OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nicola Griffith

Nicola Griffith (Yorkshire, 30 de setembre de 1960) és escriptora, editora i assagista de ciència-ficció. Ha rebut reconeixements, com ara el Premi Nébula del 1996, el James Tiptree, Jr. Award del 1993, el Premi Mundial de Fantasia del 1998 i l'Alice B. Award del 2009.
Publicà la primera novel·la, Ammonite, el 1993, amb què va guanyar el Triptee Award i el Lambda Award. La seua segona novel·la, Slow River (1994), guanyà el Premi Nébula a la millor novel·la del 1996.
Juntament amb Stephen Pagel, Griffith edità tres antologies: Bending the Landscape: Fantasy (1997), Bending the Landscape: Science Fiction (1998) i Bending the Landscape: Horror (2001), en què abordaven temes relacionats amb el món homosexual. La seua novel·la més recent Stay (2002) entrà en el gènere de la novel·la negra.

## Obra
### Novel·les

* Ammonite (1993)
* Slow River (1994)
* The Blue Plau (1998)
* Stay (2002)

### Antologies

* Bending the Landscape: Fantasy (1997 - amb Stephen Pagel)
* Bending the Landscape: Science Fiction (1998 - amb Stephen Pagel)
* Bending the Landscape: Horror (2001 - amb Stephen Pagel)

### Ficció curta

* Mirrors and Burnstone (1988)
* The Other (1989)
* We Have Met the Alien (1990)
* The Voyage South (1990)
* Down the Path of the Sun (1990)
* Song of Bullfrogs, Cry of Geese (1991)
* Wearing My Skin (1991)
* Touching Fire (1993)
* Yaguara (1994)
* A Troll Story (2000)
* With Her Body (2004, a collection containing Touching Fire, Songs of Bullfrogs, Cry of Geese, Yaguara)
* It Takes Two (2009)
* Cold Wind (2014)

## Referències

* ↑ «1996 Nebula Winners» (en anglés). SFWA Nebula Awards. dpsinfo.com Site Map. Arxivat de l'original el 3 de juny de 2013. [Consulta: 8 desembre 2012].
* ↑ James Tiptree, Jr. Literary Award Council. «Previous Awards» (en anglés). tiptree.org. Arxivat de l'original el 13 de març de 2012. [Consulta: 8 desembre 2012].
* ↑ «1998 World Fantasy Awards Ballot» (en anglés). Award Winners & Nominees. worldfantasy.org. Arxivat de l'original el 18 d'agost de 2000. [Consulta: 8 desembre 2012].
* ↑ http://www.tor.com/stories/2014/04/cold-wind-nicola-griffith
# Victoria Alonsopérez

Victoria Alonsopérez (Montevideo; 22 d'octubre de 1987) és una enginyera electricista i empresària uruguaiana. És la creadora de Chipsafer, una plataforma que permet monitorar i detectar anomalies en el comportament del bestiar de manera remota i autònoma i que permet prevenir l'expansió de malalties. Chipsafer va guanyar en 2012 la competència per a Joves Innovadors de la Unió Internacional de Telecomunicacions.

## Biografia

Va estudiar en la Universitat de la República a Montevideo, la Universitat Internacional de l'Espai i Singularity University.
Entre 2014 i 2016 va ser presidenta del Consell Consultiu de la Generació Espacial. Des de 2016 és membre de la junta de directors de la Fundació Espacial i assessora especial del president de la Federació Internacional Astronàutica. .

## Premis

* En 2011 és finalista en RASC-AL Competència organitzada per NASA i el National Institute of Aerospace
* En 2011 gana el Barcelona ZeroG Aerobatics Challenge
* En 2012 gana la Competència per a Joves Innovadors de la Unió Internacional de Telecomunicacions
* En 2013 rep el premi a Millor Jove Inventora de l'Organització Mundial de la Propietat Intel·lectual
* En 2014 el Banc Interamericà de Desenvolupament va seleccionar a Chipsafer com la Startup més Innovadora d'Amèrica Llatina i el Carib i amb Major Potencial d'Impacte.
* En 2014 és seleccionada com a Innovadora de l'Any per MIT Technology Review l'Argentina & Uruguai
* En 2015 és seleccionada per a participar del Fortune/State Department Global Women's Mentoring Partenariat
* En 2015 Chipsafer queda en el segon lloc en la competència global Chivas Regal The Venture
* En 2015 és seleccionada per la BBC en llista de 30 dones empresàries menors de 30, 30 women entrepreneurs under 30, i en la seva llista de 100 Women, 100 dones notables
* En 2016 en VV100 és seleccionada una de les 100 dones top en Vital Voices Global Leadership Network
* En 2016 rep el premi de Jove Líder Espacial de la Federació Internacional d'Astronàutica

