OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Candice Swanepoel

Candice Susan Swanepoel (Mooi River, província de KwaZulu-Natal, Sud-àfrica, 20 d'octubre de 1988) és una model sud-africana.
Va ser contractada per un dissenyador en un mercat ambulant a Durban als 15 anys, i als 16 anys ja Swanepoel guanyava 40.000 rands (5000 €) per cada dia de treball. És coneguda principalment pel seu treball a Victoria's Secret.
Swanepoel ha aparegut a les portades de les revistes Vogue, Elle i Ocean Drive (Estats Units), i en campanyes de publicitat per Nike, Diesel, Guess? i Versus Eyewear. Swanepoel també ha desfilat a la passarel·la per Tommy Hilfiger, Dolce & Gabbana, Sass and Bide, Betsey Johnson, Diane von Fürstenberg i moltíssims altres dissenyadors; i també per Victoria's Secret els anys 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2017. A més d'aparèixer en la publicitat de la marca de llenceria, va ser una model destacada en el catàleg "SWIM" de 2010, 2011, 2012 i 2013.

## Referències

* 1 2 «Mooiriver magic». Carte Blanche, 29-05-2005 [Consulta: 6 gener 2008]. Arxivat 2007-12-13 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-12-13. [Consulta: 28 maig 2014].
* 1 2 3 FMD Profile of Candice Swanepoel
* ↑ Go Behind the Scenes of the Victoria's Secret Swim Catalog! ETonline.com.

## Enllaços externs

* Candice Swanepoel a Fashion Model Directory
* Candice Swanepoel - Lloc web oficial
# Robert Francis Furchgott

Robert Francis Furchgott (Charleston, EUA 1916 - Seattle, 2009) fou un farmacòleg, bioquímic i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1998.

## Biografia

Va néixer el 4 de juny de 1916 a la ciutat de Charleston, població situada a l'estat nord-americà de Carolina del Sud. Va estudiar química a la Universitat de Carolina del Nord, on es graduà el 1937, i el 1940 es doctorà en bioquímica a la Northwestern University d'Evanston. Professor de farmacologia a la Universitat de l'Estat de Nova York des de 1956, el 1988 fou nomenat professor a la Universitat de Miami.
Morí el 19 de maig de 2009 a la seva residència de Seattle (Washington), a l'edat de 92 anys.

## Recerca científica

Va centrar la seva recerca científica en l'anàlisi dels efectes de diferents drogues sobre la musculatura vascular, arribant a la conclusió que els vasos sanguinis es dilaten només si l'endoteli vascular produeix un senyal desconegut que fa que les cèl·lules musculars es relaxin. Aquesta substància fou denominada factor de relaxació derivat de l'endoteli (EDRF) i determinà que estava composta d'òxid nítric, un compost important en la fisiologia cardiovascular.
L'any 1998 fou guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pels seus descobriments referents a l'òxid nítric com a molècula significativa en el sistema cardiovascular, premi que compartí amb Ferid Murad i Louis J. Ignarro.

## Enllaços externs

* «Robert Francis Furchgott» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Joan Maria Visconti

Joan Maria Visconti (en italià: Giovanni Maria Visconti) (Abbiategrasso, Senyoriu de Milà 1388 - Milà, Ducat de Milà 1412) fou el 2n Duc de Milà, càrrec que ocupà entre 1402 i 1412.

## Orígens familiars

Va néixer el 7 de setembre de 1388 a la població d'Abbiategrasso, sent el fill primogènit de Joan Galeàs Visconti i la seva segona esposa, Caterina Visconti. Fou net per línia paterna de Galeàs II Visconti i Blanca de Savoia, i per línia materna de Bernabé Visconti i Beatriu della Scala. Fou, així mateix, germà de Felip Maria Visconti.
Morí assassinat el 16 de maig de 1412 a la ciutat de Milà.

## Núpcies i descendents

Es casà el 1408 amb Antonia Malatesta, filla de Carles I Malatesta i Elisabet Gonzaga. D'aquesta unió no nasqueren fills.

