OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'enigma de Hitler

L'Enigma de Hitler és una pintura de 1938 de Salvador Dalí produïda al voltant de la seva expulsió del moviment surrealista.
Dalí va relatar que la pintura era una interpretació de diversos somnis que tenia sobre Hitler – un havia mostrat el paraigua de Neville Chamberlain convertit en una ratapinyada – un símbol de la seva infància que el va omplir de por. El cable de telèfon tallat representat en la pintura ha estat interpretat com la comunicació desconnectada entre Chamberlain i Hitler.
La pintura va ser exhibida per primera vegada el 1939 en la Galeria Julien Levy de la ciutat de Nova York, on, a un preu de 1.750 dòlars, no es va vendre. Va ser reproduït en el número 17 d'abril de 1939 de la revista LIFE. La pintura es troba en la col·lecció permanent del Museu Reina Sofia.

## Referències

* ↑ Burca, Jackie De. Salvador Dalí at Home (en anglès). White Lion Publishing, 25 d'octubre de 2018. ISBN 978-0-7112-3943-2.
* ↑ https://www.arthipo.com/salvador-dali-the-enigma-of-hitler.html
* ↑ Dalí, Salvador. Salvador Dalí: Liquid Desire (en anglès). National Gallery of Victoria, 2009. ISBN 978-0-7241-0308-9.
* 1 2 Zalman, Sandra. Consuming Surrealism in American Culture: Dissident Modernism (en anglès). Routledge, 5 juliol 2017. ISBN 978-1-351-57109-8.
* ↑ Descharnes, Robert. Salvador Dalí: The Work, the Man (en anglès). H.N. Abrams, 1984. ISBN 978-0-8109-0825-3.
* ↑ «Salvador Dalí - The Enigma of Hitler» (en anglès). www.museoreinasofia.es.
# Hamazasp I Mamikonian

Hamazasp I Mamikonian (en armeni Համազասպ Ա Մամիկոնյան; mort el 432) va ser un membre de la família Mamikonian que va exercir la funció de sparapet, és a dir, "comandant en cap de l'exèrcit d'Armènia", un títol militar hereditari, i gran conestable, al voltant de l'any 416 fins al 432.

## Biografia

Cap text no dona el nom del pare d'Hamazasp. D'acord amb Cyrille Toumanoff, Hamazasp era probablement el germà i successor com sparapet de Artašir (Artavazd) Mamikonian, ambdós germans fills de Manuel Mamikonian. Christian Settipani pensa que seria fill d'un Artasès (Artašir) fill de Manuel Mamikonian i, per tant, el seu net. René Grosset situa la mort de Manuel cap a l'any 386 i uns anys més tard situa a Hamazasp Mamikonian, casat amb Sahakanokht (Sahakanoysh), filla o hereva del patriarca Sant Sahak Parthev (mort el 439) el gregòrida, darrer descendent mascle de Gregori l'Il·luminador) que li va aportar els tres principats gregòrides: la meitat de Taron, centrada a la ciutat d'Ashtishat, Bagravand o Bagrauandene i Ekeleac o Acilisene. Va aportar també el prestigi i l'autoritat moral que suposava ser la continuïtat dinàstica de sant Gregori.
Tot i que va ocupar el càrrec força temps, Hamazasp és gairebé un desconegut. Deu la seva fama al seu casament i al fet que la seva esposa va ser qui va enfortir la dinastia per assegurar al seu fill i al seu net. Bahram IV, després de la mort de Sahak I Bagratuní que era Aspet, és a dir, "mestre de cavalleria") va concedir al fill Vardan aquesta dignitat a més de la de sparapet tradicionalment hereditària en els Mamikonian durant la dinastia Arsàcida, i amb això la família d'Hamazasp Mamikonian va ascendir al rang de cinquena dinastia entre la noblesa d'Armènia.
Van tenir tres fills: Vardan II, Hemaiak, mort a la batalla d'Avarayr el 451 i declarat sant, i Hamazaspian Mamikonian, general armeni que va combatre a la revolta del 451.

