OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Columna Maroto

La columna «Maroto» va ser una unitat de milícies que va operar al començament de la Guerra civil espanyola.

## Historial

La columna va ser fundada a Alacant, en l'estiu de 1936, pel dirigent anarquista granadí Francisco Maroto del Ojo. En un primer moment va quedar composta per 270 milicians de base anarquista. Després de quedar formada, el 6 d'agost la columna va sortir de la capital alacantina i es va dirigir al front de Granada; va aconseguir la localitat de Guadix, on va establir la seva caserna general. En aquesta zona va aconseguir reclutar més voluntaris, fins a aconseguir la columna el miler d'efectius.
Les seves accions militars, no obstant això, van ser nul·les. La columna «Maroto» va arribar a prendre part en l'atac contra Güejar Sierra, però mai va estar en condicions de reprendre la ciutat de Granada. A la fi de 1936 els intents de militarització d'aquesta milícia van trobar l'oposició del seu comandant, Maroto del Ojo.
Després de la seva militarització la unitat va desaparèixer i els seus efectius servirien per a la creació de les brigades mixtes 89a i 147a, al front d'Andalusia.

## Referències

* ↑ Gil Bracero, 1998, p. 47.
* ↑ Ramírez Navarro, 2018, p. 320.
* 1 2 Ramos, 1972, p. 114.
* ↑ Ramírez Navarro, 2018, p. 320-321.
* ↑ Mainar, 1998, p. 95, 101.

## Bibliografia

* Gil Bracero, Rafael. Revolucionarios sin revolución. Marxistas y anarcosindicalistas en guerra: Granada-Baza, 1936-1939. Universidad de Granada, 1998.
* Mainar, Eladi. De milicians a soldats. Les columnes valencianes en la Guerra Civil Espanyola (1936-1939). Universidad de Valencia, 1998.
* Ramírez Navarro, Antonio. Aunque nos espere el dolor y la muerte. Historia del movimiento libertario en Almería. Editorial Universitaria de Almería, 2018.
* Ramos, Vicente. La guerra civil (1936-1939) en la provincia de Alicante. Biblioteca Alicantina, 1972.
# Combretum imberbe

Combretum imberbe és una espècie de planta, un arbre semi-caducifoli de la família de les Combretàcies, que es troba a la província de KwaZulu-Natal a Sud-àfrica al sud i fins a Tanzània al nord.

## Descripció

Normalment creix fins als 20 metres d'alçada. Té una copa estesa, més aviat poc densa, essent aquesta des d'arrodonida a amb forma de para-sol, amb el tronc gruixut i una escorça distintiva que es divideix en blocs bastant regulars i rectangulars. La datació per radiocarboni, feta a Sud-àfrica, ha establert que aquest arbre pot viure fins als 1040±70 anys i, subseqüentment, romandre dempeus per anys després que hagi ha mort.

## Usos

* La fusta és molt dura, difícil de treballar, i resistent als tèrmits. Va ser una vegada usada per dorments de ferrocarril i ara és apreciada per a treballs ornamentals i de mobles.
* Es crema molt lentament amb intensa calor, i és sovint usada per a produir foc el qual es pretén que duri tota la nit per mantenir els animals salvatges acorralats. A vegades és usada en una graellada per a proveir una flama candent i de llarga durada.
* Les seves cendres blanques són usades per a pintar les parets de les barraques de kraal.
* Les cendres poden ser usades com a pasta de dents quan se les barreja amb una pasta amb aigua.
Els hereros i els ovambos de Namíbia consideren aquest arbre com el gran ancestre de tots els animals i persones, i mai passen per ell sense pagar el seu necessari respecte.

## Referències

* ↑ «Combretum imberbe» a The Plant List. Data consulta: 09 de juny de 2014.