## Referències

* ↑ «Smart Agriculture – Using Location to Protect Food Sources». [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Con la cabeza en las estrellas». [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Welcome to the SGAC». [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Board of Directors | Space Foundation». Arxivat de l'original el 20 de desembre de 2016. [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Special advisors to the President | Iaf». Arxivat de l'original el 2020-08-07. [Consulta: 8 desembre 2016].
# Can Batlle (Sant Celoni)

Can Batlle és una masia al nucli de Vilardell al terme municipal de Sant Celoni (Vallès Oriental) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

La casa senyorial ja existia el 1360. El nom prové d'Antoni Batlle, que n'era el propietari el 1553. La nissaga dels Batlle en va quedar propietari fins a la primeria del segle xix.
La data de construcció de l'edifici actual és desconeguda, però és un estil de casa pairal bastant de corrent en el segle xix. Aquesta però ha sofert transformacions i s'hi han afegit altres edificacions petites al costat. S'hi va crear una granja escola, portada per gent jove que porta a terme aquestes activitats. La casa doncs s'ha transformat l'interior per a poder acollir-hi la gent.
És un conjunt d'edificacions. La casa principal consta de planta baixa i dos pisos. La teulada és inclinada i la façana és de composició simètrica. La planta baixa té dues finestres d'arc pla i un aporta d'arc escarser, les altres plantes tenen balcons, la façana acaba amb una cornisa i en el centre hi ha un tros de balustrada amb un rellotge de sol al mig i descolorit.

## Referències

* ↑ Zaragoza i Pascual, 2005, p. 99.
* ↑ Zaragoza i Pascual, 2005, p. 100.
* 1 2 «Can Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].

## Bibliografia

* Zaragoza i Pascual, Ernest «Sant Esteve d'Olzinelles i Sant Llorenç de Vilardell: Història de dues petites parròquies mil·lenàries del Montnegre — XII Les masies de Vildardell». Analecta Sacra Tarraconensia, 78, 2005, pàg. 112–112.
# Colton

«Colton» té aquests significats:
* Colton (Califòrnia), ciutat a l'estat de Califòrnia (Estats Units, EUA)
* Colton (Dakota del Sud), població a l'estat de Dakota del Sud (EUA)
* Colton (Washington), població a l'estat de Washington (EUA)
# Partit Nacional Progressista

El Partit Nacional Progressista (finès Kansallinen Edistyspuolue) fou unpartit polític finlandès d'ideologia liberal, actiu des de 1918 fins a 1951. Entre els seus membres més destacats hi ha Kaarlo Juho Ståhlberg i Risto Ryti, primer i cinquè president de Finlàndia, i Sakari Tuomioja.
El partit va deixar d'existir la primavera de 1951, ja que la majoria dels seus membres actius s'havien unit al Partit Popular Finlandès (Suomen Kansanpuolue). Un grup minoritari incloent Sakari Tuomioja va fundar la Lliga Liberal (Vapaamielisten Liitto).

## Resultats electorals
### Eleccions legislatives

| Any | Vots | Vots | Vots | Escons | Escons | Govern | Pos. |
| Any | No. | % | ± pp | No. | ± | Govern | Pos. |
| 1919 | 123,090 | 12.81 | Nou | 26 / 200 | Nou | Coalició | 4t |
| 1922 | 79,676 | 9.21 | 3.60 | 15 / 200 | 11 | Coalició | 6è |
| 1924 | 79,937 | 9.09 | 0.12 | 17 / 200 | 2 | Coalició | = 6è |
| 1927 | 61,613 | 6.77 | 2.32 | 10 / 200 | 7 | Suport extern | = 6è |
| 1929 | 53,301 | 5.60 | 1.17 | 7 / 200 | 3 | Suport extern | = 6è |
| 1930 | 65,830 | 5.83 | 0.23 | 10 / 200 | 3 | Coalició | 5è |
| 1933 | 82,129 | 7.41 | 1.58 | 11 / 200 | 1 | Coalició | = 5è |
| 1936 | 73,654 | 6.28 | 1.13 | 7 / 200 | 4 | Coalició | 6è |
| 1939 | 62,387 | 4.81 | 1.47 | 6 / 200 | 1 | Coalició | = 6è |
| 1945 | 87,868 | 5.17 | 0.36 | 9 / 200 | 2 | Coalició | = 6è |
| 1948 | 73,444 | 3.91 | 1.26 | 5 / 200 | 4 | Oposició | = 6è |
| 1951 | No van participar | No van participar | No van participar | No van participar | No van participar | No van participar | No van participar |

