OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sociolingüística històrica

La sociolingüística històrica és l'estudi de la relació entre llengua i societat, afegint-hi la seva dimensió històrica. Una qüestió típica en aquest camp d'estudi podria ésser: "Com es distribuïen les desinències verbals del català a mesura que es conquerien nous territoris?" o "Com van variar els àmbits d'ús del català i del castellà després de la desfeta de 1714?". La sociolingüística històrica és un camp de recerca relativament nou que representa una fusió de dues disciplines distintes dins la lingüística; sociolingüística i lingüística històrica. Els investigadors d'aquest camp fan servir mètodes sociolingüístics per explicar el canvi històric d'una llengua. No obstant, no tothom dins el món de la lingüística creu que els mètodes sociolingüístics poden ser aplicats a situacions històriques. Argumenten que els principals mètodes de recerca sociolingüística que s'empren avui dia (p. ex. entrevistes, enregistrament de dades, mostratges diversos, etc.) no estan a l'abast dels sociolingüistes que treballen en desenvolupaments històrics. Per tant, argumenten que és extremadament difícil fer sociolingüística històrica, i que els resultats sempre seran sospitosos a causa de la manca de dades i accés a parlants nadius en situacions reals. Pels qui qüestionen la validesa de la sociolingüística històrica, és un camp de conjectura més que de conclusions sòlides.

## Metodologia

A causa de la manca d'enregistraments de llengua parlada, la sociolingüística històrica depèn exclusivament del corpus escrit que ens arriba de l'època que es vol estudiar.

## Vegeu també

* Lingüística històrica
* Sociolingüística

## Referències

* ↑ Sánchez Carrión, José María. 1992. Las lenguas vistas desde la historia versus la historia vista desde las lenguas (o el giro copérnicano de un nuevo discurso Social). Eusko Ikaskuntza. Donostia-San Sebastián.
* ↑ Romaine, Suzanne. 1982. Socio-Historical Linguistics: its Status and Methodology. Cambridge University Press. New York.
# La princesa del polígon

La princesa del polígon és un telefilm espanyol del 2007 dirigit per Rafa Montesinos produït per l'Institut del Cinema Català, Canal 9 i la Rai i protagonitzat per Lolita Flores i Rosana Pastor. La versió original és en català.

## Sinopsi

Gracia és dona gitana que porta anys vivint a Barcelona, on regent un local flamenc a la Plaça Reial, lluny del polígon on va néixer del que va marxar abandonant el clan, raó per la seva família la consideri una renegada "apaiada". Tanmateix, ara la seva cunyada Chusa truca a la seva porta perquè aculli la seva neboda adolescent, Alba, que està molt malalta de leucèmia i ha de continuar un tractament a la ciutat. Alba no és conscient de la malaltia i Gracia es compromet a no revelar-l'hi-ho. La vida canalla de Gracia dona un gir en conviure amb l'adolescent rebel que vol marxar del polígon per triomfar com a cantant, alhora que aflora secrets ocults del passat de Gracia.

## Repartiment

* Lolita Flores - Gracia
* Laura Guiteras - Alba
* Mingo Ràfols... Pepón
* Rosana Pastor… Chusa
* Francesc Garrido... Yumitus
* Giorgio Lupano... Ismael
* Glauco Onorato... Sisquet
* Lluís Soler... Dr. Rius

## Premis

Va rebre el premi al millor telefilm als VI Premis Barcelona de Cinema. També va obtenir el premi de la Crítica en el Festival Nacional de Pel·lícules i Documentals per a Televisió organitzat pel Festival de Màlaga de 2007 i va arribar a les semifinals dels Premis Emmy en la categoria de millor telefilm.

## Referències

* ↑ la princesa del polígono a catalanfilms.cat
* ↑ "La princesa del polígon", amb Lolita Flores, ccma.cat
* ↑ 'El orfanato' y 'Ficció' triunfan en los Premios Barcelona de Cine, El Mundo, 6 de desembre de 2007
* ↑ La princesa del polígono al Diccionario Audiovisual Valenciano
* ↑ La película "La princesa del polígono" se cuela en la carrera hacia los Emmy, Levante-EMV, 24 de maig de 2008
# Puta misèria!