## Ascens al tron

Joan Maria fou nomenat duc de Milà el setembre de 1402 a la mort del seu pare als 13 anys, assumint la regència del ducat la seva mare. A l'ascens d'aquesta el ducat es disgregà en diverses faccions, entre les quals sobresortí la dirigida per Facino Cane. Els seguidors d'aquest últim van aconseguir fer néixer en Joan Maria la desconfiança envers la seva pròpia mare, ordenant el duc el seu empresonament al castell de Monza l'any 1404, on morí poques setmanes després, probablement enverinada. En 1403 el papa Bonifaci IX va fer un acord amb el ducat pel qual Bolonya, Perugia i Assís van caure sota el control del Papa.
Aprofitant la malaltia de Facino Cane, que es trobava a la ciutat de Pavia, un grup de nobles conspiradors van assassinar Joan Maria davant les portes de l'església de Sant Gotard a Milà. Aquest mateix dia, i al seu llit de mort, Facino va fer jurar als seus seguidors que donarien suport i encoratjarien l'ascens al ducat de Felip Maria. Així mateix, sembla que fou ell mateix el que suggerir que la seva esposa Beatriu de Tende es casés amb el nou duc a la seva mort, fet que així va succeir.
Durant el seu govern va començar la decadència dels Visconti, perdent les possessions que el ducat tenia a la regió del Vèneto.

## Referències

* ↑ Brizzi, Carlo. Il sogno del Principe. Braccio da Montone (en italià). Brizzi, 2006. ISBN 8890146818.
# Refugi Lluís Estasen

El refugi Lluís Estasen és un refugi de muntanya dins el municipi de Saldes (Berguedà) a 1.675 m d'altitud i situat a la Jaça dels Prats a peu del Pedraforca.
El dia de la col·locació de la primera pedra d'un nou refugi situat a la Jaça del prat a la base de la cara nord del Pedraforca Lluís Estasen i Pla, que assistia a l'acte, va patir una embòlia que posà fi a la seva vida. Dos anys més tard s'inaugurà el refugi amb el nom d'aquest.
Entre els guardes del refugi cal destacar la figura de Joan Martí, alpinista amb experiència (ha escalat als Alps i l'Himàlaia) el qual porta més de 30 anys com a guarda del refugi, essent-ne el guarda des de 1975. En Joan és el guarda que porta més temps al capdavant d'un refugi a Espanya i és considerat una autèntica institució entre els guardes de refugi.

## Emissora de ràdio

Actualment aquest refugi consta d'emissora de VHF i antena de base per a tràfic d'emergència en cas de no haver-hi cobertura al 112 (telèfon d'emergències). Si cal la freqüència de trucada al refugi, que se situa entre la banda aeronàutica i la banda de radioaficionats de 2 metres, es pot sol·licitar trucant al refugi o personalment. Viquipèdia no la publica per tal d'evitar interferències malintencionades, i alhora demana fraternitat i serietat perquè pugui seguir sent un mitjà de comunicació útil pels excursionistes, escaladors, alpinistes, o per a tots qui practiquen un esport de cert risc al Pedraforca.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* 1 2 Fernández Sanvisens 2006;pp.125-126

## Bibliografia

* Fernández Sanvisens, Isaac. Cavalls del Vent: travessa senderista pel Parc Natural del Cadí-Moixeró. Cossetània Edicions, 2006, p. 196 (Volum 80 de Col·lecció Azimut). ISBN 9788497911726 [Consulta: 20 abril 2010].

