OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 3a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

La 3a Mostra Internacional de Cinema de Venècia es va celebrar entre el 10 d'agost a l'1 de setembre de 1935. Aquesta edició del festival va veure la introducció de la Coppa Volpi per premiar els actors.

## Jurat

* Giuseppe Volpi di Misurata (president) (Itàlia)
* Charles Delac (França)
* Ryszard Ordynski (Polònia)
* Fritz Scheuermann (Alemanya)
* Luis Villani (Hongria)
* Luigi Freddi (Itàlia)
* Antonio Maraini (Itàlia)
* Filippo Sacchi (Itàlia)
* Ottavio Croze (Itàlia)
* Raffaele Calzini (Itàlia)
* Gino Damerini (Itàlia)
* Giovanni Dettori (Italy)
* Eugenio Giovannetti (Itàlia)
* Mario Gromo (Itàlia)
* Giacomo Paolucci de Calboli (Itàlia)
* Elio Zorzi (Itàlia)

## Pel·lícules en competició

| Títol original | Director(s) | País de producció |
| Anna Karenina | Clarence Brown | Estats Units |
| Becky Sharp | Rouben Mamoulian | Estats Units |
| Casta diva | Carmine Gallone | Regne d'Itàlia |
| Crime et châtiment | Pierre Chenal | França |
| Die ewige Maske | Werner Hochbaum | Alemanya Nazi |
| Episode | Walter Reisch | Àustria |
| La dame aux camélias | Abel Gance, Fernand Rivers | França |
| Sanders of the River | Zoltán Korda | Regne Unit |
| The Informer | John Ford | Estats Units |
| David Copperfield | George Cukor | Estats Units |
| The Wedding Night | King Vidor | Estats Units |

## Premis

* Millor pel·lícula estrangera: Anna Karenina de Clarence Brown
* Millor pel·lícula italiana: Casta diva de Carmine Gallone
* Copa Volpi:
** Millor Actor: Pierre Blanchar per Crime et châtiment
** Millor Actriu: Paula Wessely per Episode
* Medalla daurada: The Band Concert de Walt Disney
* Menció especial:
** Hermine und die sieben Aufrechten de Frank Wisbar
** Le voyage imprévu de Jean de Limur
** Maria Chapdelaine de Julien Duvivier
** Op hoop van zegen d'Alex Benno
** The Private Life of the Gannets de Julian Huxley
* Copa Biennale: Szerelmi álmok by Heinz Hillei
* Millor Director: Nit nupcial per King Vidor
* Millor fotografia: The Devil Is a Woman de Josef von Sternberg, Lucien Ballard
* Millor música: Sanders of the River de Mischa Spoliansky
* Millor animació: The Band Concert de Walt Disney
* Menció especial del jurat: L'Chayim Hadashim de Judah Leman

## Referències

* ↑ «Venice Film Festival: The 30s». labiennale.org. [Consulta: 27 juny 2009].
* ↑ «The 1930s». Arxivat de l'original el 11 d’agost 2020. [Consulta: 8 octubre 2013].
* ↑ «Juries for the 1930s». Arxivat de l'original el 30 d’agost 2012. [Consulta: 8 octubre 2013].

## Enllaços externs

* 3a Mostra Internacional de Cinema de Venècia - Lloc web oficial
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1935 a IMDb
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1935 a Filmaffinity
# 44a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 44a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República creada durant la Guerra Civil Espanyola. Situada al front de Madrid, la brigada va tenir un paper poc actiu durant la contesa.

