OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Damião António Franklin

Damião António Franklin (Cabinda, Angola, 6 d'agost de 1950 - Sud-àfrica, 28 d'abril de 2014) fou un prelat angolès, arquebisbe de Luanda. D'octubre de 2003 fins al 20 de novembre de 2009 fou president de la Conferència Episcopal d'Angola i São Tomé (CEAST). També fou rector de la Universitat Catòlica d'Angola (UCAN).

## Biografia

Va néixer a Cabinda i fou ordenat sacerdot en juny de 1978. En maig de 1982 fou nomenat bisbe auxiliar de Luanda i bisbe titular de Falerone. Va rebre la consagració episcopal el 12 de juliol a partir d'Alexandre do Nascimento, amb l'arquebisbe Eduardo Muaca i Félix del Blanco Prieto com a co-consagrants.
Posteriorment fou nomenat arquebisbe de Luanda, el 23 de gener de 2001. Va lamentar la corrupció a Angola, dient: "Gran part de la riquesa d'Angola es gasta en armament. Una continua extravagància amb aquest nou palau presidencial, que quasi mai és utilitzat. Gran sumes simplement desapareixen, en man privades."
Abans de les eleccions legislatives d'Angola de 2008, les primeres eleccions angoleses des de 1992 quan es va desencadenar la segona fase de la Guerra Civil angolesa, va declarar: "la millor manera d'evitar la guerra és fer les eleccions en una forma incontestablement lliures, justes i transparents. És importants que els partits polítics continuïn col·laborant amb les esglésies, amb vista a sensibilitzar la societat per a una major participació en el procés electoral."
Va servir com a secretari de Peter Kodwo Appiah Turkson al Sínode Especial dels Bisbes para a África em Outubro de 2009.
Fou durant molts anys Rector de la Universitat Catòlica d'Angola. Va renunciar a aquestes funcions, voluntàriament, per raons de salut, en juny de 2013. Va morir a Sud-àfrica el 28 d'abril de 2014.

## Referències

* ↑ «Novo Organograma Conferencia Episcopal de Angola e São Tome e Príncipe». Arxivat de l'original el 2011-07-25. [Consulta: 16 gener 2018].
* 1 2 The Hierarchy of the Catholic Church
* ↑ BBC: War without end
* ↑ Catholic News Service: Catholic bishops want transparent elections
* ↑ Catholic News Service: Pope names officers for October synod for Africa

## Enllaços externs

* Web oficial da CEAST Arxivat 2009-03-01 a Wayback Machine.
* Bisbes de Luanda a GCatholic
* web oficial da Universidade Católica de Angola
# Arquerons (l'Esquirol)

Arquerons és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular orientada a migdia, és coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El portal és adovellat i presenta finestres amb formes conopials a nivell del primer pis. Al segon s'hi obren uns porxos, al davant del portal hi ha la lliça. Al sector de ponent s'hi afegeix un cos de galeries i a la part de llevant n'hi ha unes altres construïdes en totxo. Hi ha una part destinada a l'habitatge dels amos i l'altra als masovers. Està construïda bàsicament amb pedra i morter, llevant la part de les galeries que és construïts amb materials més moderns, ja que respon a una construcció més recent. L'estat de conservació és bo.

## Història

Antiga masia que trobem registrada en els fogatges de 1553 de la parròquia de Corcó. Habitava el mas Pere Archerons. El terme actual d'aquesta casa compren també els maons del molí i Can Palat. El mas es degué reformar al segle xviii com indica la llinda d'una finestra del primer pis datada el 1768. A principis del segle XX n'era propietari J. Rifà el qual hi construí les galeries, anys més tard, per la guerra s'incendià en part i alguns sectors es varen haver de refer. Segons els propietaris els mas conserva documentació dels segles XIV-XV. Els propietaris estan entroncats amb la família dels mas del Serrat de Nespla, Sant Pere de Torelló.

