OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emilio Lorenzo Criado

Emilio Lorenzo Criado (Puerto Seguro, 10 de juny de 1918 – Madrid, 2 de juliol de 2002), va ser un catedràtic de lingüística germànica de la Universitat Complutense de Madrid, membre de la Reial Acadèmia Espanyola.

## Biografia

Es llicencià en filosofia i lletres a la Universitat de Madrid i va ampliar estudis a Múnic. El 1942 es va octorar i va obtenir la càtedra universitària de Llengües Modernes. Fou lector d'espanyol a la Universitat de Bonn (1947-1948) i a l'Institut d'Espanya a Londres (1949-1953). El 1958 va obtenir la càtedra de Lingüística Germànica (anglesa i alemanya) a la Universitat Complutense de Madrid, que va exercir fins a la seva jubilació. De 1960 a 1975 va fundar i dirigir la revista Filología Moderna. El 1950 fou elegit membre de la Philologycal Society i el 1964 va rebre la Medalla Goethe de Plata. També va rebre la Bundesverdienstkreuz i les Palmes Acadèmiques de França.
De 1966 a 1980 va dirigir els cursos d'espanyol a estrangers a la Universitat Internacional Menéndez y Pelayo, de la qual va ser vicerector de 1972 a 1980. El 1981 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia Espanyola, llegint el discurs Utrum lingua an loquentes? (Sobre las presuntas dolencias y carencias de nuestro idioma)

## Obres

* El español en la encrucijada Espasa Calpe, 1999. ISBN 84-239-7469-3
* Anglicismos hispánicos Editorial Gredos, 1996. ISBN 84-249-1809-6
* Niveles y registros en el español actual Logroño : Consejería de Educación, Cultura y Deportes, D.L. 1991. ISBN 84-87209-27-0
* El español y otras lenguas SGEL: Sociedad General Española de Librería, 1980. ISBN 84-7143-209-9
* Ejercicios de vocabulario Universidad Internacional Menéndez Pelayo, 1980. ISBN 84-600-1687-0
* El español de hoy, lenguas en ebullición
Com a traductor, destaquen la seva traducció al castellà del Cant dels Nibelungs de l'alt alemany i de les Obres selectes de Jonathan Swift, amb Els viatges de Gulliver.

## Referències

* ↑ Fallece el académico Emilio Lorenzo, impulsor de la Filología Moderna, ABC, 3 de juliol de 2002
* ↑ Muere el académico Emilio Lorenzo, gran impulsor de la filología moderna, El País, 3 de juliol de 2002
* ↑ Emilio Lorenzo al web de la RAE
* ↑ Emilio Lorenzo Criado, 1918-2002. En recuerdo de un viejo maestro, per Asunción Alba Pelayo
# Endarnòs

Andernos (en francès Andernos-les-Bains) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. Està agermanat amb el municipi de Sogorb.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 3.472 | 4.676 | 5.119 | 5.971 | 7.176 | 9.256 | 10.543 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-1973 | Lucien Ribe | |
| 1973-1974 | Franck Cazenave | RI |
| 1974- | Philippe Pérusat | UMP |

## Agermanaments

* Sogorb
* Largs
* Nussloch

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
| Etapa precedent Lèja e lo Horet | Camí de Sant Jaume Via de Solac | Etapa següent Lo Teish |
# Enric Cera Buxeda

Enric Cera Buxeda (Barcelona, 20 de febrer de 1882 - Barcelona, 30 d'octubre de 1958) fou un dirigent esportiu relacionat amb l'automobilisme, empresari, farmacèutic i metge català.

