OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# OMA LWM2M

OMA LWM2M (acrònim anglès de Open Mobil Alliance LightWeight Machine to Machine) és un protocol obert i de baixa complexitat per a la gestió de dispositius IoT o M2M. Defineix la capa d'aplicació en un model client/servidor: un servidor LwM2M i un client LwM2M que està incrustat en un dispositiu LwM2M. Aquests dispositius LwM2M es caracteritzen per tenir pocs recursos de maquinari i, per tant, estan obligats a comunicar-se amb protocols senzills com el LwM2M. Com a capa inferior s'acostuma a emprar el protocol CoAP.

## Versions
### OMA LWM2M 1.0

Lightweight M2M 1.0 introdueix les següents característiques :
* Model de rerursos basat en objectes simples (Simple Object)
* Notificació de Recursos
* Suport de dades en format TLV/JSON/Plain
* Suport de les capes de transport UDP i SMS
* Seguretat badada en DTLS.
* Entorn de NAT/Firewall
* Suport de servidor de Múltiples LwM2M
* Funcionalitats bàsiques M2M: servidor LwM2M, Control Accés, Dispositiu, Connectivitat, Actualització de microprogramari (Firmware), Posició, estadístiques de Connectivitat

## Implementacions

| Nom | Llenguatge de programació | Versió LWM2M | Client/Servidor | Licència | Enllaç |
| ARM mBed | C | 1.0 | Client + Server | Apache 2 | https://www.mbed.com/en/development/software/ |
| AVSystem Anjay | C | 1.1 | Client | Apache 2.0 | https://www.avsystem.com/products/anjay/ |
| Awa LightweightM2M | C | 1.0 | Client + Server | BSD 3-clause | https://github.com/FlowM2M/AwaLWM2M |
| Eclipse Leshan | Java | 1.0 | Client + Server | EPL+EDL | http://projects.eclipse.org/projects/iot.leshan |
| Eclipse Wakaama | C | 1.0 | Client + Server | EPL+EDL | http://projects.eclipse.org/projects/technology.wakaama Arxivat 2019-05-09 a Wayback Machine. |
| IoTerop IOWA | C | 1.0 | Client + Server | Commercial | http://ioterop.com/products Arxivat 2017-11-13 a Wayback Machine. |

## Vegeu també

* CoAP: protocol de la capa d'aplicació d'internet per a dispositius amb resursos restringits.
* M2M: comunicacions màquina a màquina.

## Referències

* ↑ «LwM2M – Lightweight M2M Standard – Protocol and its Benefits» (en anglès). [Consulta: 15 març 2019].
* ↑ «Lightweight M2M (LwM2M)» (en anglès). openmobilealliance.org. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ «Open Mobile Alliance - Specifications» (en anglès). www.openmobilealliance.org. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ «OpenMobileAlliance/OMA_LwM2M_for_Developers» (en anglès). github.com. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ «Understanding Lightweight M2M (LWM2M) protocol and its benefits» (en anglès). RCR Wireless News, 12-12-2016.
# Ogiva nuclear

Una ogiva nuclear (també anomenada cap nuclear) és una arma de destrucció massiva que forma part dels míssils nuclears. Conté com a element explosiu plutoni o urani si és de fissió, o hidrogen (per això el nom de "bomba H") si és de fusió.
La seva fabricació va escalar i es va témer la seva utilització massiva durant la guerra freda, a causa de la contínua amenaça entre els dos eixos liderats pels Estats Units i la Unió Soviètica. Està prohibida la seva venda internacional i, per tant, els països que les produeixen només poden fer-ho amb materials d'origen nacional.
Els països que posseeixen ogives nuclears són Estats Units, alguns dels Estats de l'extinta URSS, França, el Regne Unit, Índia, Pakistan, Xina, Corea del Nord i possiblement Israel.
# Otó de Baixa Lotaríngia

Otó o Odó de Baixa Lotaríngia (nascut al voltant de 970, va morir el 1012) fou duc de la Baixa Lotaríngia, fill de Carles de la Baixa Lotaríngia i la seva primera dona, una filla de Robert de Vermandois comte de Meaux i Troyes.