Puta misèria! és una pel·lícula catalana del 1989 dirigida per Ventura Pons basada en la novel·la homònima de Rafael Arnal i Trinitat Satorre. Fou rodada en català. Ambientada en terres valencianes, és una tragicomèdia amb tocs de sainet, aspra i dura, d'estil coral.

## Sinopsi

Dos joves amics, del lumpen urbà i sense feina, conjuntament amb una col·lega que fa de “camell”, tenen una ocurrència un xic esperpèntica que creuen que els farà sortir de la misèria en què viuen: segrestar el ric del poble. Però com que són força maldestres s'equivoquen en triar la seva víctima i queden atrapats en el seu propi parany i en surten amb la cua entre les cames.

## Repartiment

* Paco Morell... Felo
* Antonio Ferrandis... Ximo
* Ángel Burgos... Mellat
* Amparo Moreno... Coloma
* Carol Ros
* Juan Carlos Garés
* Enric Majó... Pataca
* Joan Monleón... Plasencia

## Premis

Als VIII Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya va rebre el premi al millor tècnic pel director artístic Josep Maria Espada i Pié, i un premi especial per Amparo Moreno.

## Referències

* ↑ Puta misèria a catalanfilms
* ↑ Comas Puente, Àngel. Diccionari de llargmetratges: El cinema a Catalunya després del Franquisme (1975-2003).
* ↑ Puta Misèria!, a Fotogramas
* ↑ Chavarrias, premio de la Generalitat a la dirección, La Vanguardia, 30 de gener de 1990

## Enllaços externs

* Puta misèria! a Goita què fan, ara!
# Refugi Chacaltaya

El refugi Chacaltaya és un refugi de muntanya i estació d'esquí als Andes de Bolívia a 5.220 m d'altitud. Està situat a un dels vessants del pic de Chacaltaya (5.395 m) de la Serralada Reial.
El lloc és molt conegut i visitat atès que és el punt de partida de les pistes d'esquí alpí més altes del món que es troben sobre una glacera prop d'aquest cim. En els darrers anys les pistes són tancades a causa de la desaparició de la glacera any rere any i estudiat exhaustivament com un exemple del canvi climàtic en l'hemisferi sud. Amb tot, el refugi és molt visitat pel turisme, ja que es troba a només una hora de cotxe La Paz. En poc més de mitja hora es pot grimpar fins al cim del Chacaltaya amb bon camí i accedir a una vista sobre una gran part de la Serralada Reial, sobretot el Nevado Illimani, l'Huayna Potosí i el Condoriri. Tot pujant al refugi es pot igualment observar l'altiplà bolivià, el llac Titicaca i, en dies clars i de bona visibilitat, es poden veure els núvols que recobreixen els Yungas (part amazònica de Bolívia), així com, els volcans Nevado Sajama (punt culminant de Bolívia), Parinacota i Pomerape.
Ben prop del refugi hi ha el centre de recerca de l'Observatori de Física Còsmica utilitzat per diverses universitats d'arreu del món en l'estudi dels raigs gamma.
A causa de l'altitud extrema i de les condicions climàtiques molt rudes es fa difícil agafar-hi el son i els turistes ocasionals no hi solen fer nit.
# Comptafils

El comptafils és una lupa especialitzada que fou ideada per a verificar el nombre de fils de la trama i de l'ordit que entraven en un petit quadrat determinat de teixit (antigament de mitja polzada de costat; actualment de 20x20 mm).
En l'actualitat també es fa servir en tasques que requereixen distingir detalls de petites dimensions: en tipografia, verificació de píxels, fotografia, impressió, etc.
Un comptafils està format per una lupa de gran augment (típicament de 10 augments, x10) i una estructura plegable (constituïda per tres elements articulats) que suporta la lupa i permet situar-la a la distància òptima de lectura. A la base de l'instrument hi ha una escala graduada (en mm en països que segueixen el sistema mètric decimal, o en fraccions de polzada).

