OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ferran Kettler

Ferran Kettler (Mitau, 1 de novembre de 1655 - Danzig, 4 de maig de 1737) va ser el Duc de Curlàndia i Semigàlia entre 1730 i 1737. Ferran va ser el fill de Jacob Kettler de Curlàndia i Lluïsa Carlota de Brandenburg. El 1730 es va casar amb Joana Magdalena de Saxònia-Weissenfels.

## Biografia

Kettler va néixer al Palau de Jelgava l'1 de novembre de 1655. Entre 1658 i 1660, juntament amb la resta de la seva família, va ser presoner dels suecs a Riga i més endavant a Ivangorod.
Després de la mort del seu pare el 1682 el ducat va passar a les mans del seu germà gran Frederic Casimir Kettler. Mentrestant, Ferran es trobava servint a l'exèrcit polonès, on va assolir el rang de tinent-general. Va participar en batalles en contra de l'Imperi Otomà. Després que Frederic Casimir morís el 1698, la seva vídua, juntament amb Ferran, es van convertir en tutors del més petit Frederic Guillem Kettler i van governar el ducat en el seu nom com a regents.
Quan va començar la Gran Guerra del Nord el 1700, Ferran Kettler va participar en batalles a la vora de Riga. Després de la seva derrota a la Batalla de Daugava es va escapar a Danzig, on va romandre fins a la seva mort. Durant l'ocupació sueca, el Consell del Ducat (landtag) va refusar reconèixer Ferran com a duc. Després de casar-se amb Anna de Rússia, el jove Frederic Guillem va morir. Així va ser que el següent candidat al tron de la casa reial de Kettler, Ferran, i això ho va obligar a tornar a Curlàndia, però no ho va fer en forma immediata. El ducat va ser governat per Anna de Rússia en qualitat de regent en aquest període.
L'any 1725 el Consell del Ducat va elegir a Maurice de Saxe com el nou duc. Tanmateix, es va veure obligat a deixar Curlàndia poc després d'haver assumit el poder a causa de problemes que va tenir amb l'administració imperial russa.
Ferran Kettler es va casar amb la jove Joana Magdalena de Saxònia-Weissenfels als seus 75 anys el 1730. Aquest mateix any Anna de Rússia es va convertir en tsarina de l'Imperi rus i el Consell del Ducat finalment va reconèixer Ferran com a duc.
El 1736 el rei August III de Pòlonia va oferir el tron de Curlàndia i Semigàlia a Ernst Johann von Biron secretament. Aquest últim era l'amant de la tsarina Anna i tenia una àmplia influència als assumptes d'estat.
Ferran Kettler va morir a Danzig el 4 de maig de 1737. No va tenir fills, per la qual cosa el Consell del Ducat va acabar escollint a Ernst Johann von Biron com el nou duc un mes després de la seva mort.

## Referències

* ↑ Neander, 1961, p. 90-91.
* ↑ Neander, 1961, p. -91.

## Bibliografia

* Neander, Irene. «Ferdinand Kettler». A: Neue deustche Biographie (en alemany). Berlín: Stolberg-Wernigerode, 1961 [Consulta: 21 febrer 2015].
# Frederic Guillem Kettler

Frederic Guillem Kettler (en alemany: Frederich III Wilhelm von Kettler, en letó: Frīdrihs Vilhelms Ketlers, 19 de juliol de 1692 - 21 de gener de 1711) va ser duc de Curlàndia i Semigàlia des de 1698 a 1711.

## Biografia

Era fill de Frederic Casimir Kettler i el 1710 va contreure matrimoni amb Anna Ivànovna de Rússia, filla del tsar Ivan V de Rússia.
Durant el seu període de regnat va aplicar una política russa com els seus antecessors, però basada en la influència de la seva dona, futura tsarina de Rússia.
A la seva mort, el Ducat de Curlàndia va passar a les mans de Rússia com a possessió de l'Imperi. Hi va haver un intent d'independència el 1730 per Ferran Kettler, però va tornar a les mans de Rússia i novament a les mans d'Ernst Johann von Biron.