## Biografia

El 987 el seu pare li va confiar la regència del ducat de Baixa Lotaríngia quan va marxar a combatre a Hug Capet per fer valer els seus drets al tron de França. Però Carles va ser derrotat el 991 i va morir poc després, quan estava empresonat a Orleans. Llavors Otó va succeir en el comtat de ple dret.
En 1002, després de la mort de l'emperador Otó III, fou un dels grans que va acompanyar les seves restes des d'Itàlia a Aix-la-Chapelle.
Segons Christian Settipani i Hervé Pinoteau, Otó de la Baixa Lotaríngia fou el pare d'Ermengarda, esposa d'Albert I de Namur, però aquesta noia es considera també de vegades com la filla de Carles de la Baixa Lotaríngia i, per tant, germana i no filla d'Otó.
Encara que la Crònica de Sigebert de Gembloux diu que va morir el 1005, sembla haver viscut fins a 1013/1014, data en què apareix Godofreu I de Verdun, el seu successor a la Baixa Lotaríngia.
És un dels darrers mascles carolingis descendents de Lluís el Pietós, el tercer fill de Carlemany. Després de la mort del seu germà el comte Lluís (+ 1023) els carolingis només estaven representats pels Herbertians de Vermandois, descendents de Bernat, el fill il·legítim de Pipí d'Itàlia, fill gran de Carlemany.

## Referències

* Genealogia
* Christian Settipani, La préhistoire des Capétiens, 1993 (ISBN 2-9501509-3-4)
* Hervé Pinoteau, La symbolique royale française, Ve - XVIIIe siècle, P.S.R. éditions, 2004
* Karl Ferdinand Werner, Il y a mille ans, les Carolingiens : fin d'une dynastie, début d'un mythe, Annuaire-bulletin de la société d'histoire de France, 1991-1992
# Pacte dels germans Pais

El Pacte dels germans Pais (Pacto dos irmãos Pais o Pacto de Gomes Pais e Ramiro Pais en Portuguès) és el títol donat a un document, escrit en galaicoportuguès que registra un acord de no-agressió i defensa mútua entre dos germans nobles. Va ser escrit a Santa Maria de Arnoso i es va conservar durant segles en la catedral de Braga i en l'actualitat es troba a l'Arxiu nacional de Torre do Tombo, a Lisboa.
No està datat, però la crítica textual el situa poc abans de 1175 i, per tant, podria ser anterior a la Notícia de fiadores, que és el document datat escrit en portuguès més antic. Es tracta d'un text breu i de difícil interpretació, farcit de formes llatines.

## Bibliografia

* Cabo, José António Souto. Quasi Edições. O Pacto de Gomes Pais e Ramiro Pais (en portuguès), 2005. ISBN 9789895521289.
* «El portuguès escrit a Arnoso» (en portuguès). Jornal de Noticias, 03-07-2005. Arxivat de l'original el 2014-12-10. [Consulta: 23 agost 2015].
* Luís Miguel Queirós. «Descoberto o mais antigo texto escrito em galego-português» (en portuguès). Publico, 22-05-2002. Arxivat de l'original el 2014-12-10. [Consulta: 23 agost 2015].
# Paradoxa d'Ellsberg

La paradoxa d'Ellsberg és un fenomen conegut de la teoria de la decisió. Quan la gent ha d'escollir entre dues opcions, la majoria tria l'opció de la qual la probabilitat és coneguda. Pot caure en contradicció amb l'axioma d'independència en la teoria de la decisió.

## L'experiència d'Ellsberg

Daniel Ellsberg va descriure la seva experiència el 1961: una urna conté 90 boles on 30 són vermelles. La resta de les boles són grogues o negres, de la qual la distribució és desconeguda. Es tracta d'un cas d'incertesa knightiana.
Algunes persones van ser sotmeses a una aposta:
* Aposta A: Qui tregui una bola vermella guanya una quantitat monetària, les grogues i les negres perden.
* Aposta B: Qui tregui una bola groga guanya, la resta perd.
La majoria de les persones opten per la A.
Després es canvien les apostes d'una manera que en tots dos casos, les boles negres són des d'ara guanyadores:
* Aposta C: Qui tregui una bola vermella o negra guanya, les grogues perden.
* Aposta D: Qui tregui una bola groga o negra guanya, les vermelles perden.
En aquest cas, la majoria de les persones escullen la D. La qual cosa entra en contradicció amb la decisió anterior d'escollir l'aposta A, tot i que la bola negra és guanyadora en ambdues C i D, la qual cosa no aporta cap diferència (per això és una Paradoxa). Ellsberg explica aquest resultat entre el risc i la incertesa de la següent manera: "En la noció de risc, la probabilitat és coneguda (exemple: llançament de daus) però no la incertesa".
Ellsberg explica aquest resultat per la presa de decisió entre el risc i la incertesa, cosa que es va denominar com a incertesa knightiana. Les persones sotmeses al test suposen prudentment que la distribució desconeguda entre boles negres i grogues poden portar-los desavantatge i, per tant, escullen en ambdues ocasions sota el risc conegut (⅓ en la primera prova, ⅔ en la segona)