### Eleccions presidencials

| Any | Candidat | 1a volta | 1a volta | 2a volta | 2a volta | 3a volta | 3a volta | Resultat |
| Any | Candidat | Vots | % | Vots | % | Vots | % | Resultat |
| 1925 | Risto Ryti | 33 | 11 / 100 | 104 | 34,78 / 100 | 109 | 38,79 / 100 | Derrota |
| 1931 | Kaarlo Juho Ståhlberg | 58 | 19,33 / 100 | 149 | 49,67 / 100 | 149 | 49,67 / 100 | Derrota |
| 1937 | Kaarlo Juho Ståhlberg | 150 | 50 / 100 | 19 | 6,33 / 100 | | | Derrota |
| 1940 | Risto Ryti | 288 | 97,96 / 100 | | | | | Elegit |
| 1943 | Risto Ryti | 269 | 97,46 / 100 | | | | | Elegit |
| 1946 | Kaarlo Juho Ståhlberg | 14 | 8,09 / 100 | | | | | Derrota |
# Stanislaw Knapowski

Stanislaw Knapowski (Poznań, 19 de maig de 1931 - Miami, 28 de setembre de 1967) va ser un matemàtic polonès.

## Vida i Obra

Knapowski era fill d'un advocat que era professor de la universitat de la universitat de Poznań. Durant l'ocupació alemanya de la Segona Guerra Mundial, la família va ser desplaçada a la regió de Kielce, però en acabar la guerra van retornar a Poznań. El 1949 va ingressar a la universitat de Poznań per estudiar matemàtiques, tres anys després va continuar els estudis a la universitat de Breslau. En graduar-se el 1954, va ser nomenat professor ajudant de la universitat de Poznań.
El 1956 va conèixer Pál Turán, amb qui va mantenir un relació de col·laboració en la recerca, arribant a publicar una quinzena d'articles conjuntament. El 1957 va obtenir el doctorat i, a continuació, va estar treballant per a diferents universitats en períodes breus: Cambridge, Poznań, Marburg, Tulane, Georgia del Nord, Miami. El 1967 va patir un accident de transit quan tornava de l'aeroport de Miami a causa del qual va morir prematurament amb 36 anys.
Malgrat la seva curta vida, Knapowski va publicar més de cinquanta articles científics, la major part d'ells sobre teoria de nombres. És especialment recordat pels seus treballs sobre la densitat dels nombres primers basats en el mètode de sumes de potències.

## Referències

* ↑ Turán, 1971, p. 309.
* ↑ Browkin, 1972, p. 73.
* ↑ Browkin, 1972, p. 74.
* ↑ Turán, 1971, p. 310.
* ↑ Turán, 1971, p. 318-321.
* ↑ Halász, 1983, p. 15.

## Bibliografia

* Browkin, J. «Stanisław Knapowski» (en anglès). Wiadomosci Matematyczne, Vol. 14, Num. 1, 1972, pàg. 73-79. DOI: 10.14708/wm.v14i1.1966. ISSN: 2080-5519.
* Halász, Gábor. «Letter to Professor Paul Turán». A: Paul Erdős (ed.). Studies in Pure Mathematics (en anglès). Springer, 1983. ISBN 978-3-7643-1288-6.
* Turán, Paul «Stanisław Knapowski (19 V 193 - 28 IX 1967)» (en polonès). Colloquium Mathematicum, Vol. 233, Num. 2, 1971, pàg. 309-321. DOI: 10.4064/cm-23-2-309-321. ISSN: 0010-1354.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Stanislaw Knapowski» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Massa Lombarda

Massa Lombarda (en emilià-romanyol La Màcia) és un municipi italià, situat a la regió d'Emília-Romanya i a la província de Ravenna. L'any 2010 tenia 10.562 habitants. Limita amb els municipis de Conselice, Sant'Agata sul Santerno, Lugo, Mordano (BO) i Imola (BO).

