OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llimadora

La llimadora mecànica és una màquina eina per al mecanitzat de peces per arrencada de ferritja, per mitjà del moviment lineal alternatiu de l'eina o moviment de tall. La taula que subjecta la peça a mecanitzar realitza un moviment d'avanç transversal, que pot ser intermitent per realitzar determinats treballs, com la generació d'una superfície plana o de ranures equidistants. Així mateix, també és possible desplaçar verticalment l'eina o la taula, manual o automàticament, per augmentar la profunditat de passada.
La llimadora mecànica permet el mecanitzat de peces petites i mitjanes i, per la seva fàcil maneig i baix consum energètic, és preferible l'ús al d'altres màquines eina per a la generació de superfícies planes de menys de 800 mm de longitud.

## Components principals

* Bancada: és l'element suport de la màquina, allotja tots els mecanismes d'accionament, sol ser de fosa i molt robusta.Está proveïda de guies horitzontals sobre les quals llisquen el moltó i dues guies verticals sobre les quals es pot desplaçar verticalment la taula.
* Guies
* Taula: sobre les guies verticals de la part frontal de la bancada es recolza un carro proveït de guies horitzontals sobre les quals es desplacen la taula pròpiament dita, per tant pot moure's verticalment per desplaçament vertical del carro.
* Jou escocès o carro: és la part mòbil de la màquina, llisca sobre guies horitzontals situades a la part superior de la bancada i en la part frontal hi ha una torreta proveïda d'un portaeines en el qual es fixa l'eina de tall.
* Mecanisme de jou escocès. Hi ha diversos tipus: per cremallera, per palanca oscilante i plat-manovella o hidràulic.

## Tipus de llimadoras

* Llimadora ordinària: No té taula i mecanitza peces grans realitzant el moviment d'avanç per desplaçament transversal del canyet.
* Llimadora sense taula
* Llimadora copiadora
* Llimadora vertical

## Operacions d'una llimadora

Deixar les cares d'una peça totalment planes.

## Màquines eines similars

Una màquina eina similar és la mortasadora, de vegades anomenada llimadora vertical . També són similars les planejadores, però en aquestes el moviment principal de translació el realitza la peça, mentre que l'eina roman fixa exceptuant el seu moviment d'avanç, que realitza l'eina a cada passada.

## Referències

* Lasheras, Jose Maria. «Màquines eines: limadoras». A: Tecnologia Mecànica i Metrotècnia. 8 ª ed. Espanya: Editorial Donostiarra, 2002. ISBN 978-84-368-1663-1.

## Vegeu també

* Màquina eina
* Mecanitzat
* Brotxadora

## Vídeos

* Vídeo d'una llimadora amb eina de tall.(castellà)
# Ned Flanders

Ned Flanders és un personatge de ficció de la sèrie de televisió Els Simpson. És un veí de la família Simpson.
La veu original és de Harry Shearer. A Amèrica Llatina fins a la quinzena temporada (inclosa) estava doblat per Agustín Sauret, actualment reemplaçat per Oscar Gómez. A Espanya està doblat per Carlos del Pi.

## Biografia

De fe cristiana irritant, moralista, i gran devot, amb la seva dona Maude (morta en un dels capítols) i els seus 2 fills Rod i Todd, pares Hippies Mico God (no se sap si aquest és el nom) i Ned Flanders. Sol ser fantasia sexual de les dones de Springfield. Es caracteritza per les seves frases cursis i plenes de diminutius, com De acuerdillo, o Hola-holita vecinillo, perfectirijillo, hasta luegillo, etc.
Després de la mort de la seva dona Maude, es veu involucrat amorosament amb una estrella de cançons cristianes i una súper estrella. Posseïx una botiga (Zurditorium a Espanya, Zurdorama a Hispanoamérica) des d'abans de la mort de la seva esposa.
La seva veritable edat és de 60 anys, en un capítol es posa de manifest que posseïx un carnet de jubilat, el que significa que té almenys 50 anys.
Ned Flanders tenia una esposa, Maude Flanders (morta), i té dos fills, Rod Flanders i Todd Flanders. Ned probablement va dir als seus fills Rod i Todd perquè els seus noms, en anglès, rimen amb Déu (en anglès God). Una teoria alternativa seria que rimés amb Maude, la seva mare, el nom de la qual també rima amb Déu, qui Ned venera a l'instant d'idolatria. El nom de la seva mare va ser revelat com Mico (bastant estrany, ja que també és el nom de la mare de Homer Simpson).
Quan Lisa Simpson estava per néixer, Bart Simpson es va quedar a casa de Flanders. En aquest moment, l'àvia de Ned Grandma Flanders també vivia amb ell i la seva família. Molt anciana, l'àvia de Flanders crida a Bart Joe, i també crida Miguel a Flanders.
Ned és vidu de Maude Flanders i està casat amb una cambrera de Les Vegas qu es diu Ginger. Després Ginger va seguir el camí de Ned (L'esposa de Les Vegas de Homer va fer el mateix), Ned i els seus fills intenten canviar l'estil de vida de Ginger a l'estil de vida cristià de Ned. Tanmateix, això la torna boja i provoca la seva fugida. Té una casa a Evergreen Terrace.
Personatges d'Els Simpson :
# La vida d'Alexandre Nevski