## Historial

La unitat va ser creada el 31 de desembre de 1936 a partir de la columna «Enciso» que manava el comandant d'infanteria José María Enciso Madolell —que seria mantingut com a cap de la brigada. Com a comissari de la unitat es va nomenar Álvaro Peláez Antón, del PCE. La 44a BM, creada en el front de Madrid, va ser concentrada a Barajas per a la seva fase d'instrucció. Una vegada acabada aquesta, va passar a formar part de la 8a Divisió del Cos d'Exèrcit de Madrid.
La unitat va tenir el seu bateig de foc el 17 de gener de 1937, durant assalt a l'Hospital Clínic de la Ciutat Universitària; no va arribar a intervenir en la batalla del Jarama. Durant la resta de la contesa la 44a BM va estar assignada a la 8a Divisió, cobrint el sector que anava des del Pardo fins a la Sierra madrilenya, sense intervenir en operacions militars de rellevància.
Al març de 1939 va prendre part en el cop de Casado. El 10 de març algunes unitats de la 44a BM, que guarnia la primera línia entre Villafranca del Castillo i el Cerro de los Ángeles, van abandonar les seves posicions i es van dirigir a Madrid, en suport del govern Negrín. Després del final dels combats, a causa de l'actitud contrària al cop de Casado, els seus comandaments van ser deposats i substituïts per oficials addictes a les forces casadistes.

## Comandaments
### Comandants

* Comandant d'infanteria José María Enciso Madolell;
* Major de milícies Guillermo Ascanio Moreno;
* Major de milícies Julio Carreras Castro;
* Major de milícies Enrique Valls Poquet;

### Comissaris

* Álvaro Peláez Antón, del PCE;
* Matías Yáñez Jiménez, de la JSU/PCE;

### Caps d'Estat Major

* tinent de milícies Horaci Almiñana Payá;
* tinent de Carrabiners Francisco Domingo Garrido;

## Referències

* ↑ Engel, 1999, p. 52-53.
* ↑ Gabriel, 2011, p. 326.
* 1 2 Engel, 1999, p. 53.
* ↑ Engel, 1999, p. 52.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 182.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Gabriel, Pere. Historia de la UGT IV. Un sindicalismo en guerra (1936-1939). Siglo XXI de España Editores, 2011.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
# Bagrat II d'Abkhàzia

Bagrat II d'Abkhàzia (mort vers 930) fou un príncep d'Abkhàzia del segle x.
Bagrat era el segon fill de Constantí III d'Abkhàzia. A la mort del seu pare el seu germà gran Jordi II d'Abkhàzia fou proclamat rei. Bagrat tenia un fort partit al seu entorn i va reclamar la corona amb el seu suport sent aclamat con Bagrat II d'Abkhàzia. Va esclatar una guerra civil i Bagrat va rebre el suport del seu sogre el duc Gurguèn II de Tao conegut com a Gurguèn II d'Artani (mort el 941, duc de l'Alt Tao i duc d'Artanudji-Calarzene, regnant del 918 al 941)
La lluita va durar uns set anys i es va acabar amb la mort sobtada de Bagrat el 930. De la seva esposa, l'única filla de Gurguèn d'Artani, no va tenir fills. El seu germà va regnar fins al 957.

## Bibliografia

* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990
# Falete

Rafael Ojeda Rojas (Sevilla, 9 de gener de 1978), conegut artísticament com a Falete, és un cantant espanyol de flamenc i cobla.
Fill d'una família d'artistes (el seu pare era un membre destacat del grup Cantores d'Híspalis) va debutar al Teatre Lope de Vega de Sevilla amb 17 anys cantant per a La Chunga. Durant els anys 90 va participar en diversos esdeveniments en diferents ciutats del món, com Danses d'Espanya.
Ha tingut padrins artístics com Jesús Quintero i en la seva discografia apareixen versions de temes de Bambino, Lola Flores, Rocío Jurado, Chavela Vargas, Isabel Pantoja, José Antonio Labordeta o Paco Ibáñez.