## Llista d'alcaldes

* 1905-1907 - Emilio Roli (PSI)
* 1907-1922 - Giovanni Manaresi
* 1922-1928 - Gustavo De Luca (PNF)
* 1928-1932 - comissariat
* 1932-1943 - Giovanni Foschini (PNF)
* 1943-1945 -
* 1945-1946 - Silvio Guardigli (nomenat pel Prefecte)
* 1946-1950 - Silvio Guardigli (PCI)
* 1950-1951 - Giuseppe Costa (PSI)
* 1951-1956 - Oreste Zini (PCI)
* 1956-1960 - Andrea Berardi (PCI)
* 1960-1964 - Ettore Ricci (PSI)
* 1964-1966 - Giuseppe Venturini (PCI)
* 1966-1980 - Francesco Gentilini (PCI)
* 1980-1995 - Radames Franzaroli (PCI-PDS)
* 1995-2004 - Daniele Bassi (DS)
* 2004- - Linda Errani (DS-PD)

## Agermanaments

* Marmirolo
* Poreč
# L'ofrena (pel·lícula)

L'ofrena és una pel·lícula catalana del 2020 dirigida per Ventura Durall. És un thriller que presenta un triangle amorós protagonitzat per Àlex Brendemühl, Verónica Echegui i Anna Alarcón. Es va estrenar als cinemes el 18 de setembre del 2020. La pel·lícula és principalment en castellà.

## Argument

La Violeta, una prestigiosa psiquiatra, rep una visita inesperada a la seva consulta. És la Rita, la dona d'un antic amor de la seva adolescència —en Jan—, que va marcar la seva vida i que la va abandonar de manera traumàtica vint anys enrere. La Rita visita a la Violeta amb el pretext de recuperar l'amor del seu marit. El que la Violeta no sap és que aquesta visita és el primer pas d'en Jan per intentar reescriure la seva història.

## Repartiment

* Àlex Brendemühl com a Jan
* Verónica Echegui com a Rita
* Anna Alarcón com a Violeta
* Pablo Molinero com a Nico
* Josh Climent com a Jan jove
* Clàudia Riera com a Violeta jove

## Producció

El guió va ser escrit per Ventura Durall juntament amb Guillem Sala, Sandra Beltrán i Clara Roquet. La pel·lícula és una producció de Nanouk Films, Fasten Films, Suica Films i Bord Cadre Films, amb finançament de l'ICAA, l'ICEC i l'IVAC, i en associació amb TV3. Va ser rodat a Barcelona i al País Valencià (incluent la Serra d'Irta, Sagunt i Bunyol).

## Estrena

La pel·lícula es va presentar a la 23a edició del Festival de Màlaga el 23 d'agost de 2020. Distribuït per Alfa Pictures, es va estrenar en cinemes a Espanya el 18 de setembre de 2020.

## Premis i nominacions

| Premi | Categoria | Nominat | Resultat |
| 2021 | XIII Premis Gaudí | Best Film | Nominat |
| 2021 | XIII Premis Gaudí | Millor protagonista femenina | Anna Alarcón | Nominat |
| 2021 | XIII Premis Gaudí | millor protagonista masculí | Alex Brendemühl | Nominat |
| 2021 | XIII Premis Gaudí | millor actriu secundària | Verónica Echegui | Guanyador |

## Referències

* ↑ «S'estrena "L'ofrena", producció associada de TV3». TV3, 17-09-2020.
* ↑ Aller, María. «'La ofrenda': tráiler en exclusiva de la película protagonizada por Verónica Echegui, Àlex Àlex Brendemühl y Anna Alarcón». Fotogramas, 17-02-2020.
* ↑ «L'ofrena». premiosgoya.com. Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya. [Consulta: 16 agost 2022].
* 1 2 «'La ofrenda' – estreno en cines 18 de septiembre». Audiovisual451, 18-09-2020.
* ↑ «Ventura Durall estrena L'Ofrena, un thriller psicológico que ahonda en la culpa y el perdón». 20minutos.es, 17-09-2020.
* ↑ San Martín, Claudia. «Una oferta de cine inagotable». Diario Sur, 24-08-2020.
* ↑ «Consulteu tots els guanyadors de la tretzena edició dels premis Gaudí». VilaWeb, 21-03-2021.
# Sinocastor

Sinocastor és un gènere extint de mamífers rosegadors de la família dels castòrids que visqueren a l'Àsia oriental des del Miocè superior fins al Plistocè mitjà. Se n'han trobat restes fòssils a Mongòlia i la Xina. Eren castorins un xic més grossos i robustos que Castor. A més a més, tenien el crani i el rostre més allargats. De vegades ha estat considerat un sinònim de Castor, però sembla que és un tàxon distint, possiblement un parent proper dels predecessors immediats de Castor o fins i tot un tàxon germà de Castor. El nom genèric Sinocastor significa ‘castor xinès’.