## Referències

* ↑ Aerts, Diederik; Sozzo, Sandro «Quantum structure in economics: The Ellsberg paradox». AIP Conference Proceedings [Växjö, Suècia], 2012, pàg. 487–494. DOI: 10.1063/1.3689001.
* ↑ Vegara i Carrió, Josep Maria «El Pensament econòmic de Kenneth J. Arrow (1921-2017)». Conferències, 2017-2018, pàg. 95-96.

## Bibliografia

* Conthe, Manuel «Psicologia de les finances» (pdf) (en castellà). Enecuentros Multidisciplinaries, 15, 2003, pàg. 1.
* Columbia University: Teoria Conductual de la Presa de decisions, pàg. 13.
# Parc Nacional de Gauja

El Parc Nacional de Gauja (en letó, Gaujas nacionālais parks) és el parc nacional més gran de Letònia, amb una superfície de 917,45 quilòmetres quadrats, està localitzat a Vidzeme i va des del nord-est de Sigulda al sud-oest de Cēsis al llarg de la vall del riu Gauja, del qual el parc pren el seu nom. Es va establir el 14 de setembre de 1973 i, per tant, també és el parc nacional més antic a Letònia. L'administració del parc té la seu a Sigulda.
El parc és particularment conegut pels penya-segats de gres del Devonià, en alguns llocs de fins a 90 metres, al llarg de les vores del riu Gauja.

## Vegeu també

* Llista dels parcs nacionals dels Estats bàltics

## Referències

* «Gauja National Park». Arxivat de l'original el 2016-01-07. [Consulta: 4 gener 2015].
# Nissonita

La nissonita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom del nord-americà William H. Nisson (1912-1965), mineralogista aficionat, col·leccionista de minerals i comerciant, qui va observar per primera vegada el mineral.

## Característiques

La nissonita és un fosfat de fórmula química Cu₂Mg₂(PO₄)₂(OH)₂·5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1966. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la nissonita pertany a «08.DC: Fosfats, etc, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 1:1 i < 2:1» juntament amb els següents minerals: eucroïta, legrandita, strashimirita, arthurita, earlshannonita, ojuelaïta, whitmoreïta, cobaltarthurita, bendadaïta, kunatita, kleemanita, bermanita, coralloïta, kovdorskita, ferristrunzita, ferrostrunzita, metavauxita, metavivianita, strunzita, beraunita, gordonita, laueïta, mangangordonita, paravauxita, pseudolaueïta, sigloïta, stewartita, ushkovita, ferrolaueïta, kastningita, maghrebita, nordgauïta, tinticita, vauxita, vantasselita, cacoxenita, gormanita, souzalita, kingita, wavel·lita, allanpringita, kribergita, mapimita, ogdensburgita, nevadaïta i cloncurryita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1966 a la mina de coure de Llanada, a la vall de Panoche, al comtat de San Benito (Califòrnia, Estats Units). També ha estat descrita a la mina Boss, al comtat de Clark (Nevada), i a dos indrets d'Austràlia: Iron Knob (Austràlia Meridional) i al mont Gordon (Queensland).

## Referències

* ↑ «Nissonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 setembre 2016].
# Clearcreekita

La clearcreekita és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom de la mina Clear Creek, a Califòrnia (Estats Units), on va ser descoberta.