## Referències

* ↑ Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie Chrétienne: de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle: tables généalogiques et chronologiques. Roma: [s.n.], 1990, p. 330.
* ↑ Settipani, Christian. Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs. París: De Boccard, 2007, p. 131-132. ISBN 9782701802268.
* ↑ Hovannisian, Richard G. (ed.). The Armenian people from ancient to modern times, vol. 1. Nova York: St. Martin's Press, 2004, p. 92-93. ISBN 9780312101695.

## Bibliografia

* Moisès de Khoren (trad. Annie et Jean-Pierre Mahé), Histoire de l'Arménie, Paris, Gallimard, col·lecció. « L'aube des peuples », 1993 (ISBN 2-07-072904-4).
* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (reimpresa 1973, 1984, 1995, 2008), 644 pàgs.
# Foguerons de Sant Antoni de la Pobla a Gràcia

La festa dels foguerons de Sant Antoni al barri de Gràcia és una celebració mallorquina de la vila de sa Pobla relacionada amb la festivitat de sant Antoni Abat (les Festes de Sant Antoni de Sa Pobla) traslladada al barri barceloní de Gràcia, que se celebra l'últim dissabte de gener. Consisteix sobretot en unes mostres de cultura popular, tant del Principat com de Mallorca, com ara balls de capgrossos, sonades de xeremiers, castellers i colles de diables, entre més. Tot i ser una tradició importada, ha arrelat plenament al barri de Gràcia i els veïns la senten com a pròpia.
Són tres dies d'activitats que comencen dijous al vespre amb una glosada i una degustació de productes illencs al Centre Artesà Tradicionàrius. Divendres el mateix centre acull un concert i un ball amb grups mallorquins que serveix per a escalfar motors per a la celebració de l'endemà. I dissabte al vespre es fa una gran cercavila amb correfoc de grups de cultura popular poblers i graciencs, i de vegades algun més de convidat. Aquest seguici acompanya les autoritats i els organitzadors de la festa des de l'ajuntament fins a la plaça de la Virreina, on encenen un gran fogueró i obren la porta a una nit de torrada, balls populars i cantades de gloses amb denominació d'origen mallorquina.

## Motiu

La festa es fa amb motiu de la diada de sant Antoni Abat, a qui la tradició atorga el patronatge dels animals domèstics, especialment els de peu rodó. La llegenda explica que era un gran amic dels animals i que, quan en veia un de ferit, el guaria.
La festivitat de Sant Antoni és el 17 de gener, dia de la mort del sant. Amb tot, la festa mallorquina es reprodueix a Gràcia l'últim cap de setmana de gener perquè les colles de cultura popular de Sa Pobla –els caparrots, els dimonis d'Albopàs (Sa Pobla al revés) i els xeremiers– s'hi puguin traslladar.

## Orígens

El 1992 n'Antoni Torrens i Gost, veí de la Pobla i Medalla d'Honor de la ciutat de Barcelona (1997), proposà de fer un fogueró com els de Mallorca a la plaça del Diamant perquè els seus tres fills, que s'allotjaven a Gràcia i estudiaven a Barcelona, poguessin gaudir de la revetlla mallorquina.
A partir d'aquell moment, any rere any s'hi van anar afegint carrers –amb fogueró propi–, s'hi van anar involucrant les colles de cultura popular del barri i la festa anà evolucionat fins a esdevenir tal com la coneixem avui.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Foguerons de Sant Antoni de la Pobla a Gràcia». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Tornaveu». Arxivat de l'original el 2016-04-20. [Consulta: 30 gener 2015].

## Vegeu també

* Festes de Sant Antoni de Sa Pobla
* Festes de Sant Antoni
* Fogueres de Sant Antoni

## Enllaços externs

* Entrevista a Toni Torrens, impulsor de la festa
# Becky Kellar

Becky Kellar (Hagersville, 1 de gener de 1975) és una exjugadora professional d'hoquei sobre gel canadenca, guanyadora de quatre medalles olímpiques.
Jugadora dels Burlington Barracudas, va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó), on aconseguí guanyar la medalla de plata. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla d'or, metall que repetiria en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) i en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat set medalles en el Campionat del Món d'hoquei sobre gel femení, destacant quatre medalles d'or.

