# Febre del Nil occidental

La febre del Nil occidental és una infecció pel virus del Nil occidental, que normalment es transmet pels mosquits. Al voltant del 80% de les infeccions les persones tenen pocs o cap símptoma. Al voltant del 20% de les persones tenen febre, mal de cap, vòmits o erupcions cutànies. En menys de l'1% de les persones es produeix encefalitis o meningitis, amb rigidesa al coll, confusió o convulsions associades. La recuperació pot trigar de setmanes a mesos. El risc de mort entre aquells en els quals es veu afectat el sistema nerviós és d'un 10 per cent.
El virus del Nil occidental (VNO) es transmet normalment pels mosquits que s'infecten quan s'alimenten d'ocells infectats, que sovint són portadors de la malaltia. Rarament el virus es transmet a través de transfusions de sang, trasplantaments d'òrgans o de mare a nadó durant l'embaràs, el part o la lactància materna, però d'altra manera no es propaga directament entre les persones. Els riscos de patir malalties greus inclouen tenir més de 60 anys i tenir altres problemes de salut. El diagnòstic es basa normalment en els símptomes/signes i les anàlisis de sang.
No hi ha cap vacuna humana. La millor manera de reduir el risc d'infecció és evitar les picades de mosquits. Les poblacions de mosquits es poden reduir eliminant les piscines d'aigua estancades, com ara els pneumàtics vells, les galledes, els canals i les piscines. Quan els mosquits no es poden evitar, els repel·lents de mosquits i les mosquiteres redueixen la probabilitat de ser picats. No hi ha un tractament específic per a la malaltia; els medicaments per al dolor poden reduir els símptomes.
El virus es va descobrir a Uganda el 1937 i es va detectar per primera vegada a Amèrica del Nord el 1999. El VNO s'ha produït a Europa, Àfrica, Àsia, Austràlia i Amèrica del Nord. Als Estats Units es registren milers de casos a l'any, la majoria es produeixen a l'agost i al setembre. Pot aparèixer en forma de brots. La malaltia greu també pot ocórrer en cavalls, per als quals hi ha una vacuna disponible. Un sistema de vigilància en les aus és útil per a la detecció precoç d'un possible brot humà.

## Patogènia

La picada de mosquits és la principal ruta d'infecció a humans. El pas de la malaltia als humans el causen els mosquits d'espècies que piquen tant aus com mamífers (fan de «vectors pont»). En els humans i els altres mamífers la virèmia (presència de virus a la sang) no és prou elevada per transmetre la malaltia a altres humans a través de noves picades de mosquit. Està descrita la transmissió vertical del virus i s'han produït infeccions causades per accidents de laboratori.
La picada del mosquit introdueix el virus en les cèl·lules dendrítiques cutànies, alterant en elles el normal desenvolupament del seu mecanisme d'activació de les cèl·lules NK immunitàries. Després, el virus es replica inicialment en el lloc d'inoculació i en els ganglis limfàtics adjacents, fet que comporta la seva entrada al torrent sanguini amb la posterior virèmia. En menys d'un 1 per cent dels casos, el VNO creua la barrera hematoencefàlica (BHE) i infecta les neurones del sistema nerviós central (SNC). L'entrada al SNC una vegada produïda la disseminació vírica sistèmica, es veu afavorida per una major durada de la fase de virèmia i la disrupció de les unions estretes del endoteli de la BHE pel virus, sobretot en individus immunodeficients o persones ancianes.

## Clínica

La infecció humana pel virus del Nil Occidental (VNO) mostra una taxa relativament baixa de simptomatologia: només del 20 al 40 per cent de les persones infectades acaben desenvolupant un quadre similar al de la grip estacional comuna. En molt pocs casos pot desembocar en una greu malaltia neuroinvasiva (1 de cada 150 persones infectades) de la qual s'han descrit tres grans tipus: meningitis i/o encefalitis i paràlisi flàccida aguda. Dels casos declarats a Grècia, hi ha incidències que oscil·len entre 0,78 i 2,34 casos per 100.000 habitants. A Sèrbia es van declarar episodis d'elevada incidència: 0,98/100.000 (2012) i 4,91/100.000 (2013), aquest any a causa de soques del VNO especialment neuropatogèniques. I s'ha descrit la transmissió autòctona del virus a diversos països de l'Europa Central i de l'arc mediterrani: Hongria, Àustria, Croàcia Albània, Macedònia, Kosovo i Montenegro. A Itàlia es van detectar brots causats per soques dels llinatges 1 i 2; i al sud d'Espanya també s'hi van notificar diversos casos autòctons. A Turquia s'hi han declarat brots amb incidències de 0,06/100.000 (2010) i 0,01/100.000 (2011) i Israel és fins a 2013 el país mediterrani més intensament afectat amb 273 casos declarats entre 2010 i 2013.

