OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hélder Rodrigues

Hélder Rodrigues (portuguès: Hélder Fernando Simões Cerqueira Rodrigues) (Lisboa, 28 de febrer de 1979) és un pilot de motociclisme portuguès. Es va iniciar en el motocròs i posteriorment també ha competit en enduro i ral·lis raid com ara el Ral·li Dakar, on va debutar l'any 2006. El 2011, en la seva cinquena participació a la prova, va acabar-hi en tercera posició final, darrere dels pilots de KTM Marc Coma i Cyril Despres. Aquell mateix any va guanyar el campionat del món de ral·lis Cross-Country amb l'equip Yamaha-Red Bull.

## Palmarès
### 2005

* 9è al Ral·li Dakar

### 2007

* 5è al Ral·li Dakar

### 2009

* 5è al Ral·li Dakar
* 9è al Campionat del món de ral·lis Cross-Country - Classe única

### 2010

* 4t al Ral·li Dakar
* 3r al Campionat del món de ral·lis Cross-Country - Classe 450 cc

### 2011

* 3r al Ral·li Dakar
* 1r al Campionat del món de ral·lis Cross-Country - Classe única (450cc)
Campions del Món de ral·lis cross-country$^1$ :
1999 - Magnaldi
2000 - Meoni
2001 - Gavardo
2002 - Sainct
2003 - Despres
2004 - Ullev./Gavardo
2005 - Coma/Gavardo
2006 - Coma/López
2007 - Coma/Czachor
2008 - Dabr./Czachor
2009 - Despres
2010 - Coma/Casteu
2011 - Rodrigues
2012 - Coma
2013 - Gonçalves
2014 - Coma
2015 - Walkner
2016 - Quintanilla
2017 - Quintanilla
2018 - Price
2019 - Sunderland
2020
2021 - Walkner :
$^1$En cursiva, les Copes del món prèvies al Campionat del món. :
# Medina Azahara

Medina Azahara és una banda de rock espanyola, reconeguda com una de les agrupacions més emblemàtiques de l'anomenat rock andalús. La banda es va formar en 1979 a Còrdova, Andalusia, per Manuel Martínez (veu), Pablo Rabadán (teclats), Manuel S. Molina (baix), José A. Molina (bateria) i Miguel Galán (guitarra). Van ser llançats al gran públic per Rafael Martín Parraga, en la fira de Setembre de Còrdova. I el nom ve de la ciutat califal Madīnat al-Zahrā pròxima a Còrdova.
El grup hauria venut uns dos milions de discos fins a l'any 2003.

## Membres de la banda

| Formació actual Manuel Martínez – Veu (1979–presente) Paco Ventura – Guitarra i veus (1989–present) Álvaro Coronado – Baix i veus (2021–present) Manuel Ibáñez – Teclats i veus (1999–present) Fernando Prats – Bateria (2023–present) | Antic membres Miguel Galán – Guitarra (1979–1988) Manuel S. Molina – Baix (1979–1984). (Fallecido en 2019) Randy López – Baix (1984–1992) José Miguel Fernández – Baix (1992–2006) Pepe Bao – Baix (2006–2008) Charly Rivera – Baix (2008–2012) Jose A. Molina – Bateria (1979–1990) Manu Reyes – Bateria (1990–2012) Pablo Rabadán – Teclats (1979–1985, 1988–1994) (Fallecido en 2022) Antonio Fernández – Teclats (1985–1988) Alfonso Ortega – Teclats (1994–1999) Juanjo Cobacho – Baix (2012–2021) Nacho Santiago – Bateria (2012–2022) |

### Cronologia
## Discografia
### Estudi

* Medina Azahara (1979)
* La esquina del viento (1981)
* Andalucía (1982)
* Caravana española (1987)
* En Al-Hakim (1989)
* Sin tiempo (1992)
* Dónde está la luz (1993)
* Árabe (1995)
* Tánger (1998)
* XX (2000)
* Tierra de libertad (2001)
* Aixa (2003)
* La estación de los sueños (2005)
* Se abre la puerta (2007)
* Origen y leyenda (2009)
* La historia continúa (2011)
* La memoria perdida (2012)
* Las puertas del cielo (2014)
* Paraíso prohibido (2016)
* Trece Rosas (2018)
* Llegó el día (2021)
* El sueño eterno (2023)

### En directe

* En directo (1990)
* A toda esa gente (1996)
* En escena... (2008)
* 30 años y la historia continúa (2011)