## Referències

* ↑ «BECKY KELLAR DUKE» (en anglès). Burlington Sports Hall of Fame. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Olympedia – Becky Kellar». [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Becky Kellar (Duke)» (en anglès americà). [Consulta: 13 març 2022].
# L'Ève future

L'Ève future és una novel·la de Villiers de l'Isle-Adam, publicada l'any 1886.
Aquesta novel·la de fantasia, també considerada una de les obres fundacionals de la ciència-ficció, va aparèixer per primera vegada en forma de sèrie a La Vie moderne del 18 de juliol de 1885 al 27 de març de 1886 abans de ser publicada en un únic volum per M. de Brunhoff el 1886.

## Resum

Lord Ewald s'enamora d'una actriu de teatre, molt bonica però amb un esperit massa corrent per al seu gust. Per substituir aquesta dona en el cor del jove, l'enginyer Thomas Edison li ofereix el seu andròide, havent estat esperant una oportunitat per experimentar amb el seu invent. Per tant, suggereix adaptar físicament el prototip al seu model humà, alhora que el fa molt superior espiritualment. Dóna a l'ésser fabricat l'«ànima» d'una dona jove, d'una gran perfecció moral, submergida en un profund son hipnòtic.

## Anàlisi

Aquesta novel·la és considerada una de les obres fundadores de la ciència-ficció. Tanmateix, si la descripció d'Ève i el seu funcionament sembla molt tècnica, el mateix Villiers va reivindicar la seva inexactitud, amb l'objectiu de criticar l'hàbit dels científics de l'època d'expressar-se amb un argot incomprensible.
Aquesta obra també és la que va utilitzar per primera vegada la paraula «androide» en el seu significat actual. El procés de creació d'un androide amb aparença i comportament humans influencià fortament l'escriptora i guionista Thea von Harbou en confeccionar el guió de la pel·lícula Metropolis i la seva novel·la annexa.
Aquesta obra és especialment criticada per la seva profunda misogínia.

## Referències

* 1 2 Addictic. «Rétro SF : L'Eve future de Villiers de l'Isle-Adam» (en francès). [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ Heudin, Jean-Claude. Les créatures artificielles: des automates aux mondes virtuels. París: O. Jacob, 2007, p. 122-127. ISBN 978-2-7381-2002-1.
* ↑ Stableford, Brian M. Science fact and science fiction: an encyclopedia. New York: Routledge, 2006. ISBN 978-0-415-97460-8.
* ↑ Pedraza, Pilar. Fritz Lang: Metrópolis (en castellà). Barcelona: Paidós, 2000, p. 68-74, 91. ISBN 84-493-0879-8.
* ↑ Colombet, Marie J. A.. Le symbolisme, le rêve la femme dans l'art à la fin du XIXe et au début du XXe siècle (en francès). Publibook, 2011, p. 106-108. ISBN 978-2-7483-6857-4.
* ↑ Valtat, Jean-Christophe «Reproduction, simulation, performance. L’Ève future de Villiers de l’Isle-Adam». Tracés. Revue de Sciences humaines, 16, 2009.
# Ashlyn Harris

Ashlyn Harris és una portera de futbol internacional pels Estats Units, amb els que ha guanyat un Mundial.

