OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Residència dels Estats de Rajputana Occidental

La Residència dels Estats de Rajputana Occidental fou una divisió de l'Agència de Rajputana formada pels estats del sud-oest, Jodhpur (el més gran de l'agència), Jaisalmer i Sirohi. Tenia al nord Bikaner, a l'oest els estats de Bahawalpur i Khairpur al Panjab, i la província del Sind, al sud el Gujarat i entre d'altres el Palanpur, i a l'est Udaipur, la província d'Ajmer-Merwara, Kishengarh i Jaipur. La capital fou la ciutat de Jodhpur.
Era un territori àrid i sec excepte al sud-est de Jodhpur i Sirohi, amb les muntanyes Aravalli que marcaven el límit sud-oriental. La població que el 1881 sobrepassava en uns vuit mil habitants els dos milions, va passar a 2.834.715 el 1891 per baixar a 2.163.479 el 1901 a causa de la fam de 1899-1900 i les epidèmies que la van seguir.
Tot i ser la divisió més gran de la Rajputana (més del doble de la següent) fou una de les de menys densitat de població (41 hab./milla quadrada, però a Jaisalmer només de 4,5 persones per milla quadrada). La superfície era de 137.241 km². El 82% era de religió hindú, el 8% musulmà i el 7% jains, i la resta altres religions incloent sikhs i cristians (aquestos quasi tots a Sirohi). En total la residència tenia 4909 pobles i 33 ciutats. Les principals ciutats era Jodhpur, Phalodi, Nagaur, Pali, Sojat i Sambhar.
El 1933 l'estat de Palanpur, el principal de l'antiga agència de Palanpur (anomenada agència Banas Kantha entre 1925 i 1933), i l'estat de Danta (de l'agència Mahi Kantha) foren incorporats a aquesta residència i, per tant, a l'agència de la Rajputana.
La residència era una entitat diferent a l'Agència dels Estats de Rajputana Occidental, formada pels estats de Banswara, Partabgarh, Dungarpur i Kushalgarh, formada el 1906.

## Residentes

* 1880 P.W. Powlett
* 1880 - 1881 W. Tweedie
* 1881 - 1884 P.W. Powlett (segona vegada)
* 1884 C.A. Bayley (interí)
* 1884 - 1886 P.W. Powlett (tercera vegada)
* 1886 - 1889 C.A. Bayley
* 1889 W. Loch (interí)
* 1889 - 1892 P.W. Powlett (quarta vegada)
* 1892 - 1893 H.B. Abbott
* 1893 W.H.C. Wyllie (interí)
* 1893 - 1895 H.B. Abbott (segona vegada)
* 1895 - 1895 J.H. Newill (interí)
* 1895 - 1895 A.H.T. Martindale
* 1895 - 1897 H.B. Abbott (tercera vegada)
* 1897 - 1898 A.H.T. Martindale
* 1898 C.E. Yate (interí)
* 1898 - 1899 W.H.C. Wyllie (segona vegada)
* 1899 C.E. Yate (interí)
* 1899 - 1900 W.H.C. Wyllie (tercera vegada)
* 1900 - 1901 A.P. Thornton
* 1901 - 1902 Keith David Erskine
* 1902 A.P. Thornton (segona vegada)
* 1902 - 1903 Keith David Erskine (segona vegada)
* 1903 - 1905 R.H. Jennings
* 1905 - 1908 W.R. Stratton
* 1908 Henry Venn Cobb
* 1908 - 1909 E.V. Gabriel
* 1910 - 1918 Charles J. Windham
* 1919 - 1924 Leonard W. Reynolds
* 1925 - 1926 A.D. Macpherson
* 1926 - 1927 H S Strong
* 1928 - 1931 C.H. Gabriel
* 1931 - 1932 D.G. Mackenzie
* 1933 - 1934 Arthur C Lothian
* 1934 - 1936 Wightwick
* 1937 - 1939 George V.B. Gillan
* 1939 - 1940 William Edgerton
* 1940 - 1943 N.S. Alington
* 1943 - 194? No conegut
* 194? - 1947 G.B. Williams
# Regió eclesiàstica Marques

La regió eclesiàstica Marques és una de les setze regions eclesiàstiques en les que està dividit el territori de l'Església catòlica a Itàlia.