### Recopilacions

* Baladas (1999)
* Versión Original (2002) (CD y DVD)
* 25 Años (2005) (2 CD & DVD)
* Marcando el tiempo (2012)
* La cápsula del tiempo (2022) a Youtube i webs musicals

### Discos en solitari

* Aventura (Paco Ventura) (1997)
* En cuerpo y alma (Manuel Martínez) (1998)
* Sol Navajo (Paco Ventura) (2009)
* Black Moon (Paco Ventura) (2015)
* Madre Tierra (Paco Ventura) (2019)
* Las hojas de otoño (Manuel Martínez) (2019)

### VHS & DVD

* En Concert (1994)
* En Gira (2001)
* Versió Original (2002)
* 25 Anys (2005)
* 30 anys i la història continua (2011)

## Referències

* ↑ «Medina Azahara, el máximo exponente del rock andaluz» (en castellà). Rock&Tipo, 05-11-2018. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «Medina Azahara, historia del rock andaluz». La Opinión de Murcia. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ Fernando Martín. «Medina Azahara vuelve a superar el disco de oro con su álbum 'Aixa'». El País, 13 diciembre 2003. [Consulta: 28 abril 2022].
* ↑ «Así es "Trece Rosas", el último disco de Medina Azahara». [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ https://www.youtube.com/watch?v=aVZknPEojzQ
# Col·legi Públic Torres Jonama

El Col·legi Públic Torres Jonama és una obra de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Grup escolar amb jardins format per tres edificis d'una planta amb grans finestrals correguts en una de les façanes: s'organitzen a partir d'un passadis i serveis en un costat al qual donen les aules. La coberta és a dues vessants i recolza sobre encavallades de fusta. Els murs són arrebossats amb imitació d'obra vista. Es conserva part de l'enjardinament original, amb una font-brollador de ceràmica vidriada i terracuita d'influència noucentista.
Les escoles han sofert diverses ampliacions, a partir dels edificis originals.

## Història

Josep Torres i Jonama, palafrugellenc dedicat a la indústria del suro, fou el mecenes que impulsà la construcció d'aquestes escoles. Va fer fortuna als Estats Units, sobretot després de la Primera Guerra Mundial. En un primer moment volgué acabar el campanar de l'església parroquial, però en veure la necessitat de tenir una escola canvia el destí dels seus estalvis. Posteriorment va subvencionar els grups escolars de Mont-ras, Regencós i Pals, que segueixen el mateix model arquitectònic.
L'immoble constitueix un dels primers exemples arquitectònics del moviment modern a Catalunya. Josep Torres diu: "Los edificios (...) a imitación de las escuelas americanas reuniran todos los adelantos modernos y creo mereceran la aprobación de la mayoría de los habitantes de esta villa". El projecte per a les escoles va ser portat d'Amèrica. El constructor d'aquesta escola de Palafrugell i les altres abans esmentades fou Miquel Brias Torrent.

## Referències

* 1 2 3 4 «Col·legi Públic Torres Jonama». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Luis Milla Manzanares

Luis Milla Manzanares (Majadahonda, Comunitat de Madrid, 7 d'octubre de 1994) és un futbolista espanyol. Juga de migcampista i el seu equip és el Getafe CF de la Primera Divisió espanyola.
És fill de l'exfutbolista internacional Luis Milla.

## Trajectòria

Luis Milla en la seva etapa juvenil es va formar al Rayo Majadahonda, després va passar per l'Atlètic de Madrid Juvenil i l'Atlètic de Madrid C posteriorment va ser fitxat pel Rayo Vallecano B i el CD Guijuelo, però al Guijuelo no va poder participar-hi en quantitat per una greu lesió.
En la següent temporada seria fitxat per l'AD Alcorcón, però seria cedit al CF Fuenlabrada, després d'una temporada en el Fuenlabrada, seria adquirit per aquest club, com a important reforç per intentar l'ascens a Segona B. La temporada 2017-18, en un partit de Copa del Rei contra el Reial Madrid a l'Estadi Santiago Bernabéu, va marcar un gol des de 25 metres.

### CD Tenerife

Al mercat d'hivern de la temporada 2017-18 seria fitxat pel CD Tenerife per una xifra de 500 000 €, per reforçar el mig del camp. Va fer el seu debut com a professional nou dies després, jugant els 90 minuts complets en un empat 0-0 a casa davant el Reial Valladolid.
En la seva última temporada amb el club canari, el jugador madrileny va marcar una suma de 8 gols i va repartir 6 assistències, sent un dels millors jugadors de segona divisió.