## Referències

* Büsching, Anton Friedrich; Weinart, Benjamin Gottfried. Frīdriha Vilhelma vēstules caram Pēterim I sakarā ar laulību līguma slēgšanu. Magazin für die neue Historie und Geographie, 15. sējums, 1781, p. 201.
# Teatre de Liepāja

El Teatre de Liepāja (en letó, Liepājas teātris) és un teatre professional de Letònia fundat el 1907. Està situat a la ciutat de Liepāja i consta d'una única sala amb capacitat per a 600 espectadors. Les actuacions es realitzen en letó.

## Història

El teatre va ser inaugurat l'11 de març de 1907 amb l'obra L'oncle Vània d'Anton Txékhov. A partir de 1912, també s'hi van muntar espectacles musicals. El 1915 es va acabar la nova construcció actual de l'edifici del teatre en estil neoclàssic. Durant l'ocupació alemanya s'hi van representar actuacions en alemany; després de la rendició alemanya el teatre va reprendre les seves activitats normals.
Sota l'ocupació soviètica del 3 de novembre de 1940, als seus locals es va realitzar la cerimònia dels primers escolars pioners de Jelgava. Durant la Segona Guerra Mundial, el 1944 l'edifici va ser destruït per un incendi i restaurat immediatament. L'establiment ha estat conegut per diversos noms diferents; l'actual li va ser donat el 1998.
La companyia del teatre ha participat en diversos festivals d'art dramàtic, com la Màscara d'Or a Moscou (2011i 2013), el Festival de Viena i el Festival de Kontakt a Polònia el 2014. Molts dels seus actors i directors han rebut premis del festival letó Spēlmaņu nakts.
A partir de l'any 2000, el teatre va sofrir greus problemes econòmics per falta de subvencions, que el van posar en perill de tancament. El 2014 el teatre va haver d'interrompre la cooperació amb el director rus Bogomólov. El director a càrrec del teatre, Herbert Laukšteins, s'ha dirigit algunes vegades als mitjans de comunicació de Letònia per fer conèixer el problema.

## Referències

* ↑ «Latvia. Structure of the National Theatre community». A: The World Encyclopedia of Contemporary Theatre: Europe (en anglès). Taylor & Francis, 2001. ISBN 9780415251570 [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ Burija, Aina. «Padomju okupācijas sākums Liepājā.» (en letó). vip.lv. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ «Baltic Theatre festival» (en letó). spelmanunakts.lv. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ «Liepājas teātrim trūkst naudas jaunām izrādēm.» (en letó). kasjauns.lv, 2014. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ Kupše, Ieva. «Liepājas teātra direktors Herberts Laukšteins: Attīstībai vajag vairāk naudas» (en letó). diena.lv, 2014. Arxivat de l'original el 2015-01-01. [Consulta: 11 març 2015].
# Agudas Israel (Letònia)

Agudas Israel va ser un partit polític de Letònia en el període d'entreguerres. Principalment per als jueus ortodoxos, ja que era el més conservador dels partits jueus al país, va tractar de limitar el poder dels monopolis estatals. Va ser dirigit per Mordehajs Dubins.
El partit va participar per primera vegada a les eleccions nacionals de 1922, quan va guanyar dos escons en el Saeima que va conservar a les eleccions de 1925, però es va reduir a un escó en les de 1928. A les eleccions de 1931 va tornar el partit a guanyar dos escons.

## Referències

* ↑ McHale, 1983, p. 448.
* ↑ Nohlen i Stöver, 2010, p. 1143.