## Territori

El territori es correspon grosso modo al de la regió administrativa Marques. La major excepció és el Montefeltro, administrativament de les Marques però inclòs al bisbat de San Marino-Montefeltro, a la regió eclesiàstica Emília-Romanya. Al sud la regió ocupa cinc municipis de la província de Teramo: Ancarano i part del municipi de Valle Castellana (inclosa la capital) al bisbat d'Ascoli Piceno; Civitella del Tronto, Colonnella, Martinsicuro i Sant'Egidio alla Vibrata al de San Benedetto del Tronto-Ripatransone-Montalto.

## Història

La difusió del cristianisme va tenir lloc entre els segles IV i V. Però els segles successius van ser difícils a causa de les invasions bàrbares. Al segle viii, amb la donació de Carlemany del territori als Estats Pontificis, la presència religiosa va ser molt forta, fins al 1860, amb l'annexió al Regne d'Itàlia.

## La regió eclesiàstica avui
### Subdivisions

* Arquebisbat d'Ancona-Osimo
** Bisbat de Fabriano-Matelica
** Bisbat de Jesi
** Prelatura territorial de Loreto
** Bisbat de Senigallia
* Arquebisbat de Fermo
** Bisbat d'Ascoli Piceno
** Arquebisbat de Camerino-San Severino Marche
** Bisbat de Macerata-Tolentino-Recanati-Cingoli-Treia
** Bisbat de San Benedetto del Tronto-Ripatransone-Montalto
* Arquebisbat de Pesaro
** Bisbat de Fano-Fossombrone-Cagli-Pergola
** Arquebisbat d'Urbino-Urbania-Sant'Angelo in Vado

### Organigrama
#### Conferència episcopal de les Marques

* President: cardenal Edoardo Menichelli, arquebisbe metropolità d'Ancona-Osimo
* Vicepresident: Piero Coccia, arquebisbe metropolità de Pesaro
* Secretari: Giovanni Tani, arquebisbe d'Urbino-Urbania-Sant'Angelo in Vado

## Diòcesis de les Marques suprimides

* Bisbat de Civitanova
* Bisbat de Falerone
* Bisbat de Numana
* Bisbat d'Ostra
* Bisbat de Pausula
* Bisbat de Potenza Picena
* Bisbat de Tronto
* Bisbat d'Urbisaglia

## Notes

* ↑ «Comunicato stampa - Conferenza episcopale marchigiana». Arxivat de l'original el 2015-02-16. [Consulta: 1r juny 2015].

## Enllaços externs

* Annuari de la CEI (italià)
* ChiesaMarche, La Rede nella Chiesa Cattolica delle Marche (italià)
* Servei Regional per la Pastoral Jovenil de les Marques (italià)
# Alcúdia Ràdio

Alcúdia Ràdio és la ràdio municipal i pública d'Alcúdia, Mallorca, fundada l'any 1991. La seva emissió es du a terme a través de la freqüència 94.7FM, i per internet a www.alcudiaràdio.com .
La seva programació es variada ja que ofereix notícies d'actualitat, música i el succeeix al municipi diàriament. Es centra en donar veu al poble i a la seva gent. Trobem sobretot, notícies de l'actualitat i entrevistes rellevants sobre la gent del poble.
# Monnières (Loira Atlàntic)

Monnières (en bretó Meliner) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.714 habitants. Limita amb els municipis de Le Pallet, Gorges, Saint-Lumine-de-Clisson i Maisdon-sur-Sèvre..

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1.100 | 667 | 1.028 | 978 | 1.095 | - | 912 | 1.024 | 1.079 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1.077 | 1.067 | 1.076 | 1.042 | 1.058 | 1.042 | 1.000 | 958 | 931 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 901 | 890 | 869 | 813 | 988 | 942 | 920 | 893 | 1.004 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 953 | 941 | 1.019 | 1.235 | 1.379 | 1.541 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Claude Carteron | |
# Promethei Terra

Promethei Terra és una formació geològica de tipus terra a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -26.71 latitud N i 129.3 ° longitud E, que fa 3.244,3 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1979 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Promethei Terra". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Regió eclesiàstica Toscana

La regió eclesiàstica Toscana és una de les setze regions eclesiàstiques en les que està dividit el territori de l'Església catòlica a Itàlia.
El seu territori es correspon al de la regió administrativa de la Toscana.

