OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# XVI Cos d'Exèrcit (Bàndol republicà)

El XVI Cos d'Exèrcit va ser una formació militar pertanyent a l'Exèrcit Popular de la República que va lluitar durant la Guerra Civil Espanyola. Va arribar a tenir una actuació destacada en la campanya de Llevant.

## Historial

Originalment va ser creat el 6 d'agost de 1937 a partir de l'antic II Cos d'Exèrcit asturià. El comandament va recaure en el tinent coronel José Gállego Aragüés. Va participar en la batalla de Santander, durant la qual va sofrir tals pèrdues que seria dissolt.
L'abril del 1938 el XVI Cos d'Exèrcit va ser recreat novament en la zona centro, amb la seva caserna general en Tarancón. El tinent coronel Miguel Palacios Martínez es va fer càrrec de la prefectura de la unitat. No va trigar a ser enviat al capdavant de Llevant, en suport de les forces republicanes que resistien la ofensiva franquista que pretenia prendre València. El XVI Cos d'Exèrcit va quedar situat entre els cossos XIII i XIX, en el sector de Terol. Al començament de juliol va haver de fer front a una renovada ofensiva en el sector de Terol, sofrint un infringeixi considerable. En el clímax de la batalla de Llevant el cos alineava a les divisions 48a, 39a i 52a; després del començament de la batalla de l'Ebre el front de Llevant es va estabilitzar. Durant la resta de la contesa el XVI Cos no va tornar a intervenir en cap operació militar de rellevància.

## Comandaments
### Comandants

* tinent coronel Miguel Palacios Martínez;

### Comissaris

* Antonio Ejarque Pina, de la CNT;

### Caps d'Estat Major

* tinent coronel d'Estat Major Francisco Arderiu Perales;

## Ordre de batalla

| Data | Exèrcit adscrit | Divisions integrades | Front de batalla |
| 6 d'agost de 1937 | Exèrcit del Nord | 56a, 57a i 58a | Astúries-Santander |
| 30 d'abril de 1938 | GERC | 13a, 14a i 48a | Reserva |
| 4 de juliol de 1938 | Exèrcit de Llevant | 39a i 48a | Llevant |
| Agost de 1938 | Exèrcit de Llevant | 48a, 39a i 52a | Llevant |

## Referències

* ↑ Martínez Bande, 1972, p. 33.
* 1 2 3 Martínez Bande, 1977, p. 152.
* ↑ Juan Navarro, 2010, p. 69.
* ↑ Engel, 1999, p. 190.
* ↑ Herrerín López, 2004, p. 137.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Herrerín López, Ángel. La CNT durante el franquismo: clandestinidad y exilio (1939-1975). Siglo XXI de España, 2004. ISBN 9788432311529.
* Juan Navarro, Ramón. Resistir es vencer. El frente de Viver en la Guerra Civil española. Lulu.com, 2010. ISBN 978-1-4466-9664-4.
* Martínez Bande, José Manuel. El final del frente norte. Madrid: Ed. San Martín, 1972.
* Martínez Bande, José Manuel. La ofensiva sobre Valencia. Madrid: Editorial San Martín, 1977.
# Línia V1 de la Xarxa Ortogonal d'Autobusos de Barcelona

La V1 és la línia més al sud de les "V" en Barcelona. Va ser creada en 26 de novembre del 2018 com a part del projecte de la Xarxa Ortogonal d'Autobusos de Barcelona. Aquesta línia comença a la Zona Universitària i acaba en el Carrer Primer de Maig. És una de les úniques línies que passa per L'Hospitalet. Els carrers principals pels que passa són Av. d'Esplugues, Av. Marañón, carrer d'Arístides Maillol, Riera Blanca, Aprestadora / Av. Carrilet, Amadeu Torner, Av. Juan Carlos I, Botànica i Primer de Maig.
Aquesta és una de les úniques línies de bus de TMB que recorre per l'interior de L'Hospitalet com la 79.
En els dies feiners els busos solen ser el model MAN NL 273 F (sèrie 1800). Mentre que el cap de setmana i festius solen ser MAN Lion's City 12.