## Bibliografia

* «Combretum imberbe». PlantzAfrika. Arxivat de l'original el 2014-06-21. [Consulta: 26 gener 2010].
* Gibbs Russell, G. E., W. G. M. Welman, E. Retief, K. L. Immelman, G. Germishuizen, B. J. Pienaar, M. Van Wyk & A. Nicholas. 1987. List of species of southern African plants. Mem. Bot. Surv. S. Africa 2(1–2): 1–152(pt. 1), 1–270(pt. 2).
# Comunitat Índia Fort Bidwell de la Reserva Fort Bidwell de Califòrnia

La Comunitat Índia Fort Bidwell de la Reserva Fort Bidwell de Califòrnia és una tribu reconeguda federalment dels amerindis paiute del nord al comtat de Modoc a la cantonada nord-est de Califòrnia.

## Reserva

La Comunitat Índia Fort Bidwell Indian Community té una reserva federal, la reserva Fort Bidwell, al comtat de Modoc, vora la ciutat de Fort Bidwell (Califòrnia). La reserva té una extensió de 13,5 kilòmetres quadrats (3.335 acres) i a la reserva hi viuen 108 membres de la tribu. La reserva fou establida en 1897. En 1990 només 6 membres de la tribu vivien a la reserva. En 1992 només hi havia enregistrades 22 persones com a membres de la tribu. Els membres de la tribu formen part de la banda Kidütökadö dels paiute del nord (Gidu Ticutta - ‘menjadors de marmotes de ventre groc’, també anomenats “paiutes del nord de Califòrnia”).

## Idioma

La comunitat índia de Fort Bidwell tradicionalment ha parlat en paiute del nord, que forma part de la branca Numic Occidental de la família lingüística Uto-asteca.

## Avui

La seu de la tribu es troba a Fort Bidwell (Califòrnia). La tribu és governada per un consell tribal de cinc membres amb un cap, vicecap, tresorer i secretari.

## Referències

* ↑ American Indian Resource Directory a indians.org
* 1 2 "California Indians and Their Reservations." Arxivat 2011-01-01 a Wayback Machine. San Diego State University Library and Information Access. 2009 (consultat 8 Des 2009)
* 1 2 Pritzker, 227
* ↑ "Northern Paiute." Arxivat 2013-09-25 a Wayback Machine. Four Directions Institute. (consultat 8 Des 2009)

## Bibliografia

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1.

## Enllaços externs

* Constitució i lleis de la Comunitat índia Fort Bidwell Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
# Confiteria Batet

La Confiteria Batet és una obra de Mataró (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i dues plantes. Els brancals i llindes de les obertures de les plantes pis són de pedra treballada. Un dels dos balcons del primer pis és de ferro forjat amb rajola. La façana es remata amb un ràfec d'obra de taula i rajoles escairades.
Destaca el rètol publicitari de ceràmica vidriada de la façana (Anis del Mono) i les prestatgeries, armaris i taulell de fusta i marbre, d'estil modernista, de l'interior de la botiga.

## Referències

* 1 2 «Confiteria Batet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Conjunt de cases unifamiliars a la carretera de Rubí, 171-191 (Terrassa)

El conjunt de cases unifamiliars a la carretera de Rubí, 171-191 és un seguit d'habitatges populars de Terrassa inclosos a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, situats al barri del Segle XX.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de cases unifamiliars entre mitgeres situades a la carretera de Rubí, agrupades en tres mòduls esglaonats de quatre cases i que consten de planta baixa i pis, amb façanes de composició molt senzilla i coberta de teula a dos vessants, amb el carener paral·lel a la línia de la façana. Cada habitatge té dues obertures a cada pis, totes allindanades. L'habitatge tipus té a la planta baixa la porta d'accés (banda dreta) i una finestra (banda esquerra). Al pis hi ha dues finestres balconeres. Els habitatges tenen pati a la part posterior.

## Història

La llicència d'obres, per a la construcció del conjunt, data de l'any 1902. L'arquitecte que el va realitzar va ser Lluís Muncunill i Parellada.

## Referències

* 1 2 «Conjunt de cases unifamiliars a la carretera de Rubí, 171-191». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Puri Abarca

Puri Abarca (Mont-ras, 1966) és una periodista i politòloga catalana. Va treballar al diari El Punt del 1989 al 2011. És periodista independent, forma part d'Edicions Baix Empordà i coordina i escriu llibres de temàtica diversa. Coordinadora del Crònica d'un Any de Palafrugell de 2012 a 2024. Col·labora en diversos mitjans escrits, com la Revista de Girona o El Punt Avui. També ha col·laborat amb mitjans audiovisuals, com Televisió de Girona, com a presentadora de programes de debat.