## Referències

* 1 2 «Arquerons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Lac de Baish

El lac de Baish és un llac glacial que es troba a la conca occidental del Circ de Saboredo, al vessant nord del Pirineu. La seva altitud és 2.267 metres i la seva superfície és de 2,70 hectàrees. Forma part de la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, i pertany al terme municipal d'Naut Aran a la Vall d'Aran.
Dintre de les obres que l'empresa Sociedad Productora de Fuerzas Motrices va fer per ampliar la conca de captació d'aigua de la central d'Arties, va construir en els anys 60 del segle XX una canalització soterrada el connecta amb l'estanh Obago del Circ de Colomers.
Per la seva riba septentrional discorre el sender de carros de foc entre el refugi de Saboredo i el refugi d'Amitges. Està situat a 300 metres a l'oest del refugi de Saboredo.
L'emissari del Lac deth Miei desaigua en el Lac de Baish, i les aigües d'aquest van a raure al barratge de Saboredo, situat a la pleta de Saboredo.

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ «Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Lac de Baish». [Consulta: 6 juliol 2020].
# Joan Comes Sacrarii

Joan Comes Sacrarii (segle v), fou un funcionari i jurista romà d'Orient sota l'emperador Teodosi II, un dels nou comissionats per l'emperador l'any 429 per compilar un codi de lleis segons un pla que després fou abandonat. Més tard no consta com un dels designats a la comissió que va compilar el Codi Teodosià, la versió definitiva del codi legal iniciat anteriorment.
Probablement "Comes Sacrarii" era el càrrec que ocupava, Comes largitionum sacrarum, cap de l'erari imperial.

## Referències

* ↑ Joannes Comes Sacrarii a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 603
# Nejla Işık

Nejla Işık és una activista mediambiental i líder de la comunitat turca que ha participat en els esforços per prevenir la desforestació al bosc d'Akbelen. Va ser escollida com a mukhtar d’İkizköy el 2024 i va ser reconeguda internacionalment pel seu paper en la defensa del medi ambient.

## Carrera

Işık va sorgir com a activista mediambiental i líder comunitari a İkizköy. Es va implicar en la resistència contra la desforestació del bosc d'Akbelen, que havia estat destinat a activitats mineres de carbó pel Ministeri d'Agricultura i Silvicultura per subministrar centrals elèctriques properes, com Kemerköy o Yeniköy. Aquesta resistència, coneguda com la Resistència d'Akbelen, va començar el 2017 quan el bosc s'enfrontava a les amenaces dels projectes miners en expansió.
El 2019, Işık, juntament amb altres activistes, va iniciar una vigilància per prevenir la desforestació. Els seus esforços van incloure accions legals i protestes. El 2023, el moviment va experimentar intensos enfrontaments amb les autoritats i la companyia minera, incloses multes i altres mesures dissuasives. Després d'aquestes lluites, una decisió judicial el 2024 va cancel·lar els plans d'expropiació de terres per continuar explotant la mineria.
El 31 de març de 2024, Işık va ser escollida com a mukhtar d'İkizköy, guanyant contra el seu candidat rival per 93 a 71 vots. La seva candidatura va comptar amb el suport del Comitè de Medi Ambient d'İkizköy que anteriorment va presidir i impulsada pel seu compromís de resistir els projectes miners que amenacen la zona. El seu lideratge ha estat marcat per un activisme continuat, incloent discursos públics que advocaven per la preservació dels recursos naturals i culturals locals.
El desembre de 2024, Işık va ser nomenada una de les 100 dones del 2024 de la BBC sota la categoria de pioneres del clima. La llista va destacar la seva lluita de cinc anys per protegir el bosc d'Akbelen i la seva resiliència davant l'oposició tant d'actors empresarials com estatals.

## Vida personal

A partir del 2024, Işık és mare de dos fills d'uns 20 anys i pertany a una família que va participar activament en la Resistència d'Akbelen, inclosos membres de la generació més gran dels 80 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Turkish forest campaigner named to BBC's 100 WomEl 2024 list» (en anglès americà). Turkish Minute, 05-12-2024. [Consulta: 8 desembre 2024].
* 1 2 3 4 «'I didn't even realize how strong I was'» (en anglès). Agos, 18-06-2024. [Consulta: 8 desembre 2024].
* 1 2 «Akbelen direnişçisi Nejla Işık, İkizköy muhtarı seçildi» (en turc). Gazete Oksijen, 04-01-2024. Arxivat de l'original el 2024-12-08. [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «Akbelen Ormanı'nda nöbetin ikinci yılı geride kaldı: Toprak, su, hava, onurlu bir yaşam mücadelesi» (en turc). Yeşil Gazete, 17-07-2023. [Consulta: 8 desembre 2024].
# Adreça MAC

