OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maximilian Sciandri

Maximilian "Max" Sciandri (Derby, Derbyshire, Anglaterra, 15 de febrer de 1967) va ser un ciclista anglès de naixement, però que fins a febrer de 1995 va córrer sota nacionalitat italiana per tenir-hi allà els seus orígens familiars. Fou professional entre 1989 i 2004, aconseguint 33 victòries, entre elles 3 etapes del Giro d'Itàlia i una del Tour de França.
Va participar en dues edicions dels Jocs Olímpics, el 1996, a Atlanta, en què guanyà la medalla de bronze en la cursa en ruta individual; i el 2000, a Sydney, en què finalitzà el tretacinquè en la cursa individual.

## Palmarès

* 1989
** 1r al Giro di Romagna
* 1990
** 1r al Giro di Romagna
** 1r al Gran Premi Pino Cerami
** Vencedor de 5 etapes de la Volta a Aragó
* 1991
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa dels Tres dies de La Panne
* 1992
** 1r al Kellogg's Tour i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia
* 1993
** 1r a la Volta a Luxemburg i vencedor de 2 etapes
** 1r al Giro del Vèneto
** 1r al Gran Premi de Fourmies
** 1r a la Coppa Placci
** Vencedor d'una etapa de la Setmana Siciliana
* 1994
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa del Giro del Trentino
* 1995
** 1r a la Leeds Classic
** 1r al Gran Premi de Fourmies
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la Tirrena-Adriàtica
** Vencedor d'una etapa dels Tres dies de La Panne
* 1996
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Atlanta en ruta individual
* 1998
** Vencedor de 2 etapes del Critèrium del Dauphiné Libéré
* 2000
** 1r al Giro del Lazio
** Vencedor d'una etapa del Rapport Tour

### Resultats al Tour de França

* 1990. 154è de la classificació general
* 1992. Abandona (7a etapa)
* 1993. 71è de la classificació general
* 1995. 47è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1996. Abandona (11a etapa)
* 1997. 67è de la classificació general
* 1998. Abandona (16a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1991. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1992. 88è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1994. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 2000. 67è de la classificació general
* 2001. 58è de la classificació general
* 2002. 68è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1991. Abandona
* 1996. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa de Max Sciandri a sitiodeciclismo.net
# Apollo 8

Apollo 8 va ser el primer viatge espacial tripulat que va assolir una velocitat suficient per a escapar del camp gravitacional del planeta Terra, el primer que va entrar en el camp gravitacional d'un altre cos celeste (en aquest cas, la Lluna), el primer que va escapar del camp gravitacional d'un altre cos celeste i el primer viatge tripulat que va tornar a la Terra des d'altre cos celeste.
Els tres homes de la tripulació —formada pel comandant de la missió Frank Borman, el pilot del mòdul de comandament Jim Lovell i el pilot del mòdul lunar Bill Anders— es van convertir en els primers éssers humans a veure la cara oculta de la Lluna amb els seus propis ulls, així com els primers a veure la Terra des d'una òrbita al voltant d'un altre cos celeste. La missió va ser també el primer llançament tripulat d'un Saturn V i la segona missió tripulada del Programa Apollo.
Originalment planejada com una prova en òrbita baixa terrestre del mòdul lunar, l'objectiu de la missió va ser canviat pel més ambiciós vol orbital al voltant de la Lluna a l'agost de 1968 quan es va retardar el lliurament del Mòdul lunar assignat. El nou esquema de la missió, i els nous procediments i requeriments del personal van permetre un particularment curt interval de temps per a l'entrenament i la preparació, necessitant més talent, temps i disciplina per part de la tripulació.
Després del llançament el 21 de desembre de 1968 la tripulació va tardar tres dies a arribar a la Lluna. L'orbitaren 10 vegades en un termini de 20 hores, durant les quals la tripulació va realitzar una emissió de televisió en la Nit de Nadal en el qual van llegir els 10 primers versos del Gènesi.
La tripulació planificà el temps de lectura per fer-lo coincidir amb una vista completa de la Terra surant en la immensitat buida de l'espai que mostrava la diversitat del nostre planeta amb els diferents colors, els mars, els continents i els núvols en contrast amb la desolada superfície lunar. En aquell moment va ser el programa de televisió més vist de la història.
La reeixida missió de l'Apollo 8 va preparar el camí perquè l'Apollo 11 complís l'objectiu marcat per John F. Kennedy de dur un ésser humà a la Lluna abans del final de la dècada.

