OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Feng bao

Feng bao (títol original en xinès, 峰爆) és una pel·lícula xinesa del 2021 dirigida per Li Jun (李骏) i escrita per Sha Song. La pel·lícula es va estrenar el setembre de 2021 i és protagonitzada per Yilong Zhu, Zhizhong Huang, Shu Chen, Junyan Jiao, Taishen Cheng, Ge Wang, Siyu Lu i Tao Hong. S'han doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

La construcció d'un túnel està a punt de finalitzar, però una sèrie de desastres geològics causats pel canvi climàtic causen terratrèmols, despreniments i allaus de terra. La regió està amenaçada, però un pare i un fill intentaran, a la desesperada, salvar un petit poble.

## Referències

* ↑ No confondre amb el director Li Jun (李俊) (1922-2013)
* ↑ «Sinopsis Cloudy Mountain, Kisah Heroik Penyelamatan Kota dari Bencana Dahsyat». Kompas.com.
* ↑ «Feng bao». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 juliol 2024].
# Nazmiye Muslu

Nazmiye Muslu o Nazmiye Muratlı (des del 2014, per casament; Meram, Konya, 13 de juny de 1979) és una esportista paralímpica turca. És una aixecadora que és integrant de Konya Meramspor. Ella és la posseïdora del rècord mundial actual en la categoria de 40 kg, aconseguit en els Jocs Paralímpics de 2012, en els quals es va endur la medalla d'or, aixecant 103 kg. En els Jocs Paralímpics de 2016 també va guanyar medalla d'or, sient la primera turca paralimpic en guanyar or en dos Jocs Paralímpics i desenvolupant el seu proper record mundial a 104 kg.

## Referències

* ↑ http://spor.haber7.com/ozel-roportaj/haber/919842-nazmiyenin-gozu-naimin-rekorunda
* ↑ http://www.haberler.com/nazmiye-muslu-dunya-rekoru-kirarak-altin-madalya-5879546-haberi/

## Enllaços externs

* Imatges de Nazmiye Muslu
# Seyit Kırmızı

Seyit Kırmızı (Konya, 22 de febrer de 1950) és un ciclista olímpic turc. Va representar Turquia als Jocs Olímpics d'Estiu de 1972. Com molts altres ciclistes turcs, ve de Konya, una ciutat que és molt adequada per al ciclisme gràcies a la seva topografia, a la Regió d'Anatòlia Central. Allí, Kırmızı ha treballat com a entrenador de ciclisme de la província fins al 1991, després de retirar-se de la seva vida activa com a esportista.

## Referències

* ↑ http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ki/seyit-kirmizi-1.html Arxivat 2012-12-16 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.konyabisiklet.org.tr/bisiklet/milli-sporcular/120-bisiklet-tarihi.html Arxivat 2016-10-13 a Wayback Machine.
# Mustafa Sayar

Mustafa Sayar (Karadeniz Ereğli, 22 d'abril de 1989) és un ciclista turc, professional des del 2011 i actualment a l'equip Torku Şekerspor. El juliol de 2013 s'anuncià que havia donat positiu per EPO durant la disputa del Tour d'Algèria el març anterior. Va ser suspès durant dos anys i els seus resultats foren anul·lats.

## Palmarès

* 2009
** Campió de Turquia sub-23 en ruta
* 2011
** 1r al Tour d'Isparta i vencedor d'una etapa
* 2013
** 1r al Volta a Turquia i vencedor d'una etapa
* 2016
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Ankara
* 2018
** Vencedor d'una etapa al Tour de Capadòcia
* 2019
** 1r a la Bursa Yildirim Bayezit Race

## Referències

* ↑ «La UCI confirma el positivo por EPO del ganador del Tour de Turquía». biciciclismo.com, 15-07-2013 [Consulta: 27 març 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Wangen (França)

Wangen (en alsacià Wànge) és una comuna francesa, situada a la circumscripció administrativa del Baix Rin i, des del 1r de gener de 2021, al territori de la Col·lectivitat Europea d'Alsàcia, a la regió de Gran Est. Els seus habitants són anomenats Wangenois i Wangenoises.
Aquesta comuna es troba a la regió històrica i cultural d'Alsàcia.
Forma part del cantó de Molsheim, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de la Mossig i del Vignoble.