## Bibliografia

* McHale, Vincent E. Political parties of Europe (en anglès). Greenwood Press, 1983. ISBN 0-313-23804-9.
* Nohlen, Dieter; Stöver, P. Elections in Europe: A data handbook, 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Eleccions legislatives letones de 1940

Les Eleccions legislatives letones de 1940 es van celebrar a Letònia el 14 i el 15 de juliol de 1940, al costat de les eleccions simultànies d'Estònia i Lituània. Les eleccions van seguir a l'ocupació soviètica dels tres països, i van ser manipulades. El Partit Comunista de Letònia va ser legalitzat i passo a nomenar-se "Bloc dels Treballadors". Va ser l'únic participant permès en l'elecció, després d'un intent d'incloure el Bloc Democràtic (una aliança de tots els partits letons, aleshores prohibits, també el Partit Socialdemòcrata Obrer Letó).
Junt amb els seus parlamentaris germans d'Estònia i Lituània, els acabats d'elegir diputats del Parlament del Poble es van reunir el 21 de juliol declarant la República Socialista Soviètica de Letònia, i es va sol·licitar l'admissió a la Unió Soviètica el mateix dia. La sol·licitud va ser aprovada pel govern soviètic, el 5 d'agost de 1940.

## Resultats

| Partit | Vots | % | Escons |
| Partit Comunista de Letònia | 1,155,807 | 97.8 | 100 |
| En contra | 25,516 | 2.2 | – |
| Total | 1,181,323 | 100 | 100 |
| Votants registrats/participació | 1,246,216 | 94.8 | – |
| Font: My Riga ||||

## Referències

* ↑ Misiunas i Taagepera, 1983, p. 25.
* ↑ McHale, 1983, p. 450.
* ↑ Misiunas i Taagepera, 1983, p. 26.
* ↑ Misiunas i Taagepera, 1983, p. 28.

## Bibliografia

* Misiunas, Romuald. The Baltic States, Years of Dependence, 1940-1980 (en anglès). University of California Press, 1983.
* McHale, Vincent. Political parties of Europe (en anglès). Greenwood Press, 1983. ISBN 0-313-23804-9.
# Casa Senyorial de Beļava

La Casa Senyorial de Beļava (en letó: Beļavas muižas pils) és una mansió a la regió històrica de Vidzeme, a la parròquia de Beļava al nord de Letònia. L'edifici va ser construït al voltant de 1760 en arquitectura barroca. Actualment allotja l'escola primària Krišjānis Valdemars.

## Referències

* ↑ Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.
* ↑ Bremša, Laila. Latvijas mākslas vēsture. Pētergailis. ISBN 978-9984-33-045-7 [Consulta: 28 abril 2015].

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Boja

La Casa Senyorial de Boja (en letó: Boju muižas pils) és una casa senyorial a la històrica regió de Curlàndia, al municipi d'Aizpute a l'oest de Letònia. Fou construïda el 1860 per l'hisendat el baró von Behr. L'edifici d'estil neogòtic allotja un museu.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Dzērve

La Casa Senyorial de Dzērve (en letó: Dzērves Muižas pils) és una casa senyorial a la històrica regió de Curlàndia, al municipi d'Aizpute a l'oest de Letònia.
L'edifici va ser construït en el segle xix. El 1905 va patir greus danys per un incendi, va ser reconstruït entre 1906 i 1912. L'edifici actualment allotja l'escola primària Dzērve.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Dursupe

La Casa Senyorial de Dursupe és una casa senyorial a la històrica regió de Curlàndia, al municipi de Talsi a l'oest de Letònia.
L'edifici va ser construït el 1820, i reconstruït a la segona meitat del segle xix en estil neoclàssic.

## Referències

* ↑ Zarāns, 2006, p. 28.

## Bibliografia

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Lamiņi

La Casa Senyorial de Lamiņi (en letó: Lamiņu muižas pils) és una casa senyorial a la històrica regió de Curlàndia, al municipi de Tukums a l'oest de Letònia. Construït entre 1855 i 1856, en l'actualitat allotja l'internat especial Dzirciems.

## Referències

* ↑ «DZIRCIEMA INTERNĀTPAMATSKOLA» (en letó), 2013. Arxivat de l'original el 2015-03-03. [Consulta: 28 abril 2015].
* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Nogale

La Casa Senyorial de Nogale (en letó: Nogales muižas pils) és una casa senyorial a la històrica regió de Curlàndia, al municipi de Talsi a l'oest de Letònia. Va ser construït al voltant de 1880 segons el projecte de l'arquitecte T. Seiler.