## Tripulació

El nombre entre parèntesis indica el nombre de missions completades per cada tripulant.
* Frank F. Borman, II (2) - Comandant (CDR)
* James A. Lovell, Jr (3) - Pilot del Mòdul de Comandament (CMP)
* William A. Anders (1) - Pilot del Mòdul Lunar (LMP)

## Enllaços externs

* The Apollo 8 Flight Journal Arxivat 2007-02-11 a Wayback Machine.
* Fotografies de la missió Apolo 8 en alta qualitat
# Casa Andreu Febrer

La Casa Andreu Febrer és una obra barroca de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa i dos pisos fent cantonada incorporant un jardí penjat, i amb una paret mitgera. És un exemple molt característic dels tipus tradicionals incorporant el pati de llums cobert del vestíbul que estructura tota la casa.
L'ordenació del volum domina sobre de la composició de les façanes i es distingeixen tres cossos principals: el que fa cantonada seguint la corba del carrer Sant Miquel dels Sants, el que inclou la porxada a migdia i el mur del jardí penjat.
Les façanes són planes, només sobresurten els balcons, que queden incorporats al conjunt d'obertures que engloba finestres de llinda plana decorades i dues portalades adovellades d'arc rebaixat. L'edifici queda rematat per un ràfec fals amb cornisa.
A la part de migdia, la façana està dominada per la porxada que inclou les primitives baranes de fusta.

## Història

En un carrer format al segle xii i que fa frontera entre el creixement agrupat i l'eixample medieval. L'edifici ocupa un lloc molt interessant en el carrer, girant sobtadament a la dreta i també delimitant pel sud amb un altre carrer avui desaparegut, però encara visible, que comunicava amb el carrer de l'Escola.
No tenim notícies concretes de l'edifici, però si s'aprecien elements arquitectònics propis de quatre èpoques diferents que demostren la seva antiguitat. A la part de ponent al carrer Sant Miquel dels Sants, es poden veure els arquets d'una finestra gòtica actualment tapiada. Al vestíbul d'entrada, encastat a la paret de l'esquerra, hi ha una columna de traça renaixentista i la insinuació d'uns arcs. Totes les façanes i l'escala principal estan plenes de llindes decorades que demostren que al segle xviii la casa va viure una reconstrucció important que li va donar l'aspecte general definitiu. També semblen del segle xviii l'afegit de les galeries posteriors a migdia donant al jardí penjant que delimitaria el carrer que comunicava el carrer de Sant Hipòlit (Sant Miquel dels Sants) i el de l'Escola. Finalment, també s'hi pot veure una intervenció de finals del segle xix que degué remodelar-la interiorment i que seria possible que l'hagués fet el mestre d'obres Marià Callís, si tenim en compte el fals ràfec amb cornisa existent a la casa i que utilitzava molt aquest mestre d'obres.
Segons Eduard Junyent, sembla que es refereix a aquesta casa quan diu: "al capdamunt del carrer de Sant Hipòlit, hi nasqué el poeta i ambaixador dels reis d'Aragó, Andreu Febrer, en el tombant del segle XIV; primer traductor en vers català de la Divina Comèdia de Dant" (1980, pàg. 376).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa Andreu Febrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Oskar Olsen

Oskar Olsen (Oslo, 17 d'octubre de 1897 - Oslo, 28 de desembre de 1956) va ser patinador de velocitat sobre gel noruec que va competir durant la dècada del 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on disputà dues proves del programa de patinatge de velocitat. Guanyà la medalla de plata en la prova dels 500 metres, mentre en la dels 1.500 metres fou sisè. Quatre anys més tard, als Jocs de Sankt Moritz fou novè en la prova dels 500 metres.
El 1924 i 1925 guanyà la medalla de bronze al Campionat d'Europa de patinatge de velocitat sobre gel.