En xarxes informàtiques, l'adreça MAC (en anglès Media Access Control) és una adreça Unicast que identifica a una interfície de xarxa de maquinari quasi de manera única. Aquesta adreça està formada per 6 bytes els quals formen 6 grups de dos lletres en hexadecimal. Per tant, tenim un identificador de 48 bits que pot representar 281.474.976.710.656 adreces diferents. Aquest identificador correspon a una única targeta de xarxa i també es coneix com a adreça física.
Les adreces MAC són úniques a nivell mundial, i són escrites directament, en forma binaria, al maquinari al moment de fabricació. Degut a això, les adreces MAC s'anomenen, en algunes ocasions, burned-in addresses, en anglès.
En la majoria dels casos no cal conèixer l'adreça MAC, ni per a muntar una xarxa domèstica, ni per a configurar la connexió a internet. D'altra banda, és possible d'afegir un control de hardware en un router o un punt d'accés sense fils, per tal de permetre només unes MAC concretes a la xarxa. En aquest cas, s'han de conèixer les adreces MAC dels dispositius en concret que es volen afegir. Aquest mètode de seguretat es pot considerar un reforç d'altres sistemes de seguretat, ja que, teòricament es tracta d'una direcció única i permanent (encara que actualment ja es poden canviar si es tenen coneixements superior d'informàtica).
El format de l'adreça MAC és el següent: (xx:xx:xx:xx:xx:xx). Un exemple d'adreça MAC és 00:25:08:55:2B:AB.

## Obtenció de la MAC en diferents sistemes operatius
### Windows 2000/XP/Vista/7/8

La manera més senzilla és obrir un terminal (inici > executar > cmd) i allí utilitzar l'ordre: ipconfig /all.

### UNIX, GNU/Linux y Mac OS X

En un terminal executar l'ordre: ifconfig -a. (Pot ser que demani permisos de superusuari, en aquest cas: sudo ifconfig -a).
Una solució alternativa, i visualment més senzilla, és anar a Preferències del sistema, a l'apartat de xarxes i entrar en la configuració avançada de la xarxa.

### Android

Només cal entrar a configuració i seleccionar la configuració de Wi-Fi. Un cop allí, prémer el botó de menú i accedir a les configuracions avançades.

### iOS (iPhone, iPAD)

Només cal entrar a Configuració > General > Informació > Adreça Wifi
# Olga Olefirenko

Olga Olefirenko (Ucraïna) és una agricultora ucraïnesa. Al desembre de 2024 ha estat escollida per la BBC com una de les 100 dones més inspiradores i influents del món al llarg de l'any.
Olga Olefirenko va voler complir el somni del seu pare de muntar una granja. La mort el 2015 al front de Donbàs, prop de Mariúpol, com a comandant de les forces especials de l'armada, ho va fer impossible. La família va rebre aleshores de l'Estat una parcel·la de terra per a l'agricultura. Per honorar la memòria del seu pare i dur a terme el seu propòsit, Olga Olefirenko va comprar bestiar i va començar el negoci, però aviat va tenir dificultats econòmiques i, per superar-les, es va veure obligada a vendre els animals.
L'any 2023 va elaborar un pla de negocis més acurat, va guanyar el concurs WorthDoingYourWay i, amb això, va obtenir el suport del Fons de Veterans d'Ucraïna. Va reprendre de nou el projecte, centrada aquest cop en la modernització, en l'ús de les noves tecnologies agrícoles, i procurant la creació de llocs de feina per a la seva comunitat, una iniciativa que ha estat considerada inspiradora, pel seu impuls i les seves qualitats de lideratge.

## Referències

* 1 2 3 «BBC 100 Mujeres 2024: ¿quién está en la lista este año? - BBC News Mundo». [Consulta: 11 gener 2025].
* 1 2 3 Radchuk, Max. «Two Ukrainians Among BBC's Top 100 Most Powerful Women in the World» (en anglès). The Gaze, 04-12-2024. [Consulta: 11 gener 2025].
* ↑ Bilyk, Valerii. «Two Ukrainian women were included in the BBC's "100 Most Influential Women in the World" rating» (en anglès). Fact-News, 03-12-2024. [Consulta: 12 gener 2025].
* ↑ «The winner of the contest #worth "doing your own" was included in the top 100 Most Influential Women in the world according to the BBC». UNN. Ukrainian National News, 10-01-2025. [Consulta: 12 gener 2025].
# Altiplà de Vidzeme

L'altiplà de Vidzeme (en letó: Vidzemes augstiene) és un altiplà que és l'àrea muntanyosa de major altitud del nord-est de Letònia, anomenat així per la regió històrica de Vidzeme. De vegades se'l coneix com a Alitplà central de Vidzeme, per a distingir-lo de l'altra zona muntanyosa de Vidzeme, l'altiplà d'Alūksne, també conegut com el l'Altiplà de l'est de Vidzeme .