## Discografia

* Amar duele (2004), disc d'or amb més de 60 000 còpies.
* Puta mentira' (2006)
* Coplas que nos han matao (2007)
* Quién te crees tú? (2008)
* Sin censura (2012)
# Serviès de Danha

Serviès (oficialment Serviès-en-Val) és un municipi francès del departament de l'Aude (regió d'Occitània).
# Demetri I de Geòrgia

Demetri I fou rei de Geòrgia del 1125 al 1155 i breument el 1156. És venerat com a sant per l'Església Ortodoxa.
Fill de David IV el Constructor i de la reina Rusudan, el seu pare el va coronar perquè governés conjuntament amb ell. Va encomanar una expedició cap al Xirvan el 1117 on va conquerir la fortalesa de Kaladzori.
Mort el rei David, els nobles locals van intentar de recuperar el poder que havien perdut durant el regnat anterior i van obstaculitzar els plans del nou rei. Així, la part oriental del Shirvan es va separar de Geòrgia i es va restablir al Xirvanxah, tot i que es va reconèixer feudatari de Demetri I.
Davant dels continus atacs dels musulmans per ocupar Aní, Demetri va haver-la de cedir a la dinastia xaddàdida però també com a vassalls. El 1138 va prendre Gandja i es va emportar les portes de la ciutat al monestir de Guélathia on encara hi són.
Els nobles fomentaren conxorxes per enderrocar-lo, volent substituir-lo pel seu germanastre Vakhtang. El 1155 s'uniren a la rebel·lió del fill de Demetri, el futur David V, i el rei va ser obligat a abdicar i fer-se monjo, ingressant al monestir de David Gareja, on prengué el nom de Damià.
David V, però, morí sis mesos després i Demetri fou cridat a la cort i tornà al poder, designant llavors hereu el seu segon fill Jordi III i abdicant immediatament en ell. Tornà al monestir i continuà vivint-hi com a monjo, destacant en l'escriptura d'himnes litúrgics, de gran qualitat poètica. Entre aquests himnes, es feu cèlebre el de la Mare de Déu "Tu ets la Vinya". Completà la construcció del monestir de Gelati, que havia començat el seu pare.
Va morir al cap de poc a Bebris Tsikhe, Mtskheta el 1156 i fou sebollit al monestir de Gelati.

## Bibliografia

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Oltu

Oltu (armeni: Ողթիկ, Voght'ik; georgià: ოლთისი, Oltisi; rus: Олти, Olti) és una ciutat i un districte de la província d'Erzurum a la regió d'Anatòlia Oriental de Turquia. L'alcalde és İbrahim Ziyrek (AKP). La població era de 19.969 habitants segons el cens del 2010.

## Història

Olti (Ulti o Ultiq) fou una ciutat del Taik, capital del districte de Bulkha. Domini d'una branca dels Bagratuní al segle ix, fou ocupada per l'emperador Basili II el 1001. A la mort de Bagrat III l'unificador d'Abkhàzia el 1014, el seu fill Jordi I de Geòrgia havia d'entregar a Bizanci, segons conveni, els districtes d'Ardahan, Kol i alguns altres dominis de Djavakhètia i Shavshètia, donats en feu vitalici al pare (junt amb el títol de curopalata) però es va negar a entregar-los i va envair Taik i Bassèn i es va apoderar d'Olti. Basili va enviar un exèrcit (vers finals del 1015 o el 1016) que fou derrotat a Olti. A la primavera del 1021 Basili II va atacar Jordi I de Geòrgia que va defugir el combat. Jordi va fer incendiar Olti i es va retirar al nord però fou atrapat i va haver de combatre prop del llac Palakatsis (Tshaldir-gol), a uns 100 km al nord-est, però fou derrotat i es va retirar a les seves fortaleses d'Abkhàzia. Durant el setge d'Aní (1044-1045), els romans d'Orient van tenir Olti com a base.
# Königsberg in Bayern

