OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Minka Kuustonen

Minka Kuustonen (Hèlsinki, 24 d'agost de 1985) és una actriu finlandesa. Ha actuat en teatre, pel·lícules i sèries de televisió. Va estudiar a la Universitat de Tampere, on es va graduar amb un màster en arts teatrals a la primavera de 2011.

## Trajectòria

Kuustonen va interpretar un dels tres papers protagonistes a la pel·lícula Kesäkaverit, dirigida per Inari Nieme, que es va estrenar l'agost de 2014, on la seva germana gran també va fer un dels papers principals. Ha aparegut a les sèries Sata lasisa i Kansan mies, Raja, Nymfit, Klikkaa mua i Tellus, entre d'altres. També va aparèixer a la pel·lícula Hevi reissu del 2018.
El novembre de 2010, Kuustonen va haver de fugir del seu apartament a causa d'un incendi que es va produir en un restaurant de la planta baixa del mateix edifici del centre de Tampere. L'apartament de Kuustonen va patir danys com a part de l'incendi de la pizzeria Julietin, en el qual van morir tres persones.

## Referències

* ↑ «Minka Kuustonen kertoo kuulumisiaan ja kertaa kulunutta vuottaan» (en finès). [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ Maijala, Juho: Ihana Inka. (Ihmiset-liite) Aamu­lehti, 25.7.2010, s. 11–13. Tampere: Kustannus Oy Aamu­lehti
* ↑ Naiset, Me. «Etsimäsi sisältö on arkistoitu – Me Naisten verkkosivusto uudistui» (en finès), 31-08-2020. [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ «‘Heavy Trip’, una comedia sobre ‘la banda más extrema de Finlandia’» (en castellà). Metal Journal, 02-03-2018. [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ «Tampereen suurpalossa mukana kotimainen näyttelijätär» (en finès), 23-11-2010. [Consulta: 21 gener 2025].
# Cyanoloxia

Cyanoloxia és un gènere d'ocells de la família dels cardinàlids (Cardinalidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2021) aquest gènere està format per 4 espècies:
* Cyanoloxia cyanoides - cardenal anyil ultramarí.
* Cyanoloxia rothschildii - cardenal anyil amazònic.
* Cyanoloxia brissonii - cardenal anyil de Brisson.
* Cyanoloxia glaucocaerulea - cardenal anyil glauc.
Les tres primeres però, eren incloses fins fa poc al gènere Cyanocompsa.

## Referències

* ↑ «Cyanoloxia Bonaparte, 1850» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ «Cyanoloxia (Cyanoloxia sp.) - Avibase». [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ «Cardinals, grosbeaks and “tanager” allies – IOC World Bird List». [Consulta: 21 gener 2025].
# Leefbaar Nederland

Leefbaar Nederland (neerlandès Països Baixos Habitables, LN) fou un partit polític neerlandès de caràcter populista, fundat el 21 de març de 1999. Té els seus orígens en les llistes municipals independents formades al marge dels partits estatals, que duien la marca Leefbaar. El 1999 Henk Westbroek d'Utrecht i Jan Nagel de Hilversum, van fundar un partit d'abast estatal. Presentaren un programa de 10 punts: més referèndums, menys burocràcia, política d'asil polític justa i més llibertat personal.
El 2001 anà creixent i formà oposició al govern de Wim Kok, i guanyà notorietat quan Pim Fortuyn en fou nomenat cap., però el 10 de febrer del 2002 aquest abandonà el partit per a crear el seu propi partit, la Llista Pim Fortuyn, amb la que es va presentar a les eleccions de 2002 i 2003. LN s'hi presentà amb Fred Teeven com a cap i només assolí 2 escons.
A les eleccions de 2003 no va assolir representació. Aquest fet, agreujat pels enfrontaments interns entre els dos aspirants a cap, Teeven i Emile Ratelband, així com una fort endeutament, provocaren la seva dissolució el 10 de setembre de 2007.