## Referències

* ↑ Zarāns, 2006, p. 48.
* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial d'Aizupe

La Casa Senyorial d'Aizupe (en letó: Aizupes muižas pils) va ser una casa senyorial a la històrica regió de Curlàndia, al Municipi de Kandava a l'oest de Letònia. La construcció de la casa va acabar-se el 1823. L'edifici va tenir una escola forestal de 1939 a 1985.

## Història

El 1561 la finca va ser propietat d'un duc, que va concedir el senyoriu al seu conseller Salamon Henning. El 1719, la casa va passar a ser propietat dels seus hereus, i més tard a von Koskulu, i a von Mirbahu. Des del 1793 al 1920, la casa es trobava a les mans de la família Hahn.
La propietat, va continuar sent un complex agrícola durant el segle xix amb cases residencials, grans graners, destil·leria, i un parc que es va establir entre 1830-1840 al costat de la casa senyorívola fins començaments del segle xx. De 1939 a 1945, va ser ocupada per l'Escola Forestal, i des del 1945 a 1985 per l'Escola Tècnica Forestal. Des de la dècada de 1990 ha estat sota el control del consell municipal, i en l'actualitat és un centre de rehabilitació social per a nens.

## Referències

* 1 2 «Aizupes muiža». Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 29 abril 2015].
* 1 2 Zarāns, 2006, p. 76.

## Bibliografia

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Bornsminde

La Casa Senyorial de Bornsminde (en letó: Bornsmindes muižas) és una casa senyorial a la històrica regió de Semigàlia, al Municipi de Rundāle de Letònia. Construït en l'últim quart del segle xvii, va canviar de propietari diverses vegades.
Era un edifici de pedra d'estil barroc que va ser construït en la ubicació actual al voltant del 1763. Entre 1805 i 1806 la casa va ser reconstruïda segons un projecte de l'arquitecte Pietro Poncino amb un estil classicista i amb dues plantes d'alçada. Al voltant de 1880 la mansió va ser novament reconstruïda amb una arquitectura neogòtica i una torre neorenaixentista. L'edifici va adquirir el seu aspecte actual durant el 1962 amb una nova reconstrucció, perdent la decoració de façanes i els elements d'acabat d'interiors del passat.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Brukna

La Casa Senyorial de Bornsminde (en letó: Bruknas muižas pils) és una casa senyorial a la històrica regió de Semigàlia, al Municipi de Bauska de Letònia. Construït durant el segle xviii.
En els seus jardins se celebren festivals de música anualment.

## Referències

* ↑ «Renesanses svētkos līksmos Bruknas muižā» (en letó). [Consulta: 29 abril 2015].
* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Zalenieki

La Casa Senyorial de Zaļenieki (en letó: Zaļenieki muižas pils o Zaļā muiža) és una mansió a la històrica regió de Semigàlia, al Municipi de Jelgava de Letònia. Es troba envoltada d'un parc de 27 hectàrees amb estanys i llacs. Era una de les propietats més antigues de l'Orde Livonià a Semigàlia. La seva arquitectura permet que sigui avaluada com el primer i més gran model clàssic a Curlàndia.