## Intercanvis

Les línies amb les que es pot fer intercanvi de la Xarxa Ortogonal són:
H2 H4 H6 H8 H12 D20
Les de metro:
El Tramvia:

## Referències

* ↑ «Línia V1 bus - Districte Gran Via l'Hospitalet / Av. Esplugues». [Consulta: 31 desembre 2024].
* ↑ «V1 Districte Gran Vía L'H - Av. Esplugues». [Consulta: 31 desembre 2024].
# Jean-Claude Defossé

Jean-Claude Defossé, nascut Jean-Claude Dubié, és un periodista i polític belga, nascut el 1941 a Schaarbeek.
Primer va treballar com a professor d'arts plàstiques. El 1972 participa en les oposicions per esdevenir periodista a la cadena pública de televisió Radio-Télévision belge de la Communauté française (RTBF). Com son germà ja hi treballava, va prendre el cognom de sa mare, Defossé.
Va ser conegut per la seva sèrie d'informes sobre «grans obres inútils». Des de 1986 hi informa sobre gran obres de construcció que no van servir pas per a res i mai no es van utilitar i així van sortir molt cares per a la caixa de l'estat o de les regions de Bèlgica. Hi desenvolupa un estil incisiu i irònic, que li va valdre moltes enemistats, sobretot entre els polítics i funcionaris responsables de les obres.
El 2005 va créar el programa Questions a la une («qüestions de portada») al qual aprofundeix qüestions d'actualitat. Fidel al seu concepte de periodisme d'investigació, hi va amb mètode. Els seus reportatges no sempre van plaure a les organitzacions o persones descrites. Una condemna moral de 2010, va ser anul·lat pel Tribunal Europeu de Drets Humans el 2022, per no respectar la llibertat d'expressió i l'interés general.
El 2009 es va presentar a les eleccions regionals de Brussel·les per al partit Ecolo i va ser elegit com a diputat regional i alhora va abandonar el periodisme per raons deontològiques. No conserva bons records d'aquesta excursió política i no es va tornar a presentar del 2014.

## Obres destacades

* Le petit guide des grands travaux inutiles [Guia petit de grans obres inútils] (en francès). Brussel·les: Legrain, 1990, p. 344. OCLC 901880107.
* «Le Journal des Travaux Inutiles» (vídeo).

## Referències

* ↑ Hovine, Annick «Le nez dans la bouillie du Front national» (en francès). La Libre Belgique.
* ↑ «Les copains d'alors - Jean-Claude Defossé» (en francès). Archives. RTBF Tv, 1991. [Consulta: 12 gener 2023].
* ↑ Parisi, Aurélie «Jean-Claude Defossé: "Je crois que pour moi, la télévision, c’est terminé"» (en francès). La Dernière Heure, 19-05-2016.
* ↑ «La RTBF réhabilitée par la CEDH pour un reportage de Jean-Claude Defossé diffusé en 2006». Télépro, 13-12-2022.
* ↑ «Defossé officiellement candidat Ecolo». Le Soir, 20-03-2009.
* ↑ Bmé, M. «Jean-Claude Defossé (Ecolo): «Je suis une erreur de casting»». Le Soir, 20-02-2019.

## Enllaços externs

* «Jean-Claude Defossé» (en francès). Parlement francophone bruxellois.
* Meleret, Michel. «Grands travaux utiles ou inutiles?» (vídeo) (en francès). RTBF, 1993. [Consulta: 13 gener 2023].
# Salt del Mir

El salt del Mir és un salt d'aigua situat a la comarca d'Osona a prop de Santa Maria de Besora a la serra de Bellmunt. Es tracta d'un salt d'aigua de 35 metres d'alt, un dels més alts de Catalunya. Com que es tracta d'una riera, durant l'estiu pot no tenir aigua però durant l'època de pluges conté un gran cabal d'aigua. També hi ha una zona de bany i un molí en ruïnes del qual se n'ha conservat el mecanisme.

## Referències

* ↑ «El espectacular Salt del Mir» (en castellà), 09-03-2021. [Consulta: 7 desembre 2021].
* ↑ «Salt del Mir: la cascada más espectacular de Osona» (en castellà). mamaquefemdema.com. [Consulta: 7 desembre 2021].
# San Pietro