## Enllaços externs

* Calendari d'obertures
# Bernat Picornell Grenzner

Bernat Picornell Grenzner (Barcelona, 22 de desembre de 1989) és un polític català, senador al Senat d'Espanya en la XI Legislatura.
És llicenciat en Ciències Polítiques i de l'Administració per la Universitat Autònoma de Barcelona. Resident a Sant Cugat del Vallès, en 2015 n'era vicepresident del Consell Municipal de Cultura de l'ajuntament. Des de 2011 també és portaveu de La Unió Santcugatenca.
Milita a les Joventuts d'Esquerra Republicana de Catalunya (JERC), de les que en fou portaveu a Sant Cugat del Vallès i secretari nacional d'organització de 2013 a 2015. També és militant d'Esquerra Republicana de Catalunya, de la que n'és membre de l'executiva nacional.
En gener de 2016 fou designat senador pel Parlament de Catalunya durant la XI Legislatura.
Forma part de diverses entitats. Dos exemples són Bastoners, entitat d'on és membre de la junta directiva, i Castellers, membre de la seva junta durant dos anys. He estat membre també durant dos anys de la comissió de Barraques Sant Cugat i va participar en l'organització de l'Espai d'Arrel, l'espai de la Coordinadora d'Entitats de Cultura Popular i Tradicional de Sant Cugat durant la Festa Major, ubicat a la plaça d'Octavià. A més a més és membre i portaveu de la junta directiva de La Unió Santcugatenca, entitat que actualment s'està intentant revifar i que intenta ser punt de trobada de part del món cultural santcugatenc.

## Referències

* ↑ Bernat Picornell serà el nou secretari d'Organització Nacional de la JERC Arxivat 2016-02-02 a Wayback Machine., totsantcugat.cat
* ↑ Fitxa del Senat
# Tyler Zeller

Tyler Paul Zeller (Visalia, Califòrnia, 17) és un jugador de bàsquet nord-americà que pertany a la plantilla dels Boston Celtics de l'NBA. Amb 2,13 metres d'alçada, juga en la posició de pivot.
És germà dels també jugadors de l'NBA Luke Zeller (n. 1987) i Cody Zeller (n. 1992), i nebot del que fóra també jugador professional Al Eberhard.

## Referències

* ↑ iuhoosiers.com Cody Zeller Bio Arxivat 2013-03-28 a Wayback Machine., consultat en novembre de 2013

## Enllaços externs

* Fitxa de Zeller a NBA.com (anglès)
* Fitxa de Tyler Zeller a ultimatenba.com (anglès)
# Llenguatge de programació de baix nivell

Un llenguatge de programació de baix nivell és aquell llenguatge de programació que proporciona poca o cap abstracció del microprocessador d'un ordinador. Conseqüentment és fàcilment traslladat a llenguatge de màquina. La paraula "baix" no implica que el llenguatge sigui inferior a un llenguatge d'alt nivell; fa referència a la reduïda abstracció entre el llenguatge i el maquinari.
En general s'utilitza aquest tipus de llenguatge per a programar controladors (drivers). Es treballa a nivell d'instruccions, és a dir, la seva programació és al més fi detall. Està orientat a la màquina. Alguns llenguatges de baix nivell són el llenguatge de màquina, el llenguatge simbòlic i el de programació. El llenguatge de programació té diversos avantatges com una major adaptació a l'equip o la possibilitat d'obtenir la màxima velocitat amb mínim ús de memòria. Però també té importants inconvenients: Impossibilitat d'escriure codi independent de la màquina; major dificultat en la programació i en la comprensió dels programes, el programador ha de conèixer més d'un centenar d'instruccions, cal conèixer en detall l'arquitectura de la màquina.
El llenguatge de programació de primera generació (per les seves sigles en anglès, 1GL), és el llenguatge de codi màquina. És l'únic llenguatge que un microprocessador entén de forma nativa. El llenguatge màquina no pot ser escrit o llegit utilitzant un editor de text i, per tant, és estrany que una persona ho sempre directament.
El llenguatge de programació de segona generació (per les seves sigles en anglès, 2GL), és el llenguatge d'assemblador. Es considera de segona generació perquè, encara que no és llenguatge natiu del microprocessador, un programador de llenguatge d'assemblador ha de conèixer l'arquitectura del microprocessador (com per exemple les particularitats de les seves registres o el seu conjunt d'instruccions).

## Vegeu també

* Llenguatge de programació d'alt nivell: és un llenguatge de programació amb una alta abstracció dels detalls de l'ordinador.
* Llenguatge de programació dinàmic: és un tipus de llenguatge de programació d'alt nivell que, en temps d'execució, té comportaments que els llenguatges de programació estàtics presenten en temps de compilació.