La vida d'Alexandre Nevski (rus: Житие Александра Невского, Jitié Aleksandra Névskogo), títol complet La història de la vida i valor de l'ortodox i Gran Duc Alexandre rus: Повесть о житии и о храбрости благоверного и великого князя Александра Povest o jiti i o khràbrosti blagovérnogo i velíkogo kniàzia Aleksandra, és un monument literari rus de finals del segle xiii i principis del segle XIV del gènere hagiogràfic.
L'obra descriu la vida i els èxits d'Alexandre Nevski, un governant rus i cap militar que va defensar les fronteres del nord de la Rus en contra de la invasió sueca, derrotà els cavallers teutònics al llac Peipus en 1242 i es feu vassall de Batu Khan per protegir el Principat de Vladímir-Súzdal de les incursions dels khàzars. "La vida ..." està plena d'esperit patriòtic i aconsegueix un alt grau d'expressivitat artística en la seva descripció dels fets heroics d'Alexandre i els dels seus guerrers.
L'autor de la història era probablement un escriba de l'entorn de Vladímir, el metropolità Kíril, que va venir de Galítsia-Volínia a la Rus en 1246, per la qual cosa la història reflecteix les tradicions literàries establertes del sud-oest i nord-orient de Rússia. L'autor informa personalment que coneixia Alexandre Nevski i que va ser testimoni dels seus actes. La forma de l'obra és una combinació de la vella convenció hagiogràfica russa amb un intent de proporcionar un coneixement més profund de les característiques psicològiques del príncep, amb especial èmfasi en l'anàlisi de la seva profunda religiositat.
Una manifestació d'estil hagiogràfic a La vida ... és un ús generós de les convencions existents que defineixen la forma d'escriure les vides dels sants. En aquest esperit, l'autor descriu el naixement i la mort del príncep, el compara amb una sèrie d'herois de la Bíblia, posa de relleu l'extraordinària religiositat del seu caràcter. També afirma que les accions d'Alexandre Nevski estaven sota la cura especial de la divinitat. Característic de l'hagiografia és també l'obertura de tot el cant i la pregària, i el seu tancament, on descriu el funeral del futur sant, així com les nombroses cites de la Bíblia.

## Enllaços externs

* Traducció al rus modern pel Fons Federal de cursos de ciències Arxivat 2008-02-25 a Wayback Machine.
* Enregistrament d'àudio del text complet Arxivat 2008-03-02 a Wayback Machine.
# Llet d'ametlla

La llet d'ametlles és una beguda molt antiga usada també a la cuina medieval substituint la llet animal. Actualment es troba envasada en el comerç ja sia líquida o condensada. A Itàlia és una beguda típica de Sicília, Calàbria i Pulla. En aquest darrer lloc el producte està reglamentat oficialment.
En llatí es coneixia com a amygdalate (ametlla i llet). Tant en la cristiandat (apta per al temps de la quaresma) com en el món de l'islam (no té alcohol) era molt utilitzada. L'àmbit d'ús principal era des de la península Ibèrica fins a l'Est d'Àsia.
L'explosió de la demanda de llet d'ametlla com a alternativa a la llet de vaca ha provocat la proliferació de monocultius d'ametller, amb un important impacte sobre els ecosistemes afectats. Per exemple, a Califòrnia, on causa una gran mortalitat entre les abelles.

## Propietats nutritives

En ser un producte totalment vegetal no conté colesterol ni lactosa i és apta per a la dieta vegetariana. Si es pren sense sucre, pot servir per aprimar-se.