## Trajectòria

| Temporades | Lliga | Club | P | G | Actualitzat |
| 2006 - 2009 | D2/D3 | North Carolina Tar Heels | 77 | 00 |
| 2009 | D2 | Pali Blues | 05 | 00 |
| 2010 | D1 | Saint Louis Athletica | 00 | 00 |
| 2010 | D1 | Washington Freedom | 00 | 00 |
| 2011 - 2012 | D1 | Western New York Flash | 18 | 00 |
| 12/13 | D1 | FCR Duisburg | 08 | 00 |
| 2013 - 2015 | D1 | Eashington Spirit | 45 | 00 |
| 2013 | D1 | Tyresö FF (cessió) | 07 | 00 |
| 2016 - act. | D1 | Orlando Pride | 15 | 00 | 01/12/2016 |
| 2000 - 2004 | Selecció sub-19 | Selecció sub-19 | 37 | 00 |
| 2013 - act. | Selecció absoluta | Selecció absoluta | 11 | 00 |

## Palmarès

Títols — Seleccions nacionals :
| 1 Mundial | 2015 |
| 000 1 Copa d'Or de la CONCACAF | 2014 |
| 3 Copes d'Algarve | 2011 | 2013 | 2015 |
| 1 Mundial sub-20 | 2002 |
| Títols — Clubs ||||||||||||||||||||
| 1 Lliga professional | 2011 |
| 2 Lligues semiprofessionals | 2009 | 2012 |
| Reconeixements — Premis ||||||||||||||||||||
| Millor portera de la Lliga professional | 2016 |
| Reconeixements — Seleccions de jugadores ||||||||||||||||||||

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 28 juliol 2016].
# Darrell Armstrong

Darrell Eugene Armstrong (nascut el 22 de juny de 1968 a Gastonia, Carolina del Nord) és un exjugador de basquetbol estatunidenc, que actualment fa d'entrenador assistent als Dallas Mavericks, equip amb el qual va guanyar el campionat de l'NBA de la temporada 2010-2011.

## Trajectòria esportiva
### Equips

* Pezoporikos (Xipre) (1993-1994)
* Coren Ourense (Espanya) (1994-1995)
* Orlando Magic (1995-2003)
* New Orleans Hornets (2003-2005)
* Dallas Mavericks (2005-2006)
* Indiana Pacers (2006-2007)
* New Jersey Nets (2007 -)

## Palmarès

* Millor sisè home de l'any el 1999
* Jugador més millorat el 1999

## Enllaços externs

* Fitxa a NBA.com
* Estadístiques de Darrell Armstrong Arxivat 2008-09-16 a Wayback Machine.
# Rick Fox

Ulrich Alexander "Rick" Fox (Toronto, Ontario, 24 de juliol de 1969) és un exjugador de bàsquet canadenc, que va jugar com aler a la NBA. Va jugar amb els Boston Celtics i Los Angeles Lakers. Va esta actiu des del 1991 fins al 2004. També ha fet d'actor en algunes pel·lícules. A més, és propietari d'un equip professional del videojoc League of Legends, Echo Fox.
# Llista de topònims de Marqueixanes

Llista de topònims (noms propis de lloc) de Marqueixanes (Conflent).
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!

## muntanya

| Nom | Ubicat a | instància de | coordenades |
| El Putxet | Marqueixanes | muntanya | 42° 38′ 29″ N, 2° 29′ 26″ E﻿ / ﻿42.641383°N,2.4905°E﻿ / 42.641383; 2.4905 326.2 msnm |
| Puig de Rabassers | Arboçols Eus Marqueixanes | muntanya | 42° 39′ 15″ N, 2° 28′ 27″ E﻿ / ﻿42.654258333333°N,2.4740277777778°E﻿ / 42.654258333333; 2.4740277777778 593.1 msnm |
| Roc Rodon | Arboçols Marqueixanes | muntanya | 42° 39′ 10″ N, 2° 29′ 40″ E﻿ / ﻿42.652733°N,2.494378°E﻿ / 42.652733; 2.494378 529.6 msnm |