## Història

La història del cristianisme a la Toscana va començar molt aviat, possiblement ja durant el segle i, malgrat que una organització de tipus eclesiàstic sens dubte va ocórrer més tard, al voltant del segle iv, quan es va instituir la primera diòcesi. Però, va ser després de l'any Mil que la història civil i religiosa de la Toscana assumí una enorme importància i es va convertir en un paper decisiu en la formació de la cultura italiana. L'establiment de ciutats lliures va portar a una renovació que va afectar les arts, les lletres, la vida religiosa. En els anys del triomf del romànic i el gòtic, en la qual es van construir les grans esglésies que encara podem admirar, es fundaren nous ordes (camaldulesos, vallombrosins, olivetans, etc.) que, juntament amb l'àmplia presència dels franciscans i els dominics i una renovada religiositat laica es manifesta en l'aparició de nombroses confraries, que va donar vitalitat a la vida social i eclesial .

## La regió eclesiàstica avui
### Sotsdivisió

* Arquebisbat de Florència
** Bisbat d'Arezzo-Cortona-Sansepolcro
** Bisbat de Fiesole
** Bisbat de Pistoia
** Bisbat de Prato
** Bisbat de San Miniato
* Arquebisbat de Pisa
** Bisbat de Livorno
** Bisbat de Massa Carrara-Pontremoli
** Bisbat de Pescia
** Bisbat de Volterra
* Arquebisbat de Siena-Colle di Val d'Elsa-Montalcino
** Bisbat de Grosseto
** Bisbat de Massa Marittima-Piombino
** Bisbat de Montepulciano-Chiusi-Pienza
** Bisbat de Pitigliano-Sovana-Orbetello
* Seus immediatament subjecta a la Santa Seu:
** Arquebisbat de Lucca
** Abadia territorial de Monte Oliveto Maggiore

### Organigrama
#### Conferència episcopal de la Toscana

* President: Giuseppe Betori, arquebisbe metropolità de Florència
* Vicepresidente:
* Secretari: Fausto Tardelli, bisbe de Pistoia

## Diòcesis toscanes suprimides

* Bisbat de Roselle

## Enllaços externs

* Anuari de la CEI (italià)
# Vacúol parasitòfor

El vacúol parasitòfor és un compartiment intracel·lular on el protozou s'estableix i continua així amb el seu cicle de vida. A més, li serveix per a intercanviar nutrients i ions entre el citoplasma i la vacuola parasitòfora. En alguns casos, la utilitza per a replicar-se i posteriorment sortir de la cèl·lula hoste per a poder continuar infectant cèl·lules.
Alguns exemples de microorganismes que tenen vacúol parasitòfor són: Cryptosporidium parvum, Leishmania, Toxoplasma gondii, Plasmodium malarie.

## Referències

* 1 2 3 Unimedios. «Sistema de Información de la Investigación - HERMES» (en castellà). [Consulta: 15 novembre 2024].
* ↑ Forero Vivas, María Elisa; Varón, Maria del Pilar Quintana; Camacho, Marcela «MECANISMOS DE SALIDA DE PARÁSITOS INTRACELULARES DE SU CÉLULA HOSPEDERA» (en castellà). Acta Biológica Colombiana, 15, 3, 01-09-2010, pàg. 19–32. ISSN: 0120-548X.
* ↑ Berdión Camaño, Estela del Mar. Un parásito intracelular: Toxoplasma gondii (tesi) (en castellà). Universitat Complutense de Madrid, Juny 2015.
# St. Martin in the Fields

St Martin-in-the-Fields és una església al costat de la National Gallery ubicada a Trafalgar Square, Londres.