## Preparació casolana

Es tracta d'una infusió freda. Per preparar-la cal 2/3 d'ametlla crua estovades en aigua durant unes hores (o ametllons immadurs)
Després d'haver pelat les ametlles, es trituren finament amb el sucre i es posa la pasta obtinguda en un filtre de drap de malla gran.
Aquest filtre amb la pasta es fica a l'aigua i es té en infusió com a mínim durant 6 hores. Després s'esprem el filtre de tela per recuperar totes les gotes del líquid el qual s'aboca en una ampolla i es posa dins el frigorífic.

## Vegeu també

* Llet de soia
* Llet d'arròs
* Llet d'ametla (Mallorca)
# Amy Jagger

Amy Jagger (Halifax, 14 de maig de 1908 - Cheshire, 1993) va ser una gimnasta artística anglesa que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de bronze en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Amy Jagger Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 31 maig 2018].
# Otó V de Wittelsbach

Otó V de Wittelsbach (1346 - 15 de novembre de 1379) fou duc de Baviera (com a Otó VII per ser el setè d'aquest nom al capdavant del Ducat, però també Otó V per ser el cinquè de la dinastia Wittelsbach); també fou marcgravi i elector de Brandenburg com Otó V. Otó era el quart fill de l'emperador Lluís IV i de la seva segona esposa, Margarida d'Avesnes, comtessa d'Hainaut, d'Holanda i Zelanda.
A la mort del seu pare el ducat de Baviera va passar al seu fill gran Lluís V (d'un primer matrimoni) amb altres feus pels altres cinc germans (Esteve II era germà i Lluís VI, Guillem I, Albert I i Otó V, germanastres); aquesta situació només va durar fins al 1349 quan Baviera es va repartir entre els dos germans grans, en Alta i Baixa Baviera, i cadascun va portar associat dos germanastres. Otó no tenia ni deu anys i, per tant, no va participar en els repartiment i va quedar associat junt amb el seu germà Lluís VI, al govern de l'Alta Baviera de Lluís V (que era també el marcgravi Lluís I de Brandenburg). El 1351 Lluís VI va rebre del seu germanastre Lluís V el marcgraviat de Brandenburg amb la condició de quedar com únic duc d'Alta Baviera. Lluís va acceptar i va esdevenir Lluís II de Brandenburg, amb el seu jove germà Otó V de Baviera com associat (Otó VII de Brandenburg). A causa d'una revolta Lluís i Otó no foren pas investits efectivament amb el marcgraviat fins al 1356.
Otó, encara menor d'edat, va créixer a les terres de la seva mare als Països Baixos sota la tutela del seu germà Lluís V. L'any 1360 Otó va arribar a l'edat i va anar a Brandenburg. Amb la mort de Lluís VI el 1365, Otó va esdevenir l'únic elector de Brandenburg (Brandenburg havia esdevingut principat electoral per la Butlla d'Or).
El 19 de març de 1366, Otó es va casar amb Catalina de Bohèmia (1342-1386), filla de l'emperador Carles IV i de la vídua de Rodolf IV, duc d'Àustria. Els dos ducs, Lluís VI (II) i Otó VII ja havien promès la successió de Brandenburg a Carles IV el 1364. Aquests acords van ser considerats una venjança per un conflicte amb el seu germà Esteve II, relatiu a la successió de l'Alta Baviera després de la mort de Meinard, fill de Lluís V.
Carles IV va envair Brandenburg el 1371, pretextant que Otó descuidés el govern, però va mantenir oficialment Otó. Dos anys més tard Otó va renunciar oficialment a canvi d'una compensació financera enorme i es va retirar a Baviera, conservant només el títol electoral; formalment el seu germà Esteve II el va associar al govern de Baviera-Landshut fins al 1375, però de fet fou només simbòlic. Otó va rebre de l'emperador, com a compensació, la terra bavaresa de Nordgau i va passar la resta dels seus dies en jocs i diversions al castell de Wolfstein a Landshut. Va rebre el malnom d'«Otó el mandrós».

## Referències

* ↑ Theuner, 1887, p. 663.
* ↑ Escher, 1999.