## Resultats electorals
### Cambra de Representants

| Any | Lijsttrekker | Vots | % | Escons | +/– | Govern |
| 2002 | Fred Teeven | 153,055 | 1.6 | 2 / 150 | Nou | Oposició |
| 2003 | Haitske van der Linde | 38,894 | 0.4 | 0 / 150 | 2 | Extraparlamentari |

## Enllaços externs

* Leefbaar Nederland Arxivat 2002-11-13 at the Library of Congress
# Jove Lituània

Jove Lituània (lituà Jaunoji Lietuva) és un partit polític de Lituània, d'ideologia nacionalista i fortament anticomunista. Fou fundat el 1927 com a secció juvenil de la Unió Nacional Lituana (Lietuvių tautininkų sąjunga). Prohibit el 1940, es va reconstituir el 1988 com a Lietuvos Tautinio Jaunimo Sąjunga (Unió de Joves Nacionalistes Lituans) per a exigir la restauració de la independència lituana. El 1989 canvià el seu nom pel de Lietuvių Tautinio Jaunimo Sąjunga „Jaunoji Lietuva“, i el 1994 es constituí com a partit amb el nom de Jaunosios Lietuvos“ ir naujųjų tautininkų sąjunga, que canviarà el 2005 pel nom actual. El seu cap és Stanislovas Buškevičius, qui havia estat assessor del primer ministre de Lituània.
En el seu programa ha demanat l'expulsió de totes les minories arribades al país amb la invasió soviètica de 1940, tot i que es mostra tolerant amb polonesos i jueus. També exigeix l'expulsió a Rússia de tots els antics empleats del KGB. És partidari de la integració lituana a l'OTAN i a la Unió Europea i de la integració a Lituània de l'óblast de Kaliningrad.
A les eleccions municipals de 1995 va obtenir 16 consellers municipals arreu del país (2 d'ells a Vilnius). A les eleccions legislatives lituanes de 1996, però, només va obtenir el 3,81% dels vots, insuficient per a obtenir representació, i a les de 2000 només l'1,15%. Això la va forçar a les eleccions de 2004 a presentar-se amb la Unió Cristiano-Conservadora Social, però tampoc va obtenir representació. A les eleccions locals de 2007 només va obtenir dos consellers municipals. A les eleccions legislatives lituanes de 2008 es presentà novament en solitari, però només va obtenir l'1,75% dels vots i continuà com a partit extraparlamentari.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/– | Govern |
| 1996 | 52,423 | 4.01 (#6) | 1 / 141 | 1 | Oposició |
| 2000 | 16,941 | 1.15 (#13) | 1 / 141 | = | Oposició |
| 2004 | – | – | 0 / 141 | 1 | Extraparlamentari |
| 2008 | 21,589 | 1.75 (#12) | 0 / 141 | = | Extraparlamentari |
| 2012 | 8,632 | 0.66 (#14) | 0 / 141 | = | Extraparlamentari |
| 2016 | Coalició amb LTS | Coalició amb LTS | 0 / 141 | = | Extraparlamentari |
| 2020 | – | – | 0 / 141 | = | Extraparlamentari |

## Enllaços externs

* (lituà) Web oficial Arxivat 2008-10-21 a Wayback Machine.
# Manuel Bertrand i Salsas

Manuel Bertrand i Salsas (Molins de Rei, 1848 - Barcelona, 1911) fou un industrial català.

## Biografia

Era fill de Manuel Bertrand i Cortalé, natural de La Roca d'Albera (Rosselló), i de Francesca Salsas, de Palau del Vidre.
Es casà amb la filla d'Eusebi Serra i Clarós, Flora Serra i Casanovas. L'aliança d'ambdues famílies van donar lloc a l'empresa Bertrand i Serra, una de les més importants de Catalunya, amb fàbriques a Manresa, Sant Fruitós de Bages i Barcelona. També va posseir almenys una fàbrica de sucre, la Sucrera del Segre.
El continuador de la nissaga va ser Eusebi Bertrand i Serra (1877-1945), un dels grans industrials del moment, propietari també de la Colònia Güell, a Santa Coloma de Cervelló i de la Torre de la Ricarda al Prat de Llobregat.
Actualment, entre els fons comercials i d'empreses de l'Arxiu Comarcal del Baix Llobregat es troba el Fons Bertrand CA, ca. 1858-1970.