## Biografia

Va néixer al carrer dels Banys Nous de Barcelona, fill d'Ildefons Cera i Cercós, nascut a Montgai, i d'Antònia Buxeda i Palau, natural de Barcelona.
President de la junta rectora de l'Automòbil Club Barcelona, el 1906 fou un dels principals promotors de la seva transformació en el Reial Automòbil Club de Catalunya (RACC), entitat de la qual fou soci fundador i n'ocupà la presidència de 1926 a 1929. El 1948 en fou designat soci d'honor. També fou pioner en la pràctica de l'autocaravàning: el 1920 feu la primera excursió documentada amb una ambulancia que es transformava en habitatge.
Va encarregar a l'arquitecte Enric Sagnier la construcció de la Torre Enric Cera (1914) de Barcelona, d'estil noucentista. També va ser propietari del "Castell de Can Jalpi" d'Arenys de Munt.
Va fundar el 1936 l'empresa farmacèutica Laboratoris Cera, de la qual va ser director tècnic i gerent i a la qual també treballava el seu fill, Enric Cera i Carreras. L'empresa fou adquirida el 1971 per la societat Madaus-Cerafarm SA, passant a denominar-se Laboratori Madaus-Cerafarm. Fou president de l'Agrupació de Laboratoris Farmacèutics de Barcelona.
Es va casar amb Anna Carreras i Valls. Van tenir quatre fills: Enric, Anna, Antònia i Maria Lluïsa.

## Referències

* ↑ «Necrología - En sufragio del alma del doctor don Enrique Cera Buxeda». La Vanguardia, 07-11-1958, pàg. 20.
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1882, número de registre 1053.
* ↑ «Enric Cera Buixeda». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ Sancho, Jesús «El exclusivo ‘chalet alpino’ de Sagnier de Barcelona busca inquilino». La Vanguardia, 09-02-2017.
* ↑ «El castell de Jalpí (Arenys de Munt)». nyn.es. [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ «La guerra civil a Arenys de Mar (1936-1939)» (PDF). XXXI Sessió d'Estudis Mataronins, 2014, pàg. 86 [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Enrique Cera i Carreras morí uns dies abans que son pare, el 14 de setembre de 1958.
* ↑ González Bueno, Antonio; Rodríguez Nozal, Raul. Censo-guía de los laboratorios farmacéuticos activos durante el Franquismo (1936-1975). Madrid: Reial Acadèmia Nacional de Farmàcia, 2018, p. 161. ISBN 978-84-946424-9-4.
* ↑ «Necrológicas». La Vanguardia, 01-11-1958, pàg. 21.
# Enrique Sánchez-Monge y Parellada

Enrique Sánchez-Monge y Parellada (Melilla, 14 de setembre de 1921 - Madrid, 1 de juliol de 2010) va ser un enginyer espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals i de la Reial Acadèmia d'Enginyeria d'Espanya.

## Biografia

Doctor Enginyer Agrònom i Catedràtic de Genètica i Millora Vegetal de l'Escola Tècnica Superior d'Enginyers Agrònoms de Madrid. Va ser a més catedràtic de Genètica de la Facultat de Biologia de la Universitat Complutense de Madrid. Va ser Professor Emèrit de la Universitat Politècnica de Madrid, i de Recerca del Centre Superior d'Investigacions Científiques (1964).
Expert en Millora Genètica Vegetal, va ser un destacat impulsor de la denominada "revolució verda" dels anys 60, amb l'objectiu de lluitar contra la fam mundial. El 1955 va obtenir el Premi Nacional de Recerques Agràries per Catálogo Genético de Trigos Españoles i el 1980 el Premi Nacional de Publicacions Agràries. També va ser guardonat amb el Premi Nacional d'Investigació Leonardo Torres Quevedo l'any 1989. Doctor honoris causa per la Universitat de Castella-la Manxa i per la Universitat Pública de Navarra.
El 1994 va ingressar com a acadèmic a la Reial Acadèmia d'Enginyeria d'Espanya i el 1968 a la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, en la que va prendre possessió el 1971 amb el discurs La androesterilidad vegetal y su utilización.

## Obres

* Genética General y Agrícola (1952)
* Fitogenética, Mejora de Plantas (1955, 1974)
* Catálogo Genético de Trigos Españoles (1955)
* Genética (1961, 1966, 1972)
* Diccionario de Genética (1962, 1970)
* Razas de maíz en España (1962)
* Diccionario de Plantas Agrícolas (1981)
* Flora Agrícola (1991)
* Diccionario Español-Inglés de nombres científicos de Agronomía (1995)

## Referències

* ↑ «Fallece el académico Enrique Sánchez-Monge, impulsor de la "revolución verde"». Arxivat de l'original el 2010-07-09. [Consulta: 29 maig 2016].
* ↑ Biografia Arxivat 2016-07-01 a Wayback Machine. al web de la RAING
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine. al web de la RAC
# Escola Donya Magdalena