Königsberg in Bayern (oficialment Königsberg i.Bay. ) és una ciutat a la comarca franca Haßberge a Baviera, situada entre Coburg i Schweinfurt.
Königsberg és famós per les seves cases de parets entramades en el centre històric. La posició de la Sal, al centre de la ciutat, segueix sent un conjunt extraordinàriament complet de cases de parets entramades i ha estat declarada monument nacional. En aquest barri es troben un monument en honor de Regiomontanus, el "Tillyhaus", l'Ajuntament i, en aquest, una estàtua de Roland. L'Església de Santa Maria (Marienkirche), d'estil gòtic clàssic, va ser construïda entre 1397 i 1432 i, mentre que Königsberg va ser destruït en la Guerra dels Trenta Anys, aquesta va quedar incòlume. És considerada una de les Hallenkirche (esglésies típiques del gòtic alemany que tenen les tres naus a la mateixa alçada) més vistoses de Franconia i s'hi troba una còpia del relleu de L'Últim Sopar de la Kreuzkirche de Dresden, obra de l'escultor Heinrich Epler, nascut a Königsberg.

## Ciutadans il·lustres

* El ciutadà més famós és el matemàtic i astrònom Johannes Müller (6 juny 1436 - 6 de juliol de 1476), que va adoptar com a sobrenom la forma llatina de Königsberger (habitant de Königsberg): Regiomontanus.
* Johannes Marcellus, (1510 - 25 de desembre de 1552), filòleg i poeta, també es va cridar Regiomontanus per la seva ciutat d'origen.
* El reformador Balthasar During.
* El mariscal imperial de camp i diplomàtic Friedrich Heinrich von Seckendorff.
* El compositor Wolfgang Carl Briegel.
* L'escultor i professor de l'Acadèmia de Belles Arts de Dresden Heinrich Epler.

## Enllaços externs

* Poble ecològic Altershausen
* Königsberg in Bayern: Història de l'escut
# Fortalesa Dashtadem

La fortalesa Dashtadem anomenada també castell de Dashtadem (en armeni: Դաշտադեմի ամրոց), és una estructura que es va ser construïda entre els segles X al XIX, situada en la perifèria de la part sud de la població de Dashtadem a la província d'Aragadzotn d'Armènia. A una distància d'uns dos quilòmetres es troba el restaurat Monestir de Sant Cristófol al (en armeni: Սուրբ Քրիստափորի վանք) del segle vii, visible des del castell-fortalesa.

## Descripció

Un recinte emmurallat octogonal envolta la fortalesa, construït a principis del segle xix. Ho formava una línia contínua de vuit baluards amb murs de cortina que tanca unes fortificacions interiors: set baluards poligonals regulars i un bastió semicircular al nord. On es poden apreciar els bastions plenament consten de dues cares i dos costats amb obertures de foc per protegir els murs de cortina i els bastions adjacents, els murs entre els bastions semicirculars estan en angle per protegir-se mútuament. La porta principal es troba en un angle recte format des d'en el costat aquest del bastió nord.
En la part exterior per sobre de l'arc de la porta d'entrada es troben baixos relleus amb representacions de lleons. Un mur més baix decagonal interior envolta la torrassa de la fortalesa i una capella adjacent del segle x. Cinc dels deu bastions originals semicirculars romanen en peus. La torre de l'homenatge consta de quatre torres semicirculars -probablement del segle XII- que van ser afegides en una data posterior a les fortificacions anteriors armènies del segle x. Per sota d'aquestes torres hi ha grans cisternes i túnels que condueixen a la part superior de la torre de l'homenatge. L'estructura va ser parcialment renovada en els últims anys del segle XX i la capella reconstruïda per complet. En la paret aquest de la torre de l'homenatge hi ha una inscripció de quan va ser una fortalesa àrab amb cal·ligrafia cúfica de l'any 1174, on s'atribueix l'estructura al sultà Ibn Mahmud (Shahanshah) pertanyent a la dinastia dels Shaddadides i últim emir de Aní.
Fins fa poc, la fortalesa havia estat la llar de pastors locals i les seves famílies. Aquestes persones han estat desplaçades mentre s'han engegat les renovacions.