## Referències

* Bausch, Edward. Manipulation of the Microscope, 2008-08, p. 19. ISBN 9781103413171.
# Irene Nortes

Irene Nortes (Madrid) és una youtuber espanyola.
Originària de Madrid, al seu canal de YouTube, que acumula més de 229.000 subscriptors, es dedica a promoure un estil de vida més lent, conscient i connectat amb la natura i amb un mateix. En si, hi fa vlogs de la seva vida quotidiana, mitjançant els quals comparteix reflexions sobre la vida. Algunes de les activitats que hi practica sovint són la lectura, l'escriptura, la pintura i el ioga. Esporàdicament, també publica videotutorials d'inspiració en aquest àmbit.
Els vídeos inicials a la seva ciutat natal constitueixen la sèrie madrid diaries, però el setembre del 2021 es va mudar a Tenerife i en va encetar la seqüela, titulada anàlogament tenerife diaries.
A banda, té el seu propi negoci, Aesceric (de l'anglès «aesthetic», lit. ‘estètic’), que se centra en el disseny i la producció artesanals de peces de roba.

## Referències

* ↑ Micó, Josep Lluís. «Mi pantalla, mi casa, mi vida» (en castellà). La Vanguardia, 13-12-2020. [Consulta: 15 maig 2023].
* ↑ Benites Vidal, Sofía. «Influencers y crecimiento personal, ¿qué cuentas seguir y por qué?» (en castellà). 100.pe. Universidad Científica del Sur, 02-03-2022. [Consulta: 15 maig 2023].
* 1 2 Alcolea, Raquel. «Slow life: tres jóvenes youtubers invitan a vivir más despacio en un mundo sin freno» (en castellà). ABC, 14-12-2021. [Consulta: 15 maig 2023].
* 1 2 Cáceres, Daniel. «9 youtubers que se pasaron a la slow life y que buscan inspirar con su estilo de vida minimalista, apacible y consciente» (en castellà). Business Insider, 24-04-2022. [Consulta: 15 maig 2023].
* ↑ «100 empresas fundadas por mujeres» (en castellà). Plantarse, 08-03-2022. [Consulta: 15 maig 2022].
# Mjej II Gnuní

Mjej II Gnuní fou governador militar de l'Armènia romana d'Orient del 628 al 635.
Després de la victoria d'Heracli, l'Armènia romana d'Orient fou retornada pel tractat del juny del 628. Heracli va nomenar mestre dels soldats al nakharar Mjej II Gnuní de la família de prínceps Gnuní, grans cançoners hereditaris a Pèrsia (dignitat que havien perdut a l'Imperi).
El 630 Mjej II va dirigir la reocupació dels territoris retornats pels perses. Els romans d'Orient esperaven restablir a aquestes terres l'ortodòxia grega, i Mjej va invitar el patriarca armeni Ezr a anar a Teodosiòpolis a sotmetre's a les doctrines del Concili de Calcedònia, i si no ho feia es nomenaria per l'Armènia romana d'Orient un antipatriarca. Ezr va acceptar va anar a Teodosiòpolis on es va reunir un sínode (631). Finalment, després de mesos de discussió, la qüestió de Calcedònia es va ometre per motius de conveniència i el sínode es va limitar a una condemna del nestorianisme, i així Ezr va poder adherir a les fórmules que se li presentaven i els grecs el van poder considerar admès a l'ortodòxia (632). El patriarcat va rebre terres a l'Airarat concedides per l'emperador. Aquesta transacció va disgustar al seu dogmàtic auxiliar Hovhannes Mairavanetsi, que es va retirar al Mairavanq a un convent (el convent del bosc) però Ezr el va expulsar i llavors es va establir a Gardman.
Varaz-Tirots Bagratuní, el marzban persa de la Persarmènia, es comportava com a sobirà autònom aprofitant les lluites civils a Pèrsia. Fou Mjej Gnuní, per velles rivalitats familiars, qui va calumniar a Varaz-Tirots davant el rei persa Rostam II, del que va demanar la destitució amenaçant en cas contrari amb la guerra. Fins i tot va enviar el seu germà Garikhpet Gnuní a Dvin per detenir i emportar-se a Varaz-Tirots però la guarnició persa, que li era lleial, ho va impedir. Varaz-Tirots davant el perill va fugir al seu feu de Taron. Allí va demanar justícia a l'emperador Heracli, del que va obtenir un salconduit, i es van entrevistar a l'Osroene. Heracli va reconèixer la injustícia que es feia amb Varaz-Tirots i el va fer patrici i el va omplir d'honors i regals (634).
El nakharar David Saharuní, part també de la conspiració a Armènia, fou detingut per Mjej Gnuní però es va poder escapar, va convèncer les tropes (molts dels quals eren armenis) i va matar a Mjej i es va proclamar mestre dels soldats el 635.
# Smeerenburg