L'Escola Donya Magdalena és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental), situat al carrer de Sant Isidre, protegit com a bé cultural d'interès local. Actualment allotja l'Oficina Municipal d'Escolarització i el Consell Escolar Municipal.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres d'una sola planta. La construcció és de paredat antic, amb totxo vist al sòcol, les verdugades, el perfil de les finestres i les cornises. Com a element destacat, té les obertures que són de forma arrodonida.
A l'esquerra de l'escola hi ha l'antiga casa de la mestra, de tipologia semblant, però amb les obertures (porta i dues finestres) d'arc rebaixat i decoració geomètrica a l'acabament de la façana.

## Referències

* ↑ «Escola Donya Magdalena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Francisco Martín Arrué

Francisco Martín Arrué (1850 - 21 de setembre de 1915) fou un militar i historiador espanyol, general de divisió i membre de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

Era d'ascendència basca per part de mare i el 1866 ingressà a l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo, on el 1869 assolí el grau d'alferes. Lluità a la tercera guerra carlina, durant la qual fou ascendit a tinent (1872) i a capità (1874). El 1879 va assolir el grau de comandant, va rebre la grau creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica i fou professor a l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo. Va col·laborar a les publicacions Revista Científico Militar, Memorial de Infantería i Anales del Ejército y de la Armada i als diaris El Imparcial, Blanco y Negro i Nuevo Mundo.
Assolí el grau de tinent coronel en 1893, a coronel en 1898 i a general de divisió el 1913. El 1908 va rebre la gran creu de l'Orde de Sant Hermenegild i el 1910 la Gran Creu del Mèrit Militar.
El 1914 ingressà en la Reial Acadèmia de la Història. El mateix any fou nomenat subsecretari del Ministeri de Guerra d'Espanya. Poc abans de morir el 1915 fou nomenat vocal i fiscal del Consell Suprem de Justícia Militar així com secretari de la Junta de Defensa Nacional.

## Obres

* La guerra hispano-marroquí
* Curso de Historia militar (1897)
* Las campañas del duque de Alba (1879, 3 toms)
* Las campañas de Pedro Navarro
* Historia del Alcázar de Carlos V en Toledo (2889, en col·laboració amb Eugenio de Olavarría y Huarte)
* Soledad, la cuerda de cáñamo (novel·la)
* Un matrimonio por amor (novel·la)
* Representación de don Pedro Calderón de la Barca en la historia del teatro español (memòria)

## Referències

* ↑ Biografia a l'Enciclopedia Basca Auñamendi
* ↑ Biografia al Butlletí del Ministeri de Guerra
* ↑ Francisco Martín Arrúe (1850) a Soldados Burgaleses Ilustres
* ↑ Fotografia publicada al diari ABC
* ↑ Boletin de la Real Academia de la Historia. TOMO CLXXVI. NUMERO III. AÑO 1979, p. 513
# Chryse

Chryse és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 9.88 ° latitud N i 330 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Crisa, illa d'or a l'Oceà Índic.

## Referències

* ↑ "Chryse". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Nyangwe

Nyangwe és una localitat situada sobre el marge dret del riu Lualaba, al Territori de Kasongo, província de Maniema, a l'actual República Democràtica del Congo. Va ser un dels principals llocs de tràfic d'esclaus de finals del segle xix a la regió.
La localitat va ser fundada cap a 1860 i dirigida a partir de 1868 per un soldà o valí mestís anomenat Dugombi. Munia Muhara la va dirigir durant l'època de les Campanyes de L'Estat Lliure del Congo contra els àrabo-suahilis (1892). Comptava en aquell moment amb al voltant de 30.000 habitants.
David Livingstone va ser el primer europeu a visitar Nyangwe el 1871. Es tractava de l'última població coneguda sobre el riu Lualaba venint des de l'est. Livingstone va pensar que aquest riu era el curs superior del Nil. Henry Morton Stanley va arribar a la localitat i va descendir el curs del riu el 1877 en companyia de Tippu Tip, arribant a Boma i, per tant, confirmant que tot aquest curs d'aigua corresponia amb el riu Congo. Verney Lovett Cameron hi va passar el 1874 i Hermann von Wissmann el 1883.
Nyangwe va ser definitivament incorporada a l'Estat Lliure del Congo el 4 de març de 1893 quan Francis Dhanis va prendre la ciutat de mans dels àrabo-suahilis.