## Referències

* ↑ «What is Low-level language?» (en anglès). www.computerhope.com, 14-05-2017.
* ↑ «What is a Low-Level Language? - Definition from Techopedia» (en anglès). Techopedia.com, 14-05-2017.
# Sin noticias de Dios

Sin noticias de Dios és una pel·lícula mexicana-espanyola del 2001 dirigida per Agustín Díaz Yanes.

## Argument

En els últims anys pràcticament cap ànima ha passat els exàmens d'entrada al cel. A l'infern ocorre tot el contrari: la immensa quantitat de nous interns comença a crear problemes d'espai. Aparentment l'infern ha guanyat la batalla entre el Bé i el Mal. Quan els angoixats dirigents del cel estan a punt de rendir-se, reben la petició d'una mare des de la terra, que els demana que salvin l'ànima del seu fill, Many Chávez, un boxador amb un turbulent passat. Els dirigents del cel s'aferren desesperadament a aquesta oportunitat i envien a la terra el seu àngel més capacitat, Lola Nevado (Victoria Abril), que es fa passar per l'esposa del boxador, i que intentarà portar-lo al seu terreny. Però els serveis d'intel·ligència infernals detecten la presència de Lola Nevado a la Terra i hi envien el seu millor agent: Carmen Ramos (Penélope Cruz). Ambdues descobriran que una cosa és la teoria i una altra la pràctica. Al final hauran d'unir forces per a aconseguir el seu objectiu. Mentrestant descobriran que és més el que les uneix que el que les separa.

## Repartiment

* Victoria Abril - Lola Nevado
* Penélope Cruz - Carmen Ramos
* Demian Bichir - Manny
* Gemma Jones - Nancy
* Fanny Ardant - Marina D'Angelo
* Juan Echanove - Director del supermercat
* Gael García Bernal - Davenport
* Emilio Gutiérrez Caba - Cap de policia
* Cristina Marcos - oficial de policia
* Luis Tosar - oficial de policia
* Bruno Bichir - Eduardo
* Elena Anaya - Pili
* Peter McDonald - Henry
* Elsa Pataky - Hostessa a l'infern

## Premis
### XVI Premis Goya (2001)

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula | Millor pel·lícula | Candidata |
| Millor director | Agustín Díaz Yanes | Candidat |
| Millor actriu | Victoria Abril | Candidata |
| Millor actor de repartiment | Gael García Bernal | Candidat |
| Millor guió original | Agustín Díaz Yanes | Candidat |
| Millor música original | Bernardo Bonezzi | Candidat |
| Millor muntatge | José Salcedo | Candidat |
| Millor direcció artística | Javier Fernández | Candidat |
| Millor direcció de producció | Angélica Huete | Candidat |
| Millor maquillatge i perruqueria | Manuel García Ana Lozano | Candidats |
| Millor so | José Antonio Bermúdez Diego Garrido Pelayo Gutiérrez | Candidats |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2001

* Millor música (Bernardo Bonezzi), guanyador.

## Referències

* ↑ Sin noticias de Dios a Fotogramas
* ↑ «“Sin noticias de Dios”. Sinopsis» Arxivat 2020-02-15 a Wayback Machine., a La Butaca. Consultat el 13 d'octubre de 2013.
* ↑ «Sinopsis de “Sin noticias de Dios” (2001)» Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine., a Hoy Cinema. Consultat el 13 d'octubre de 2013.
* ↑ Sin noticias de Dios al web dels Goya
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2001». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 6 setembre 2019].
# Jessica Hull

Jessica Hull (Nova Gal·les del Sud, Austràlia, 22 d'octubre de 1996) és una atleta australiana, especialitzada en les proves de mig fons. Ha participat en 2 Olimpíades, guanyant la medalla de plata a la prova dels 1.500m, en els Jocs Olímpics de París 2024.
La seva marca personal dels 1.500m llisos, que és de 3:50.83 minuts, aconseguida el 7 de juliol de 2024 a París, és el rècord continental d'Oceania.