## Llibres

* Ullastret (Quaderns de la Revista de Girona)
* Cruïlles (Quaderns de la Revista de Girona)
* Un passeig per Palafrugell (Quaderns de Palafrugell)
* Àlbum de Records. Begur (Edicions Baix Empordà, coordinadora i coautora)
* Cor de comunista. Josep Colomé Cufí (Edicions Baix Empordà, coordinadora)
* Miquel Ros. Històries en tinta (Edicions Baix Empordà, coautora i coordinadora)
* L'edat d'or del periodisme a Palafrugell (Quaderns de Palafrugell)
* Mont-ras (Quaderns de la Revista de Girona)

## Referències

* ↑ Puntí, Joan «Puri Abarca presenta el quadern sobre Ullastret». El Punt Avui [Ullastret], 10-10-2015.
# Consorci Sanitari de Terrassa

El Consorci Sanitari de Terrassa (CST) és una organització sanitària integrada amb vocació de servei públic, consorciada per la Generalitat de Catalunya, l'Ajuntament de Terrassa i la Fundació Sant Llàtzer. Creada l'any 1988, està actualment integrada per set centres d'atenció primària, un hospital d'atenció a pacients aguts –l'Hospital de Terrassa–, un centre sociosanitari –l'Hospital de Sant Llàtzer–, l'hospital de dia Sant Jordi per a pacients d'Alzheimer, la unitat assistencial preventiva de l'esport ubicada al Centre d'Alt Rendiment de Sant Cugat, la unitat d'hospitalització penitenciària i la llar tutelada de Rubí per a discapacitats psíquics.
Els centres del CST compten amb més de 2.000 professionals que ofereixen una atenció sanitària i social altament qualificada a una població de referència de més de 160.000 habitants.
El campus universitari de ciències de la salut del CST s'instal·larà als terrenys de Torrebonica.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». [Consulta: 18 març 2020].
# Constantino Teixeira

Constantino Teixeira fou un polític de Guinea Bissau, primer ministre de Guinea Bissau de juliol a setembre de 1978.
Com a militant de primera hora del Partit Africà per la Independència de Guinea i Cap Verd, Teixeira va lluitar com un dels comandants del "Front Sud" en la Guerra d'independència de Guinea Bissau fins 1974. Després de proclamada la independència del país fou nomenat ministre de l'interior. Després de la mort del general Francisco Mendes en un accident de cotxe el 7 juliol 1978 fou nomenat interinament primer ministre de Guinea Bissau fins que el 28 de setembre 1978 van ser nomenat João Bernardo Vieira.

## Referències

* ↑ Nohlen, Dieter; Krennerich, Michael; Thibaut, Bernhard. Elections in Africa: a data handbook. Oxford University Press, 1999, p. 473. ISBN 0-19-829645-2.

## Enllaços externs

* Breu Història del PAIGC
# Convent dels Trinitaris

El Convent dels Trinitaris és un convent al costat de l'Església de la Trinitat de Vilafranca del Penedès, protegit com a bé cultural d'interès local.
Es tracta de les restes de l'antic Convent dels Trinitaris, formades per una edificació entre mitgeres de planta baixa i dos pisos, amb la creu dels Trinitaris, l'escut de la vila sobre la porta i un claustre renaixentista de galeries alta i baixa de columnes toscanes de pedra de 5x5 i 10x10 arcs de mig punt respectivament.
L'edifici forma part del conjunt que es va edificar a conseqüència del trasllat dels frares trinitaris a aquest emplaçament el 1557, on hi havia l'antic Hospital del Sant Esperit. La primera pedra va ser col·locada el 8 de desembre del 1578. L'espai va ser utilitzat com a comissaria de policia, dependències municipals, despatxos i habitatge de la parròquia. En els anys vuitanta s'estava adequant per a Centre de Formació Ocupacional de l'INEM.
Actualment, el claustre es fa servir per a la celebració esporàdica d'actes culturals de petit format, com ara recitals, conferències, presentacions, concerts de música o tallers.