## Vegeu també

* Revolta dels batetela (1897-1898)

## Referències

* ↑ http://www.istr-paris.info/article.php3?id_article=13 Arxivat 2015-09-29 a Wayback Machine.
# Brotxadora

Una brotxadora és una màquina eina emprada per a efectuar el brotxatge que es caracteritza per una velocitat de tall reduïda i en la qual l'eina, anomenada brotxa, és dotada, mitjançant un mecanisme de cremallera o per accionament hidràulic, d'un moviment longitudinal.
Segons la posició de l'eina, les brotxadores poden ésser horitzontals o verticals; les primeres tenen un camp d'aplicacions més ampli, i les segones tenen un rendiment més elevat i permeten de posar i treure la brotxa automàticament. Poden efectuar, tant les verticals com les horitzontals, un brotxat exterior o interior, però les destinades al brotxat exterior han d'anar proveïdes d'un dispositiu que subjecti la peça que hom treballa. Solen treballar a tracció, però també poden fer-ho a compressió, en el qual cas solen ésser verticals.
Les brotxes són eines en forma de barra proveïda de dents, d'altures que augmenten progressivament d'un extrem a l'altre, i de secció diversa segons el forat o perfil que realitza (circular, rectangular, circular acanalat, etc.), que hom empra per efectuar el brotxatge. Segons la manera de treballar, pot ésser de tracció o de compressió, i segons l'operació, de brotxatge exterior o de brotxatge interior. Les brotxes són generalment d'acer trempat, d'acer al tungstè o bé d'acer ràpid al molibdè i, en alguns casos, hom hi insereix plaquetes tallants de metall dur. El disseny d'aquesta eina permet que en l'avanç de l'eina cada dent de la mateixa vagi tallant una mica de material, entorn dels 0,05 mil·límetres. Per tant, la longitud de la brotxa està limitada per la quantitat de material que ha de tallar.
# Christopher Middleton

Christopher Middleton (Newton Bewley, c. 1690 - Norton, 12 de febrer de 1770) va ser un oficial naval i navegant anglès. Va ser elegit membre de la Royal Society el 7 d'abril 1737.
El 1741 va encapçalar una expedició d'exploració a bord del HMS Furnace i el HMS Discovery cap a la badia de Hudson per trobar-hi el Pas del Nord-oest. La recerca fou infructuosa, ja que el gel li impedí anar més lluny, però Middleton s'endinsà a l'estret de Roes Welcome i va ser el primer a descobrir la badia Wager, Repulse Bay i l'estret Frozen. Va tornar a Anglaterra el 1742, on va obtenir la medalla Copley de la Royal Society.

## Referències

* ↑ Biography at the Dictionary of Canadian Biography Online
* ↑ «Middleton, Christopher». Dictionary of national biography, 13, 1909, pàg. 342–343.
# William Moor

William Moor (Billingham, valor desconegut - Greatham, 1765) va ser un mariner i explorador britànic vinculat a la Companyia de la Badia de Hudson i als vaixells de subministrament anuals a la zona de la badia.
Moor va participar, sota la supervisió del seu cosí, Christopher Middleton, en viatges a la badia de Hudson des de 1730 fins a 1741 i va dur a terme tasques cada cop més importants durant aquest període. El 1741, ambdós van deixar la feina a la Companyia de la Badia de Hudson per anar a la recerca del Pas del Nord-oest, ell al comandament de l'l'HMS Discovery i Middleton de l'HMS Furnace. Van passar l'hivern a Fort Prince of Wales, a la desembocadura del riu Churchill, on la malaltia va afectar les tripulacions. L'estudi de la costa i les marees de la zona oest de la badia de Hudson no va ser especialment reeixida.
Aquesta expedició de 1741-1742 estaven sota el control d'Arthur Dobbs, un opositor al monopoli de la Companyia de la Badia de Hudson de la zona de la badia. Middleton va ser acusat de protegir el monopoli de Companyia de la Badia de Hudson i Moor es va posar del costat de Dobbs.
El 1746 Moor va comandar una expedició privada a la badia d'Hudson finançada per Dobbs i d'altres. Després d'un breu i infructuós període d'exploració per part dels dos vaixells, van hivernar a York Factory. L'estiu següent va explorar la costa occidental de la badia i va descobrir Chesterfield Inlet, però no l'explorà del tot. També va explorar Rankin Inlet i la badia Wager. La mala salut de la tripulació i les amenaces de motí van fer que l'expedició marxés cap a casa.
La seva competència com a comandant va ser posada en dubte a la tornada i poc sembla que es va retirar poc després.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Biography – MOOR, WILLIAM – Volume III (1741-1770) – Dictionary of Canadian Biography». [Consulta: 4 abril 2024].
# Ottar de Hålogaland