## Marques personals

| Disciplina | Marca | Seu | Data |
| 1.500m llisos | 3:50.83 AR | París | 7 de juliol de 2024 |
| Milla | 4:15.34 AR | Mònaco | 21 de juliol de 2023 |
| 800m llisos | 1:59.99 | Ginebra | 22 de juny de 2024 |

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2020 | Tòquio | 11a posició | 1.500m llisos |
| 2024 | París | 2 | 1.500m llisos |
| Campionat del Món ||||
| 2019 | Doha | 13a posició | 1.500m llisos |
| 2022 | Eugene | 7a posició | 1.500m llisos |
| 2023 | Budapest | 7a posició | 1.500m llisos |
| 2023 | Budapest | 26a posició | 5.000m |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial d'atleta» (en anglès). World Athletics. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «Jessica Hull's "incredible" 1500m record cements her place as an Olympic title contender» (en anglès). Women's agenda, 08-07-2024.
# Centre Nacional d'Investigacions Oncològiques

El Centro Nacional de Investigaciones Oncológicas (CNIO) és una institució pública espanyola dedicada a la investigació, diagnosticament i tractament del càncer. La seva seu està en el campus de Chamartín de l'Institut de Salut Carlos III, a Madrid. La gestió estatal es realitza a través d'una fundació creada l'efecte.
El centre va ser fundat el 1998 per l'Institut de Salut Carlos III, depenent del Ministeri de Sanitat, Serveis Socials, i Igualtat d'Espanya. Des de llavors, la seva intenció és dotar-lo d'infraestructures punteres en relació amb la investigació del càncer. Va ser dirigit per Mariano Barbacid, des de 1998 fins al 21 de juny de 2011, al qual va succeir María Blasco Marhuenda, fins que fou acomiadada el 2025, enmig d'una polèmica.

## Investigacions i publicacions

* 16 d'agost de 2007. La revista Nature publica els resultats d'un treball desenvolupat en el laboratori del Dr. Mariano Barbacid, cap del Grup d'Oncologia Experimental del (CNIO), en el que demostren que la proteïna-cinasa depenent de ciclina coneguda com a Cdk1 és suficient per executar i culminar totes les etapes del cicle cel·lular en els organismes superiors.
* 19 de juliol de 2007. La revista Nature publica els resultats d'un estudi coordinat pel Dr. Manuel Serrano Marugán, cap del Grup de Supressió Tumoral del CNIO amb a la Dra. María Antonia Blasco Marhuenda i el Dr. José Viña Ribes, de la Universitat de València, posen de manifest l'existència d'una relació entre els mecanismes que confereixen protecció vers al càncer i vers a l'Envelliment humà.
* 5 de juny de 2007. La revista Nature publica el Genoma de la leucèmia limfàtica crònica, treball multidisciplinari dins del projecte genoma del càncer en el que ha col·laborat, juntament amb moltes altres institucions, el CNIO.

## Referències

* ↑ La investigadora María Blasco sustituye a Barbacid al frente del CNIO, 22/6/2011 - El País
* ↑ Domínguez, Nuño. «El patronato del CNIO destituye por unanimidad a la directora, María Blasco, y al gerente del centro» (en castellà), 29-01-2025. [Consulta: 30 gener 2025].
* ↑ Whole-genome sequencing identifies recurrent mutations in chronic lymphocytic leukaemia, Nature (2011) doi:10.1038/nature10113 5 de junio de 2011,
* ↑ CLL Genome, Ministerio de Ciencia e Innovación, España

## Enllaços externs

* Centre Nacional d'Investigacions Oncològiques - Lloc web oficial
# Michèle Bernard

Michèle Bernard (Lió, 26 d'octubre de 1947) és una compositora i cantant francesa. Va dedicar-se al teatre abans de fer-ho a la cançó. Edita el seu primer àlbum l'any 1978 (Le kiosque). S'acompanya de l'acordió i del piano.

## Discografia

* 2005. Une fois qu'on s'est tout dit
* 2005. Voler
* 2005. Quand vous me rendrez visite
* 2006. Poesies pour les enfants
* 2007. Cantate pour Louise Michel
* 2007. Pour les petits et les grands
* 2007. Le nez en l'air
* 2008. Piano voix
* 2010. La compil
* 2010. Des nuit noires de monde (amb Evasion)

## Referències

* ↑ «Michèle Bernard» (en francès). Médiathèque départementale de Haute-Loire (Altithèque). [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «Les chemins de traverse de Michèle Bernard» (en francès). Le Monde.fr, 12-02-2002.