«San Pietro» té aquests significats:
* Entitats de població:
** San Pietro Apostolo, municipi a la regió de Calàbria (província de Catanzaro, Itàlia)
** San Pietro Avellana, ciutat a la província d'Isernia a Molise (Itàlia)
** San Pietro in Cariano, municipi a la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto (Itàlia)
** San Pietro di Caridà, municipi a la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria (Itàlia)
** San Pietro in Casale, municipi a la ciutat metropolitana de Bolonya (Itàlia)
** San Pietro Clarenza, municipi a la ciutat metropolitana de Catània (Itàlia)
** San Pietro a Maida, municipi a la regió de Calàbria (província de Catanzaro, Itàlia)
** San Pietro di Morubio, municipi a la província de Verona (regió del Vèneto, Itàlia)
** San Pietro al Natisone, municipi a la província d'Udine (Itàlia)
** San Pietro Val Lemina, municipi a la ciutat metropolitana de Torí (regió del Piemont, Itàlia)
** San Pietro Vernotico, localitat i comune a la província de Bríndisi (regió de la Pulla, Itàlia)
** San Pietro in Volta, població a l'illa de Pellestrina del municipi de Venècia (Itàlia)
** Baratili San Pietro, municipi a la província d'Oristany (Itàlia)
** Berzano di San Pietro, municipi a la província d'Asti (regió del Piemont , Itàlia)
** Castel San Pietro (Ticino), municipi al districte de Mendrisio (cantó de Ticino, Suïssa)
** Castel San Pietro Romano, municipi a la ciutat metropolitana de Roma (regió del Laci, Itàlia)
** Castel San Pietro Terme, ciutat i comune a la Ciutat metropolitana de Bolonya (Itàlia)
** Diano San Pietro, comune a la regió de la Ligúria (província d'Imperia, Itàlia)
** Monte San Pietro, municipi a la Ciutat metropolitana de Bolonya (Itàlia)
** Settimo San Pietro, municipi a la Ciutat metropolitana de Càller (regió de Sardenya , Itàlia)
** Villa San Pietro, municipi a la ciutat metropolitana de Càller (regió de Sardenya , Itàlia)
* Edificis:
** Església de San Pietro (Maroggia), església parroquial al comú de Maroggia (Cantó de Ticino, Suïssa)
** Estació de Roma San Pietro, estació que serveix Roma (Itàlia)
** San Pietro in Vincoli, basílica de Roma (Itàlia)
** Templet de San Pietro in Montorio, obra mestra de l'arquitectura renaixentista al turó del Janícul de Roma (Itàlia)
* Miscel·lània:
** Batalla de San Pietro, enfrontament ocorregut el 1734 entre de França i Sardenya d'una banda, i les tropes austriacistes d'Habsburg de l'altre, com a part de la Guerra de Successió polonesa
** Conservatorio di San Pietro a Majella, institut superior d'estudis musicals fundat a Nàpols l'any 1808
** San Pietro in Montorio (títol cardenalici), títol cardenalici creat per Sixt V el 1587
# Alisa Camplin

Alisa Camplin (Melbourne, Austràlia, 1974) és una esquiadora australiana, ja retirada, especialista en esquí acrobàtic.

## Biografia

Va néixer el 10 de novembre de 1974 a la ciutat de Melbourne.

## Carrera esportiva

Inicià la seva carrera esportiva en la gimnàstica artística, si bé posteriorment es decantà vers a l'esquí acrobàtic. Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de salts acrobàtics. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) aconseguí la medalla de bronze en aquesta mateixa especialitat.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla en el Campionat del Món d'esquí acrobàtic, la medalla d'or l'any 203.

## Referències

* ↑ «Alisa Camplin». olympedia.org. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ Collin, Nigel. The Game of Inches: Why Small Change Wins Big Results (en anglès). John Wiley & Sons, 2016-03-31, p. 125. ISBN 978-0-7303-2897-1.
* ↑ Colliss, Mick. Australia's Toughest Sports People (en anglès). Affirm Press, 2021-07-27. ISBN 978-1-922626-50-9.
# Jennifer Heil

Jennifer Heil (Spruce Grove, 11 d'abril de 1983) és una esquiadora canadenca, especialista en esquí acrobàtic.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units), on finalitzà en quarta posició de la prova de bamps. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) aconseguí guanyar la medalla d'or en aquesta prova i en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà) aconseguí guanyar la primera medalla pel seu país en aquests Jocs, en aquesta ocasió la medalla de plata en la prova de bamps.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat quatre medalles en el Campionat del Món d'esquí acrobàtic, destacant les medalles d'or aconseguides el 2007 i 2009 en la prova de bamps en paral·lels.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Jennifer Heil». [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Jennifer HEIL» (en anglès). FIS. [Consulta: 13 març 2022].