## Referències

* 1 2 Rybczynski et al., 2010, p. 1 i 13.
* ↑ Rybczynski et al., 2010, p. 2.
* ↑ Rybczynski et al., 2010, p. 11.
* ↑ Rybczynski et al., 2010, p. 8.
* ↑ Rybczynski et al., 2010, resum.
* ↑ Rybczynski et al., 2010, p. 13.

## Bibliografia

* Rybczynski, N; Ross, E. M.; Samuels, J. X.; Korth, W. W «Re-evaluation of Sinocastor (Rodentia: Castoridae) with implications on the origin of modern beavers» (en anglès). PLoS One, 5, 11, 2010, pàg. e13990. DOI: 10.1371/journal.pone.0013990.
# Josep Font i Gumà

Josep Font i Gumà (Vilanova i la Geltrú, 23 de gener de 1859 - 4 de juliol de 1922) fou un arquitecte català, nebot del polític i empresari Francesc Gumà i Ferran.

## Biografia

Titulat el 17 d'abril de 1885, va ser acadèmic de Sant Jordi el 1922.
A Vilanova i la Geltrú va fer la font de la plaça de Soler i Gustems el (1893), el Xalet Miramar o del Nin i va aconseguir que la diputació de Barcelona restaurés el castell de la Geltrú -encarregat a Jeroni Martorell- a canvi de la seva col·lecció de rajoles. A Sant Pere de Ribes va construir l'Hospital del Redós de Sant Josep i Sant Pere (1907) i la font commemorativa de la canalització d'aigües (1906). A Sitges va construir l'Hospital de Sant Joan i diverses cases particulars. Juntament amb Antoni Maria Gallissà, va fer el temple parroquial de Sant Esteve de Cervelló. .També fou l'autor de la fàbrica Pirelli de Vilanova.
A Barcelona, va fer en col·laboració amb Josep Maria Jujol la reforma del Palau Savassona com a seu de l'Ateneu Barcelonès (1906), la casa Puig i Colom (1913-14), el magatzem de la Companyia d'Indústries Agrícoles (1918), i la casa Mercè Niqui (1908), al carrer de Balmes, 127, per la qual va guanyar el concurs anual d'edificis artístics.
Fou un gran afeccionat i col·leccionista de rajoles, i tenia una notable col·lecció de ceràmica catalana del segle xiv al xvi, que va anar formant amb nombroses sortides arqueològiques amb els seus amics Domènech i Montaner i Antoni Maria Gallissà i Soqué. Fruit de la seva passió, va publicar l'important treball Rajoles d'art vidriades catalanes i valencianes (1905).
Quant a la seva trajectòria política, Font i Gumà estigué vinculat a la Lliga Regionalista. Fou diputat pel districte de Vilanova i la Geltrú - Sant Feliu de la Diputació de Barcelona. El 1922 fou designat membre de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona. Formà part de la Junta de l'Ateneu Barcelonès (1902–1904).

## Referències

* ↑ Puig Rovira, Francesc X. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú. Dones i homes que han fet història. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa editors., 2003, p. 133 [Consulta: 16 gener 2018].
* ↑ «Llista de Arquitectos Españoles» (en castellà). Anuario Arquitectos de Cataluña, 1900, pàg. 306 [Consulta: 8 setembre 2013].
* ↑ http://www.ribes.org/la-guia/llocs-2/centre-de-ribes/redos-de-sant-josep-i-sant-pere/
* ↑ http://www.ribes.org/la-guia/llocs-2/centre-de-ribes/la-font/
* ↑ «Bibliografia sobre l'obra de Font i Gumà a Sant Pere de Ribes». [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ http://www.hospitalsitges.cat/patrimoni.html Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine.
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors: ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 91. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].
* ↑ «ELS DIPUTATS DE LA MANCOMUNITAT DE CATALUNYA».
# Tórtora cucut de Flores

La tórtora cucut de Flores (Macropygia macassariensis) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que es distribueix per les illes de Flores, Cèlebes, Tanakeke, Selayar i en algunes de les illes Petites de la Sonda. Anteriorment, era tractada com a subespècie de la tórtora cucut grossa (Macropygia magna) però en l'actualitat és considerada una espècie separada.