## Referències

* 1 2 «Convent dels Trinitaris». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «Claustre dels Trinitaris». Ajuntament de Vilafranca del Penedès. Arxivat de l'original el 5 de març 2023. [Consulta: 5 març 2023].

## Enllaços externs

* Convent dels Trinitaris, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Creu de terme (Seva)

La Creu de terme de Seva (Osona) és una obra gòtica inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de terme gòtica en que podem distingir tres parts diferents: una base que sembla l'originària de forma geomètrica amb tres plans superposats i la base de la columna; una columna no original amb tres estries a la part lateral anterior i posterior i damunt la creu pròpiament d'estil gòtic amb formes corbes.

## Història

Sembla que no es ubicada en el lloc originari, durant la guerra es canvià la columna que actualment la sustenta i es canvià el seu emplaçament, però conservant-se molt bé la creu.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Creu de terme de Llinars

La creu de terme de Llinars és una obra gòtica de Llinars del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, situada a la Via Romana, als afores de la població.

## Descripció

És una creu de terme gòtica situada damunt un sòcol de quatre graons. El fust és octogonal de pedra i a sobre hi ha un nus amb decoració vegetal als peus i representacions figurades a cada cara. Es conserven nou figures força deteriorades. Representació de la llegenda de Sant Jordi amb la princesa i el drac a terra. Els altres personatges porten atributs, possiblement es tracti d'apòstols. A l'anvers de la creu hi ha la representació de la crucifixió i al revers l'escena de la Verge. Els extrems són trilobats, dos estan trencats.

## Història

Segons Gallardo no es tracta d'una creu de terme municipal sinó parroquial. No tenim cap notícia documental que faci referència a la creu. Per la seva tipologia podem situar-la a finals del període gòtic ogival.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme de Llinars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 juliol 2018].
# Francesco Paciotto

Francesco Paciotto (Urbino, 1521 - 1591) va ser un conegut arquitecte italià, autor de manta obra civil i militar durant el segle xvi.
Va treballar amb Felip II d'Espanya i Margarida de Parma a als Països Baixos espanyols durant l'estada de Felip a la dècada de 1550. Allà va deixar obres com la Ciutadella d'Anvers. Aquesta ciutadella va esdevenir un model per altres, encara que el projecte va ser també criticat, per Bartolomeo Campi supervisor del rei al Països Baixos espanyols i per Bernardino Facciotto que va ser l'enginyer que en va supervisar la construcció.
Posteriorment va viatjar a Espanya el 1562, on el Rei Felip li el va consultar sobre l'obra del complex del Palau reial d'El Escorial i els plànols per a l'església del Monestir de les Descalçes Reials a Madrid.
Francesco Maria II Della Rovere, duc d'Urbino el va nomenar el 1578 comte del feu de Montefabro a la Regió de les Marques.

## Referències

* ↑ Wilkinson, 1996, p. 29.
* ↑ Cámara Muñoz, 1998, p. 166.
* ↑ Cámara Muñoz, 1998, p. 24.
* ↑ Wilkinson, 1996, p. 109.
* ↑ «Paciòtto, Francesco, conte di Montefabro» (en italià). Treccani.it. [Consulta: 30 juliol 2014].
* ↑ Kubler, 1964, p. 176-189.

## Bibliografia

* Cámara Mjuñoz, Alicia. «La arquitectura entre el arte y la ciencia». A: Fortificación y ciudad en los reinos de Felipe II (en castellà). Nerea, 1998. ISBN 9788489569263.
* Kubler, George. Francesco Paciotto architect (en anglès). Nova York: Freeman Sandler, 1964.
* Wilkinson, Catherine. «La arquitectura entre el arte y la ciencia». A: Juan de Herrera:arquitecto de Felipe II (en castellà). Madrid: Ediciones AKAL, 1996. ISBN 9788446005827.
# Cucanya

La cucanya, també conegut com a pal enseuat, és un joc consistent a escalar, grimpar, només amb l'ajuda de braços i cames, per un pal vertical o horitzontal, que sol estar allisat o empastifat amb alguna substància relliscosa, fins a atrapar el premi situat a l'altra punta des d'on s'ha sortit, que és la diversió del joc. Es practica en molts països hispanoamericans.