## Misc

| Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Commons (més fotos) |
| Castell de Marquixanes | Marqueixanes | castell | | 42° 38′ 29″ N, 2° 29′ 05″ E﻿ / ﻿42.6413°N,2.484842°E﻿ / 42.6413; 2.484842 289.6 msnm | |
| Coll de Valloreres | Espirà de Conflent Marqueixanes | collada | | 42° 38′ 12″ N, 2° 29′ 41″ E﻿ / ﻿42.636772°N,2.49465°E﻿ / 42.636772; 2.49465 334.4 msnm | |
| Els Quers | Pirineus Orientals districte de Prada Marqueixanes | despoblat | | 42° 38′ 26″ N, 2° 28′ 39″ E﻿ / ﻿42.640530555556°N,2.4775638888889°E﻿ / 42.640530555556; 2.4775638888889 258.5 msnm | |
| Estació de Marqueixanes | Marqueixanes | estació de ferrocarril | | 42° 38′ 34″ N, 2° 29′ 09″ E﻿ / ﻿42.642797°N,2.485838°E﻿ / 42.642797; 2.485838 267 msnm | |
| Sant Ponç de Marqueixanes | Marqueixanes | edifici capella | | 42° 38′ 18″ N, 2° 29′ 06″ E﻿ / ﻿42.638253°N,2.484883°E﻿ / 42.638253; 2.484883 42° 38′ 18″ N, 2° 29′ 04″ E﻿ / ﻿42.638269°N,2.484508°E﻿ / 42.638269; 2.484508 291.7 msnm | |
| Santa Eulàlia de Marqueixanes | Marqueixanes | església edifici Ús: església | Estil: arquitectura romànica | 42° 38′ 34″ N, 2° 29′ 07″ E﻿ / ﻿42.6428°N,2.48529°E﻿ / 42.6428; 2.48529 289.6 msnm | Église Sainte-Eulalie de Marquixanes |
| Tet | Pirineus Orientals | riu | Desemboca: mar Mediterrània Llarg: 115.8km Conca: 1369km² | 42° 42′ 48″ N, 3° 02′ 23″ E﻿ / ﻿42.713333333333°N,3.0397222222222°E﻿ / 42.713333333333; 3.0397222222222 | Têt |
| casa de la vila de Marqueixanes | Marqueixanes | instal·lació Ús: seu del govern local | | 42° 38′ 25″ N, 2° 29′ 06″ E﻿ / ﻿42.6401967989982°N,2.4850753596394°E﻿ / 42.6401967989982; 2.4850753596394 fr:66320 MARQUIXANES | |
| cementiri de Marqueixanes | Marqueixanes | cementiri | | 42° 38′ 17″ N, 2° 29′ 03″ E﻿ / ﻿42.6381°N,2.4843°E﻿ / 42.6381; 2.4843 | |
# Bethel (Alaska)

Bethel és una ciutat situada a l'àrea censal de Bethel, a l'estat d'Alaska, als Estats Units, que segons el cens del 2010 tenia 6.080 habitants. La ciutat sols és accessible per via aèria i fluvial, sent el principal port del riu Kuskokwim i un centre administratiu i de transport pels 56 pobles del delta del Yukon-Kuskokwim.

## Clima

Bethel té un clima subàrtic (Köppen Dfc), amb hiverns llargs i frígids i importants nevades, i estius curts i suaus. Les temperatures mitjanes diàries oscil·len entre els -14,1 °C del gener i els 13,3 °C del juliol, amb una mitjana anual de -1,2 °C. Hi sol haver uns 13 dies càlids, per sobre dels 21 °C, durant l'estiu. Les precipitacions són més habituals durant els mesos d'estiu, amb una mitjana de 411 mm a l'any. Les nevades són més habituals durant el novembre i desembre, que no pas al gener i febrer, amb una mitjana de 114 cm a l'any. Les temperatures extremes van dels -44 °C a 32 °C.