### Granada CF

El 31 de juliol de 2020 va fitxar pel Granada CF per a les següents quatre temporades, debutant així en la màxima categoria del futbol espanyol. El 12 de setembre va debutar amb el seu nou club i va debutar-hi a primera divisió tot marcant un gol amb un gol des de la vora de l'àrea, amb una victòria per 2–0 contra l'Athletic Club.

### Getafe CF

El 25 de juliol de 2022, després del descens del Granada, Milla va signar contracte per cinc anys amb el Getafe CF de primera divisió.

## Vida personal

El seu pare, també anomenat Luis, era futbolista i jugava de migcampista. Format al planter del FC Barcelona, també va jugar pel Reial Madrid CF, el València CF i la selecció espanyola abans de treballar més tard com a entrenador.

## Referències

* ↑ AS, Diario «Luis Milla, hijo del entrenador, ficha por el Fuenlabrada» (en castellà). , 11-07-2017 [Consulta: 21 gener 2018]. Arxivat 2021-09-21 a Wayback Machine.
* ↑ Sport «Keylor Navas se comió el trallazo de Luis Milla que significó el 0-1» (en castellà). , 28-11-2017 [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ «El CD Tenerife hace oficial la incorporación de Luis Milla» (en castellà). , 19-01-2018 [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ «Digno debut de Luis Milla». [Consulta: 25 març 2018].
* ↑ «Luis Milla, primera incorporación del Granada CF». Granada CF, 31-07-2020. [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ «El estreno soñado» (en castellà). Diari AS, 12-09-2020. [Consulta: 13 setembre 2020].
* ↑ «COMUNICADO OFICIAL | Luis Milla» (en castellà). Getafe CF, 25-07-2022. [Consulta: 25 juliol 2022].
* ↑ «Milla vs Milla: padre del Real Madrid e hijo del Rayo Vallecano». , 07-11-2014 [Consulta: 25 març 2018].

## Enllaços externs

* Luis Milla a BDFutbol
* Luis Milla a La Preferente (castellà)
* Luis Milla, Fitxa a Soccerway
# Joan Rocamora

Joan Rocamora (Barcelona, 1967 - 20 de novembre de 2024) va ser un filòleg i militant independentista català. Va ser un dels fundadors de la publicació digital Llibertat.cat.

## Biografia

El 1992 va ser un dels primers detinguts durant l'Operació Garzón, un mes abans de la inauguració dels Jocs Olímpics de Barcelona, acusat de formar part de Terra Lliure. Rocamora va ser torturat pels agents de la Guàrdia Civil abans de ser traslladat a Madrid, i va restar a la presó de Can Brians fins al 8 de març de 1996, que va ser posat en llibertat amb Pep Musté.
Veí de Cerdanyola del Vallès i membre de la plataforma Cerdanyola Decideix, va impulsar la consulta del 9 de novembre de 2014 i el referèndum sobre la independència de Catalunya de 2017, va format part de l'Assemblea Nacional Catalana i dels Comitès de Defensa de la República. Doctor en literatura catalana i arts escèniques, va exercir de professor de llengua catalana a l'Institut Banús.

## Obra publicada

* Sastre, Carles; Benítez, Carles; Musté, Pep; Rocamora, Joan. Terra Lliure: punt de partida 1979-1995. Una biografia autoritzada. Edicions del 1979, 2012. ISBN 9788494012600.
* Escrits en llibertat, 2024.

## Referències

* ↑ «S'ha mort Joan Rocamora, militant independentista i torturat en l'operació Garzón». Vilaweb, 20-11-2024. [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ Simon, Lluís. «Mor Joan Rocamora, un dels detinguts en l'Operació Garzón del 1992». El Punt Avui, 20-11-2024. [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ «Ha mort Joan Rocamora», 20-11-2024. [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ Barrera, Agustí. «Terra Lliure. Punt de partida: 1979-1995 Una biografia autoritzada». Llibertat.cat, 18-05-2012. [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ «"Escrits en llibertat" de Joan Rocamora». Llibertat.cat, 04-10-2024. [Consulta: 25 novembre 2024].
# Jaroslav Katriňák

Jaroslav Katriňák (Martin, 25 d'abril de 1966) és un antic pilot d'enduro eslovac que va ser Campió del Món en categoria superior a 350 cc 4T el 1991. Després de participar durant uns anys en el Campionat del Món d'enduro, Katriňák provà sort en curses de llarg recorregut com ara el Ral·li Dakar, competició en què acabà el novè en la categoria de motocicletes el 2007.
L'estiu del 2008 guanyà el Ral·li Transorientale St. Petersburg - Beijing. Al desembre del mateix any es sotmeté amb èxit a un trasplantament de fetge i un cop recuperat del trasplantament, s'especialitzà en curses d'ATV i quads, integrat a l'equip Can-Am. El seu millor resultat fins ara en aquesta disciplina ha estat la victòria al Hunt-The-Wolf del 2010, una de les curses d'ATV més dures i tècniques d'Europa.