## Enllaços externs

* Michèle Bernard a Youtube
# 199
## Esdeveniments

* Zeferí I esdevé bisbe de Roma.
* Imperi Romà: regna Septimi Sever i Publi Corneli Anulí i Marc Aufidi Frontó són cònsols de Roma.
* Juli Crisp, tribú del pretori, és executat per ordre de l'emperador Septimi Sever per criticar-lo per ser massa ambiciós en la campanya contra els parts.
* Laetus obté gran prestigi entre les tropes per la seva valenta defensa de Nísibis contra un sobtat atac del rei Vologès V de Pàrtia.
* Tit Flavi Titià i Marc Maeci Probe esdevenen governadors de la Tarraconense.
* Mesopotàmia es divideix en dues províncies romanes separades per l'Eufrates, Mesopotàmia i Osroene.
* Es formen dues noves legions, Legió I Parthica i Legió III Parthica, com a guarnicions permanents.

## Necrològiques

* Àfrica (província romana): Víctor I, bisbe de Roma (189-199)

## Referències

* ↑ Mar, Ricardo; Arbulo, Joaquín Ruiz de; Vivó, David; Beltrán-Caballero, José Alejandro; Gris, Ferran. TARRACO. Arquitectura y urbanismo de una capital provincial romana: Volumen II. La ciudad imperial (en castellà). Publicacions Universitat Rovira I Virgili, 2016-02-01, p. 311. ISBN 978-84-8424-392-2.
* ↑ Boatwright, Mary T.; Gargola, Daniel J.; Talbert, Richard J. A.. The Romans: From Village to Empire (en anglès). Oxford University Press, USA, 2004-02-26, p. 410. ISBN 978-0-19-511875-9.
* ↑ Erdkamp, Paul. A Companion to the Roman Army (en anglès). John Wiley & Sons, 2011-03-31, p. 272. ISBN 978-1-4443-9376-7.
# Auguste Henri Ponsot

Auguste Henri Ponsot (francès: Henri Ponsot) (Bolonya, 2 de març de 1877 - 1 de març de 1963) fou un diplomàtic francès.
Va entrar a la carrera diplomàtica l'any 1903. Després d'haver estat destinat a Siam, a Berlín i al Canadà, fou nomenat secretari general del govern tunisià l'any 1922. Cridat a la Sots-Direcció d'Afers d'Àfrica, negocia amb Espanya una entesa per una acció comuna al Marroc i va dirigir les converses d'Oujda (maig 1925). Esdevingué a continuació alt comissionat de França al Llevant de l'agost de 1926 al juliol de 1933, amb seu a Beirut, a continuació resident general de França al Marroc d'agost de 1933 a març de 1936. Remata llavors l'obra de pacificació assegurant les connexions permanents amb Mauritània, prosseguí l'equipament industrial del país i procedí a les primeres disposicions de la tarifa duanera. Fou nomenat ambaixador de França el 1934 i, de març 1936 a octubre 1938, ambaixador de França a Turquia. Posats llavors en jubilació forçosa per Alexis Lleuger per permetre al Quay d'Orsay de trobar a Ankara una nova destinació a l'ambaixador de França que havia estat desallotjat de la plaça de Viena a Àustria per l'Anschluss, fou consultat durant l'ocupació pel grup de resistents portat per Jean Chauvel. A l'Alliberament, Chauvel el nomena a Ginebra per participar en la creació de l'Alt Comissariat pels refugiats. S'hi quedarà diversos anys, fins a la seva jubilació definitiva.

## Notes i referències

* ↑ Abdellah Ben Mlih, Structures politiques du Maroc colonial, L'Harmattan, Histoire et perspectives méditerranéennes, 1990 ISBN 9782738408334 en línia a (consulta juny 2012)
* ↑ Jean Chauvel, Commentaire, tome 1, Paris, Fayard, 1971