## Versions

* De manera vertical:
** A Pollença (Mallorca), cada 17 de gener, per Sant Antoni, s'organitza la davallada del pi de la finca de Ternelles, que serà aquell mateix dia ensabonat i plantat a la plaça vella.
** Catalunya: pal enseuat, cucanya.
** País Valencià: biga ensabonada, denominada també gallampí (Horta).
** A Orgaz (Toledo) se celebra la cucanya en honor del Crist de l'Oblit el 25 d'agost, en la qual el premi són xoriços i altra mena de regals.
** A Paterna de Rivera (Cadis) se celebra la cucanya en honor del patró, que és Sant Sebastià, el dia 20 de gener. El premi de la cucanya de Paterna de Rivera són els pernils. En aquest municipi la cucanya es realitza amb un pal llarg, que està greixat, i al qual intenta pujar una persona, però que, com que no ho pot fer tota sola, s'hi competeix en equips de tres, així fins a aconseguir el pernil.
** En altres llocs com a Tudela (Navarra), per la revetlla de Sant Pere (al final de juny), col·loquen un pal d'uns cinc metres i l'empastifen generalment de greix de cansalada, al final del qual subjecten un premi, que pot ser un gall viu, un pernil, o altre element tant viu com inert.
Els noms amb què és conegut a l'Amèrica Llatina:
** Argentina: cucaña, palo enjabonado
** Bolívia: cucaña, palo ensebao
** Brasil: pau de sèu (nord-est brasiler)
** Xile: palo ensebado, palo enjabonado.
** Equador: cucaña, castillo, palo ensebado.
** Paraguai: ibira shyí (palo enjabonado, cucaña).
** Puerto Rico: palo ensebado.
** República Dominicana: palo ensebado.
** Panamà: palo ensebao
** Uruguai: palo enjabonado, palo ensebado
** Veneçuela: cucaña, palo ensebado, vara de premio.
* De manera horitzontal:
** La cucanya de la plaça Nova, l'exemplar de cucanya horitzontal més antic que es conserva a Catalunya.
** Al barri de Triana (Sevilla), durant la Velá de Santa Ana que se celebra cada fi de juliol, el pal, prèviament empastifat amb greix relliscós, es col·loca horitzontalment sobre la proa d'una barcassa al riu Guadalquivir, on els participants hi han de caminat per sobre i han d'evitar de caure a l'aigua, fins a arribar al premi (habitualment una banderola vermella).
** A Puerto de la Cruz, (Santa Cruz de Tenerife), durant les Festes del Carmen, es col·loca sobre el moll pesquer, a uns tres metres d'altura, on els participants han de provar de córrer fins al final, on el premi és una banderola.

## Referències

* ↑ «La cucanya de la Plaça Nova de Barcelona». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 9 juliol 2011].
* ↑ «Cucanya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Verbena de San Pedro, Tudela Arxivat 2010-01-19 a Wayback Machine. (castellà)
# David Pérez Puga

David Pérez Puga (Maside, província de Pontevedra, 8 d'octubre de 1922- 2 de maig de 1982) fou un advocat i polític gallec, senador per Pontevedra en les legislatures constituent i primera.