## Referències

* ↑ «Katrinák zarába menej ako priemerný Slovák» (en eslovac). sme.sk. [Consulta: 3 setembre 2010].
* ↑ «Rely Dakar 2007 – vítazom Despres, Katrinák skoncil 9.» (en eslovac). motorbike.sk. Arxivat de l'original el 11 de febrer 2008. [Consulta: 21 novembre 2009].
* ↑ «Najkrajším zážitkom pre Katrináka bola púšt Gobi a Astana» (en eslovac). tvnoviny.sk. Arxivat de l'original el 30 de maig 2012. [Consulta: 3 setembre 2010].
* ↑ «Katrinák je po operácii pecene plný života» (en eslovac). tvnoviny.sk. Arxivat de l'original el 7 de desembre 2008. [Consulta: 3 setembre 2010].
# Pic de Nòra

El Pic de Nòra (Puèg de Nòra en occità, Pic de Nore en francès) és una muntanya situada a la frontera dels departaments francesos de l'Aude i del Tarn. Amb els seus 1211 metres d'alçada, és el punt més alt de la Muntanya Negra.

## Geografia

El cim i el vessant sud del Nòra es troba al departament de l'Aude, i els contraforts del vessant nord al departament del Tarn.
Els rius Arneta i Clamós tenen la seva font als vessants del pic de Nòra.
L'emissor del pic de Nòra, de 102 metres d’alçada, ocupa la part superior del pic, i permet l'emissió de la FM (quatre transmissors de 79 kW PAR), la TV analògica (transmissor VHF de 100 kW PAR / dos transmissors UHF de 56 kW PAR / tres transmissors UHF de 160 kW PAR / un transmissor UHF de 205 kW PAR) i la TV digital (cinc transmissors UHF de PAR de 50 kW).
Les seves condicions climàtiques són dures malgrat la baixa altitud. Els boscos de coníferes s’aturen a poc menys de 100 metres del cim per donar pas a una vegetació més o menys baixa feta de landes de bruc. Aquest cim és de vegades sobrenomenat en francès el petit ventoux a causa de la seva exposició a vents forts i al seu transmissor de televisió. Quan les condicions són òptimes, el panorama que s'hi pot apreciar és molt ampli: els Pirineus de sud-oest a sud-est (Canigó), el solc que fa l'Aude amb l'autopista A61, el mar Mediterrani, les Corberes, l'Alt Llenguadoc, els Monts de La Cauna, la plana de Tolosa de Llenguadoc, etc.
És possible d'arribar al cim per carretera, seguint la D87, que connecta Masamet amb Pradèlas d'una manera secundària.
El GR 36, que va de la Guingueta d'Ix (la Cerdanya) a Ouistreham (la Normandia), també passa pel cim.

## Referències

* ↑ «Pic de Nòra» (en francès). Géoportail. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ «L'Arnette» (en francès). Sandre. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ «Le Clamoux» (en francès). Sandre. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ «Carcassonne - Pic de Nore (11)» (en francès). tvignaud. Arxivat de l'original el 2021-05-02. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ VVAA, 2016, p. 76-77.
* ↑ «LE POINT CULMINANT DE LA MONTAGNE NOIRE» (en francès). Tourisme Montaigne Noire. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ «GR 36» (en francès). hiiker.app. [Consulta: 29 juny 2021].