## Localització

Wangen es troba al nord de la Ruta del Vi d'Alsàcia, a 40 quilòmetres de la frontera amb Alemanya, a uns 21 quilòmetres a l'oest-nord-oest d'Estrasburg, a deu quilòmetres al nord-nord-oest de Molse i a tres quilòmetres al sud-est de Wasselnheim.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1793 | 1851 | 1900 | 1946 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 | 2014 | 2019 | 2022 |
| 684 | 759 | 722 | 584 | 541 | 570 | 589 | 572 | 656 | 704 | 720 | 700 | 670 | 637 |

## Referències

* ↑ «Wangen» (en alemany). [Consulta: 17 gener 2025].

## Enllaços externs

* http://www.cc-porteduvignoble.fr/index.php?rub1=communes&rub2=rien&rubid=6109#/ Arxivat 2013-09-09 a Wayback Machine.
* http://archive.wikiwix.com/cache/20110223221321/http://www.ign.fr/affiche_rubrique.asp?rbr_id=1087
* http://www.recensement.insee.fr/searchResults.action?zoneSearchField=&codeZone=67517-COM Arxivat 2012-11-04 a Wayback Machine.
# Teodosi II d'Abkhàzia

Teoodosi II d'Abkhàzia (en georgià თეოდოს, Theodos) fou un rei d'Abkhàzia de la dinastia dels Antxabadzides que regna del 806 al 845, segons les fonts georgianes citades per M. F. Brosset, de 810-836/837 segons Cyril Toumanoff, o encara del 826 o 828 al 855 d'acord amb les hipòtesis recents de Christian Settipani.

## Biografia

El Divan dels reis d'Abkhàzia no esmenta pas el nom del seu pare però li atribueix un regnat de 27 anys. La Crònica georgiana per contra indica que era el fill de Lleó II d'Abkhàzia i que hi havia prestat assistència a Aixot I d'Ibèria, el curopalata (del qual era el gendre) contra Grigol de Kakhètia.
Com el seu sogre, Teodosi II va haver d'enfrontar l'expedició al Caucas de Bugha el Turc, encarregat pel Calife de fer entrar en obediència als prínceps vassalls tant cristians com musulmans. Fou derrotat a Cwertzkhob pel general musulmà Zirak i per Bagrat I d'Ibèria, el seu cunyat, que havia esdevingut l'auxiliar dels invasors després de la derrota i la mort del seu pare l'any 830.
El 831, l'emperador Teòfil va enviar un exèrcit en auxili dels abkhazis però els grecs foren repetidament vençuts. L'émir Ishâq ibn-Ismâil de Tiflis (833-853) va poder llavors imposar pel compte del Calife un tribut al rei d'Abkhàzia que serà pagat durant els decennis 830/840.
A la seva mort, Teodosi no deixa cap hereu directe de la filla del curopalata Aixot I d'Ibèria, i va tenir per successor el seu germà Demetri II d'Abkhàzia, que li disputava el tron des de feia bastants anys.

## Notes i referències

* ↑ Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie, p. 261.
* ↑ Marie-Félicité Brosset, op. cit., p. 266.
* ↑ Marie-Félicité Brosset, op. cit., p. 266, note n°3.

## Fonts

* Nodar Assatiani et Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, Paris, l'Harmattan, 1997, 335 p. (ISBN 2-7384-6186-7, presentació en línia Arxivat 2007-07-05 at Archive.is), p. 100 .
* Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie.
* Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle: Tables généalogiques et chronologiques, 1990, p. 74 i 535.
* Settipani, Christian. Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs. Les princes caucasiens et l'Empire du VI$^e$ au IX$^e$ siècle. París: de Boccard, 2006, p. 464-465. ISBN 978-2-7018-0226-8.
# Aixot d'Artanudji

Aixot d'Artanudji o Aixot II d'Artani (mort l'any 918), també nomenat Aixot kukh (Aixot l'Immadur), fou un noble de la branca d'Artani, de l'Alt Tao o Artanudji, de la família dels Bagrationi, regnant de 908 a 918.
Aixot Bagration era el fill segon de Gurguèn I d'Artani, també Gurguèn d'Ibèria. Va succeir al seu nebot David en com a duc de l'Alt Tao o Artanudji. La Crònica georgiana del segle xviii diu que va erigir Tbeth en seu d'un bisbat, abans de morir, el 918.
Sense fill, el va succeir el seu nebot Gurguèn II d'Artani, fill del seu germà Adarnases III d'Artanudji, que el va succeir.