Ottar de Hålogaland (en noruec Ottar fra Hålogaland) fou un aventurer viking de Hålogaland, Noruega, que al voltant del 890 hauria viatjat fins a Anglaterra, on el rei Alfred el Gran, monarca del regne de Wessex, va recollir els seus relats.
Ottar li explicà que ell havia viscut «més al nord que la resta de nòrdics» i que «cap [vivent] havia anat tan al nord com ell». Alhora parla dels seus viatges fins al mar Blanc, el sud de Dinamarca i Anglaterra, tot descrivint la ruta. També va parlar de Sweoland, els samis i des dos pobles anomenats "Cwenas" i "Beormas". Mentre que la identitat i ubicació dels Cwenas és encara avui en dia discutida, Ottar assegurà que els Beormas parlaven una llengua relaciona amb el finès i que vivien prop del mar Blanc.
Les narracions d'Ottar són la font més antiga en què apareix escrit els termes "Noruega" (Norðweg) i "Dinamarca" (Denamearc). Es creu que Ottar vivia en un algun lloc proper a Troms.

## Referències

* ↑ Thorpe, 1900, pp. 249-253
* ↑ Helle, 1991, p. 21
* ↑ Thorpe, 1900, p. 253.
* ↑ Helle, 1991, p. 20

## Bibliografia

* Ohthere's First Voyage. University of Victoria. Consulta el 26 de gener de 2012.
* Old English Online: Lesson 4 Arxivat 2009-07-22 a Wayback Machine.. University of Texas. Consulta el 26 de gener de 2012.
* Helle, Knut. Grunntrekk i norsk historie. Oslo: Universitetsforlaget Oslo, 1991, p. 19–21.
* Onions, C.T. (ed.), Sweet's Anglo-Saxon Reader in Prose and Verse (14a edició), Clarendon, 1959. Extracte dels relats d'Alfred i els viatges d'Ottar.
* Thorpe, B., The Life of Alfred The Great Translated From The German of Dr. R. Pauli To Which Is Appended Alfred's Anglo-Saxon Version of Orosius, Bell, 1900, pp. 249–53.
# Marc Anneu Lucà

Marc Anneu Lucà, en llatí Marcus Annaeus Lucanus, (Còrdova, 3 de novembre del 39 - Roma, 30 d'abril del 65) va ser un poeta hispanoromà.