## Bibliografia

* VVAA «Pic de Nore. Le petit Ventoux vaut le coup». Le Cycle, 471, 2016.
# Max Boyer

Max Boyer (1910, Le Mans - 1985, Mayet) fou un polític i periodista francès. Max Boyer fou comerciant abans de la Segona Guerra Mundial, i s'allistà a la Resistència francesa i fundà a partir de l'Alliberament el diari Le Maine libre. Afiliat al Partit Socialista, començà una carrera política que el conduí a ser conseller de la República del 1946 al 1948 i a altres càrrecs locals, com a batlle de Mayet, comú del sud del Sarthe i conseller general del cantó de Mayet. També presidí el Consell General del Sarthe del 1946 al 1951, del 1952 al 1958 i finalment del 1967 al 1970.
# Partit Verd (Noruega)

El Partit Verd o Partit Mediambientalista Els Verds (Bokmål Miljøpartiet De Grønne, nynorsk Miljøpartiet Dei Grøne, sami septentrional Birasbellodat Ruonát) és un partit polític de Noruega creat l'octubre del 1988 de la unió d'una sèrie de llistes electorals locals ecologistes. El partit no té representació parlamentària (0,1% a les eleccions legislatives noruegues de 2005), però té representació a alguns consells municipals (0,7% en les eleccions de 2007).
El partit no té un líder en el sentit tradicional del terme, sinó que és dirigit per la junta nacional que consta de cinc persones. Entre els membres del consell, dues persones (en l'actualitat, Une Aina Bastholm i Arild Hermstad), actuen com a portaveus nacionals del partit. Tots els representants dels partits són elegits durant la convenció anual.

## Resultats electorals

Storting :
| Any | Vots | Vots | Escons | Escons | Pos. | Govern |
| Any | # | % | # | ± | Pos. | Govern |
| 1989 | 10,136 | 0.4 | 0 / 165 | Nou | 9è | Extraparlamentari |
| 1993 | 3,054 | 0.1 | 0 / 165 | = | 12è | Extraparlamentari |
| 1997 | 5,884 | 0.2 | 0 / 165 | = | 11è | Extraparlamentari |
| 2001 | 3,785 | 0.2 | 0 / 165 | = | 13è | Extraparlamentari |
| 2005 | 3,652 | 0.1 | 0 / 169 | = | 12è | Extraparlamentari |
| 2009 | 9,286 | 0.3 | 0 / 169 | = | 10è | Extraparlamentari |
| 2013 | 79,152 | 2.8 | 1 / 169 | 1 | 8è | Oposició |
| 2017 | 94,427 | 3.2 | 1 / 169 | = | = | Oposició |
| 2021 | 117,647 | 3.9 | 3 / 169 | 2 | = | Oposició |

## Enllaços externs

* (noruec) Web oficial
# Pierre Laval

Pierre Laval (Châteldon, Puèi Domat, 1883 - Fresnes, 1945) fou un polític francès d'origen occità. Durant la Primera Guerra Mundial fou diputat del departament del Sena pel Partit socialista (1914-1919), però en acabar la guerra abandonà el partit i tornà a l'Assemblea Nacional com a independent (1923-44), tot i que simpatitzà amb Charles Maurras i l'Action Française.
Ocupà diverses carteres ministerials fins al 1931, quan li encarregaren formar govern. La seva política pacifista el portà a multiplicar les concessions als estats totalitaris, i la connivència amb Benito Mussolini provocà la seva caiguda després de la victòria del Front Popular.
Després de la capitulació de França el 1940 davant les forces del III Reich, fou nomenat viceprimer ministre pel mariscal Henri Philippe Pétain, i seria una de les personalitats més destacades de la França de Vichy. Accentuà la seva política col·laboracionista i d'adhesió incondicional al règim nazi, gràcies a la qual fou president del govern (1942-44). Quan els aliats envaïren França, va fugir a Belfort i d'ací a Sigmaringen. El 1945 intentà de cercar refugi a Barcelona, però el govern espanyol l'obligà a tornar a Àustria, d'on procedia. Lliurat pels nord-americans a les autoritats franceses, fou condemnat a mort per alta traïció i afusellat a Fresnes.

## Referències

* ↑ «Pierre Laval». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Occitània sota el règim de Vichy
# Hervé Loilier

Hervé Loilier (1948, París) és un pintor francès contemporani. Diplomat a l'École polytechnique i a l'École nationale supérieure des arts décoratifs, Hervé Loilier fou alumne de Lucien Fontanarosa. És professor d'arts plàstiques a l'École polytechnique des del 1973 i desenvolupa la seva carrera artística en paral·lel. És oficial de les Palmes Acadèmiques i cavaller d'Arts i Lletres.
Hervé Loilier ha exposat a diverses galeries i a diversos països: Alemanya, Corea del Sud, Estats Units, França, Índia, Japó, Mèxic i Veneçuela. Cal destacar les seves exposicions als museus següents:
* Museu Hans-Thomas de Bernau im Schwarzwald (Alemanya)
* Museu metropolità de les arts de Tòquio (Japó)
* Centre d'art contemporani de Chihuahua (Mèxic)
* Museu d'art INBA de Ciudad Juárez (Mèxic).