## Referències

* 1 2 3 «Oskar Olsen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 4 desembre 2017].
# Ignacio Camuñas Solís

Ignacio Camuñas Solís (Madrid, 1 de setembre de 1940) és un polític i editor espanyol.
Llicenciat en dret per la Universitat Complutense de Madrid i en dret comparat per la Universitat d'Estrasburg, exministre del Govern d'Espanya, és diplomàtic de professió. Des que va demanar l'excedència ha exercit en diferents moments activitats de caràcter editorial en diferents empreses culturals d'Espanya.
Va ser director i conseller delegat del grup editorial Guadiana de Publicaciones, editor de la revista mensual Gentleman.
Durant la Transició Espanyola, va participar en la creació d'Unió de Centre Democràtic (UCD) el 1977, amb el Partit Demòcrata Popular (PDP) del que va ser fundador i secretari general, adscrit a la Plataforma de Convergència Democràtica, formant l'ala liberal de la UCD. El PDP va ser l'únic representant espanyol al Congrés Europeu de Partits Liberals celebrat en la Haia, el 1976.
Diputat de la UCD des de les eleccions generals espanyoles de 1977 (va ocupar el lloc 7 en la candidatura al Congrés dels Diputats per Madrid), ministre de Relacions amb les Corts, president de la Comissió d'Afers exteriors del Congrés dels Diputats i president de la Comissió Mixta Corts Espanyoles-Parlament Europeu.
En 1980 en la vintè vuitena edició del Club Bilderberg, celebrada a Bad Aachen, en la República Federal Alemanya, els dies 18, 19 i 20 d'abril, fou l'únic representant espanyol present.
Ha estat membre del Comitè Executiu de la Internacional Liberal i vicepresident de la citada organització. Va ser secretari general de la Comissió Espanyola de la UNESCO i conseller del director general de l'organització. Així mateix ha format part en diferents ocasions de la Delegació espanyola en l'Organització de les Nacions Unides (ONU). Va ser president del Centre de Fundacions i, anys més tard, president de l'Associació Espanyola de Fundacions; actualment presideix el Fòrum de la Societat Civil. Posseeix la Gran Creu de Carles III.
El 16 de gener de 2014 va presentar el nou partit polític Vox juntament amb altres exmilitants del Partit Popular. Posteriorment va ser elegit vicepresident de Vox; no obstant això, al setembre d'aquest mateix any va anunciar que abandonava la seva militància.

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Bilderberg Meetings. Bad Aachen Conference. April 1980.
* ↑ Vox, el nuevo partido de Ortega Lara, aboga por fortalecer el papel del Rey, la familia y el centralismo en España, Diario Crítico, 16 de gener de 2014.
* ↑ El nuevo partido de Ortega Lara propone desmantelar el modelo autonómico, El País, 16 de gener de 2014.
* ↑ «Vox nace en respuesta a un sentimiento de orfandad política en el centro derecha», ABC, 16 de gener de 2014.
* ↑ Vox empieza a dividirse en grupos impares menores de tres, Público, 3 de setembre de 2014.

## Bibliografia

* Partido Demócrata Popular, Bilbao, Albia, 1977.
* España: el final de una época. Informe del Foro de la Sociedad Civil, Madrid, Libros Libres, 2009

## Enllaços externs

* Ignacio Camuñas Solís a YouTube
# Castilléjar

Castilléjar és un municipi de la província de Granada, Andalusia. L'any 2005 tenia 1.606 habitants. La seva extensió superficial és de 132 km² i té una densitat de 12,17 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 43′ Nord, 2° 38′ Oest. Està situada a una altitud de 792 metres i a 136 quilòmetres de la capital de província.

## Entitats de població

| Unitat poblacional | Hab. |
| Castilléjar El Olivar Los Carriones | 1.122 188 296 |
* Font: INE Arxivat 2006-06-15 a Wayback Machine..