## Fonts

* Marie-Félicité Brosset, Additions et éclaircissements à l'Histoire de la Géorgie, Académie impériale des sciences, Saint-Pétersbourg, 1851 (lire ce livre avec Google Books : books.google.cat), Addition IX, p. 155.
* Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle: Tables généalogiques et chronologiques, 1990, p. 130.
# Muixel de Kars

Muixel (Muchel, Mouchegh o Moušeł de Kars en armeni Մուշեղ Կարսի ; mort l'any 984) fou un membre de la família armènia dels Bagràtides, rei de Kars del 962 a 984.
Muixel era fils d'Abas I, rei d'Armènia.
En 962, el seu germà Aixot III li va donar terres al voltant de Kars, així com el títol reial. El 972, quan l'emperador Joan I Tsimiscés va fer una visita a Armènia per prendre possessió del Taron (cedit pel seu príncep a l'Imperi) i de pas impressionar als prínceps i reis armenis, Muixel va enviar el seu hereu Abas (després rei Abas I de Kars) al front d'un exèrcit per unir-se als altres prínceps i reis armenis, al llac de Van, i mostrar als romans d'Orient que els armenis no acceptarien fàcilment l'annexió a l'imperi. Impressionat, Joan Tsimiscés va preferir escurçar la seva visita.
A la mort d'Aixot III, el 977, Muixel va disputar la successió del trono d'Armènia al seu neveu Sembat II Tiezerakal. Va seguir una guerra entre l'oncle i el nebot. Sembat va agafar avantatge, però Muixel va obtenir el suport de David III d'Ibèria, príncep de Taik, curopalata i vassal de l'Imperi Romà d'Orient. Volent evitar conflictes amb Bizanci, Sembat va acceptar fer la pau amb el seu oncle.
Mouchel va morir el 984, deixant un únic fill de la seva esposa, una filla de Sevada II príncep de Gardman i d'Aghuània : Abas I de Kars, que el va succeir.

## Notes i referències

* ↑ Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX $^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 122 et 124.

## Bibliografia

* René Grousset, L'Empire du Levant : Histoire de la Question d'Orient, Paris, Payot, coll. « Bibliothèque historique », 1949 (réimpr. 1979), 648 p. (ISBN 2-228-12530-X), p. 139-142.
* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p., p. 501-04.
* Foundation for Medieval Genealogy : rois d'Arménie (Bagratides).
# Gurguèn II d'Artani

Gurguèn II d'Artani o Artanudji (mort l'any 941) fou un duc de l'Alt Tao i duc d'Artanudji-Calarzene de la dinastia dels Bagrationi, regnant del 918 al 941.
Fill segon d'Adarnases III d'Artanudji o de Tao (VII Bagration), comptava entre els seus ancestres als reis d'Armènia de la família dels Bagràtides. Portava el títol d'eristavi (gran-duc) i va succeir al seu oncle Aixot Kukh en el comtat d'Artani o Artanudji, que era part dels dominis de la seva família des de l'arribada del seu avi Gurguèn d'Artani o d'Ibèria a la regió. Va morir el 14 de febrer del 941.
De la seva esposa, filla d'Aixot d' Artanoudji-Calarzène (Aixot II Kukh), va deixar quatre filles :
* una filla, que es va casar amb Bagrat II d'Abkhàzia ;
* una filla, casada amb el rei Abas I d'Armènia ;
* una filla, casada amb Vasak V, príncep de Siunia-Gelarquniq;
* i potser una altra filla, casada amb Isaac, príncep de Siunia.

## Notes i referències

* ↑ Cyrille Toumanoff & Marie-Félicité Brosset.

## Bibliografia

* Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle: Tables généalogiques et chronologiques, 1990, p. 130-131.
* Marie-Félicité Brosset, Additions et éclaircissements à l'Histoire de la Géorgie, Académie impériale des sciences, Saint-Pétersbourg, 1851 (lire ce livre avec Google Books : ), Addition IX, p. 155.
# Jordi el Monjo