## Obres

* École polytechnique. Art et architecture (en francès), 1984. ISBN 273020069X.
* Éditions Ellipses Marketing. Histoire des arts : de la Renaissance à nos jours (en francès), 1997, p. 240. ISBN 978-2-7298-9660-7.
* Éditions Ellipses Marketing. Florence - Voyage dans la Renaissance italienne au XVe siècle (en francès), 1997. ISBN 978-2-7298-5610-6.
* Éditions Ellipses Marketing. Histoire de l'art (en francès), 1998, p. 424. ISBN 978-2-7298-9545-7.
* Éditions Ellipses Marketing. Rome : Renaissance & baroque (en francès), 1998. ISBN 978-2-7298-4740-1.
* Éditions Ellipses Marketing / Éditions de l'École polytechnique. Histoire de l'Art occidental (en francès), 2003, p. 480. ISBN 978-2-7298-1583-7.
* Éditions Le Léopard d'or. Entre Orient et Occident (en francès), 2009, p. 324.
* École polytechnique. Art et architecture (en francès), 1984. ISBN 273020069X.
* Éditions Ellipses Marketing. Histoire des arts : de la Renaissance à nos jours (en francès), 1997, p. 240. ISBN 978-2-7298-9660-7.
* Éditions Ellipses Marketing. Florence - Voyage dans la Renaissance italienne au XVe siècle (en francès), 1997. ISBN 978-2-7298-5610-6.
* Éditions Ellipses Marketing. Histoire de l'art (en francès), 1998, p. 424. ISBN 978-2-7298-9545-7.
* Éditions Ellipses Marketing. Rome : Renaissance & baroque (en francès), 1998. ISBN 978-2-7298-4740-1.
* Éditions Ellipses Marketing / Éditions de l'École polytechnique. Histoire de l'Art occidental (en francès), 2003, p. 480. ISBN 978-2-7298-1583-7.
* Éditions Le Léopard d'or. Entre Orient et Occident (en francès), 2009, p. 324.
# Creu de terme de Boldú

La Creu de terme és una obra de Boldú, al municipi de la Fuliola (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada a la plaça d'Engràcia Macià, a l'extrem de la població. És una de les més boniques i de més qualitat artística de la comarca de l'Urgell. Està formada per dos graons i un plint rectangular damunt del qual s'aixeca un fust de vuit costats.
D'aquesta creu cal ressaltar la corona, decorada amb vuit figures bíbliques, les quals es poden classificar en dos tipologies diferents: quatre d'inserides dins unes capelletes formades per un arc apuntat i sostingut per quatre columnes, amb barba i vestides amb túnica de gust classicista i aportant un element identificatiu; i quatre més, intercalades, de característiques formals molt diferents.
D'un estil força acurat, amb els rostres més treballats, perfectes i ressaltant més els detalls facials. Es conserva part de la policromia, color rosat al rostre i blanc a la barba. Aquestes figures estan col·locades sota un ràfec en forma de fulla. Sobre el nus s'adjunta un cos en forma de pinacle, de característiques semblants a la creu de Claravalls i del Pati de Tàrrega, que uneix el nus i la creu pròpiament dita. És una estructura estilitzada, decorada amb unes franges verticals exemptes de fulles de col. La creu és d'una elegància magnífica pel que fa a les seves formes. Els braços, rectes, estan folrats per un llit de fulles de cep que s'enganxen amb els quatre motius lobulats que hi ha a banda i banda dels extrems de la creu. Al centre, per l'anvers, es pot observar el Crucifix, d'anatomia bastant ben trobada, i pel revers la Verge amb el Nen.
Com a símbol d'una Creu-Calvari es pot observar la calavera situada als peus del Crucifix, únic element clarificador que vull es conserva. Les figures apareixen en els medallons pateixen un greu desgast, però podríem considerar que són santes agenollades i en actitud dolorosa.

## Història

La creu va patir pèrdues durant la Guerra Civil, per aquest motiu, la base i la creu van ser refetes l'any 1940, per tant no són originals. Posteriorment, la corona i la creu van patir diverses restauracions. Al pòdium de la base hi ha una inscripció: " CRUZ VILMENTE DERRIBADA Y RECONSTRUIDA / EL AÑO 1940"

## Referències

* 1 2 3 4 «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].