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2005 | 2006 |
| 2930 | 3655 | 3862 | 3725 | 3084 | 2466 | 2248 | 1611 | 1606 | 1619 |
# Macabeu (raïm)

El macabeu és una varietat vinífera blanca originària de Catalunya. Són sinònims: alcallol i alcanou. A La Rioja es coneix com a viura i en francès és charas blanc. Etimològicament el nom «macabeu» prové dels personatges bíblics dels germans macabeus, però la relació no és gaire clara. És una varietat autòctona de Catalunya que avui es conrea, sobretot, al Penedès, el Camp de Tarragona, el Rosselló, la Plana d'Utiel, Mallorca i a l'Empordà, a més de La Rioja, Navarra i Califòrnia.
El gotim de raïm macabeu és compacte i gran. El gra és rodó i gros, molt dolç, de color daurat tirant a blanc i pell molt fina. És de brotada lenta, resistent a les gelades i sequeres, però és sensible a les malures. L'època de brotada és entre mitjana-tardana i l'època de maduració és a l'agost (primerenca). La primera menció sobre aquesta varietat data del voltant del segle xvi, i ràpidament sorgeixen referències a tots els territoris de la Corona Catalanoaragonesa.

## Vinificació

El vi elaborat amb raïm macabeu és perfumat, lleugerament afruitat, aromàtic, amb una acidesa mitjana i acidesa equilibrada, de color pàl·lid groc palla amb tons verdosos. Dona vins de graduació alcohòlica moderada amb aromes d'aranja i poma. Adquireix aromes de mel i fruits secs en envellir en roure. S'utilitza per elaborar vins secs de taula. Generalment s'embotella com a monovarietal, encara que també serveix de base, juntament amb la parellada i el xarel·lo, per al cupatge del cava. És també el raïm principal dels vins blancs de la DOC Rioja.
A més de la DO Cava, és una de les varietats principals pels vins blancs de les DO Alacant, DO Binissalem, DO Catalunya, DO Conca de Barberà, AOC Costers del Rosselló, DO Costers del Segre, DO Empordà-Costa Brava, AOC Maurí, DO Montsant, DO Penedès, DO Pla de Bages, DO Pla i Llevant, AOC Ribestaltes, DO Terra Alta, DO Utiel-Requena, DO València i DO Tarragona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Panell informatiu sobre el Macabeu». Itinerari entre vinyes. Varietats. Ajuntament de Vilafranca. [Consulta: 25 maig 2014.].
# Casa Bernardo Grego

La casa Bernardo Grego, o casa Jordà, és un edifici de Tortosa (Baix Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta baixa, entresòl i un pis utilitzat com a habitatge. El portal, amb un treball de ferro artístic notable a la tarja de ventall, presenta a l'interior una escala amb tres arcs capriciosos sobre dues columnes de jaspi i una barana artística, que donen accés a la caixa de l'escala, amb paraments esgrafiats i dos finestrals geminats enfrontats, coberta per una claraboia amb teginats laterals. La façana presenta quatre arcs de mig punt que comprenen la planta baixa i l'entresòl, amb tres balcons de dibuix sota els arcs i cornisa amb fris esgrafiat. Al primer pis hi destaca la tribuna, centrada i de considerables dimensions, sobre mènsules escultòriques. És realitzada amb fusta i envidrada, amb cobertes corbes, i va rematada amb un frontó circular, igual que els dos balcons laterals. L'acabament de la façana està format per baranes de balustrades laterals i un acabament curvilini central amb ornaments.
Les habitacions, distribuïdes al voltant de la caixa de l'escala, presenten abundants elements decoratius, tant a les parets com al sostre.