## Enllaços externs

* (anglès) Portal personal Arxivat 2010-05-28 a Wayback Machine.
# Ielizaveta Kojévnikova

Ielizaveta Kojévnikova (Moscou, 27 de desembre de 1973) és una esquiadora russa, ja retirada, especialista en bamps, que va competir durant la dècada de 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Albertville, on guanyà la medalla de plata en la prova de bamps del programa d'esquí acrobàtic. Dos anys més tard, als Jocs de Lillehammer, guanyà la medalla de bronze en la mateixa prova.
Un cop retirada treballà com a comentarista per a la televisió russa NTV.

## Referències

* 1 2 «Yelizaveta Kozhevnikova Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 5 febrer 2020].
# Wilhelm Schüchter

Wilhelm Schüchter (Bonn (Rin del Nord-Westfàlia), 15 de desembre, 1911 - Dortmund (Rin del Nord-Westfàlia), 27 de maig, 1974), va ser un director d'orquestra alemany.

## Vida i treball

Fill d'un director de cor va estudiar piano, composició (amb Philipp Jarnach) i direcció d'orquestra (amb Hermann Abendroth) a la Universitat de Música de Colònia. Després va debutar al "Landestheater Coburg" el 1937 amb Cavalleria rusticana de Pietro Mascagni i el I pagliacci de Ruggero Leoncavallo. La temporada 1940/41 va estar compromès al "Stadttheater Würzburg", a la temporada següent va treballar amb Karajan al "Stadttheater Aachen". El 1943/44 va treballar com a primer director al "Theater am Nollendorfplatz" de Berlín. Del 1945 al 1957 va ser, al costat de Hans Schmidt-Isserstedt, director adjunt de l'Orquestra Simfònica de Ràdio Hamburg (més tard, la “NWDR Symphony Orchestra” o “NDR Symphony Orchestra”). De 1953 a 1955, Schüchter també va exercir com a director en cap de la "Nordwestdeutsche Philharmonie" a Herford. De 1959 a 1962 va dirigir l'Orquestra Simfònica de la NHK a Tòquio. Més recentment, de 1962 a 1974, va ser director general de l'Orquestra Filharmònica de la Ciutat de Dortmund, avui Filharmònica de Dortmund, i des de 1966 també va ser Director Artístic de l'Òpera de Dortmund.

## Personalitat

Es diu que va ser una personalitat autoritària i que exigia un nivell de precisió als músics, la qual cosa va donar lloc a un desenvolupament del so brillant i sovint gairebé opulent i el va convertir en un excel·lent pedagog orquestral. L'Orquestra Filharmònica de Dortmund va experimentar un important salt de qualitat sota el seu lideratge.

## Discografia

Va realitzar nombrosos enregistraments de concerts (Philharmonia Orchestra, Nordwestdeutsche Philharmonie) i seccions d'òpera, principalment en alemany, amb els artistes alemanys més importants del seu temps (Erna Berger, Elisabeth Grümmer, Erika Köth, Gottlob Frick, Rudolf Schock), especialment per a EMI.
Cal veure l'extensa entrada al catàleg de l'Arxiu de Música Alemany a continuació. A més, es poden trobar nombroses produccions amb ell als arxius de les companyies de radiodifusió alemanyes, concretament la NDR i la WDR.

## Bibliografia

* Rudolf Schroeder: L'Orquestra Filharmònica de la Ciutat de Dortmund. Dotze anys de Wilhelm Schüchter 1962–1974. Una contribució a la història de la vida musical urbana. Rabe, Dortmund 1982.
* Fred K. Prieberg: Manual de músics alemanys 1933–1945. Kiel 2004, pàg. 6342 (lèxic CD-ROM).
# Querer

Querer és una minisèrie de televisió per internet espanyola de drama creada i escrita per Alauda Ruiz de Azúa, Eduard Solà i Júlia de Paz Solvas per a Movistar Plus+. És protagonitzada per Nagore Aranburu, Pedro Casablanc, Miguel Bernardeau, Iván Pellicer i Loreto Mauleón. Va fer-se'n una preprojecció en una franja no competitiva del 72è Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià el setembre de 2024 i va estrenar-se a Movistar Plus+ el 17 d'octubre del 2024.

## Trama

Després de 30 anys de matrimoni i dos fills en comú, Miren (Nagore Aranburu) abandona el domicili conjugal i denuncia el seu marit per violació continuada. Aquesta greu acusació obliga els fills a triar entre creure la seva mare o recolzar un pare que defensa la seva innocència. Un viatge familiar que avança en paral·lel al judicial amb un mateix objectiu: conèixer la veritat.