## Referències

* ↑ «Eusebi Bertrand i Serra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Esquela de Manuel Bertrand y Salzas». La Veu de Catalunya (edició vespre), 21-12-1911, pàg. 7.
* ↑ «Josep, Batista, Emanuel Bertrand Cortale». geneanet. Genealogia Cerdana.
* ↑ «Antonia,Bonaventura,Francesca Salsas Calva». geneanet. Genealogia Cerdana.
* ↑ Valls, 2011.
* ↑ «Les fonts empresarials: el sector tèxtil i els tallers metal·lúrgic d'aixetes». Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Fons comercials i d'empresesː Fons Bertrand CA, ca. 1858-1970». Xarxa d'Arxius Comarcals (XAC)ː Quadre de fons de l'Arxiu Comarcal del Baix Llobregat. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Les fonts empresarials: el sector tèxtil i els tallers metal·lúrgic d'aixetes». Xarxa d'Arxius Comarcals (XAC). Generalitat de Catalunya, 02-11-2015. [Consulta: 4 desembre 2016].

## Bibliografia

* Valls, Maria «Llibre de Matrícula d'obrers de la fàbrica de pintados de Manuel Bertrand i Cirtalé a Molins de Rei de 1858». Materials del Baix Llobregat, 17, 2011, pàg. 83-89.
# Alan Ball

Alan James Ball MBE (12 de maig de 1945 - 25 d'abril de 2007) fou un futbolista anglès de la dècada de 1970 i entrenador.
Durant la seva carrera destacà defensant principalment els colors de quatre clubs, Blackpool FC, Everton FC, Arsenal FC i Southampton FC. Fou internacional amb la selecció d'Anglaterra amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1966 i a la Copa del Món de futbol de 1970.

## Referències

* ↑ «Alan Ball: Profile». Arxivat de l'original el 2014-11-13. [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ «Gunners 50 Greatest Players: Alan Ball».
* ↑ «Alan Ball's Southampton Bio».
* ↑ Youssef, Anna «Local lad was a world beater». The Bolton News, 26-04-2007 [Consulta: 10 gener 2013].
* ↑ Alan Ball at EnglandFootballOnline.com
# Bob Crompton

Robert Crompton (26 de setembre de 1879 - 16 de març de 1941) fou un futbolista anglès de la dècada de 1900.
Passà tota la seva carrera al Blackburn Rovers FC.
Fou internacional amb la selecció d'Anglaterra en 41 ocasions.
El 25 de febrer de 2015 fou inclòs al Hall of Fame del National Football Museum.

## Palmarès
### Jugador

Blackburn Rovers
* First Division: 1911-12, 1913-14

### Entrenador

Blackburn Rovers
* FA Cup: 1928
* Second Division: 1938-39

## Referències

* ↑ Wolstenholme, Gerry [20 setembre 2008]. The Khaki Years, Blackpool Football Club The World War I Seasons 1915/16 - 1918/19. Blackpool: Blackpool Programme and Memorabilia Collectors Club, maig 2008, p. 1-5.
* ↑ «England's Most Successful Captains». Daily Telegraph, 01-02-2012.
* ↑ England Player Profile: Robert Crompton at englandfc.com
* ↑ Profile at englandfootballonline
* ↑ Museum, Nat Football. «The 'historic player' to be inducted to this year's #NFMHallOfFame is @OneRovers' legend Bob Crompton, who captained BRFC to 2 Div 1 titles.», 25-03-2015.
# George Ford