## Història

La família Grego es va enriquir força a la darreria del segle xix, amb negocis de farines i finques al delta. Bernardo Grego era un dels dos fills del fundadors de la dinastia. L'altre edifici va ser molt perjudicat durant la Guerra Civil, i l'actual propietari el reparà. Existeix el projecte original, firmat per Ramon M. Riudor, a Tortosa, el 30 de juny de 1910.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Bernardo Grego». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Vegeu també

* Casa Ballester
* Edifici del Centre del Comerç
* Casa Sabaté
# Sheila Young

Sheila Young (Birmingham, 14 d'octubre de 1950) o Sheila Young-Ochowicz és una patinadora de velocitat sobre gel i ciclista en pista estatunidenca, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
Nascuda a Birmingham, Michigan, de ben petita, es traslladà a viure a Detroit. És germana de Roger Young, ciclista que competí en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 i 1976. Pel seu casament amb el ciclista Jim Ochowicz adoptà el cognom del seu marit.

## Carrera esportiva
### Patinatge de velocitat

Especialista de distàncies curts, participà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1972 realitzats a Sapporo (Japó), on finalitzà quarta en la prova de 500 m. i dissetena en la prova de 1.000 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1976 realitzats a Innsbruck (Àustria) aconseguí guanyar tres medalles: l'or en la prova de 500 m., la plata en la prova de 1.500 m. i el bronze en la de 1.000 metres.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar tres títols en el Campionat del Món de patinatge de velocitat en la prova d'esprint (1973, 1975 i 1976), a més de finalitzar en tercera posició dues vegades (1975 i 1976) en la prova de combinada.

#### Rècords del món

| Prova | Temps | Data | Seu |
| 500 m | 41.8 | 19 de gener de 1973 | Davos |
| Samalog | 173.450 | 20 de gener de 1973 | Davos |
| 500 m | 40.91 | 31 de gener de 1976 | Davos |
| 500 m | 40.68 | 13 de març de 1976 | Inzell |
| Samalog | 166.210 | 13 de març de 1976 | Inzell |

#### Millors marques

| Prova | Temps | Data | Seu | Rècord del món |
| 500 m | 40.68 | 13 de març de 1976 | Inzell | 40.91 |
| 1.000 m | 1:24.38 | 13 de març de 1976 | Inzell | 1:23.46 |
| 1.500 m | 2:14.68 | 31 de gener de 1976 | Davos | 2:09.90 |
| 3.000 m | 5:02.88 | 26 de gener de 1976 | Madonna di Campiglio | 4:44.69 |

### Ciclisme en pista

Al llarg de la seva carrera va combinar la seva afició pel patinatge de velocitat amb el del ciclisme en pista, aconseguint guanyar el Campionat Nacional del seu país en quatre ocasions en la prova d'esprint (1971, 1973, 1976 i 1981). En el Campionat del Món de ciclisme en pista en la prova d'esprint va aconseguir guanyar la medalla de bronze el 1972 i el 1973 va aconseguir guanyar el campionat, trencant així el rècord de 15 victòries consecutives de l'equip soviètic, un fet que repetí el 1976. Aquell any es retirà del ciclisme professional però retornà per guanyar el campionat del seu país el 1981, títol que sumà al del campionat del món. L'any 1982 aconseguí el subcampionat mundial, retirant-se definitivament.
Sheila Young no va poder participar en els Jocs Olímpics d'estiu de 1976, ja que les proves de ciclisme en pista només eren obertes als homes.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Sheila Young». [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «SkateResults.com», 13-03-2007. [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «Ex-Skating Star Wins Cycling Title». New York Times, 17-08-1981.
* ↑ «United States Olympic Committee - Young Ochowicz, Sheila», 25-03-2006. [Consulta: 29 desembre 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) www.skateresults.com - Sheila Young Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine.
# 9

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu nombre nou.

## Esdeveniments

* Batalla del bosc de Teutoburg: Els germànics dirigits per Armini derroten a tres legions romanes, dirigides per Publi Quintili Var
* Roma: Vot de la llei lex Papia Poppaea contra el celibat i les parelles sense fills per tal d'augmentar el nombre de matrimonis.
* Marc Ambíbul esdevé procurador de Judea, Samaria i Idumea (9-12).