## Descripció

A part de ser la parròquia del palau de Buckingham i, per tant, de la reina. Té una orquestra pròpia que ofereix concerts gairebé cada nit. A la seva cripta hi han instal·lats un restaurant, una llibreria religiosa i una botiga d'objectes nadalencs. El London Brass Rubbing Center té la seu en aquest edifici. Ocasionalment el seu pati s'utilitza per mercats d'artesania.

## Història

Indret ocupat des del segle xii per un temple, ha estat la tomba de londinencs famosos com Nell Gwyne, amant de Carles II, el pintor William Hogarth i Joshua Reynolds. L'esglèsia actual, de pedra blanca és obra de James Gibbs, projectada el 1721 i finalitzada el 1721. El seu model arquitectònic va ser exportat als Estats Units on va servir de model per moltes esglésies colonials. Des de 1914 fins a 1927 la cripta va estar oberta als pobres i va servir de refugi pels bombardeigs de la II Guerra Mundial.

## Vegeu també

* Academy of St Martin in the Fields

## Referències

* ↑ At the heart: The Renewal of St. Martin-in-the-fields. St Martin-in-the-Fields, 2006 [Consulta: 15 gener 2014]. Arxivat 7 de maig 2012 a Wayback Machine.
* ↑ Sheppard, Francis. London: a history. Oxford: Oxford University Press, 2000, p. 240. ISBN 0-19-285369-4.
* ↑ Malcolm, James Peller. Londinium Redivivium, or, an Ancient History and Modern Description of London. 4, 10 June 1807, p. 202 [Consulta: 15 gener 2014].

## Enllaços externs

* Web de St Martin-in-the-Fields
* Connection at St Martin's website
* Roman occupation of church site
* Mystery Worshipper Report Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. at the Ship of Fools website
* Deanery of Westminster (St Margaret) Arxivat 2016-09-30 a Wayback Machine.
# Montbert

Montbert (en bretó Monteverzh, en gal·ló Monbèr) és un municipi francès, situat a la regió de Loira Atlàntic, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.803 habitants. Limita amb els municipis de Geneston, Le Bignon, Château-Thébaud, Aigrefeuille-sur-Maine, La Planche (Loira Atlàntic) i Saint-Philbert-de-Bouaine (Vendée).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.585 | 1.614 | 1.734 | 2.224 | 2.246 | 2.296 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Daniel Bourré | Divers droite |
# Collegium Maius (Cracòvia)

El Collegium Maius (en llatí "Gran Col·legi") situat al nucli antic de Cracòvia, Polònia, és l'edifici més antic de la Universitat Jagellònica, que data del segle XIV. Es troba a la cantonada de la ulica Jagiellońska (carrer Jagiellon) i la ulica Świętej Anny (carrer de Santa Anna) prop de la plaça principal del centre històric de la ciutat. Collegium Maius és la ubicació del Museu de la Universitat Jagellònica (en polonès Muzeum Uniwersytetu Jagiellońskiego), un museu registrat establert per iniciativa del Prof. Karol Estreicher després d'unes restauracions meticuloses que van durar des de 1949 fins a 1964, que van tornar l'edifici al seu aspecte original d'abans de 1840.

## Història

La primera universitat de Polònia, aleshores de 36 anys, coneguda en aquell moment com a Akademia krakowska (Acadèmia de Cracòvia), es va traslladar a l'edifici en algun moment del segle XIV després que el rei Ladislau II Jagelló l'hagués comprat amb fons llegats per la seva difunta esposa, la reina Eduvigis.
El Collegium Maius va ser reconstruït a finals del segle XV com una estructura gòtica tardana que envoltava un gran pati vorejat d'arcades. L'any 1517 es va construir un pou al centre del pati. Els professors vivien i treballaven a dalt, mentre que les conferències es feien a baix.
A la dècada de 1490, el Collegium Maius comptava entre els seus estudiants Nicolaus Copèrnic, l'astrònom renaixentista i erudit que revolucionaria les idees europees sobre l'univers.