## Geografia

L'altiplà de Vidzeme és part de la divisòria d'aigües de les conques fluvials els rius Gauja i Dvinà Occidental. L'altiplà conté el punt més alt de Letònia, el turó de Gaizinkalns.
L'altiplà està format per una elevació de roca, coberta per dipòsits quaternaris que tenen el major gruix de letònia - una mitjana de 80 m, però en alguns llocs fins a 120-170 m de gruix. Per tant, la roca mare només queda al descobert en certs llocs als peus de la serra. L'altura mitjana és de 250 m.
S'hi pot trobar una sèrie de cims:
* Gaizinkalns (311,5 m) - el pic més alt de Letònia i el segon més alt dels països bàltics
* Sirdskalns (296,8 m)
* Nesaules kalns (284 m)
* Klētskalns (269 m)
* Bākūžu kalns (272 m)
* Elka kalns (261 m)
* Brežģa kalns (255 m)
# Angle inscrit

En geometria, un angle inscrit és l'angle comprès entre dues cordes (o una secant i una tangent en el cas degenerat, anomenat semi- inscrit ), que s'intersequen a la circumferència. És a dir, és l'angle definit per dues cordes que comparteixen un extrem.

## Propietats

Mentre que un angle central té una amplitud $\theta$ igual a la de l'arc que abasta, la de l'angle inscrit és la meitat de la porció de circumferència en el seu interior, $\theta /2$.
Entre altres resultats, aquesta propietat permet demostrar que els angles oposats d'un quadrilàter cíclic són suplementaris, i que quan dues cordes $a$, $b$ s'intersequen a l'interior del cercle, el producte de la longitud dels seus segments és el mateix $a_{1}\cdot a_{2}=b_{1}\cdot b_{2}$.

## Demostració

Per entendre la prova, és útil dibuixar un diagrama com els de les figures.

### Angle inscrit on una corda és un diàmetre

Siguin $o$ al centre d'un cercle, $u$ i $v$ dos punts en la circumferència, i $w$ l'altre extrem de la corda que passa per $u$ i $o$. Sigui $\theta$ l'amplitud de l'arc comprès entre les secants ${\bar {uv}}$ i ${\bar {uw}}$, i $\alpha$ el seu angle inscrit.
L'angle central $\angle wov$, també té amplitud $\theta$ i és suplementari de $\angle VOU=\beta$. Per tant, $\theta +\beta =180$ °.
Com el triangle $\triangle Vatenir$ té dos costats amb longitud igual al radi (${\bar {oo}}$ i ${\bar {lectiu}}$), és isòsceles, per la qual cosa $\angle Vatenir=\alpha$. Atès que la suma dels angles interns d'un triangle és 180 °, hem de $2\alpha +\beta =180$, però $\beta =180-\theta$, de manera que $2\alpha +180-\theta =180$, o el que és equivalent, $2\alpha =\theta$.
Per tant, l'angle inscrit $\alpha$ té la meitat de l'amplitud de la porció de cercle en el seu interior $\theta$, $\alpha ={\frac {\theta }{2}}$.

## Vegeu també

* Casos d'angle i cercle
* Angle interior
* Angle exterior

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «angle_inscrit» a MathWorld (en anglès).
* Münchingen on Inscriu Angles a cut-the-knot
* Arc Central Angle Arxivat 2006-10-30 a Wayback Machine. Amb animació interactiva
* Arc Peripheral (s'inscriu) Angle Amb animació interactiva
* Arc Central Angle Theorem Amb animació interactiva
# La història de Marie Heurtin