## Galeria

* Bastió semicircular nord.
* Porta de la fortalesa amb representacions de lleons sobre ella.
* Recinte emmurallat del segle xix.
* Part interior del recinte.
* Torre de l'homenatge.
* Capella del segle x.
* Inscripció àrab del segueixo XII.

## Vegeu també

* Llista de castells d'Armènia

## Referències

* 1 2 3 4 Kiesling, Brady «An Archaeological/Touristic Gazatteer and Map Set for the Historical Monuments of Armenia» (en inglés). Rediscovering Armenia [Erevan/Washington DC], 6-2000, pàg. 19-20. Arxivat de l'original el 2006-05-03 [Consulta: 3 setembre 2016].
* 1 2 Holding, 2014, p. 175.

## Bibliografia

Holding, Deirdre. Armenia: with Nagorno Karabagh (Bradt Travel Guides). Guilford, Conn.: Armenia: with Nagorno Karabagh (Bradt Travel Guides), 2014.
# Rock simfònic

El rock simfònic és un subgènere del rock, que va néixer a mitjan dècada de 1960. Deu el seu nom a un cert afany d'emular les sonoritats orquestrals de la música clàssica, sobretot de la música romàntica i postromàntica.
Els seus orígens es troben tant en el rock progressiu i el rock psicodèlic com en la música clàssica. Del primer hereta, sobretot, el concepte de composicions llargues, amb unes estructures que van més enllà de la forma amb estrofes i tornada que caracteritza el rock de moments anteriors. D'ell i del rock psicodèlic la recerca de noves sonoritats que l'apropin al model orquestral però per la via de l'ús dels recursos de la música electrònica.
Les formacions més representatives d'aquest moviment foren: Emerson, Lake and Palmer, Yes, Pink Floyd, King Crimson i Genesis. En alguns casos aquests grups es van inspirar directament en la música de compositors clàssics, com és el cas de Procol Harum en respecte a la música de Johann Sebastian Bach a la introducció de A whiter shade of pale, o el d'Emerson, Lake and Palmer en els seus Quadres d'una exposició, en referència a l'obra homònima de Modest Mússorgski.

## Referències

* 1 2 «Rock simfònic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Martin, 1998, p. 71–75.
* ↑ Súrio, Ramon «Pioner del rock simfònic». La Vanguardia, 31-03-2016.
* ↑ Baena Velasco, Paula «Cinquanta anys de Pink Floyd, icones del rock simfònic». Levante-EMV, 11-05-2017.

## Bibliografia

* Martin, Bill. Listening to the Future: The Time of Progressive Rock (en anglès). Chicago: Open Court, 1998. ISBN 0-8126-9368-X.
* «Rock simfònic majestàtic». Enderrock, 11-12-2015.
# Simó Salamó

Simó Salamó (1706-1773) va ser un prevere, teòleg i escriptor d'origen jueu, de la meitat del segle xviii.

## Biografia

Nat a Illa (Rosselló) el 1706, mort a La Torre d'Elna el 1773. Estudià a Illa i obtingué el títol de doctorà en teologia a la Universitat de Tolosa. Fou beneficiari de l'església del seu municipi fins al 1755, quan esdevingué rector de Sant Feliu d'Avall i després d'Òpol (1759-68) i de La Torre d'Elna (1772).