## Repartiment

* Nagore Aranburu com a Miren Torres
* Pedro Casablanc com Iñigo Gorosmendi
* Miguel Bernardeau com Aitor Gorosmendi
* Iván Pellicer com a Jon Gorosmendi
* Loreto Mauleón com a Paula
* Natalia Huarte com Izaskun
* Miguel Garcés com Javier Aguirre
* Ainhoa Larrañaga com a Marta

## Referències

* ↑ Lizarribar, Ana Oliveira. «La serie 'Querer', de Alauda Ruiz de Azúa, se estrenará en la Sección Oficial del Zinemaldia fuera de concurso» (en castellà), 12-07-2024. [Consulta: 3 novembre 2024].
* 1 2 OnAnemAvui. «No et perdis les estrenes del mes! Aquest octubre porta algunes de les millors sèries de l'any», 02-10-2024. [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ «Tráiler de 'Querer', la serie judicial de la directora de 'Cinco lobitos'» (en castellà), 19-09-2024. [Consulta: 3 novembre 2024].
* 1 2 3 4 Vallejo, J. «Quién es quién en 'Querer' la nueva serie de Movistar Plus+ centrada en un duro conflicto familiar» (en castellà), 17-10-2024. [Consulta: 3 novembre 2024].
# Josep Maria Tarridas i Barri

Josep Maria Tarridas i Barri (Sant Pol de Mar, Maresme, 19 de novembre de 1903 - Madrid, 6 de gener de 1992) fou un popular compositor amb una llarga i diversa trajectòria musical, enfocada a diferents camps populars com la sardana i els ballables. Va adquirir molta fama amb el seu pasdoble Islas Canarias.
Rebé la seva primera formació musical del mataroní (establert a Sant Pol) Francesc Casellas i Castellet. El 1922 va fundar la cobla Llevantina, de Calella, de la qual fou director durant dotze anys, actuant-hi de primer tenor i també de tible. També va ser el fundador de l'Orfeó La Barretina, de Malgrat de Mar.
Va fer continuades incursions en el camp dels ballables (Islas Baleares, el vals per a orquestra de festa major amb tenora Nits d'Andorra, etc.); al cinema amb peces com Mi barco velero o A la luz de la luna; al camp simfònic per a orquestra i per a banda, etc. Però mai va deixar la sardana, en va compondre més d'un centenar, malgrat la circumstància d'haver viscut molt temps fora de Catalunya, concretament a Madrid, des d'on feia i enviava les seves composicions.
També va escriure obres lliures per a cobla: els poemes per a dues cobles Excursió a muntanya (1949) i Tardor i primavera.

## Referències

* ↑ Músics per la Cobla. «Tarridas i Barri, Josep Maria - Músics per la Cobla». [Consulta: 1r juliol 2020].
* ↑ Herrera, Ricardo. «El Cotarro, por José Carlos Marrero» (en espanyol europeu). Diario de Avisos, 24-11-2012. [Consulta: 1r juliol 2020].
* ↑ Arxiu Musical Massagué. «Tarridas i Barri, Josep Maria». [Consulta: 1r juliol 2020].
* ↑ Portal Sardanista. «Obres compostes per tarridas-i-barri-josep-maria». Arxivat de l'original el 2020-07-01. [Consulta: 1r juliol 2020].

## Bibliografia

* Carles Riera; Josep M Serracant, Josep Ventura. Diccionari d'autors de sardanes i de música per a cobles. Girona: Som, Revista de Cultura Popular, 2002. ISBN 9789210081764.

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Vapor Gorina

El Vapor Gorina fou un vapor tèxtil de Sabadell fundat pels Gorina, una família burgesa sabadellenca. On havia estat situat, l'urbanista i arquitecte Josep Lluís Gorina de Travy (1959) hi va dissenyar una plaça –inaugurada el 2009–, que mostra les diverses seccions de què constava la fàbrica. D'aquesta se n'ha conservat la xemeneia i el perfil de les tres naus.

## Referències

* ↑ «Entrevista a Josep Lluís Gorina: La xemeneia té barret xinès perquè és on ha anat el tèxtil». Arxivat de l'original el 2010-09-16. [Consulta: 16 agost 2010].
* ↑ S'inaugura la plaça del Vapor Gorina (El Punt)
* ↑ «Construcció del complex immobiliari a l'antic Vapor Gorina». Arxivat de l'original el 2010-09-23. [Consulta: 16 maig 2010].