## Biografia

Després de realitzar el batxillerat a Vigo, va cursar els estudis de dret a la Universitat de Santiago de Compostel·la. Ha exercit com a lletrat assessor i sotssecretari provincial d'ordenació social en la Delegació de Sindicats a Vigo. Especialitzat en Dret Administratiu, Polític i Sindical, pertanyia al Cos Tècnic de l'Administració Civil de l'Estat i al Cos de Lletrats de l'Organització Sindical.
Ha estat Delegat Provincial de treball a Càceres, president de la Societat per al Desenvolupament Industrial de Galícia. Sotssecretari Nacional d'Ordenació Social i Secretari general del Consell Nacional de Treballadors, des de 1965, fins a ser nomenat Director General de Comerç Interior en 1970, cessant en aquest càrrec en 1973. Representant en la Conferència Internacional de Treball en Ginebra. Va ser Procurador en Corts per l'Organització Sindical en diverses Legislatures i, en la X, en representació familiar per la província de Pontevedra, escollit en 1971. President de la Comissió de Treball. Ha estat Conseller de la Caixa Municipal d'Estalvis de Vigo i president de SODIGA.
El 1977 formà part del Partit Gallec Independent, que es va integrar en la UCD, partit pel que fou escollit senador per la província de Pontevedra a les eleccions generals espanyoles de 1977 i 1979. Ha estat membre de la Diputació Permanent del Senat d'Espanya (1978-1979). Fou membre de la Comissió dels Nou i condecorat amb la Gran Creu de l'Orde del Mèrit Civil. Malalt d'asma, durant el cop d'estat del 23 de febrer fou desallotjat del Congrés dels Diputats per problemes de salut. Va morir d'una aturada cardíaca a l'Hospital Ramón y Cajal de Madrid el 2 de maig de 1982.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Obituari de David Pérez Puga a El País
# Josep Maria Ribot i Giménez

Josep Maria Ribot i Giménez (Barcelona, 12 de març de 1930) és un empresari català, broker de primeres matèries, advocat, col·leccionista d'art i bibliòfil.

## Biografia

Va estudiar a l'Institut Tècnic Eulàlia (Barcelona), així com als Jesuïtes de Sant Sebastià i Barcelona (Sarrià). Posteriorment, a la Universitat de Barcelona, va llicenciar-se en Dret l'any 1952.
Va treballar com a broker de commodities (primeres matèries) a l'empresa RIBOT, com a membre del Col·legi d'Agents Comercials de Barcelona. També va pertànyer a l'IASC (International Seed Crusher Association).
Va ser un dels socis fundadors i vocal del Club Comodín, que amb els anys va esdevenir el Cercle d'Economia, i del Grup Nonell, que era una colla de col·leccionistes que es dedicaven a fomentar i ajudar artistes que començaven que no eren coneguts aquí i els ajudaven a organitzar exposicions a diferents galeries de Barcelona.
Reconegut col·leccionista d'art i bibliòfil, forma part de l'Associació de Bibliòfils de Barcelona (nº 24), l'Association International de Bibliophilie (París), de l'associació espanyola de bibliofília “100 Bibliófilos” (nº 9), d'Amigos del Museo del Prado, d'Amics del MNAC i de l'Associació per a l'Estudi del Moble. Va formar part del Patronat del MNAC durant la presidència de Narcís Serra.

## Vida familiar

Casat amb Mercè Uriach i Marsal des de 1961 (Basílica de la Mercè, Barcelona), germana del farmacèutic Joan Uriach i Marsal. Cosí de l'arquitecte Francesc Escudero i Ribot i de la historiadora de l'art Assumpta Escudero i Ribot, així com del pintor Rafael Durancamps i Folguera i de l'historiador de l'art Joan Ainaud de Lasarte.

## Referències

* ↑ «El largo camino a Europa: cincuenta años del Círculo de Economía.».
* ↑ «Joan Mas Cantí y el Círculo de Economía».
* ↑ La Vanguardia Española, 27/2/1955, pg. 17.
* ↑ «Entrevista a MARIANA DRAPER, GALERISTA, DIRECTORA DE LA SALA DALMAU».
* ↑ Quiney, Aitor «L'estudi del col·leccionisme d'enquadernacions històriques i artístiques a Catalunya». Mercat de l'art, col·leccionisme i museus 2018, 2019, pàg. 207.
* ↑ «FÒRUM DE LES ARTS I DEL PATRIMONI».

## Enllaços externs

* Donacions de Josep Maria Ribot, 2016, al MNAC
* Exposició J. Fin
* Dipòsit a exposició al Museu del Cau Ferrat de Sitges