## Obra

Escriví, amb Melcior Gelabert també rossellonès, prevere i doctor en teologia del bisbat d'Elna, obres en llatí: Compendiosa regula cleri (1753), Preparatio proxima ad mortem compendiosae regulae cleri ab iisdem auctoribus edita (1756), Regula cleri ex sacris litteris Sanctorum Patrum monimentis ecclesiasticisque sanctionibus excerpta (1757) i en particular, és autor d'un llibre en català, Regla de vida (mult útil als pobres y al menut poble, y molt saludable als richs y a les persones iluminades) (1753), que constitueix una obra cabdal de la literatura de l'època i que manifesta la penetració del gust francès en la forma i de l'esperit francès en el fons. Aquesta obra fou completada per l'obra també escrita conjuntament Manual de càntics que se canten en les missions que se fan en lo bisbat d'Elna (1755), primer intent d'adaptació del vers alexandrí a la poesia catalana, que mostra la faceta missionera dels ordes religiosos, també bon termòmetre per a mesurar, entre altres coses, la identitat catalana de la feligresia de la Catalunya del Nord, esdevinguda part de França.
Les Regles de Vida contenen els exercicis de cada dia (actes de fe, de gràcia, d'oferiment, d'amor, ...) que els cristians poden practicar; també s'hi inclou una fórmula de meditació davant diferents situacions: la mort, el pecat, la pèrdua de temps. En la segona part del petit manual, s'hi consignen alguns elements de meditació sobre la Passió de Crist i s'hi afegeix la devoció popular del rellotge de Passió amb les pregàries adients per a les catorze creus. El llenguatge és senzill i funcional propi de la literatura religiosa popular.

## Referències

* ↑ «Simó Salamó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Regla de vida mult útil als pobres y al menut poble, y molt saludable als richs y a les persones iluminades, Simó Salamó i Melcior Gelabert, imp. Joan Alzine
# Arsaber

Arsaber, en grec antic Ἀρσαβήρ, de l'armeni Arshavir, va ser un noble de l'Imperi Romà d'Orient que va intentar sense èxit apoderar-se del tron imperial l'any 808.

## Biografia

Arsaber era un alt funcionari d'origen armeni que tenia el rang de patrici. Va exercir de κοιαίστωρ/κυαίστωρ τοῦ ἱεροῦ παλατίου (qüestor del Palau sagrat) amb l'emperador Nicèfor I. El febrer del 808 va ser el cap d'una conspiració de la que també hi formaven part diversos alts dignataris eclesiàstics. No se saben prou bé les raons exactes d'aquesta aliança inusual entre funcionaris i membres del clergat. Podria reflectir les tensions dins l'elit romana d'Orient davant les mesures fiscals rigoroses de Nicèfor. A més, la seva política religiosa i la promoció de Nicèfor I de Constantinoble com a patriarca de Constantinoble quan només era un laic va disgustar a l'Església. De qualsevol manera, es va descobrir la conspiració i els participants van arrestats, castigats i se'ls van requisar les seves propietats abans d'enviar-los a l'exili. Arsaber va se tonsurat i exiliat a un monestir de Bitínia. La seva filla, Teodòsia, era casada amb el futur emperador Lleó V l'Armeni, que havia estat durant un temps el favorit de l'emperador Nicèfor abans de ser exiliat, probablement pels seus vincles amb Arsaber.

## Referències

* ↑ Kajdan, Aleksandr (ed.). The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York; Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 186, 1209. ISBN 9780195046526.

## Bibliografia

* Treadgold, Warren. The Byzantine revival, 780-842. Stanford, Calif.: Stanford University Press, 1988. 504 p. ISBN 9780804714624
# Setge de Qúrtuba (1069)

El setge de Qúrtuba de 1069 fou una expedició dirigida per al-Hàkam ibn Ukkaixa que va assetjar Qúrtuba amb la intenció d'annexionar-la a l'emirat de Tulàytula.

## Antecedents

El 1069, mort el rei d'Ixbíliya al-Mútadid, el rei de Batalyaws va provar de conquerir Qúrtuba. Abd-al-Màlik va demanar ajut al rei sevillà al-Mútamid, que va enviar 1.300 soldats que van salvar la ciutat; però els mateixos oficials sevillans van instigar als notables locals a demanar la destitució del visir de Qúrtuba Ibn Assaka. Finalment el visir fou destituït (1069), però això va deixar encara amb més poder a Abd-al-Màlik.