## Bibliografia

* Theuner, Emil. «Otto mit dem späteren Beinamen der Faule». A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB) (en alemany). Leipzig: Duncker & Humblot, 1887.
* Escher, Felix. «Otto V. der Faule». A: Neue Deutsche Biographie (NDB) (en alemany). Berlín: Duncker & Humblot, 1999.
# Llet de Pasqua

La llet de Pasqua, llet de Quaresma o llet basca són unes postres de llet cuita amb farina i sucre. Normalment es presenten en forma de petites porcions fregides en oli i banyades en sucre i canyella. Són típiques del País Basc, Navarra, el nord d'Aragó, els Pirineus i la zona del cantàbric espanyol. A causa de l'emigració moderna, també se'n fa a la Catalunya Nord, on rep el nom de llet de Pasqua, a la zona dels Pirineus catalans (Vall d'Aran, Pallars Sobirà, Alta Ribagorça, Cerdanya i Alt Urgell), al sud de França (Pirineus Atlàntics, Alts Pirineus, Arieja, Gers i a Tolosa de Llenguadoc, Alta Garona). També s'han estès per la resta de la península Ibèrica, per Castella i Lleó i la Comunitat de Madrid. Són unes postres que es fan tradicionalment durant la quaresma i per Dilluns de Pasqua.

## Recepta

Els ingredients principals són llet, sucre, farina de blat, farina de blat de moro i ous. S'hi pot afegir pell de llimona i canyella per aromatitzar la llet. Per fregir les porcions s'arrebossen en farina i en ou batut i després es fan fregir en una paella amb oli de gira-sol.
Es bat la llet amb la farina de blat de moro, la farina de blat i els ous. D'altra banda, es fa escalfar una altra quantitat de llet per aromatitzar-la amb canyella i pell de llimona. Després es barregen totes dues quantitats de llet i es fan coure fins que tinguin una textura molt pastosa, com una massa compacta. Es deixa refredar durant dues hores a la nevera i després se'n fan porcions petites, s'arrebossen en farina i en ou batut i es fregeixen en oli de gira-sol.
# Marca de Ligúria oriental

La Marca de Gènova o de Ligúria oriental va ser creada el 961 per l'emperador Otó I. En un primer moment la marca va ser anomenada Obertenga, pel seu primer titular, el comte Obert I. També va ser anomenada marca Januensis , a partir de la capitalitat de Gènova.
La seva creació va ser part d'una reorganització de la frontera amb França. Aquest territori estava format per la marca d'Ivrea, i fou dividit en tres districtes fronterers: Ligúria occidental o marca de Savona, el mucli central de la qual va ser el marquesat de Montferrat, la Ligúria oriental, integrada pels comtats de Luni, Tortona, Milà i Gènova, i a l'interior la que es va denominar marca de Torí (o marca de Susa o Susa-Tori) (nucli més tard del Ducat de Savoia).
La marca de Ligúria Oriental va recaure inicialment en l'ancestral línia dels Obertenghi, descendents d'Obert I. El títol de marquès es va convertir en comú dins de la família. Adalbert II va ser anomenat marquès de Longobardia. En el seu moment, la marca també va ser anomenada marca de Milà o de Ligúria.
El seu net Obizzo va esdevenir el primer marquès d'Este el 1173, i es va crear el Marquesat de Milà i Gènova el 1184, títol concedit per l'emperador Frederic I Barba-roja. Des de llavors, el nom d'Este va ser el principal sobretot amb l'increment de poder de la ciutat estat de Milà i de la República de Gènova.

## Comtes de la marca

* Obert I, 961-997
* Adalbert I, 997
* Obert II, 997-1013
* Albert Azzo I, 1013-1029
* Albert Azzo II, 1029-1097
* Folc I, 1097-1146
* Obizzo I, 1146-1193

## Vegeu també

* República de Gènova
* Ducat de Milà
* Obertenghi
# Rob Jebb

Robert Jebb (Bingley, Ciutat de Bradford, Yorkshire, Anglaterra, 28 de febrer de 1975) és un corredor de muntanya i pilot de cyclo-cross anglès.
Guanyà la cursa anual de cyclo-cross Three Peaks, als Yorkshire Dales, durant set anys consecutius des de l'any 2000 i trencà el domini català a la Copa del Món de curses de muntanya (Skyrunner World Series) quan es proclamà campió l'any 2005.

## Referències

* ↑ Smith, Bill «From Airedale to Kentdale: A Profile of Rob Jebb and Sharon Taylor» (en anglès). The Fellrunner Magazine, 6-2004, pàg. 50-52.
* ↑ (anglès) Results and Roll of Honour, 3PeaksCycloCross.org.
* ↑ (anglès) Robert Jebb and Corinne Favre, new world champions Arxivat 2007-08-07 a Wayback Machine., BuffSkyrunner.com, 11 d'octubre 2005.