## Història

Després de la desaparició de l'Orde Livonià el 1562, la mansió es va convertir en propietat i lloc per a la caça de Gotthard Kettler, primer duc de Curlàndia i Semigàlia. El 1766, el duc Ernst Johann von Biron va signar el primer contracte per a la construcció d'una nova mansió. El disseny arquitectònic inicial se suposa que va ser obra de l'arquitecte rus d'origen italià Bartolomeo Rastrelli, que va morir el 1771 abans de la finalització del projecte. La construcció va començar el 1768 i va acabar el 1775 sota la supervisió de l'assistent de Rastrelli el danès Severin Jensen, el que explica la influència del tardà barroc junt amb el classicisme.
El 1795, quan el Ducat de Curlàndia i Semigallia es va incorporar a l'Imperi Rus, l'emperador Pau I de Rússia va regalar la casa senyorial de Zaļenieki i tota la finca al seu germanastre Alexandre de Württemberg. Després de les reformes agràries de Letònia el 1920, l'edifici va ser nacionalitzat i convertit en una escola secundària professional, que segueix en funcionament. La façana de la casa no ha sofert grans canvis des del segle xviii. Tanmateix, l'interior de la mansió va ser modernitzat entre el 1866 i el 1868. El complex constava de més de 30 edificis, incloent estables i allotjaments per als servents.

## Referències

* 1 2 «Zaļā muiža» (en letó). [Consulta: 30 abril 2015].
* ↑ «Zala or Zalenieki (the Green) Manor» (en letó). Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 30 abril 2015].
* ↑ «Zemgales pērle – Zaļā muiža» (en letò). LA.lv.
* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia

## Enllaços externs

* Casa Senyorial de Zaļenieki
# Anna Brigadere

Anna Brigadere (Zemgale, Letònia, 1 d'octubre de 1861, Tervete, Letònia – 25 de juny de 1933), fou una escriptora letona.

## Biografia

El 1882 va realitzar un curs pedagògic a Riga que li obre les portes per oferir educació a famílies nobles de Letònia. Les seves primeres narracions van ser el 1896 i la rebuda fou d'èxit. La seva joventut, tan impressionable, va donar lloc a una tetralogia biogràfica sent la primera part la més coneguda, anomenada Déu, Naturalesa i Treball (Dievs, Daba, Darbs). En aquesta obra es narra els misteris del bosc que observa una nena anomenada Anna i que molts cops és contradictori dels ensenyaments que rep dels adults. El dur treball i el refugi amb la religió són els altres elements que formarà el seu propi pensament. Des de llavors es va dedicar exclusivament a la literatura. El seu germà i marit eren artistes famosos i el viure amb ells li va oferir una relació més directa amb el món del teatre. El resultat va ser obres com La princesa Gundega (Princese Gundega), jove princesa que rebutja els enllaços matrimonials preparats pel seu pare, fins que aquest es cansa i l'entrega a un pobre lleig, coix i amb gepa anomenat Maris. Mentre la seva vida humiliada és seguir el marit pels mercats per vendre ceràmica, el país i el rei estan embruixats. Només l'enfrontament de Maris amb el bruixot allibera de l'encanteri del país arruïnat i un petó de Gundega al seu marit davant de les seves germanes fa que aquest es transformi en el rei. La Primera Guerra Mundial la portaria a emigrar cap a Moscou. El 1918 torna a Riga i continuarà la seva creació literària. El 1922 va ser consagrada com la millor representant de l'esperit nacional i com a premi rep una casa al seu poble natal Tervete a on acabarà la seva vida.

## Premios y reconocimientos

* 1913, Premio Riga Latvian Society Award.
* 1922 va ser consagrada com la millor representant de l'esperit nacional i com a premi va rebre una casa al seu poble natal, Tervete, on va viure fins a la seva mort. "Sprīdīši" casa del siglo XIX convertida póstumamente en el museo Anna Brigadere Museum Sprīdīši en su honor.
* 1926, rebre l'Ordre de les Tres Estrelles de tercera classe.
* 1927, Premi The Culture Fund Prize por Lolita's Magic Bird
* 1932, Premi The Culture Fund Prize por In the Harsh Winds
* El Premi Anna Brigadere es va establir el 1986 per reconèixer els treballs de la literatura letona.

## Bibliografia

* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario de autores, vol I. Montaner y Simón,S.A. 1963. Nº Registre:M 3843-63. Depósito Legal:B 20872-63(I)
* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario literario, vol IV - VIII. Montaner y Simón,S.A. 1959. Depósito Legal:B 1.352-1959.