## Naixements

* Vespasià, emperador romà

## Referències

* ↑ Impr. de Béthune et Plon. Histoire d'Allemagne. 1, 1844.
* ↑ Continuum International Publishing Group. Chronology of the Roman Empire (en anglès), 2011. ISBN 978-1-4411-5478-1.
* ↑ Éditions de l'Atelier. Ponce Pilate (en francès), 2007, p. 301. ISBN 978-2-7082-3918-0.
* ↑ Kamm, Antony. The Romans: An Introduction (en anglès). Routledge, August 13, 2008, p. 63. ISBN 978-1-134-04799-4.
# Castell de Matsumoto

El castell Matsumoto Matsumoto-jō (松本城) és un castell japonès a la ciutat de Matsumoto, a la prefectura de Nagano. És llistat com a Tresor Nacional del Japó.
També conegut com a castell dels Corbs pel color negre dels murs, és un dels majors exponents de l'art hirajiro. Va ser construït a l'era Sengoku com un fort sota el nom de castell Fukashi. El 1872, seguint la Restauració Meiji, el castell va ser venut en una subhasta, i va córrer el risc de ser desmantellat.
És a la plana de Matsumoto, terres pantanoses que van obligar els constructors a fer fonaments molt sòlides. Van fer servir per a això llargues bigues de fusta fixes al sòl. Va ser construït per Toyotomi Hideyoshi entre 1594 i 1597. Té una alçada fins a trenta metres, amb sis plantes. La construcció descansa damunt uns murs de pedra de set metres que, originàriament, tenien un ampli fossar a sota. Les dues torres de vigilància de l'ala esquerra van ser construïdes el 1635, però tot el conjunt, en general, testimonia el període de pau instaurat pel shogunat Tokugawa després de la derrota dels seguidors de Toyotomi en la batalla de Sekigahara i la mort en el setge d'Osaka de Toyotomi Hideyori, el 1615. És el període del pas dels castells militars a llocs símbol i de prestigi. L'alternança de bandes blanques i negres al llarg dels murs, al costat de l'elegant teulada, donen a tota l'estructura una gran harmonia. Des de la torre de cinc pisos, es gaudeix de les vistes que ofereix la fèrtil vall.
# Ignatia Broker

Ignatia Broker o Nibowisegwe (White Earth, Minnesota 1917-1987) fou una escriptora anishinaabemowin. Estudià, donà classes i treballà per a l'exèrcit en els anys 40. El 1972 va fundar la Minnesota American Indian Historical Society. Reconeguda contadora d'històries tradicionals, va escriure Night Flying woman. An ojibway narrative (1983), que recull històries com Ahmik Nishgadahzee, una mena de Bambi indi, i Weegwahsimitig, història d'un arbre.

## Enllaços externs

* Biografia (anglès)
# Casa Cal Rojo

La Casa Cal Rojo és una obra de Ripoll (Ripollès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici està format per baixos, dos pisos i altell. A la planta baixa hi ha una arcada, amb dovelles de pedra picada; el balcó del primer pis, d'època posterior a la construcció de la casa és damunt la part superior de l'arcada. Al primer pis hi ha tres obertures que donen a un únic balcó; dues de les obertures, amb brancals de pedra picada, eren originàriament finestres. L'obertura central fou oberta a posteriori de la construcció de la casa. Al xamfrà de la façana que dona a la plaça i al carrer que duu al carrer de Clavé hi ha pedres cantoneres. En el segon hi ha tres obertures una d'elles amb brancals de pedra picada, fou convertida en un balcó. Dues de les obertures no són originals. S'intueix la presència d'una finestra, també amb brancals de pedra, que està tapiada.
La façana que dona a la plaça Anselm Clavé presenta a nivell superior dos nivells: un de central, amb coberta a dues vessants, i els laterals, amb teulada a una sola vessant.
La casa està ampliada lateralment per la banda que dona al carrer d'en Dama. L'accés als habitatges es fa pel carrer Pare Colí, un passadís dona a un celobert que fa les funcions d'espai distribuïdor. El paviment del passadís és fet amb lloses de pedra.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Cal Rojo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2016].