## Demografia

Segons el cens del 2010 Bethel tenia 6.080 habitants, dels quals el 23,3% eren blancs, el 0,9% afroamericans, el 65,0% amerindis, el 2,5% asiàtics, el 0,4% illencs del Pacífic, el 0,6% d'altres races i el 7,3% pertanyien a dues o més races. Del total de la població el 2,2% eren hispans o llatins de qualsevol raça.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* 1 2 3 (anglès) «American FactFinder» (edició del 2010). Oficina del Cens dels Estats Units. [Consulta: 10/11/2011.]
* ↑ «Census of Population: 1960 – Part 3: Alaska» — document v1p3ch2, pàgina 9. Oficina del Cens dels Estats Units. (anglès) [Consulta: 10/11/2011.]
* ↑ Cens del 1990 — pàgina 432. Oficina del Cens dels Estats Units. [Consulta: 10/11/2011.](anglès)
* ↑ «American FactFinder» (edició del 2000). Oficina del Cens dels Estats Units. (anglès) [Consulta: 10/11/2011.]
# Cal Trabal (desambiguació)

Cal Trabal o Can Trabal és el nom dels següents llocs:
* Cal Trabal (l'Hospitalet de Llobregat), masia que dona nom a la zona agrícola de Cal Trabal
* Can Trabal (Olèrdola), masia que dona nom a una urbanització.
* Can Trabal (Sant Cugat del Vallès), masia.
* Can Trabal (Cornellà de Llobregat)
# Pluvialis

Pluvialis és un gènere d'ocell limícoles de la família dels caràdrids (Charadriidae). Grans migradors, crien a la tundra àrtica i passen l'hivern a Sud-amèrica, Europa meridional, Àfrica, Àsia meridional, Austràlia i illes del Pacífic i l'Índic. Als Països Catalans es poden contemplar amb regularitat el pigre gris i la daurada grossa.

## Llista d'espècies

Se n'han descrit quatre espècies dins aquest gènere:
* Daurada grossa (Pluvialis apricaria).
* Daurada petita americana (Pluvialis dominica).
* Daurada petita del Pacífic (Pluvialis fulva).
* Pigre gris (Pluvialis squatarola).

## Referències

* ↑ El gènere Pluvialis a ITIS Rev. 3-11-2010
# Paleoesquimals

Els paleoesquimals (també coneguts com a pre-thule o pre-inuit) eren els pobles que habitaven la regió àrtica de Txukotka (per exemple els del jaciment arqueològic de Chertov Ovrag a l'illa Wrangel), a l'actual Sibèria a Rússia a través d'Amèrica del Nord fins a Groenlàndia abans de l'arribada dels inuits moderns (kalaallit o esquimals). Les primeres cultures paleoesquimals es van desenvolupar cap a 2500 aC, però gradualment foren desplaçades de la major part regió i la darrera, la cultura Dorset, desaparegué cap a l'any 1500 de la nostra era.
Els grups paleoesquimals inclouen la cultura Pre-Dorset; la cultura Saqqaq de Groenlàndia (2500 - 800 aC); les cultures Independence I i Independence II del nord-est del Canadà i Groenlàndia (cap a 2400 – 1800 aC i 800 – 1 aC; la zona marítima de Labrador i Nunavik, i la cultura Dorset (500 aC a 1500 dC), la qual es va estendre a través de l'Amèrica del Nord àrtica. A la cultura Dorset la desplaçà els thules, que provenien d'Alaska i són els ancestres dels moderns inuit.

## Genoma humà seqüenciat

El febrer de 2010 es va fer la primera seqüenciació del genoma d'un home antic, usant fragments de cabell d'un hone de 4.000 anys d'antiguitat provinents del Museu Nacional de Dinamarca, l'Institut Genòmic de Pequín i altres col·laboradors seqüenciaren prop del 80% del genoma d'un home paleoesquimal que pertanyia a la cultura Saqqaq.
Basant-se en aquest genoma es va establir que hi va haver migracions àritques separades des de Sibèria i Amèrica del Nord fa uns 5.500 anys, i que aquestes ètnies arribaren a Groenlàndia fa uns 4.500 anys.