## Característiques

La clearcreekita és un carbonat de fórmula química (Hg₂$^+$)$_{1.5}$(CO₃)(OH)·2H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la clearcreekita pertany a «05.DC - Carbonats amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans» juntament amb els següents minerals: ancylita-(Ce), calcioancylita-(Ce), calcioancylita-(Nd), gysinita-(Nd), ancylita-(La), kozoïta-(Nd), kozoïta-(La), kamphaugita-(Y), sheldrickita, thomasclarkita-(Y), peterbaylissita i niveolanita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Clear Creek, al districte de New Idria del Comtat de San Benito, a Califòrnia (Estats Units). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Clearcreekite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 maig 2017].
# Morimotoïta

La morimotoïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup estructural del granat. Rep el seu nom de Nobuo Morimoto (1925-2010), mineralogista i professor de les Universitats d'Osaka i Kyoto.

## Característiques

La morimotoïta és un silicat de fórmula química Ca₃(TiFe$^{2+}$)(SiO₄)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1992, i publicada per primera vegada el 1995. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la morimotoïta pertany a «9.AD - Nesosilicats sense anions addicionals; cations en [6] i/o major coordinació» juntament amb els següents minerals: larnita, calcio-olivina, merwinita, bredigita, andradita, almandina, calderita, goldmanita, grossulària, henritermierita, hibschita, hidroandradita, katoïta, kimzeyita, knorringita, majorita, vogesita, schorlomita, spessartina, uvarovita, wadalita, holtstamita, kerimasita, toturita, momoiïta, eltyubyuïta, coffinita, hafnó, torita, thorogummita, zircó, stetindita, huttonita, tombarthita-(Y), eulitina i reidita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Fuka, a la ciutat de Takahashi, dins la prefectura d'Okayama, a la Regió de Chugoku (Honshū, Japó). També ha estat descrita al complex alcalí del riu Ice, a la Colúmbia Britànica (Canadà); al riu Morotu, a l'óblast de Sakhalín (Rússia); al mont Rasvumtxorr, al massís de Khibini, a l'óblast de Múrmansk (Rússia); i al comtat de San Benito, a Califòrnia (Estats Units).

## Referències

* ↑ «Morimotoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 octubre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 5 octubre 2017].
# Francesc Prius Planas

Francesc Prius Planas (Reus, 1836 - ?) va ser un empresari i polític català.
El seu pare, Jaume Prius Montaner, va ser un fabricant de teixits de bona posició econòmica, un dels primers artesans tèxtils de Reus, membre de la Milícia Nacional el 1820, i també un polític moderat. Francesc Prius, amb el seu germà Jaume, va continuar l'empresa del seu pare, modernitzant-la, i transformant-la en una important fàbrica de teixits de cotó. Vinculat amb sectors conservadors, va ser alcalde de Reus del 1891 al 1893. Va governar el consistori en minoria, i des de la seva presa de possessió diversos diaris el van criticar. Las Circunstancias deia: "se ha nombrado al señor Prius, "persona que tan escasas simpatias cuenta en el seno del ayuntamiento y entre el vecindario". Els regidors liberals i catalanistes van iniciar una estratègia vexatòria contra Prius, i usaven els plens per debatre temes que afectessin directament l'alcalde. Debatien qüestions que, com que l'implicaven personalment, l'obligaven a abandonar la presidència de la sessió i a actuar com un regidor més. Pau Font de Rubinat, que era regidor, va ser un dels que l'atacà amb més duresa. Pel gener de 1892 una majoria de regidors van demanar el processament de l'alcalde "per extralimitació de funcions" i van denunciar-lo al govern civil. Però el jutjat de primera instància estava controlat per cacics conservadors, com ara Roig i Marín, i van aconseguir empresonar Ricard Salvadó, director del periòdic satíric La Tos que havia atacat durament a Prius i havia publicat a Las Circunstancias articles que denunciaven l'arbitrarietat de l'alcalde. Durant algunes setmanes Prius deixà d'assistir a les sessions de l'ajuntament, i semblava que els ànims s'havien calmat. Però va tornar i hi va haver un greu enfrontament, entre els conservadors i els possibilistes. Entre setembre de 1892 i juliol de 1893 tretze dels regidors de l'oposició van ser processats per usurpació de funcions i rellevats de les responsabilitats municipals, perquè havien nomenat en absència de l'alcalde, els dependents que s'havien d'encarregar de la recollida dels impostos de consums. Però l'oposició va trobar un motiu per processar Prius, quan es va exhumar un difunt a causa de la verola que feia 48 hores que havia mort. Van retornar els regidors processats i va ser nomenat alcalde Casimir Grau.