La història de Marie Heurtin (originalment en francès, Marie Heurtin) és una pel·lícula biogràfica francesa de 2014 dirigida per Jean-Pierre Améris i escrita per Améris i Philippe Blasband. Està basada en la història real de Marie Heurtin (1885-1921), una noia que va néixer sordcega a la França de finals del segle xix. La pel·lícula va guanyar el premi Piazza Grande del 67è Festival Internacional de Cinema de Locarno. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Argument

El 1897, la filla d'un artesà humil i la seva muller, neix sordcega i incapaç de comunicar-se amb el món que l'envolta. Desesperada per trobar una connexió amb la Marie i evitar d'enviar-la a un asil, Heurtins l'envia al Larnay Institut de França, on un orde de monges catòliques dirigeix una escola per noies sordes. Allà, la Germana idealista Marguerite veu en la Marie un potencial únic i, malgrat l'escepticisme de la seva Mare Superior, la noia avança en la claror.
La història de Marie Heurtin es basa en la història real de Marie Heurtin, que va continuar la seva educació a l'institut i hi va viure fins a la seva mort quan tenia 36 anys. Algunes fonts diuen que Marie va tenir una germana va anomenada Martha, que també era sordcega, i que va portar Marie a l'institut.

## Repartiment

* Isabelle Carré: Germana Marguerite
* Ariana Rivoire: Marie Heurtin
* Brigitte Catillon: Mare Superiora
* Noémie Churlet: Germana Raphaëlle
* Gilles Treton: Senyor Heurtin
* Laure Duthilleul: Madame Heurtin
* Martine Gautier: Germana Véronique
* Patricia Legrand: Germana Joseph
* Sonia Laroze: Germana Elisabeth
* Valérie Leroux: Germana Blandine
* Fany Buy: Germana Marthe
* Noémie Bianco: Germana Anne
* Eline De Lorenzi: Germana Clothilde
* Tiphaine Rabaud Fournier: Germana Marie-Ange

## Crítica

* "Film narrat des del respecte, la delicadesa i l'austeritat (encara que sense malbaratament d'audàcia), brilla com a mostra d'un cinema autènticament humanista (...) Puntuació: ★★★ (sobre 5)"
* "Aquest emocionant drama del segle xix ofereix petites però satisfactòries variacions sobre un dels contes més volguts del teatre nord-americà."
* "Aquest biopic de 'Francès Helen Keller' és una font d'inspiració, però també conté tocs més lleugers."

## Referències

* ↑ «Film Review: ‘Marie’s Story’». Variety.
* ↑ «Locarno Favorite Lav Diaz’s ‘From What Is Before’ Wins Top Prize». Variety.
* ↑ «La història de Marie Heurtin». Ésadir.cat. [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ La història de Marie Heurtin a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Marie Heurtin». Allociné.
* ↑ Engel, Philipp. «Marie Heurtin». Fotogramas. Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 24 novembre 2017].
* ↑ Debruge, Peter. «La historia de Marie Heurtin». Variety.
* ↑ van Hoeij, Boyd. «Marie Heurtin». The Hollywood Reporter.
# Casc il·liri

El casc il·liri té el seu origen a l'antiga Grècia, al Peloponnès, prop del segle VII aC. Era un casc de bronze, l'estil més tardà cobria enterament el cap i el coll. Tenia la cara descoberta en totes les seves varietats. És nomenat de tipus il·liri a causa del gran nombre de troballes a Il·líria.

## Evidència física

Aparentment, a jutjar per evidències arqueològiques, el casc va ser una evolució del casc Kegel de l'època arcaica trobat a Argos. El casc de tipus il·liri no obstaculitza el sentit de la visió encara que les primeres dues varietats dificultessin l'audició. Hi havia quatre models d'aquests cascs i tots tenien la cara descoberta.
* El tipus I (circa anys 650 aC) deixava el coll desprotegit i dificultava l'audició.
* El tipus II (circa anys 600 aC) oferia protecció al coll i també dificultava l'audició.
* El tipus III (circa anys 550 aC) protegia el coll i permetia una millor audició.
* El tipus IV (circa anys 500 aC) era similar al tipus III, però l'audició no era del tot deficient.
El disseny del primitiu casc corinti va ser efectuat en menor quantitat que el tipus I i va ser usat simultàniament. Els peltastes i la cavalleria van usar aquest casc. El casc de tipus il·liri va ser emprat pels antics grecs, els escites i va arribar a ésser popular amb els il·liris que ho van adoptar més tard. El casc va esdevenir obsolet en la major part de Grècia a començaments del segle V aC. Tanmateix, va perdurar a Il·líria potser fins finals del segle ii aC.