## Importància cultural

El Museu Collegium Maius inclou sales de conferències, sales comunes, despatxos de professors, una biblioteca i un tresor que conté maces gòtiques dels rectors i el globus terraqüi jagelló. Les exposicions també inclouen instruments científics medievals, globus terraqüis, pintures, objectes de col·lecció, mobles, monedes i medalles.
* Stuba Communis (sala de professors) al Collegium
* Collegium Maius Sala d'Actes
* La Sala de la Biblioteca Antiga

## Directors del Museu de la Universitat Jagellònica

* Karol Estreicher (1951–1976)
* Stanisław Waltoś (1977–2011)
* Krzysztof Stopka (des de 2012)

## Referències

* ↑ Jagiellonian University (2016), Muzeum Uniwersytetu Jagiellońskiego Collegium Maius.
* ↑ Jagiellonian University (2016), Muzeum Uniwersytetu Jagiellońskiego Collegium Maius.
# Richard Levitt

Richard Levitt (Los Angeles, 5 de juliol de 1935 - Basilea, 2 de febrer de 2017), nom complet Richard Stanley Levitt fou un contratenor i professor de cant estatunidenc. Levitt va actuar a l'"Early Music Studio" de 1970 a 1977.

## Vida i obra

Richard Levitt, juntament amb el seu germà, van fer actuacions públiques de música pop a l'estil de Bing Crosby i Fred Astaire quan era adolescent. Als 12 anys es va interessar per l'òpera i la música clàssica. Va començar a estudiar piano i violí. Quan va conèixer la veu del contratenor Alfred Deller, també va entrenar la seva veu i va intentar cantar en el rang de veu de Deller. Els seus primers professors de cant van ser Fritz i Tilly Zweig de l'Òpera de Berlín, que havien fugit als Estats Units per escapar dels nazis. A la UCLA, Levitt va estudiar amb l'entrenador vocal en el segment d'òpera Natalie Limonick, el refugiat hongarès Jan Popper i Roger Wagner, director del cor de la UCLA. Així, la vida musical de Levitt a Califòrnia i Nova York va estar fortament influenciada pels artistes europeus.
Levitt va ensenyar tècnica vocal a la Universitat de Nova York, Fredonia durant tres anys. Després es va traslladar a la Schola Cantorum Basiliensis suïssa i va ensenyar-hi durant 27 anys. Un dels estudiants de Richard Levitt va ser el contratenor Andreas Scholl.
Scholl va resumir el credo de cantant i professor de cant del seu mestre Levitt (i probablement també el seu) de la següent manera: Un cantant no ha de fugir de la por al virtuosisme o al so bell. Tots dos són bons, però no ho és tot. El cantant ha d'abandonar la seva zona de confort i la seva constitució de seguretat. S'ha d'obrir al text i, per tant, a ell mateix i sobretot al públic.
| « | Perquè "Hi ha molts bons cantants. Has de ser únic. Només ets això si reveles alguna cosa sobre tu mateix". Sense ser ell mateix a l'escenari, un cantant segueix sent irreconeixible. Cada cantant ha de trobar el seu propi estil. Ha de ser reconeixible. Els professors l'han d'animar. No li han de fer duplicats d'ells mateixos. L'ensenyament és 100% per descobrir i estimular la individualitat de l'alumne. | » |

## Referències

* ↑ «Nachruf Richard Stanley Levitt» (en alemany). Gedenkzeit.ch. [Consulta: 19 novembre 2020].
* 1 2 Richard Levitt: Biografie.
* 1 2 Abschnitt nach: Richard Levitt: Biografie.
* ↑ Richard Levitt (zitiert nach Andreas Scholl). «In: Arno Widmann: Interview mit Andreas Scholl. Sie wollen Menschen sein. Sänger Andreas Scholl über Kastraten und Countertenöre, über die großen Gefühle in der Oper und eine lächerliche Parole.».
* ↑ Darstellung des Sänger- und Gesangslehrer-Credos von Richard Levitt und Andreas Scholl nach: Arno Widmann: Interview mit Andreas Scholl.. «Sie wollen Menschen sein. Sänger Andreas Scholl über Kastraten und Countertenöre, über die großen Gefühle in der Oper und eine lächerliche Parole.».