Jordi el Monjo (Georgius Monachus) fou un monjo i escriptor grec del qual es conserven diverses obres sota el seu nom. El nom podria aplicar-se a diverses persones, però tots els altres són coneguts per algun nom addicional. Es conserva un Cronicó, sota aquest nom, obra de la que alguns pensen que l'autor podria ser Jordi Hamàrtol o de Jordi Moscampar.
Una altra obra també signada Jordi el Monjo és l'anomenada Scholia in Divisionem Rhetoricae, que podria correspondre a Jordi Gramàtic. I una obra més sota el nom de Gregori el Monjo, anomenada Epitome Philosophiae, podria correspondre a Jordi Peripatètic. També existeix una obra de nom Βίοι τῶν νέων Βασιλέων, Vitae Recentium Imperatorum signada per Jordi el Monjo que no ha estat atribuïda a cap altre autor i seria com una segona part del Cronicó, basada en la Chronographia de Jordi Sincel, que va del regnat de Lleó V l'Armeni a la mort de Romà I Lecapè (del 813 al 948).

## Referències

* ↑ 33.Georgius Monachus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 252
# David II d'Ibèria

David II (894-937) fou rei dels kartvels de la dinastia Bagrationi.
Era el fill gran d'Adarnases IV. Príncep de Qvel-Javakètia i duc del Baix Tao, fou rei titular d'Ibèria o dels kartvels (com a David I) com a successor del seu pare, sota la sobirania de facto d'Abkhàzia del 923 al 937. Igualment va rebre el títol de mestre de l'Imperi Romà d'Orient.
Sense unió coneguda, va morir sense descendència i el títol de rei titular dels kartvels va passar al seu germà Sumbat d'Ibèria.

## Fonts

* Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle: Tables généalogiques et chronologiques, 1990, p. 130.
* Marie-Félicité Brosset, Additions et éclaircissements à l'Histoire de la Géorgie, Académie impériale des sciences, Saint-Pétersbourg, 1851 (lire ce livre avec Google Books: ), Addition ix, p. 155.
# Partit Popular (Grècia)

Partit Popular (grec Λαїκό Κομμα Laiko Komma, LK) fou un partit polític grec d'ideologia conservadora i monàrquica fundat el 1920 per Dimítrios Gúnaris, principal rival polítics d'Elevthérios Venizelos i el seu Partit Liberal, a partir del Partit Nacionalista (Komma Ethnikofronon) l'octubre de 1920, després del seu retorn de l'exili a Còrsega. Gúnaris els seus candidats van fer campanya a favor de la retirada de l'exèrcit grec de l'Àsia Menor que havia ocupat com a part del Tractat de Sèvres després de la Primera Guerra Mundial. El partit va guanyar les eleccions legislatives gregues de 1920 i formà governs successius dirigits per Gúnaris, Nikolaos Stratos i Petros Protopapadakis.
No obstant això, va poder complir la seva promesa de portar les tropes de tornada a casa i es va enredar més a l'Àsia Menor que els seus predecessors del Partit Liberal. Per complicar més les coses, la mort del rei Alexandre I de Grècia el 25 d'octubre de 1920 va portar el retorn de l'exiliat Constantí I de Grècia per haver donat suport que va costar Grècia amb el suport a les Potències Centrals. La derrota a la Guerra greco-turca (1919-1922) i el posterior desastre a l'Àsia Menor provocaren que fossin enderrocats pels caps militars, que els consideraven responsables de la catàstrofe nacional.
Els seus dirigents, inclòs Dimítrios Gúnaris, van ser executats després d'un curt judici i el partit va patir grans pèrdues a les següents eleccions. No obstant això, va tornar al poder el 1933, sota la direcció de Panagis Tsaldaris i el 1935 va ocupar un paper principal en el restabliment de la monarquia amb el retorn del rei Jordi II de Grècia.
Després de la mort de Panagis Tsaldaris el 1936, Konstandinos Tsaldaris liderà el partit i a les eleccions legislatives gregues de 1946 va aconseguir una gran victòria. El partit donà suport a la restauració de Jordi II en el plebiscit de 1946, durant un període de fort conflicte civil. Tanmateix, Konstandinos Tsaldaris renuncià, per tal que es pogués formar un govern d'unitat nacional (centre-liberals i conservadors) sota el lideratge del polític liberal Themistoklis Sophoulis. Aquest govern, amb la participació tant del Partit Popular com del Partit Liberal, dirigí al país durant la guerra civil.
El Partit Popular continua sent el partit dominant de la dreta fins a 1950, però, en 1951, el Reagrupament Grec del general retirat Alexandros Papagos el va escombrar les eleccions i el Partit Popular quedà al marge de la política grega. Després de la derrota a les eleccions legislatives gregues de 1958 fou dissolt pel seu darrer líder Konstandinos Tsaldaris. Els seus partidaris foren absorbits per la Unió Nacional Radical de Konstandinos Karamanlís, successor del Reagrupament Grec.
# Reis de Frísia