## Referències

* ↑ Anguera, Pere. "Industrials i polítics: la família Prius". A: Absolutistes i liberals: deu estudis a l'entorn de la guerra dels Set Anys. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2002. Pàgs. 179-181
* ↑ Las Circunstancias, 16-VIII-1891, pàg. 1.
* ↑ Duarte, Àngel. Possibilistes i federals: política i cultura republicanes a Reus (1874-1899). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1992, p. 125-126. ISBN 8460418499.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Eusebi Folguera Rocamora | Alcalde de Reus 1891-1893 | Succeït per: Casimir Grau Company |
# Partit Verd (República Txeca)

El Partit Verd (txec Strana Zelených, SZ) és un partit polític de la República Txeca fundat el febrer de 1990 però que durant molt de temps va lluitar per a obtenir una influència significativa en la política txeca. Els conflictes i baralles internes sortien més als mitjans que el programa del partit i els seus canvis en el congrés de setembre de 2005. El nou cap i futur ministre de medi ambient Martin Bursík se centra molt més en els objectius polítics i la seva propagació en els mitjans de comunicació. Part de l'oposició interna van abandonar el partit i va tractar de fundar un nou partit polític.
El partit va obtenir un sol seient (Jaromír Štětina) al Senat (cambra alta del Parlament de la República Txeca). A les eleccions legislatives txeques de 2006 el partit va rebre el 6,3% dels vots i sis escons a la Cambra de Diputats. El Partit Verd ha format part de la coalició de govern, juntament amb el Partit Cívic Democràtic (ODS) i els demòcrata-cristians (KDU-CSL) des de gener de 2007.

## Resultats electorals

* 1990: 4,1% - sense escons
* 1992: 6,5% (amb el Moviment Social-Liberal)
* 1998: 1,1% - sense escons
* 2002: 2,4% - sense escons
* 2004 Senat: 1 escó
* Eleccions europees de 2004 3,2% - sense escons
* 2006: 6,3% - 6 escons
* 2006 Senat: sense escons
* 2008 Senat: sense escons
* Eleccions europees de 2009 2,0% - sense escons
* 2010: 2,4% - sense escons

## Enllaços externs

* Web del partit
# Adadnirari II

Adadnirari II o Adad-nirari II va ser rei d'Assíria del 912 al 891 aC. Les seves dates són precises, ja que des del 911 aC es coneix la llista d'oficials limmu que poden ser datats amb precisió amb ajut dels sincronismes amb Babilònia. És considerat el primer rei del període neoassiri. Era fill d'Aixurdan II, al que va succeir, segons la Llista dels reis d'Assíria.

## Regnat

Amb la idea d'una restauració de l'imperi assiri, es va dirigir contra la principal amenaça, els arameus. Va sotmetre les ciutats aramees a la vora de l'alt Tigris, especialment Kadmukh i Nísibis: després de dues campanyes sense èxit contra Nísibis, aquesta ciutat, capital del principat arameu del mateix nom, va ser assetjada i conquerida el 895 aC i el rei Nur-Adad va caure presoner i portat a Assíria; va assegurar la zona del Khabur i de les muntanyes Kashiari: forces assíries van baixar pels rius Balikh i Khabur i van sotmetre els principats establerts a la vora d'aquestos rius: Gardi Kannu, Bit Khalappi (moderna Tell Halaf), Kundannu o Kindanu, Bit Adini, Laki o Laqu (al nord-oest del Khabur), Sirqu i Bit Zamani (la capital del qual era Amedi, a la moderna Diyarbekir), que van quedar més o menys dependents d'Assíria, arribant fins a l'Eufrates recuperant diverses ciutats que antigament havien estat d'Assíria. Va conquerir també territoris a Nairi.
Després va fer una ofensiva contra Babilònia on regnava Xamaix-mudammiq (vers 942-900 aC) que havia patit poc abans un atac elamita, i va ocupar Hit i Zanqu; el següent rei de Babilònia, Nabu-shuma-ukin I (900 aC-888 aC) va contraatacar però fou derrotat. Després els dos estats es van reconciliar i es va signar un tractat de pau en virtut del qual Adadnirari II es va casar amb la filla del rei babiloni i va donar la seva pròpia fill a Nabu-shuma-ukin I; aquest tractat va obrir un període de virtual protectorat assiri sobre Babilònia que va durar dos segles.
Va construir i restaurar diversos palaus i portes a Assur. A la seva mort el va succeir el seu fill Tukultininurta II.