## Descripció

És un colom gros i de cua llarga amb parts inferiors de color beix barrades des de la gola a la part inferior de la cua i les parts superiors uniformement marró terrós. El mascle mostra el clatell i el cap marrons, les femelles el cap pàl·lid i el clatell barrat. Els exemplars juvenils són semblants a les femelles. Es troba a les terres baixes boscoses i a la vora del bosc. Restringida a un grapat d'illes del mar de Flores, i possiblement també al sud-oest de Sulawesi, on la part inferior completament barrada de la tórtora cucut de Flores la distingiria del tórtora cucut del sultà.

## Subespècies

Es reconeixen dues subespècies:
* M. m. macassariensis (Wallace, 1865) – en el sud-oest de les illes de Cèlebes, Selayar i Tanakeke.
* M. m. longa (Meise, 1930) – a les illes Tanah Jampea i Kalaotoa a les illes Petites de la Sonda.

## Referències

* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Pigeons – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 11 gener 2025].
* ↑ Ng, Elize Y. X.; Eaton, James A.; Verbelen, Philippe; Hutchinson, Robert O.; Rheindt, Frank E. «Using bioacoustic data to test species limits in an Indo-Pacific island radiation of Macropygia cuckoo doves» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 118, 4, 8-2016, pàg. 786–812. DOI: 10.1111/bij.12768.
* ↑ «Proposed Splits/Lumps – IOC World Bird List». [Consulta: 11 gener 2025].
* ↑ «tórtora cucut de les Selayar». eBird. [Consulta: 11 gener 2025].
# Església de Sant Florià

La Col·legiata de Sant Florià (en polonès: Kościół św. Floriana w Krakowie) és una església històrica de Cracòvia, Polònia. Es troba a l'extrem nord de la plaça Matejko i l'antic centre de la ciutat medieval de Kleparz, ara un districte de Cracòvia. L'edifici marca l'inici del Camí Reial.

## Història

L'església de Sant Florià va ser construïda entre el 1185 i el 1216. Va ser cremada moltes vegades als segles XII, XVI i XVII. En particular, durant el setge suec de Cracòvia, el general Stefan Czarniecki va ordenar que els suburbis de la ciutat fossin cremats. Tanmateix, durant l'incendi de tota la ciutat que va consumir una part considerable de Cracòvia el 1528, l'església, que contenia les relíquies de Sant Florià, va sobreviure. Des d'aleshores, Sant Florià, generalment representat com un oficial de la legió romana que porta aigua, ha estat venerat a Polònia com el patró dels bombers i els escura-xemeneies. L'aspecte actual de l'església és el resultat d'una renovació barroca després de les guerres poloneso-sueques.
Des del segle XVI l'Església és la Col·legiata Universitària. Allà començava la ruta de la coronació, amb el rector del senat universitari donant la benvinguda als nous reis. L'església també va ser el punt de partida de les processons fúnebres reials a la catedral de Wawel.
El 1667 s'hi van col·locar temporalment les despulles de la reina Maria Lluïsa Gonzaga, esposa del rei Joan II Casimir, i també les restes de Tadeusz Kościuszko el 1818. Des del 17 de setembre de 1949 fins al setembre de 1951, hi va treballar com a vicari el pare Karol Wojtyła, que després esdevingué el papa Joan Pau II. Com a Papa, el 1999 va elevar l'Església a basílica menor. També va visitar l'Església en el seu pelegrinatge papal a Polònia el 18 de setembre de 2002.

## La llegenda

La llegenda diu que l'any 1184 els bous que portaven les restes de Sant Florià, el futur patró de Polònia, les relíquies van créixer miraculosament tan pesades que no es van poder portar més endavant dins la ciutat i van romandre a Kleparz fins que es va decidir construir l'església en aquell punt exacte. El màrtir no tenia res a veure amb Polònia abans que les seves relíquies fossin portades de Roma a Cracòvia. Cracòvia necessitava un sant per motius polítics, per reafirmar el seu paper de capital de Polònia, que va ser impugnat per la ciutat de Gniezno.
El districte de Kleparz va ser fundat per Casimir el Gran l'any 1366 com una ciutat separada, al voltant de l'església de Sant Florià. Va ser nomenat pel rei Casimir com Florencja (en català: Florència) després de la seva església cèntrica, o en llatí, Clepardia. Kleparz va romandre un suburbi no oficial de Cracòvia fins al 1792, quan el Parlament polonès el va incorporar a la ciutat.

## Referències

* ↑ Traces of Pope John Paul II: St. Florian's Church, at toptravelservice.pl
* ↑ Guide to Krakow webpage at www.kasprzyk.demon.co.uk