyar la medalla de bronze en la combinada nòrdica, rere els finlandesos Heikki Hasu i Martti Huhtala. En aquests mateixos Jocs fou setzè en la cursa dels 18 quilòmetres del programa d'esquí de fons. En en seu palmarès també destaquen cinc campionats nacionals de combinada nòrdica individuals, el 1944, 1946, 1947, 1948 i 1950, i dos per equips, el 1947 i 1957.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Sven Israelsson». [Consulta: 9 març 2022].
* ↑ «ISRAELSSON, Sven Olof - Athlete Information». [Consulta: 9 març 2022].
* ↑ «Sven Israelsson - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 9 març 2022].
# Sergio González Poirrier

Sergio González Poirrier (Madrid, 20 d'abril de 1992) és un futbolista professional espanyol que juga al CD Leganés. Principalment defensa central, també pot jugar com a migcampista defensiu.

## Carrera de club

Nascut a Madrid, González es va incorporar a La Fábrica del Reial Madrid el 2008, procedent del Getafe CF. El 2011, després d'acabar la seva formació, es va incorporar a la Regional Preferent al Las Rozas CF, i hi va debutar durant la temporada.
González va passar a l'AD Villaviciosa d'Odón a Tercera Divisió el juliol de 2012, sent titular habitual durant la campanya, en la qual el seu equip va descendir. El juliol de l'any següent, va acordar un contracte amb l'AD Alcorcón, sent destinat al filial de la mateixa divisió.
El 2015, González va fitxar per la UD San Sebastián de los Reyes, encara a la quarta categoria; va assolir l'ascens a Segona Divisió B en la seva primera temporada, sent una opció de primera opció, i va capitanejar el conjunt en la seva segona. El 15 de juliol de 2017 va acordar un contracte d'un any amb el Recreativo de Huelva a la tercera divisió.
El 23 de juliol de 2018, l'agent lliure González es va unir al CD Mirandés de tercer nivell amb un contracte d'un any. El 5 de juliol següent, després d'aconseguir l'ascens a Segona Divisió, va renovar el seu contracte per un any més.
El 17 d'agost de 2019, a l'edat de 27 anys, González va fer el seu debut professional en començar en un empat 2-2 fora de casa contra el Rayo Vallecano. Va marcar el seu primer gol a la segona divisió el 24 de novembre, marcant el segon gol del seu equip en una derrota per 2-1 contra l'Albacete Balompié.
El 10 d'agost de 2020, González va acordar un contracte de tres anys amb el CD Leganés, acabat de descendir a la segona categoria.

## Palmarès

Leganés
* Segona Divisió: 2023–24

## Referències

* ↑ «Sergio González» (en castellà). CD Leganés. [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ «El Villaviciosa cambia sus filas de cara a la próxima temporada» (en castellà). Villaviciosa Digital, 15-07-2013. [Consulta: 21 agost 2019].
* ↑ «El central Sergio nuevo jugador del Recreativo de Huelva» (en castellà). UD SS Reyes, 15-07-2017. [Consulta: 21 agost 2019].
* ↑ «Sergio González, refuerzo para la defensa» (en castellà). Recreativo Huelva, 15-07-2017. [Consulta: 21 agost 2019].
* ↑ «Sergio González, nuevo jugador del C.D. Mirandés» (en castellà). CD Mirandés, 23-07-2018. [Consulta: 21 agost 2019].
* ↑ «Sergio González continuará la próxima temporada en el Club Deportivo Mirandés» (en castellà). CD Mirandés, 05-07-2019. [Consulta: 21 agost 2019].
* ↑ «El VAR protagoniza la igualada en Vallecas» (en castellà). Marca, 17-08-2019. [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «El defensa Sergio González, primer refuerzo para la 2020/21» (en castellà). CD Leganés, 10-08-2020. [Consulta: 10 agost 2020].

## Enllaços externs

* Sergio González Poirrier a BDFutbol
* Sergio González Poirrier a La Preferente (castellà)
* Sergio González Poirrier, Fitxa a Soccerway
# Seán Crowe

Seán Crowe (Dublín, 7 de març de 1957) és un polític irlandès del Sinn Féin, i un Teachta Dála per la circumscripció de Dublín Sud-oest.
Va treballar com a activista comunitari a la zona, fent campanya sobre qüestions com ara els hospitals, el transport, els medicaments i per un habitatge assequible. Durant la dècada de 1990, quan es va iniciar el procés de pau d'Irlanda del Nord, Crowe va ser el cap de la missió del Sinn Féin al Fòrum per la Pau i la Reconciliació al castell de Dublín i va ser membre de l'equip de negociacions del Sinn Féin. Crowe ha representat al partit en les negociacions multipartidistes que van conduir a l'Acord de Divendres Sant de 1998.
Ha estat involucrat en la política des de 1989, quan es va presentar sense èxit per la circumscripció de Dublín Sud-eest en les eleccions generals de 1989. Va disputar de nou per la circumscripció el 1992 i el 1997, i va augmentar significativament la seva quota de vot en l'última ocasió. El 1999 va ser elegit conseller en el Consell del Comtat de Dublín Sud en representació de Tallaght Sud. El mateix dia va fracassar com a candidar a la circumscripció de Dublín pel Parlament Europeu.
Va ser elegit a la Dáil Éireann en les eleccions generals de 2002, però va perdre el seu escó en les eleccions de 2007. El setembre de 2008 va tornar al Consell del Comtat de Dublín Sud quan va ser nomenat per substituir un company de partit i va mantenir l'escó a les eleccions locals de 2009. Va recuperar el seu seient de Dáil per Dublín Sud-oest a les eleccions generals de 2011 i de 2016.
Va ser membre de l'executiva nacional de Sinn Féin. Està casat amb Pamela Kane, i viuen a Tallaght.

## Referències

* ↑ «Mr. Seán Crowe». Oireachtas Members Database. [Consulta: 3 juny 2009].
* ↑ «Seán Crowe». ElectionsIreland.org. [Consulta: 3 juny 2009].
* ↑ «European Election 1999: Dublin». ElectionsIreland.org. [Consulta: 3 juny 2009].

## Enllaços externs

* Seán Crowe - Lloc web oficial