## Referències

* ↑ Sea mammal hunters of Chukotka, Bering Strait: Recent archaeological results and problems by SV Gusev, AV Zagoroulko & AV Porotov
* ↑ "The Prehistory of Greenland" Arxivat 2010-02-14 a Wayback Machine., Greenland Research Centre, National Museum of Denmark, accessed April 14, 2010.
* ↑ Rasmussen, M.; Li, Y.; Lindgreen, S.; Pedersen, JS.; Albrechtsen, A.; Moltke, I.; Metspalu, M.; Metspalu, E.; Kivisild, T. «Ancient human genome sequence of an extinct Palaeo-Eskimo». Nature, 463, 7282, Feb 2010, pàg. 757–62. DOI: 10.1038/nature08835.
# Illa Rowley

L'illa Rowley (en anglès: Rowley Island) és és una de les illes que formen part de l'Arxipèlag Àrtic Canadenc, a la regió de Qikiqtaaluk, del territori de Nunavut, al nord del Canadà. Situada a la conca de Foxe, és una illa deshabitada, que es troba prop de la costa de l'illa de Baffin. Té una superfície de 1.090 km². L'illa acull una base no habitada de la Distant Early Warning Line, o línia DEW, anomenada FOX-11.
Rep el nom en honor de Graham Westbrook Rowley, explorador de l'Àrtida.

## Referències

* ↑ «The Atlas of Canada - Sea Islands». Natural Resources Canada. Arxivat de l'original el 2010-07-02. [Consulta: 5 maig 2011].
* ↑ FOX-1 historical information
* ↑ Bennett, John «Graham Westbrook Rowley». The Canadian Encyclopedia, 24-07-2015 [Consulta: 13 març 2020].

## Enllaços externs

* Atles del Canadà on-line Arxivat 2008-09-02 a Wayback Machine. (anglès) (francès)
# Portada/efemèride febrer 4

Carme Junyent
« 3 de febrer · 4 de febrer · 5 de febrer »
# Icelus spatula

Icelus spatula és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 21 cm de llargària màxima (normalment, en fa 12,9) i 160 g de pes.
* Aleta caudal amb taques irregulars.

## Alimentació

Menja principalment invertebrats bentònics grossos (molt rarament petits mol·luscs).

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima polar (-2 °C-8 °C; 84°N-45°N) que viu entre 12-930 m de fondària (normalment, entre 125-150).

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àrtic fins a l'Atlàntic nord-occidental: badia d'Ungava, golf de Sant Llorenç, Groenlàndia, el mar de Kara i el sud-est del mar de Barents.

## Longevitat

La seua esperança de vida és de 7 anys.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1845. Ichthyologiske Bidrag. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (N. S.) v. 1. 213-282.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H. & C. V. Burke, 1912. Fishes from Bering Sea and Kamchatka. Bulletin of the Bureau of Fisheries v. 30 (for 1910): 31-96.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fedorov, V.V., 1986. Cottidae. p. 1243-1260. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 3.
* ↑ Tokranov, A.M. i A.M. Orlov, 2005.
* ↑ Coad, B.W. i J.D. Reist, 2004.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Somorgollaire de Brünnich

El somorgollaire de Brünnich (Uria lomvia) és un ocell marí de la família dels àlcids (Alcidae) que habita zones una mica més septentrionals que el seu parent el somorgollaire comú.
Rep el nom del zoòleg danès Morten Thrane Brünnich

## Morfologia

* Amb una llargària de 40–44 cm i una envergadura de 64–75 cm, és molt similar al somorgollaire comú.
* El plomatge nupcial és negre per sobre i blanc per sota. Cap i coll negre.
* En hivern, la barbeta, gola i costats del coll esdevenen blancs.
* Les puntes de les secundàries són blanques, visibles en vol.
* Bec acabat en punta, amb una vira pàl·lida a la llarga de la part posterior de mandíbula superior. Potes grogues per davant i negres per darrere.

## Hàbitat i distribució

Habita zones pelàgiques i costes, cria en penya-segats costaners als continents i les illes de les zones septentrionals dels oceans Atlàntic i Pacífic i zones limítrofes de l'Àrtic. En hivern pot arribar fins al Japó.

## Referències

* ↑ El somorgollaire de Brünnich a CERCATERM Rev. 14/11/2011 (català)