## Vegeu també

* Torre Gorina
* Vapors de Sabadell
* Xemeneies de Sabadell

## Enllaços externs

* Fitxa del Vapor Gorina PDF
# David George

David Harold George (Ciutat del Cap, 23 de febrer de 1976) és un ciclista sud-africà, professional entre el 1999 i el 2009.
En el seu palmarès destaquen 4 edicions del Giro del Cap i 5 campionats nacionals, un en ruta i quatre contrarellotge individual.
Ha participat en tres edicions dels Jocs Olímpics representant el seu país, el 1996, el 2000 i el 2008.

## Palmarès

* 1998
** Vencedor d'una etapa de la Commonwealth Bank Classic
* 2001
** Campió de Sud-àfrica en contrarellotge
* 2002
** 1r al Giro del Cap i vencedor d'una etapa
* 2003
** Campió de Sud-àfrica en ruta
** 1r al Giro del Cap i vencedor d'una etapa
* 2004
** Campió de Sud-àfrica en contrarellotge
** 1r al Giro del Cap
* 2006
** Campió de Sud-àfrica en contrarellotge
** 1r al Tour de Langkawi
** Vencedor d'una etapa del Giro del Cap
** Medalla de plata en la cursa en línia dels Jocs de la Commonwealth
* 2007
** Campió de Sud-àfrica en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa del Giro del Cap
* 2008
** Vencedor d'una etapa del Giro del Cap
* 2010
** 1r al Giro del Cap i vencedor d'una etapa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2006. 70è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Frankie Andreu

Frankie Andreu (Dearborn, Michigan, 26 de setembre del 1966) va ser un ciclista estatunidenc que fou professional del 1989 fins al 2000. La seva família procedeix de Cuba amb participació d'emigrants catalans del segle xix. Un cop retirat ha dirigit diferents equips ciclistes.
Va ser amic i company de Lance Armstrong on va coincidir-hi en els equips de Motorola, Cofidis i US Postal; i el va ajudar els seus dos primers Tours de França. Va participar també dos cops als als Jocs Olímpics l'any 1988 i 1996 destacant el quart lloc en la prova en ruta a Atlanta
El 2012, va ser un dels 11 ex companys d'Armstrong al US Postal que van testificar davant la USADA en el cas contra el ciclista texà.

## Palmarès

* 1990
** Vencedor de 2 etapes a l'International Cycling Classic
* 1994
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Polònia
** 1r a la West Virginia Classic i vencedor de 2 etapes
* 1995
** Vencedor d'una etapa a la West Virginia Classic
* 1997
** Vencedor d'una etapa a la Mi-août bretonne
* 1998
** 1r a la Lancaster Classic
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg

### Resultats al Tour de França

* 1992. 110è de la classificació general.
* 1993. 89è de la classificació general.
* 1994. 89è de la classificació general.
* 1995. 82è de la classificació general.
* 1996. 111è de la classificació general.
* 1997. 79è de la classificació general.
* 1998. 58è de la classificació general.
* 1998. 65è de la classificació general.
* 2000. 110è de la classificació general.

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1995. Abandona
* 1997. Abandona
* 1999. 88è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1990. 136è de la classificació general

## Referències

* ↑ Rabadan, Albert. «Els tentacles del cas Armstrong», 20-03-2016. [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ La USADA suspende seis meses a Danielson, Leipheimer, Vande Velde y Zabriskie biciciclismo.com

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Michelle Ferris

Michelle Ferris (Warrnambool, Victòria, 24 de setembre de 1976) és una ciclista australiana, especialista en la pista. Ha guanyat dues medalles de plata als Jocs Olímpics de Sydney i d'Atlanta. També ha pujat al podí en nombroses ocasions als Campionats del Món.

## Palmarès

* 1996
** Medalla de plata als Jocs Olímpics del 1996 en Velocitat
* 1997
** Campiona d'Austràlia en velocitat
* 2000
** Medalla de plata als Jocs Olímpics del 2000 en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Austràlia en velocitat

### Resultats a la Copa del Món

* 1997
** 1a a Fiorenzuola d'Arda, en Velocitat
* 1998
** 1a a Victoria, en Velocitat
** 1a a Victoria, en 500 m.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo
* Fitxa a cyclebase.nl