George Ford (Oldham, 16 de març de 1993) és un jugador de rugbi anglès. Juga als Leicester Tigers com a mig d'obertura. És el fill de Mike Ford, entrenador de defenses de la selecció anglesa i exjugador de rugbi lliga. El seu germà Joe Ford juga als Leeds Carnegie.
L'octubre de 2011 va guanyar el premi al Millor Jugador Jove de l'any que entrega l'IRB, convertint-se en el primer anglès a aconseguir-ho.
El 8 de novembre de 2009 es va convertir en el jugador més jove en debutar com a professional amb 16 anys i 237 dies, en un partit de la LV Cup entre Leicester i Leeds. No va ser fins al 27 de novembre de 2010 quan va debutar a l'Aviva Premiership sortint des de la banqueta. No es va estrenar de titular fins al setembre de 2011 en la derrota del Leicester per 30-28 davant l'Exeter Chiefs.

## Referències

* ↑ George Ford named IRB Young Player of the Year rugbyworld.com

## Enllaços externs

* Perfil Federació Anglesa Arxivat 2010-12-10 a Wayback Machine.
* Perfil Leicester
# Mark Lawrenson

Mark Thomas Lawrenson (2 de juny de 1957) és un exfutbolista irlandès de la dècada de 1980 i entrenador.
Pel que fa a clubs, defensà els colors del Liverpool FC. També destacà a Preston North End FC i Brighton & Hove Albion FC.
Fou 39 cops internacional amb la selecció de la República d'Irlanda.

## Palmarès
### Liverpool

* Football League First Division (5): 1981-82, 1982-83, 1983-84, 1985-86, 1987-88
* League Cup (3): 1981-82, 1982-83, 1983-84
* FA Charity Shield (2): 1982, 1986
* Lliga de Campions de la UEFA: 1983-84
* FA Cup: 1985-86
* Super Cup: 1986

## Referències

* ↑ «Mark Lawrenson's managerial career». Soccerbase. [Consulta: 4 abril 2013].
* ↑ «Wolverhampton Wanderers 1-0 Liverpool». LFC History.net, 29-08-1981. Arxivat de l'original el 22 de juny 2010. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Champions League Analysis». BBC Sport, 20-05-2008. [Consulta: 21 maig 2008].
* ↑ «Lawrenson, Mark». National Football Teams. [Consulta: 4 abril 2013].
* ↑ Mark Lawrenson [podcast]. SoundCloud (26 setembre 2016). [Consulta: 27 setembre 2016].
* ↑ Mark Lawrenson. EU-football.info. Consultat 4 abril 2013.
# Mike Summerbee

Mike Summerbee (Manchester, Anglaterra, 15 de desembre de 1942) és un exfutbolista anglès. Els seus majors èxits els va aconseguir amb la samarreta del Manchester City, equip on va jugar durant deu temporades. Actualment és ambaixador mundial de l'equip citizen.

## Trajectòria

Summerbee va debutar com a professional amb el Swindon Town el 1959, tenia 16 anys. Amb l'equip de Wiltshire va jugar més de 200 partits i va marcar més de 30 gols. El 1965, Joe Mercer, entrenador del Manchester City, el va fitxar per 35.000 £. En la seua primera temporada a Manchester va jugar de titular tots els partits, va ser l'únic jugador que ho va fer.
Jugador de banda dreta, Summerbee va ser un dels jugadors més influents del Manchester City que va guanyar quatre títols en tres temporades, 1968–70. La Premier League de la temporada 1968–69, l'FA Cup del 1969, la Charity Shield del 1968 i la Recopa d'Europa del 1970, a més d'un quart títol, la Charity Shield del 1972. Summerbee va abandonar Maine Road després de viure l'època més brillant del club, el juny de 1975 va ser traspassat al Burnley FC per 75.000 £, amb més de 400 partits com a citizen.
En un període de cinc anys, el qual també inclou la Copa del Món de 1970, Summerbee va jugar vuit vegades amb la selecció anglesa. Va debutar amb la selecció el 24 de febrer de 1968 contra Escòcia.
Summerbee va acabar la seua carrera a l'Stockport County, on va ser entrenador-jugador la temporada 1978–79. El 1980 va tornar a jugar un sol partit, va ser de l'FA Cup contra el Crewe Alexandra.
Fora de l'estadi, Summerbee va establir una gran amistat amb l'estrella del Manchester United FC, George Best. També va participar en el rodatge d'Evasió o victòria, juntament amb moltes altres estrelles del moment.