## Enllaços externs

* Richard Levitt (anglès) Arxivat de l'original l'11 de març de 2020; consultat l'1 de març de 2020
# Remenador

Un remenador, batedor, batedora o deixatador és un estri de cuina emprat en la barreja d'aliments. Se solen construir aquests remenadors amb filferro o varetes corbades llaçats en un mànec; hi ha variants modernes en plàstic i algunes en fusta de bambú. L'ús més freqüent dels remenadors sol trobar-se en el batut d'ous per a elaborar per exemple merenga, la utilització d'aquest instrument és molt més eficaç en aquesta mena de batuts d'emprar un simple forquilla. N'hi ha que s'empren en l'elaboració de salses, per a mesclar líquids, aliments amb diferents consistències, etc.
El batedor de clares o enganyamarits és un estri semblant, fet d'una paleta de metall amb una malla a la base, que hom utilitza solament per a muntar clares.

## Tipus

Alguns remenadors tenen diferents formes i girs de les varetes, gairebé tots tenen forma de gota o globus (se sol anomenar remenador de globus). Hi ha variants amb formes allargades, habitual a la cuina domèstica que se sol anomenar remenador francès. Un que és més pla s'anomena generalment remenador de roux. Hi ha el remenador de gravy que té un bucle principal i altres més petits enrotllats al voltant d'aquest. Hi ha també el remenador giratori en forma de pilota espiral molt emprat per a batre líquids.

## Referències

* ↑ «remenador». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ dcvb
* ↑ «enganyamarits». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sant Martí de Pontós

Sant Martí de Pontós és una església del municipi de Pontós (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església situada en una zona elevada respecte a la resta de construccions al centre del poble. La façana d'aquesta església té una portalada rectangular. Damunt la llinda hi ha una fornícula amb la imatge del patró que data del 24 de maig de 1773. Damunt la fornícula, i a cada extrem de la llinda, hi ha diversos motius geomètrics decoratius esculpits en baix relleu. El conjunt de la portalada és coronat per una motllura corbada. Al centre de la façana trobem un rosetó, i a l'extrem de migdia el campanar de planta quadrada, amb obertures de mig punt i coberta piramidal. A la part baixa de la façana i sota el campanar s'hi pot veure un fragment de mur romànic que correspon al frontis de l'antiga església. Al costat de la porta actual, a la banda de migdia, n'hi ha una altra també rectangular, al seu damunt és visible un òcul. Totes dues obertures estan actualment tapiades, i pertanyen a l'antiga façana romànica.
En l'aparell d'aquest fragment del frontis romànic s'hi observen dos tipus constructius diferents. En el mur lateral de migdia de la nau segueixen les restes d'aparell romànic, en una llargada de cinc metres. L'absis és de planta semidecagonal i no té cap finestral. El ràfec de la teulada està decorat amb triangles vermells sobre fons blanc. La volta és de llunetes i té tres arcs torals de mig punt. Hi ha tres altars laterals per banda, imbuïts en els murs. Sobre aquests altars hi ha terrabastalls amb arcades de mig punt.

## Història

L'«Eclesia de Pontonibus» s'esmenta el 1279 i 1280, així com el 1305 i 1362, amb el nom de «Sancti Martini de Pontonibus». A final del segle XIV se l'anomena església parroquial.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Martí de Pontós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Manto negre

El manto negre, o simplement manto, és una varietat de cep negra. El gra és gros.
És una varietat autòctona de Mallorca, possiblement derivada de l'adaptació de la garnatxa a l'illa. Es cultiva sobretot a la DO Binissalem on els vins negres porten un mínim del 50% de manto. També es troben ceps de manto negre a les terres del sud de Catalunya, principalment a Tarragona.
El cep de Manto Negre té un elevat creixement vegetatiu, fet que dona més feines en verd del que és habitual. És sensible al mildiu i bastant resistent a l'oïdi o cendrada.
El vi de raïm de manto negre és neutre d'aromes, amb cos i d'alta graduació (és fàcil arribar a 14º). El vi varietal té tendència a l'oxidació però amb un cert cupatge és apte per l'envelliment.
Complementa molt bé el callet, molt aromàtic i de baixa graduació.
# Bosporos Rupes

Bosporos Rupes és una formació geològica de tipus rupes a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -39.3 latitud N i 305.68 ° longitud E, que fa 531.42 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Bosporos Rupes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.