## Enllaços externs

* (anglès) Fitxa de Rob Jebb a Scottish Hill Racing
* (anglès) Rob Jebb - Not Just a One-Trick-Pony! Arxivat 2010-02-15 a Wayback Machine., BritishCycling.org.uk, 17 de març 2007.
* (anglès) Rob Jebb - First Britain to become the overall Sky Running Champion Arxivat 2006-05-05 a Wayback Machine., Allsports Shopping.
# Guigó de Forcalquier

Guigó I d'Urgell i de Forcalquier, mort el 1149, va ser comte de Forcalquier de 1129 a 1149. Era fill de Guillem III d'Urgell i de Forcalquier i de Garsenda d'Albon.
No tenia més de cinc anys a la mort del seu pare, el qual al seu torn havia succeït a la seva pròpia mare, Adelaida de Provença (Guillem només va governar sol uns mesos des de la mort de la seva mare, ja que va morir al mateix any, però en vida de la seva mare ja tenia àmplia autoritat). La situació del comtat de Forcalquier era llavors molt delicada: el territori de Provença, que era abans possessió indivisa entre els comtes Alfons Jordà de Tolosa, Ramon Berenguer III de Barcelona i Adelaida, havia estat partit el 1125 entre els dos primers sense tenir en compte els drets d'Adelaida. Aquesta última havia aprofitat l'absència del comte de Tolosa per dominar una porció de territori al voltant d'Avignon i de Forcalquier, però la seva mort, seguida de la del seu fill als pocs mesos, portava un infant al capdavant del comtat de Forcalquier. L'existència fins i tot d'aquest comtat podia ser qüestionada. Però va ser sostingut pel seu avi matern Guigó III el Jove, comte d'Albon, Grenoble i Viena, fins a la seva mort el 1133, i després pel seu oncle Guigó IV del Vienès primer delfí del Vienès, amb l'ajut dels quals va aconseguir fer-se reconèixer i fer acceptar l'existència del comtat de Forcalquier pel comte de Tolosa (titulat marquès de Provença)
D'una esposa de la qual la història no ha conservat el nom, va tenir un fill, Guillem, mort abans d'ell, i va ser el seu germà Bertran (o alternativament la seva descendència) el que el va succeir

## Notes

* ↑ Segons Florain Mazel, Bertran havia mort abans que Guigó segurament el 1144; es probable que la successió comtal fos pel sistema d'indivisió tradicional (com ho havia estat a Provença) i els dos germans haurien governats junts fins al 1144; a la mort de Bertran o bé hauria quedat sol Guigó o be haurien entrat els seus nebots, que en tot cas van succeir a Guigó a la mort d'aquest

## Fonts

* Foundation for Medieval Genealogy: comtes de Forcalquier
* Editions Privat, Histoire de la Provence, Tolosa, 1990, ISBN 2-7089-1649-1
# Xènocles d'Atenes (desambiguació)

Xènocles d'Atenes és el nom dels següents personatges:
* 1. Xènocles, noble atenès que apareix en una estela datada cap al 540 aC
* 2. Xènocles, noble atenès que apareix en un epigrama sobre una estàtua funerària uns anys abans
* 5. Xènocles d'Esfetos, fill de Xeinis, ciutadà atenès de gran riquesa del segle iv aC
* 6. Xènocles de Colargos, arquitecte atenès
* 7. Xènocles de Copros, ciutadà atenès que apareix en un discurs d'Iseu
* 9. Xènocles, polític atenès parodiat per Matró
* 12. Xènocles d'Atenes, poeta tràgic atenès del segle v aC
* 13. Xènocles d'Atenes el Jove, poeta tràgic atenès del segle iv aC
* 15. Xènocles, ceramista àtic del segle vi aC
* 16. Xènocles, escultor àtic del segle iv aC

## Notes

Els nombres entre parèntesis fan referència a les entrades del Pauly-Wissowa.
# Alfonso Salmerón

Alfonso Salmerón S.J. (8 de setembre del 1515, Toledo, Castella - 13 de febrer del 1585, Nàpols, Itàlia) fou un dels primers jesuïtes i un erudit de la Bíblia espanyols.