## Referències

* ↑ Bertman, Stephen. Handbook to Life in Ancient Mesopotamia. Nova York: Oxford UP, 2005, p. 74.
* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 6 novembre 2021].
* ↑ Healy, Mark. The Ancient Assyrians. Londres: Osprey, 1991, p. 6-7. ISBN 9781855321632.
# Miquel Vidal Vidal

Miquel Vidal Vidal (Santanyí, 1 de gener de 1960) és un polític balear, diputat al Parlament de les Illes Balears en la IX legislatura.
És llicenciat en biologia i diplomat en magisteri per la Universitat de les Illes Balears. Militant del Partit Popular de les Illes Balears, fou escollir alcalde de Santanyí a les eleccions municipals espanyoles de 1999, 2003, 2007 i 2011. En maig de 2012 fou nomenat secretari general del Partit Popular de les Illes Balears en substitució de Miquel Àngel Ramis Socias. També va ser director general de Medi ambient del Govern Balear entre 1991 i 1995 i portaveu del PP en el Consell Insular de Mallorca en 2011.
En 2013 va renunciar al seu càrrec d'alcalde. Fou elegit diputat per Mallorca a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2015. A finals de juliol de 2015 fou nomenat president interí del Partit Popular de les Illes Balears arran de la dimissió de Bauzá, fins que el 26 de març de 2017 Gabriel Company Bauzá fou escollit el 7è President del Partit Popular de les Illes Balears.ref>Biel Company, nuevo presidente del PP balear (castellà)</ref> càrrec que ostentà fins al 24 de juliol de 2021 on Margalida Prohens Rigo el succeí.

## Referències

* ↑ Los 59 diputados que formarán el Parlament, El Mundo, 26 de maig de 2015
* ↑ Miquel Vidal, nuevo secretario general del PP balear, Diario de Mallorca. 30 de març de 2012
* ↑ El alcalde de Santanyí, Miquel Vidal, portavoz del PP en el Consell, Diario de Mallroca, 3 de juliol de 2011
* ↑ Miquel Vidal prepara su renuncia a la Alcaldía de Santanyí con el legado escrito de su gestión
* ↑ «Fitxa del Parlament Balear». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 21 setembre 2015].
* ↑ «Miquel Vidal: "El PP está vivo"» (en castellà). Menorca.info, 30-07-2015.
# Francesc Signes i Núñez

Francesc de Borja Signes i Núñez (l'Alcúdia, 27 de juliol de 1954) és un economista i polític valencià, alcalde de l'Alcúdia i diputat a les Corts Valencianes en la VII i VIII legislatures.
Llicenciat en ciències econòmiques per la Universitat de València, ha estat secretari general d'administració pública i de medi ambient de la Generalitat Valenciana el 1989-1995 i regidor (1983-1991) i alcalde de l'Alcúdia pel PSPV-PSOE del 1991 al 2007, cosa que li ha permès ser president de la Mancomunitat de la Ribera Alta i vicepresident de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.
Ha estat elegit diputat per la província de València a les eleccions a les Corts Valencianes de 2007 i 2011, i ha estat portaveu de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge del Grup Socialista.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine.
* Fitxa a les Corts Valencianes Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Celio Crespo i Almela | Alcalde de l'Alcúdia 1991 - 2007 | Succeït per: Robert Martínez Correcher |
# Valerie Tiberius

Valerie Tiberius (1950) és professora de Filosofia a la Universitat de Minnesota, on hi és vinculada des de 1998. Ha publicat com dos llibres The Reflective Life: Living Wisely with our Limits i Deliberation about the Good: Justifying What We Value. Molta de la seva feina té una aproximació pràctica, empírica a qüestions filosòfiques, intentant mostrar com aquestes disciplines poden millorar el món.

## Referències

* 1 2 DesAutels, Peggy. «Valerie Tiberius: November 2013». Highlighted Philosophers. American Philosophical Association. [Consulta: 13 desembre 2013].
* 1 2 Tiberius, Valerie. «Curriculum Vitae». University of Minnesota. Arxivat de l'original el 2014-09-03. [Consulta: 18 novembre 2015].