Els primers verificables com a reis de Frísia, encara que algunes cròniques els diuen ducs, la dinastia a baix esmentada fou recollida per les cròniques dels reis merovingis, que en foren els seus contemporanis.
En aquestes cròniques contemporànies, els assimila als dux, un terme llatí per referir-se a cap militar i que ha originat l'actual títol «duc» i col·laterals a altres llengües. Van ser independents fins a la mort de Radbod. Folcwald i Finn són figures semi-llegendàries, però J. R. R. Tolkien (Finn i Hengest) era convençut que corresponien a figures històriques (que podrien datar del segle v, o del temps de Clodoveu I).
* Folcwald
* Finn, fill de Folcwald (Clovis I?)
* Sibbelt
* Ritzard
* Aldegisel mort el 680 (Teodoric III)
* Radbod 680-719 (Khildebert III)
* Poppo (o Aldegisel II) 719-734, en oposició al rei dels francs (Teodoric IV)

## Bibliografia

* Petz, G.H. (ed). MGH Scriptures (Hannover, 1892).
# Pere Casas Abarca

Pere Casas Abarca (Barcelona, 1875 - 1958) va ésser un pintor, escultor, fotògraf i cartellista català. Nebot i deixeble de l'escultor Venanci Vallmitjana, estudià a l'Escola de Belles Arts.
Com a pintor practicà un realisme mundà, hàbil i elegant, que li donà força nom. Darrerament, però, ha estat molt valorada també la seva tasca de fotògraf, caracteritzada per una temàtica simbolista o orientalista, sovint amb un cert erotisme.
El 1902 s'encarregà de la direcció artística de la revista comercial Mercurio.
Va ser president del Reial Cercle Artístic de Barcelona (1930-1933), i president i fundador de l'associació Amics dels Museus de Catalunya.
El fons de Casas es conserva en una col·lecció al MNAC.

## Referències

* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 66. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].
* ↑ Marín Silvestre, Maria Isabel. «Presidents». A: Reial Cercle Artístic. Cercle Artístic de Barcelona. Primera aproximació a 125 anys d'història'. 2006a ed., p. 169.
* ↑ «Cerca a la col·lecció | Museu Nacional d'Art de Catalunya». [Consulta: 26 abril 2021].

## Bibliografia

* Mas i Peinado, Ricard: Els artistes catalans i la publicitat (1888-1929). Parsifal Edicions, Barcelona, 2002. ISBN 84-95554-16-X, plana 64.
* P. Casas Abarca per Julio Gay 1946 Tipografía La Académica Barcelona

## Enllaços externs

* La correspondència de Pere Casas Abarca es conserva a la Biblioteca de Catalunya
# Guillem II de Castellvell

Guillem de Castellvell (segle xii). Primer senyor de la Baronia de Castellvell (posteriorment anomenada Entença) (1174-1178) i Senyor de la baronia de Castellví de Rosanes (1167-1178).
Fill de Guillem Ramon II de Castellvell i la dama Mafalda de Barcelona, es casà amb Balasqueta de Vilademuls, amb qui tingué tres fills:
* Albert I de Castellvell, baró de Castellvell i de Castellví de Rosanes. Mort a la Quarta Croada el 1205. Aleshores les terres es van repartir entre les altres dues germanes.
* Guillema I de Castellvell, senyora de Castellví de Rosanes i casada amb Guillem Ramon I de Montcada, vescomte de Bearn.
* Alamanda I, senyora de la baronia de Castellvell.
L'any 1174 a Perpinyà, Guillem de Castellvell va rebre del rei Alfons I, fill de Ramon Berenguer IV, el territori originari de la baronia de Castellvell (futura baronia d'Entença): els castells de Móra d'Ebre, Tivissa, Garcia i Marçà amb totes les seves propietats, conquerits de feia poc als musulmans de Siurana de Prades (últim assentament sarraí al Principat).
# Consell privat