## Tractament

No existeix encara cap tractament específic contra la infecció pel VNO. El maneig clínic dels malalts es fonamenta en l'ús de tècniques de suport vital. Es treballa des de fa dècades per aconseguir una vacuna contra la febre del Nil Occidental, però cap de les vacunes candidates ha progressat més enllà de la fase II dels assaigs clínics efectuats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 «General Questions About West Nile Virus» (en anglès americà), 19-10-2017. Arxivat de l'original el 26 octubre 2017. [Consulta: 26 octubre 2017].
* ↑ «Symptoms, Diagnosis, & Treatment» (en anglès americà), 15-01-2019. Arxivat de l'original el 26 octubre 2017. [Consulta: 15 gener 2019].
* 1 2 3 4 5 6 «West Nile virus», 01-07-2011. Arxivat de l'original el 18 octubre 2017. [Consulta: 28 octubre 2017].
* ↑ «Final Cumulative Maps and Data | West Nile Virus | CDC» (en anglès americà), 24-10-2017. Arxivat de l'original el 27 octubre 2017. [Consulta: 28 octubre 2017].
* ↑ EspaiS@lut «Publicació del "Protocol per a la vigilància i el control de la febre del Nil occidental"». Servei de Salut Pública, Diputació de Barcelona, 2020 Oct; 99, pàgs: 2 [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ David, ST; Mak, S; MacDougall, L; Fyfe, M «A bird's eye view: using geographic analysis to evaluate the representativeness of corvid indicators for West Nile virus surveillance» (en anglès). Int J Health Geogr, 2007 Gen 30; 6, pp: 3. DOI: 10.1186/1476-072X-6-3. PMC: 1796857. PMID: 17263891 [Consulta: 31 agost 2021].
* ↑ Colpitts, TM; Conway, MJ; Montgomery, RR; Fikrig, E «West Nile Virus: Biology, Transmission, and Human Infection» (en anglès). Clin Microbiol Rev, 2012 Oct; 25 (4), pp: 635-648. DOI: 10.1128/CMR.00045-12. PMC: 3485754. PMID: 23034323 [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ CDC «Intrauterine West Nile virus infection - New York, 2002» (en anglès). MMWR Morb Mortal Wkly Rep, 2002 Des 20; 51 (50), pp: 1135-1136. ISSN: 1545-861X. PMID: 12537289 [Consulta: 19 setembre 2021].
* ↑ CDC «Laboratory-acquired West Nile virus infections - United States, 2002» (en anglès). MMWR Morb Mortal Wkly Rep, 2002 Des 20; 51 (50), pp: 1133-1135. ISSN: 1545-861X. PMID: 12537288 [Consulta: 19 setembre 2021].
* ↑ Kovats, S; Turner, S; Simmons, A; Powe T; et al «West Nile virus-infected human dendritic cells fail to fully activate invariant natural killer T cells» (en anglès). Clin Exp Immunol, 2016 Nov; 186 (2), pp: 214-226. DOI: 10.1111/cei.12850. PMC: 5054575. PMID: 27513522 [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ Rios, M; Daniel, S; Chancey, C: Hewlett, IK; Stramer, SL «West Nile virus adheres to human red blood cells in whole blood» (en anglès). Clin Infect Dis, 2007 Jul 15; 45 (2), pp: 181-186. DOI: 10.1086/518850. ISSN: 1058-4838. PMID: 17578776 [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ Suen, WW; Prow, Na; Hall, RA; Bielefeldt-Ohmann, H «Mechanism of West Nile Virus Neuroinvasion: A Critical Appraisal» (en anglès). Viruses, 2014 Jul 18; 6 (7), pp: 2796-825. DOI: 10.3390/v6072796. PMC: 4113794. PMID: 25046180 [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ Winkelmann, ER; Luo, H; Wang, T «West Nile Virus Infection in the Central Nervous System» (en anglès). F1000Res, 2016 Gen 26; 5, pp: F1000 Faculty Rev-105. DOI: 10.12688/f1000research.7404.1. PMC: 1617273. PMID: 26918172 [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ Samuel, MA; Diamond, MS «Pathogenesis of West Nile Virus Infection: a Balance between Virulence, Innate and Adaptive Immunity, and Viral Evasion» (en anglès). J Virol, 2006 Oct; 80 (19), pp: 9349-9360. DOI: 10.1128/JVI.01122-06. PMC: 1617273. PMID: 16973541 [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ Pérez Ruiz, M; Sanbonmatsu Gámez, S; Jiménez Clavero, MA «Infección por virus West Nile» (en castellà). Enferm Infecc Microbiol Clin, 2011 Des; 29 (Supl 5), pp: 21-26. DOI: 10.1016/S0213-005X(11)70040-4. ISSN: 1578-1852. PMID: 22305666 [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ Debiasi RL; Tyler, KL «West Nile virus meningoencephalitis» (en anglès). Nat Clin Pract Neurol, 2006 Maig; 2 (5), pp: 264-275. DOI: 10.1038/ncpneuro0176. PMC: 3773989. PMID: 16932563 [Consulta: 30 agost 2021].