Smeerenburg va ser una factoria balenera dano-holandesa, fundada el 1619 i situada a l'illa d'Àmsterdam, al nord-oest de l'arxipèlag de les Svalbard. Va ser un dels assentaments europeus més septentrionals.
Durant la primera fase intensiva de caça de balenes a Spitsbergen, Smeerenburg serví de centre d'operacions del nord. El nom Smeerenburg, en neerlandès, significa literalment ciutat del greix de balena. Aquest greix servia de combustible.
L'indret on es trobà Smeerenburg va ser ocupat per primera vegada el 1614, quan els vaixells de la Noordsche Compagnie (Companyia del Nord) hi establiren una factoria balenera temporal. El 1619 s'hi establiren permanentment amb un vaixell de 500 tones que portà fusta per construir-lo. El 1623 vaixells del País Basc comprats pels danesos arribaren a Smeerenburg. El 1625 els danesos van ser expulsats pels neerlandesos.
En els seus millors temps (dècada de 1630), a Smeerenburg va arribar a haver-hi de 16 a 17 edificis, incloent una fortificació al seu centre contra danesos i altres intrusos. A continuació de la destrucció de l'estació neerlandesa a Jan Mayen feta per vaixells bascos emprats pels danesos el 1632, set neerlandesos van passar l'hivern de 1633-1634 a Smeerenburg.
Smeerenburg va declinar a mitjan dècada de 1640. Cap a 1660 i davant l'expansió de la caça de balenes pelàgica, l'assentament es va abandonar.
El 1973 les runes de Smeerenburg van passar a ser part del Parc Nacional de Nordvest-Spitsbergen. Diversos autors han exagerat molt les dimensions d'aquest assentament, com ara William Scoresby (1820), que va dir que a l'estiu hi havia de 12.000 a 18.000 persones; o l'explorador noruec Fridtjof Nansen (1920), que també va dir que centenars de vaixells hi atracaven i que el poble hi havia 10.000 habitants.

## Referències

* ↑ Ellis (1991), p. 62
* ↑ Prestvold, 2001, p. 10.
* ↑ Dalgård (1962), p. 164
* ↑ Conway (1904), p. 79-168
* ↑ Conway (1906), p. 186-87
* ↑ Prestvold, 2001, p. 2.

## Bibliografia

* Conway, William Martin. Early Dutch and English Voyages to Spitsbergen in the Seventeenth Century. London, 1904.
* Conway, William Martin. No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge, At the University Press, 1906.
* Dalgård, Sune. Dansk-Norsk Hvalfangst 1615-1660: En Studie over Danmark-Norges Stilling i Europæisk Merkantil Expansion. G.E.C Gads Forlag, 1962.
* Ellis, Richard. Men & Whales. Alfred A. Knopf, 1991. ISBN 1-55821-696-0.
* Prestvold, Kristin. Governor of Svalbard, Environmental Section. Smeerenburg Gravneset: Europe's First Oil Adventure, 2001.
* Scoresby, William. An Account of the Arctic Regions with a History and a Description of the Northern Whale-Fishery. Edinburgh, 1820.
* Vaughan, Richard. The Arctic: A History. Stroud, Sutton, 2007.
# Zosterop australià

El zosterop australià (Zosterops luteus) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita manglars i boscos a la llarga de rius, a la costa del nord d'Austràlia, des del centre d'Austràlia Occidental, cap a l'oest fins a la Badia dels Taurons. Méa l'est al nord-est de Queensland a la Península del Cap York i cap al sud localment fins al riu Burdekin.