## Referències

* ↑ Wilson, Katharina M.; Schlueter, Paul; Schlueter, June. Women Writers of Great Britain and Europe: An Encyclopedia (en anglès). Routledge, 2013-12-16, pàg. 54. ISBN 978-1-135-61670-0.
* ↑ Admin. «Museum “Sprīdīši” – Zemgale» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2019-12-23. [Consulta: 23 desembre 2019].
* ↑ «Latvian Literature» (en anglès). [Consulta: 23 desembre 2019].
# Batedor mesclador

Un batedor és un electrodomèstic que permet batre o barrejar aliments tous, esponjar i emulsionar mescles i salses, i muntar clares d'ou a punt de neu.

## Funcionament

Un motor elèctric (usualment un motor universal) fa girar un eix, aquest eix va connectat a una sèrie engranatges, que es connecten a unes varetes de metall. En girar, aquestes provoquen el moviment de batut de la barreja d'ingredients.
Solen tenir diverses velocitats, controlades electrònicament o mecànicament mitjançant un interruptor fent la vida més fàcil i ràpida, i permet crear nous aliments unint ingredients.
Té un cos compacte, i l'accessori mesclador sol estar muntat en angle recte. Té varetes fines formant anelles, el que permet que l'aire penetri a la mescla. Els models que valen per a pastar disposen d'un altre accessori amb varetes metàl·liques més estretes i rígides.
La primera batedora va ser inventada per Herbert Johnston el 1908. No subjectava amb la mà com la majoria dels models actuals, més lleugers, sinó que era un aparell fix que es posava en una taula o un taulell. Va ser comercialitzada per l'empresa nord-americana Hobart Electric Manufacturing Company, que buscava oferir als restaurants una versió de taula de les grans batedores industrials ja existents.

## Antecedents

Abans que fossin inventades les batedores s'utilitzava el morter, que consisteix és un bol de pedra, bronze, fusta o terrissa vidriada d'ús domèstic, amb una mà de morter que permet triturar, polvoritzar o moldre manualment les matèries dipositades al bol, de manera que és possible obtenir una barreja alimentària més o menys homogènia. Amb el morter es pot obtenir una salsa en aproximadament una hora, mentre que amb la liquadora, que realitza la barreja d'aliments de manera gairebé instantània, la mateixa salsa s'obté en menys de 5 minuts, amb el consegüent estalvi de temps per a la preparació dels aliments. Per emulsionar salses i muntar la nata o les clares a punt de neu, s'utilitzava un batedor de varetes manual. Aquest estri se segueix emprant comunament avui en dia.

## Vegeu també

* Batedora.
* Batedora de braç.
* Liquadora.

## Referències

* ↑ «Batedor mesclador». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sobre la invenció de la batedora mescladora el 1908». Arxivat de l'original el 2017-12-06. [Consulta: 20 juny 2010].
# Autapomorfia

En la cladística, una autapomorfia és un caràcter exclusiu i, per tant, distintiu dels membres d'un clade o branca evolutiva i del tàxon definit per a aquest clade.
Serveix com a distinció entre grups (espècie, família, gènere), ja que tal caràcter no serà trobat en més d'un d'ells.
Aquest terme té utilitat quan es tracta d'un clade terminal, especialment si és una única espècie, perquè, si és compartit per diversos tàxons es pot descriure equivalentment com una sinapomorfia dels membres del clade.
Els trets autopomòrfics permeten definir les característiques pròpies d'un tàxon: per exemple la forma arrodonida de les òrbites i la presència d'un espai retromolar separant les dents de la branca muntant de la mandíbula són caràcters autopomòrfics de l'home de Neandertal.
Un exemple d'autapomorfia és la presència d'un únic dit funcional en els èquids, essent que la presència de cinc dits és una condició plesiomòrfica.

## Referències

* ↑ «Autapomorfia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ AMORIM, Dalton de Sousa. Fundamentos de Sistemática Filogenética. Editora Holos (2002).
* ↑ Fundamentos de sistemática filogenética, por José Carlos de Oliveira