* 1 2 3 Rizzoli, A.; Jiménez-Clavero, M. A.; Barzon, L.; Cordioli, P.; et al «The challenge of West Nile virus in Europe: knowledge gaps and research priorities» (en anglès). Eurosurveillance, 20, 20, 21-05-2015. DOI: 10.2807/1560-7917.es2015.20.20.21135. ISSN: 1560-7917. PMID: 26027485 [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ Pervanidou, D; Vakali, A; Georgakopoulou, T; Panagiotopoulos, T; et al «West Nile virus in humans, Greece, 2018: the largest seasonal number of cases, 9 years after its emergence in the country» (en anglès). Euro Surveill, 2020 Ag; 25 (32), pp: 1900543. DOI: 10.2807/1560-7917.ES.2020.25.32.1900543. PMC: 7427301. PMID: 32794446 [Consulta: 30 agost 2022].
* ↑ Popović, N; Milošević, B; Urošević, A; Poluga, J; et al «Outbreak of West Nile virus infection among humans in Serbia, August to October 2012» (en anglès). Euro Surveill, 2013 Oct 24; 18 (43), pp: 20613. DOI: 10.2807/1560-7917.es2013.18.43.20613. ISSN: 1560-7917. PMID: 24176618 [Consulta: 30 agost 2022].
* ↑ Zana, B; Kemenesi, G;Róbert Herczeg, Bianka Dallos; et al «Genomic characterization of West Nile virus strains derived from mosquito samples obtained during 2013 Serbian outbreak» (en anglès). J Vector Borne Dis, 2016 Oct-Des; 53 (4), pp: 379-383. ISSN: 0972-9062. PMID: 28035117 [Consulta: 30 agost 2022].
* ↑ Zana, B; Erdélyi, K; Nagy, A; Mezei, E; et al «Multi-Approach Investigation Regarding the West Nile Virus Situation in Hungary, 2018» (en anglès). Viruses, 2020 Gen 20; 12 (1), pp: 123. DOI: 10.3390/v12010123. PMC: 7019302. PMID: 31968613 [Consulta: 11 gener 2022].
* ↑ Vilibic-Cavlek, T; Savic, V; Klobucar, A; Ferenc, T; Ilic, M; Bogdanic, M; Tabain, I; et al «Emerging Trends in the West Nile Virus Epidemiology in Croatia in the 'One Health' Context, 2011-2020» (en anglès). Trop Med Infect Dis, 2021 Jul 24; 6 (3), pp: 140. DOI: 10.3390/tropicalmed6030140. PMC: 8396195. PMID: 34449731 [Consulta: 12 octubre 2021].
* ↑ Magurano, F; Remoli, ME; Baggieri, M; Fortuna, C; et al «Circulation of West Nile virus lineage 1 and 2 during an outbreak in Italy» (en anglès). Clin Microbiol Infect, 2012 Des; 18 (12), pp: E545-E547. DOI: 10.1111/1469-0691.12018. ISSN: 1469-0691. PMID: 23020657 [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ Amillategui, R; Cano-Portero, R; Almazan-Isla, J; Boix Martinez, R; et al «Resultados de la Vigilancia Epidemiológica de las enfermedades transmisibles. Informe anual. Años 2017-2018» (en castellà). ISCIII-Centro Nacional de Epidemiología, 2020, pàg: 107. DOI: 10.4321/repisalud.11822 [Consulta: 30 agost 2022].
* ↑ Gyure, KA «West Nile virus infections» (en anglès). J Neuropathol Exp Neurol, 2009 Oct; 68 (10), pp: 1053-1060. DOI: 10.1097/NEN.0b013e3181b88114. ISSN: 1554-6578. PMID: 19918117 [Consulta: 11 gener 2022].
* ↑ CDC «West Nile virus Treatment & Prevention» (en anglès). National Center for Emerging and Zoonotic Infectious Diseases, Division of Vector-Borne Diseases. US Department of Health & Human Services, 2021; Jul 7 (rev), pàgs: 2 [Consulta: 19 setembre 2021].
* ↑ Ulbert, S «West Nile virus vaccines – current situation and future directions» (en anglès). Hum Vaccin Immunother, 2019 Jul 10; 15 (10), pp: 2337-2342. DOI: 10.1080/21645515.2019.1621149. PMC: 6816401. PMID: 31116691 [Consulta: 18 octubre 2021].
* ↑ Kaiser, JA; Barrett, ADT «Twenty Years of Progress Toward West Nile Virus Vaccine Development» (en anglès). Viruses, 2019 Set 5; 11 (9), pp: 823. DOI: 10.3390/v11090823. PMC: 6784102. PMID: 31491885 [Consulta: 18 octubre 2021].