## Referències

* ↑ «Zosterop australià». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Maria Elena Berini

Maria Elena Berini (9 de desembre de 1944, Sondrio, Itàlia) és una monja de l'orde de les germanes de Jeanne-Antide Thouret i missionera catòlica. Va guanyar el Premi Internacional Dona Coratge el 2018.
De 1963 a 1969, es va formar com a professora. El 1972, va anar al Txad, a treballar en escoles rurals. El 2007, la seva congregació la va enviar a la República Centreafricana. El 2017, va proporcionar refugi a la seva missió catòlica, quan els rebels van atacar Bocaranga.

## Referències

* ↑ «Biographies of the Finalists for the 2018 International Women of Courage Awards». [Consulta: 30 abril 2018].
* ↑ «US State Department honors Italian nun as a 'Woman of Courage'» (en anglès). Catholic News Agency.
* ↑ «Suor Maria Elena Berini, da Sondrio, premiata come “Donna di coraggio”» (en italià). Diocesi di Como, 28-03-2018. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-07-02. [Consulta: 2 juliol 2018].
* ↑ CNN, Betsy Klein, «Melania Trump honors International Women of Courage at State Dept.». CNN.

## Enllaços externs

* «Biographies of the Finalists for the 2018 International Women of Courage Awards», 09-12-1944.
* «State Department honors International Women of Courage», 23-03-2018.
* «Ancora scontri in Centrafrica: il racconto di sofferenza di suor Maria» (en italià), 06-02-2017. Arxivat de l'original el 2019-12-12.
# Districte de Kita (Kagawa)

El districte de Kita (木田郡, Kita-gun) és un districte localitzat al Sanuki Oriental (Tōsan) de la prefectura de Kagawa, a la regió i illa de Shikoku, Japó. El seu únic municipi és la vila de Miki.

## Geografia

El districte de Kita es troba localitzat a la regió de Sanuki Oriental o Tōsan. La part sud del districte es troba als contraforts de la serra de Sanuki, mentre que el nord del districte no arriba a fer costa amb la mar interior de Seto. El districte està format per només un únic municipi: la vila de Miki.

### Municipis

Districte de Kita (2020) :

## Història

El districte de Kita es creà l'1 d'abril de 1899 sota la nova llei de municipis i com a fruit de la fusió dels antics districtes de Miki i Yamada de l'antiga província de Sanuki; de fet, el nom de l'actual districte, Kita, és un acrònim del segon kanji dels antics districtes: Miki i Yamada. La capital i seu del govern i l'assemblea del districte fou la vila de Hirai, actualment part de la vila de Miki.

### Antics municipis

La següent és una llista dels antics municipis del districte amb enllaç als seus actuals municipis:
* Mure (牟礼町) (1890-2006)
* Aji (庵治町) (1890-2006)
* Ido (井戸村) (1890-1956)
* Okushika (奧鹿村) (1890-1941)
* Yashima (屋島町) (1920-1940)
* Shimo-Takaoka (下高岡村) (1890-1954)
* Furu-Takamatsu (古高松村) (1890-1940)
* Sakanoue (坂ノ上村) (1890-1922)
* Mitani (三谷村) (1890-1956)
* Yamada (山田町) (1955-1966)
* Sogawa (十河村) (1890-1955)
* Kamiyama (神山村) (1941-1954)
* Nishi-Ueta (西植田村) (1890-1955)
* Kawazoe (川添村) (1890-1956)
* Kawashima (川島町) (1922-1955)
* Maeda (前田村) (1890-1956)
* Tanaka (田中村) (1890-1954)
* Higashi-Ueta (東植田村) (1890-1955)
* Hikami (氷上村) (1890-1954)
* Hirai (平井町) (1890-1954)
* Kita (木太村) (1890-1940)
* Hayashi (林村) (1890-1956)

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=37&city=1373410&cmp=1
* ↑ http://www.tt.rim.or.jp/~ishato/tiri/gun/g-sikoku.htm
* ↑ https://geoshape.ex.nii.ac.jp/city/resource/?%E6%9C%A8%E7%94%B0%E9%83%A1
# Zosterop becfí

El zosterop becfí (Zosterops tenuirostris) és un ocell extint de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habitava l'illa de Norfolk, fins a la seua extinció, abans de 1928.