Un consell privat (en anglès Privy council) és un cos que aconsella al cap d'estat d'una nació, sobretot en una monarquia. La paraula privy significa 'privat' o 'secret'. El Consell Privat era així al principi un comitè de consellers més propers del monarca, que podien donar-li consell confidencial en assumptes d'estat.
És una part important del Sistema de Westminster, sent l'original el Molt Honorable Consell Privat de Sa Majestat en el Regne Unit. D'altres «Consells Privats» han aconsellat al sobirà. Anglaterra i Escòcia van tenir Consells Privats separats, però l'Acta d'Unió de 1707, que va unir els dos països a Gran Bretanya, va substituir tots dos per un sol cos. Irlanda, d'altra banda, va seguir tenint un Consell Privat separat encara després de l'Acta d'Unió de 1800. El Consell Privat Irlandès va ser abolit en 1922, quan l'Estat Lliure d'Irlanda es va separar del Regne Unit; va ser succeït pel Consell Privat per a Irlanda del Nord, que va quedar inactiu després de la suspensió del Parlament d'Irlanda del Nord el 1972.
Canadà ha tingut el seu propi Consell Privat —el Consell Privat de la Reina per a Canadà— des de 1867 (encara que mentre el Consell Privat canadenc és expressament «per a Canadà», el Consell Privat referit més amunt no és «pel Regne Unit»), tal com el govern jamaicà, els membres del Consell Privat Dels quals aconsellen al Governador General en l'exercici de la prerrogativa reial d'indult.
L'òrgan equivalent d'estat en la major part de Regnes de Mancomunitat Britànica de Nacions i alguna República de la Comunitat Britànica de Nacions i les seves províncies o estats constitutius és anomenat el Consell Executiu. El Consell Privat britànic és també el cos últim de la judicatura —equivalent a una Cort Suprema— para molts països de la Mancomunitat que eren abans parteix de l'Imperi Britànic (per exemple, Jamaica, Belize) i territoris britànics d'ultramar (per exemple, Bermudes, i les Illes Malvines). Les decisions del Consell Privat no són vinculants pels tribunalés a Anglaterra, encara que com els seus jutges són en general els mateixos jutges de la Cambra dels Lords, les seves decisions són considerades altament persuasives.
Dinamarca i la nació monàrquica de l'illa de Tonga també tenen Consells Privats. Rússia i Suècia van tenir Consells Privats en el passat.
Els membres del Consell Privat són habitualment anomenats Consellers Privats (Privy Counsellors o Privy Councillors).
El Consell Privat és aproximadament equivalent al que en les nacions no monàrquiques com Estats Units nomenaren un gabinet; encara que algunes nacions té tant un Consell Privat organitzat entorn del monarca com un gabinet organitzat entorn del primer ministre. En el Regne Unit el gabinet és realment un comitè parteix del Consell Privat, i és probablement el seu comitè més poderós.

## Vegeu també

* Consell d'Estat
* Consell de Ministres

## Enllaços externs

* Web de l'Oficina del Consell Privat Arxivat 2006-12-06 a Wayback Machine. (anglès)
* Miembros del Consell Privat Britànic (anglès)
# Monique Coleman

Monique Coleman (Orangeburg, Carolina del Sud, 13 de novembre de 1980) és una actriu estatunidenca.
Probablement és més coneguda per la seva aparició en la pel·lícula original de Disney Channel, High School Musical com a co-estrella; on fa el paper de Taylor McKessie, la millor amiga de Gabriella Montez (Vanessa Anne Hudgens). Monique també està competint a ¡Mira quién baila! 3 en la versió estatunidenca. També va participar en la sèrie Disnney Channel Zack i Cody: Bessons en Acció com a Mary-Margaret, i en la pel·lícula Free the Nipple (2014).
# ISO 7001

ISO 7001 (símbols d'informació pública) és un estàndard publicat per l'Organització Internacional de Normalització que defineix un conjunt de pictogrames i símbols per a la informació pública. L'última versió, ISO 7001: 2007, es va publicar al novembre de 2007.
El conjunt de símbols és el resultat d'extenses proves a diversos països i cultures diferents, els criteris de comprensibilitat dels quals han estat establerts per la norma ISO. Els exemples més comuns de símbols d'informació pública inclouen aquelles que representen lavabos, aparcament, informació i aquells relacionats amb persones discapacitades (Símbol Internacional d'Accessibilitat).

## Referències

* ↑ ISO 7001:2007 ISO.