## El setge

Yahya ibn Ismail al-Mamun, emir de Tulàytula, va enviar el 1069 una expedició a Qúrtuba dirigida per al-Hàkam ibn Ukkaixa que va assetjar la ciutat. Abd-al-Màlik ibn Muhàmmad al-Mansur va haver de recórrer a Muhàmmad ibn Abbad al-Mútamid de l'Emirat d'Ixbíliya, que va rebutjar els assetjants.

## Conseqüències

Muhàmmad ibn Abbad al-Mútamid va instigar una revolta a Qúrtuba que va fer presoner Abd-al-Màlik ibn Muhàmmad al-Mansur i el seu pare Abu-l-Walid Muhàmmad, que foren lliurats al rei sevillà. Els dos homes foren enviats desterrats a una illa situada enfront de Wallba i amb ells va acabar la dinastia.
Al-Hàkam, per la seva banda, fou nomenat pel rei toledà governador d'una fortalesa de frontera al sud dels seus dominis. Qúrtuba fou annexionada a Ixbíliya i en fou nomenat governador el jove príncep hereu Abbad ibn Muhàmmad.
# Bülent Ersoy

Bülent Ersoy (Istanbul, 9 de juny de 1952) és una cantant i actriu turca transgènere. És coneguda com una de les cantants més populars de la música turca, sobrenomenada Diva pels seus fans. Ersoy té molts èxits famosos com 'Ümit Hırsızı" (lladre de l'esperança), "Geceler" (nits), "Beddua" (maledicció), "Maazallah" (Déu no ho permeti), "Biz Ayrılamayız" (no podem trencar), " Sefam olsun" (I Enjoy Myself) i "Bir Tanrıyı bir de beni sakın unutma" (Never Forget God and Me). Ersoy ha publicat més de trenta àlbums fins ara i s'ha fet un nom a la història de la música turca.

## Discografia

* Konser 1 (1976)
* Konser 2 (1977)
* Orkide 1 (1978)
* Orkide 2 (1979)
* Beddua (1980)
* Yüz Karası (1981)
* Mahşeri Yaşıyorum (1982)
* Ak Güvercin (1983)
* Düşkünüm Sana (1984)
* Yaşamak İstiyorum (1985)
* Suskun Dünyam (1987)
* Biz Ayrılamayız (1988)
* Anılardan Bir Demet (1988)
* İstiyorum (1989)
* Öptüm (1990)
* Bir Sen, Bir De Ben (1991)
* Ablan Sana Kurban Olsun (1992)
* Sefam Olsun (1993)
* Akıllı Ol (1994)
* Benim Dünya Güzellerim (1996)
* Alaturka 95 (1995)
* Maazallah (1997)
* Alaturka 2000 (2000)
* Canımsın (2002)
* Aşktan Sabıkalı (2011)
* "Veda Makami'" (previst pel 2016)

## Filmografia

* Sıralardaki Heyecan (1976)
* Ölmeyen Şarkı (1977)
* İşte Bizim Hikayemiz (1978)
* Beddua (1980)
* Yüz Karası (1980)
* Acı Ekmek (1984)
* Asrın Kadını (1985)
* Tövbekar Kadın (1985)
* Benim Gibi Sev (1985)
* Efkarlıyım Abiler (1986)
* Yaşamak İstiyorum 1 (1986)
* Yaşamak İstiyorum 2 (1986)
* Kara Günlerim (1987)
* Biz Ayrılamayız (1988)
* İstiyorum (1989)

## Referències

* ↑ Drita Draz «Bir ben bir Allah biliyor». Hürriyet Daily News, 18-09-2011 [Consulta: 3 octubre 2013].
* ↑ «Benden başka kim seçilebilir?». Sabah, 06-06-2011 [Consulta: 5 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Bülent Ersoy Arxivat 2011-12-29 a Wayback Machine. a SinemaTürk
* Bülent Ersoy Fan Site, Arxivat 2011-juliol-8 a la Wayback Machine.