## Biografia

Alfonso estudià literatura i filosofia a Alcalá de Henares i filosofia i teologia a La Sorbona de París. A través de Diego Laínez prengué contacte amb Sant Ignasi de Loiola i juntament amb Laínez, Pierre Favre, Simon Rodrigues, Nicolau de Bobadilla i Francesc Xavier fou un dels sis primers companys d'Ignasi de Loiola en la fundació de la Companyia de Jesús.
Després de formular vots el 1534, durant la quaresma del 1540, els set companys, a qui se'ls havien unit els francesos Claudi Jayo, Joan Coduri i Pascasi Broët, anaren a Roma, on el Papa els concedí dispensa per rebre les sagrades ordres quant arribessin a l'edat canònica.
Salmerón es dedicà a la ciutat de Siena als pobres i als nens. El 22 d'abril del 1541 pronuncià els seus vots com a membre de la Companyia de Jesús. La tardor d'aquell any, el papa Pau III envià Salmerón i Broët com a nuncis apostòlics a Irlanda.
Salmerón i Broët participaren a Bolonya al concili de 1547. El 1549 es doctorà a la Universitat de Bolonya, essent convidat per Guillem IV de Baviera a dictar càtedra a Ingolstadt. El 1550, en morir el duc, tornà a Verona.
El 1551 fou enviat a Nàpols per inaugurar-hi el primer col·legi de la Companyia. Poc després fou enviat al Concili de Trent com a teòleg de Juli III.

## Referències

* ↑ «Alfonso Salmerón». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Leocadia Alba

Leocadia Alba (català: Leocadia Alba y Abad) (València, 22 de gener de 1866 - Madrid, 10 de desembre de 1952) va ser una actriu valenciana.
Fou filla del director Pascual Alba i d'Irene Abad, que van ser els iniciadors d'una extensa família d'actors que inclou la seva germana Irene Alba Abad, els seus nebots Irene Caba Alba, Julia Caba Alba i els seus renebots Irene, Julia i Emilio Gutiérrez Caba.
Va debutar al teatre Martín de Madrid amb l'obra Buenas noches, señor don Simón de Francisco Asenjo Barbieri i després de fer una gira per Amèrica va consagrar-se com a cantant de sarsueles al Teatre Apolo. A partir de 1900 va deixar gradualment la sarsuela i va obtenir gran reconeixement amb obres de Carlos Arniches o Jacinto Benavente, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Leocadia Alba». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ De Burgos, Carmen. Confesiones de artistas - Tomo I. Madrid: V.H. De Sanz Calleja Editores, p. 135 a 141.
* ↑ «Leocadia Alba». Real Academia de la Historia. [Consulta: 17 juny 2023].
# Yvonne McGregor

Yvonne McGregor (MBE) (Wibsey, City of Bradford, West Yorkshire, 9 d'abril de 1961) va ser una ciclista britànica especialista en persecució. Campiona del món un cop, també va aconseguir una medalla als Jocs Olímpics de Sydney.
El 2002 va ser guardonada amb l'Orde de l'Imperi Britànic.

## Palmarès en pista

* 1994
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en puntuació
** Campiona nacional en Persecució
* 1998
** Campiona nacional en Persecució
* 1999
** Campiona nacional en Persecució
* 2000
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Sydney en Persecució
** Campiona del món de persecució
** Campiona nacional en Persecució

### Resultats a la Copa del Món

* 1997
** 1a a Atenes, en Persecució

## Palmarès en ruta

* 1997
** 1a a la Volta a Navarra i vencedora de 2 etapes
* 2001
** Campiona del Regne Unit en contrarellotge

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Moviment d'Alliberament del Sud del Sudan

El Moviment d'Alliberament del Sud del Sudan (anglès: South Sudan Liberation Movement, SSLM) fou un moviment polític del sud del Sudan creat el 1971, braç polític del Front d'Alliberament del Sud del Sudan (anglès: South Sudan Liberation Front, SSLF, abans Anya-Anya I) ampliat a altres grups, organitzacions i polítics. El seu cap fou el cap militar dels Anya Anya, Joseph Lago.
Després de la seva constitució va organitzar una estructura de govern a les zones alliberades i va començar a negociar amb el president Numeyri i finalment es va signar l'acord de pau d'Addis Abeba (26 de febrer de 1972).
La seva bandera era vermella amb una àliga i nou estels verds a l'entorn.

## Referències

* ↑ i continuador de la Anyanya National Organization
* ↑ segons comunicació a Lucien Philippe del mercenari Ralf Steiner