## Biografia

Era net de Marc Anneu Sèneca (Sèneca el vell) i nebot del filòsof Luci Anneu Sèneca (Sèneca el jove). Si bé va néixer a Còrdova, al cap de pocs mesos la seva família es va traslladar a Roma, ciutat on el seu oncle ja havia adquirit una fama notòria. Allà va rebre una educació d'acord amb l'estatus de la seva família. Va estudiar filosofia amb l'estoic Cornut i completar la seva formació amb una estada a Atenes.
Va ser un poeta molt precoç i prolix. Se'l considera el representant en el camp de l'èpica d'un estil nou, anticlàssic i vinculat al moviment estoic que es va imposar a Roma durant el regnat de Neró. Gràcies als seus dots poètics, de molt jove es va guanyar el favor de l'emperador, que el va omplir d'honors. No obstant això, la creixent gelosia de Neró davant el seu talent poètic va fer que caigués en desgràcia i se li prohibís fins i tot escriure poesia. Al final va ser acusat de participar en la conspiració de Pisó i obligat a suïcidar-se, igual que el seu oncle Sèneca, l'any 65, amb 26 anys.
Tan sols s'ha conservat complet un poema èpic-històric, la Farsàlia (Pharsalia o Bellum Ciuile), però coneixem els títols d'altres catorze escrits seus, entre els quals figuren obres dramàtiques, discursos, sàtires i poemes diversos.
La Farsàlia és un poema en hexàmetres que narra el progrés de la lluita entre Juli Cèsar i Gneu Pompeu i comença amb el pas del Rubicó per Cèsar. L'obra es compon de deu llibres, havien d'haver estat dotze, però Lucà va morir abans de concloure definitivament el poema. D'acord amb els manuscrits més antics, el seu títol original era Bellum Ciuile, tot i que es va conèixer majoritàriament pel títol de Pharsalia. L'estil anticlàssic del poema va causar sensació en la seva època: i els autors romans discutien si havia de considerar èpica o història versificada. Quintilià, per exemple, després d'assenyalar el to declamatori, sentenciós i retòric de l'obra, opina que Lucà «ha de ser imitat més pels oradors que pels poetes». La veritat és que el poeta s'allunya dels cànons de l'èpica establerts per Homer i Virgili al triar un tema històric recent i desterrar a les Muses i als déus del seu poema. La seva esposa Pola Argentaria, que tenia reputació d'educada i culta, va ajudar-lo en la correcció de tres llibres de la Farsàlia. Marcial la menciona en alguns epigrames.

## Referències

* ↑ Bickel, Ernst. Historia de la literatura romana. Madrid: Gredos, 1987, p. 226-227, 482. ISBN 8424908538.

## Vegeu també

* Farsàlia (obra)

## Enllaços externs

* Text en llatí de la Farsàlia
# PEV

PEV té els següents significats:
* Partit Ecologista-Els Verds, partit polític de Portugal
* Partit Evangèlic Suís (del seu nom en francès Parti évangelique suisse), partit polític de Suïssa
* Programa d'ensenyament en valencià, model d'immersió lingüística desenvolupat al País Valencià
* Política Europea de Veïnatge, estratègia de la Unió Europea per a estrènyer les relacions amb els països veïns
* Paul-Émile Victor, explorador polar francès
* Variegació per efecte de la posició (del seu nom en anglès Position-Effect Variegation), diferència en la coloració de la cromatina deguda a la posició dels gens
# Marc Aufidi Lurcó

Marc Aufidi Lurcó (en llatí Marcus Aufidius o Alfidius Lurco) o també conegut com a Aufidi Lurcó, va ser un magistrat romà que va viure al segle i aC. Lurcó era membre de la gens Aufídia, una família romana d'estatus plebeu, que va aparèixer a la República Romana i l'Imperi Romà. Es va convertir en una família de rang consular. Lurcó provenia originalment de Fundi (moderna Fondi, Itàlia).
D'acord amb Suetoni, Lurcó tenia un alt càrrec a Roma. Va ser tribú de la plebs el 61 aC i va elaborar la Lex Aufidia de Ambitu, que establia que si un candidat pagava a una tribu als comicis, hauria de pagar a la tribu 3.000 sestercis a l'any durant la seva vida, però si només ho prometia però no ho pagava, quedava exempt. Això va causar una discussió enginyosa entre Lurcó i Publi Clodi Pulcre.
El 59 aC va ser un dels defensors de Luci Valeri Flac. El 52 aC va acusar Sext Clodi de dur el cos de Publi Clodi a la Cúria Hostília i altres actes violents.
Lurcó era l'avi matern de l'emperadriu Lívia Drusil·la, esposa d'August. Va ser la primera persona a Roma que va engreixar paons per vendre, amb el que va fer un gran negoci.

## Referències

* ↑ David Roy Shackleton Bailey, Cicero: Letters To Atticus, p.323 (anglès)
* ↑ Matthew Dillon i Lynda Garland, Ancient Rome: from the early Republic to the assassination of Julius Caesar, p.70 (anglès) March 2006 ISBN 9780415224598

## Bibliografia

* Suetoni, Els Dotze Caesars, Calígula

## Enllaços externs

* http://www.ancientlibrary.com/smith-bio/1949.html Arxivat 2006-10-04 a Wayback Machine.
* http://www.roman-emperors.org/livia.htm
* http://www.ancientlibrary.com/smith-bio/0427.html Arxivat 2006-07-21 a Wayback Machine.