## Referències

* ↑ Connolly, 1998, p. 60.
* ↑ Snodgrass, 1998, p. 91, Amb l'exemple de l'erròniament mal nomenat il·liri hem d'ésser cauts a l'aplicació de noms regionals, però en aquest cas sembla just nomenar- ho....
* ↑ Sekunda, 1998, p. 53, ...casc de tipus il·liri perquè un gran nombr] de les primeres descobertes provenen d'Il·líria..
* ↑ Connolly, 1998, p. 60, Hi ha diverses formes de casc grec, però sembla que totes van evolucionar de dos prototips, el Kegelhelm i el corinti primitiu..
* ↑ Snodgrass, 1998, p. 42, Una altra forma comuna, superficialment similar a «l'insular», és l'anomenat il·liri, de fet sols de tipus grec....
* ↑ Cernenko, 1983, p. 45, van importar el casc de bronze d'estil il·liri i va ser adaptat a l'armadura escita i va ser tornat a processar per un armer escita, que va tallar la protecció del coll i va lligar en ella el front per a....
* ↑ Snodgrass, 1998, p. 42.
* ↑ Snodgrass, 1998, p. 72.

## Bibliografia

* Connolly, Peter. Greece & Rome at War (en anglès). Greenhill, 1998. ISBN 1-85367-303-X.
* Cernenko, E. V.. Scythians 700-300 B.C. (en anglès). Osprey Publishing, 1983. ISBN 0-85045-478-6.
* Sekunda, Nick. The Spartan Army (en anglès), 1998. ISBN 1-85532-659-0.
* Snodgrass, Anthony M. Arms and Armor of the Greeks (en anglès). Johns Hopkins University Press, 1998. ISBN 0-8018-6073-3.
# Jeroni Ferrer (conseller de Barcelona)

Jeroni Ferrer (s. XVII - segle xviii). Guanter i conseller de Barcelona va ser el 1713, junt al conseller en Cap Rafael Casanova, un dels principals dirigents de la Guerra dels catalans (1713-1714), la darrera campanya militar de la Guerra de Successió Espanyola a Catalunya.
Partidari de l'arxiduc Carles d'Àustria el novembre del 1713 fou un dels ciutadans extrets per exercir la magistratura anual de conseller sisè de Barcelona en representació dels menestrals; amb ell foren també extrets l'advocat Rafael Casanova i Comes —conseller en Cap—, el mercader Salvador Feliu de la Penya —conseller segon—, l'advocat Ramon Sans —conseller terç—, el parent del conseller en Cap sortint Emanuel Flix i mercader Francesc Anton Vidal —conseller quart—, i el cunyat del primer ministre de Carles d'Àustria Ramon de Vilana Perlas i notari Josep Llaurador i Satorre —conseller quint. Fou inclòs en la llista dels 1.100 «jefes y caudillos de la rebelión» i els seus béns li foren embargats per la Hisenda Reial borbònica fins al 1725.

## Referències

* ↑ Garcia Espuche, Albert. Una societat assetjada. Barcelona 1713-1714. Empúries, 2014, p. 804,875. ISBN 9788471401816.
# Ajuntament de Rubí

L'Ajuntament de Rubí és un edifici de la ciutat de Rubí (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local. Anteriorment, aquest edifici va ser la casa pairal anomenada Cal Rufé, construïda el 1845. En la sessió de l'Ajuntament de l'any 1922, es va acordar comprar la casa a en Miquel Rufé. Les obres de reforma es van realitzar el 1923 aproximadament, i el 1927 s'hi va instal·lar el rellotge. El pati de la casa es va convertir en plaça pública.
És un edifici civil d'estructura cúbica i que presenta una disposició simètrica dels seus elements. És de planta quadrada i té planta baixa i un pis. La reforma realitzada per Puig Gairalt es concentra bàsicament a la façana principal, en què els elements més característics són el balcó obert, amb barana de balustrada, que se sustenta sobre un petit pòrtic d'entrada format per dues columnes dòriques, i un coronament de la façana format per un petit frontó de formes motllurades on s'hi inscriu un rellotge i un escut. A la planta baixa les finestres eren geminades amb una columna dòrica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ajuntament de Rubí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].