## Referències

* ↑ «Zosterop becfí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Josep Fusté Noguera

Josep Fusté Noguera (Barcelona, 8 de novembre de 1902 - Barcelona, 16 de maig de 1992) fou un dirigent esportiu català de la dècada de 1960.
Fou president del RCD Espanyol en dues etapes (1963-67 i 1969-70). Entre ambdues etapes en fou president Joan Vilà Reyes. Formà part de les juntes directives de Victorià Oliveras de la Riva i Cesáreo Castilla. Agafà el club a Segona Divisió, assolint l'objectiu de tornar a Primera. En la segona etapa tornà a agafar el club a Segona, tornant a pujar-lo a Primera.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fitxa de Fusté». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2021].
* 1 2 3 4 «Josep Fusté Noguera». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Séquia general (Ulldecona)

La Séquia general és una obra d'Ulldecona (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta séquia neix a Sant Pere i, amb les séquies velles, baixava paral·lela al riu Sénia, de molí en molí, fins a la Peixera del Barri Castell on s'uneix en una sola séquia fins a Ulldecona. La seva forma és rectangular, feta amb ciment i d'una amplada de 0,60 metres i una alçada d'un metro.

## Història

El ja tradicional aprofitament de les aigües del riu Sénia per a regar els conreus de les terres que l'envolten es testimonia des de l'atorgament de les Cartes de Població, del 1222 i 1273, per l'orde de Sant Joan de Jerusalem, i les posteriors modificacions del Bisbe Berenguer de Tortosa, de l'any 1332, i molt més tard per les OO.MM. de la Modulació de 1954. Aquestes aigües foren causa de molts litigis entre poblacions del voltant.
La poca seguretat de poder garantir les necessitats de la població d'Ulldecona, dependent del riu, feu que es pensés a fer un pantà, l'any 1825, prop de Sant Joan del Pas (avui dia "Embassament de regulació d'aigües nocturnes"). L'any 1830 es col·loca la primera pedra i dos anys més tard es paralitzen les obres per manca de diners, i s'abandona posteriorment, en 1833, amb la primera guerra carlista. Acabada la Guerra Civil es tornà a la idea d'un pantà i l'any 1945 es comença a bastir al seu emplaçament actual. Per tant, la séquia, nascuda de la peixera de Sant Pere, sortia, ara, del pantà, on estava previst construir una central elèctrica.

## Referències

* 1 2 3 4 «Séquia general». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Mannō

Mannō (まんのう町, Mannō-chō) és una vila i municipi de la prefectura de Kagawa, a la regió de Shikoku, Japó i pertanyent al districte de Naka-Tado. Destaca l'estany de Mannō.

## Geografia

El municipi de Mannô està situat al sud de la part central de la prefectura de Kagawa, al nord-est de l'illa de Shikoku. La vila es troba als contraforts de la serra de Sanuki i és un dels municipis de la prefectura que no fan costa. Al centre de Mannô es troba l'estany de Mannō, la reserva d'aigua més gran de tot el Japó. El terme municipal de Mannô limita amb els de Kotohira, Zentsūji i Marugame al nord; amb Ayagawa i Takamatsu a l'est; amb Mitoyo a l'oest i amb la prefectura de Tokushima al sud.

## Història

L'àrea on actualment es troba la vila de Mannô va pertànyer des de temps antics fins a principis de l'era Meiji a l'antiga província de Sanuki. L'actual vila de Mannô va ser creada el 20 de març de 2006 com a resultat d'una fusió entre les viles de Mannô (pre 2006), Chûnan i Kotonami. Amb la fusió es va decidir que el nom del nou municipi s'escriuria en sil·labari hiragana (まんのう町), per tal de diferenciar-lo de l'antiga vila (満濃町).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 25.513 | 26.057 | 25.965 | 32.880 | 27.887 | 23.674 | 23.049 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 22.497 | 20.969 | 19.094 | 17.347 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils de Shikoku (JR Shikoku)
** Shioiri - Kurokawa
* Ferrocarril Elèctric Takamatsu-Kotohira (Kotoden)
** Hazama

### Carretera

* Nacional 32 - Nacional 377 - Nacional 438

## Agermanaments

* Higashiosaka, prefectura d'Osaka, Japó.

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=37406
* ↑ https://www.pref.kagawa.lg.jp/content/tandoku/kouhou/w3cz95150312151105.shtml
* ↑ Statistics Bureau of Japan