## Anècdotes

Quan Summerbee jugava fora del seu estadi els espectadors rivals li cantaven una cançó per riure-se'n de la mida del seu nas:
Summerbee, summberbee, I'd walk a milion miles to the end of your nose Mike Summerbee.

## Referències

* 1 2 «Mike, el narizotas» (en castellà). El País, 11-03-2014. [Consulta: 6 febrer 2015].
* ↑ «Noches locas, una rubia y otro futbol» (en castellà). Lineker Magazine, 07-04-2014. Arxivat de l'original el 2015-02-16. [Consulta: 16 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Entrevista al programa Fiebre Maldini (castellà)
# Club Deportivo Técnico Universitario

El Club Deportivo Técnico Universitario és un club de futbol de la ciutat d'Ambato (Equador).
Va ser fundat el 26 de maig de 1971. Disputa els seus partits a l'Estadio Bellavista. El seu rival ciutadà és el Macará amb qui disputa el Clásico Ambateño.
L'any 2011 ascendí a la màxima categoria nacional.

## Palmarès

* Segona Divisió de l'Equador:
** 1977 E2, 1981 E2, 1999, 2002, 2011

## Referències

* ↑ «Stadiums in Ecuador». Arxivat de l'original el 2018-06-21. [Consulta: 19 gener 2019].
* ↑ http://www.infocancha.com/es/Contenido/Noticia/1-8506-macara-se-llevo-el-clasico-ambateno-ante-tecnico-universitario Arxivat 2018-12-15 a Wayback Machine.
* ↑ Técnico Universitario ascended (castellà)

## Enllaços externs

* Club Deportivo Técnico Universitario - Lloc web oficial
# Partit de la Llibertat (Països Baixos)

Partit de la Llibertat (neerlandès Partij van de Vrijheid, PvV) fou un partit polític neerlandès d'ideologia liberal, fundat el 23 de març de 1946 per joves liberals que van aplegar les restes del Partit d'Estat Liberal de la preguerra, liderats per Steven Bierema. A les eleccions de 1946 va obtenir sis escons. El 1948 es va unir als social liberals de Pieter Oud, escindits del Partit del Treball, per a fundar el Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia (VVD).

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/- | Govern |
| 1946 | 305,287 | 6.41 | 6 / 100 | Nou | Oposició |

## Referències

* ↑ «Partij van de Vrijheid (PvdV)» (en neerlandès). Parlement.com. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ «Partij van de Vrijheid (PvdV)» (en neerlandès). Centre de Documentació dels Partits Polítics Neerlandesos. [Consulta: 17 desembre 2023].
# Partit Nacional Catòlic

Partit Nacional Catòlic (neerlandès Katolieke Nationale Partij, KNP) fou un partit polític neerlandès creat l'11 de desembre de 1948 per Charles Welter, antic ministre d'afers colonials, membre del Partit Popular Catòlic contrari a la col·laboració amb el Partit del Treball i a la independència d'Indonèsia. A les eleccions legislatives neerlandeses de 1948 va obtenir un escó, que va repetir a les de 1952. El 1955, pressionat pels bisbes, Welter va tornar al Partit Popular Catòlic i fou elegit diputat a les eleccions de 1956 i 1959.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/- | Govern |
| 1948 | 62,376 | 1.26 | 1 / 100 | Nou | Oposició |
| 1952 | 144,520 | 2.71 | 2 / 100 | 1 | Oposició |
# Torrent del Mas Canals

El torrent del mas Canals, també anomenat torrent de Can Bonvilà, és un curs d'aigua del Vallès Occidental. Neix a l'oest del terme de Terrassa, creua els plans de Can Bonvilà passant a prop de Can bonvilà i mas Canals i finalment entra a la ciutat de Sabadell per desembocar a la riereta, al barri de Ca n'Oriac.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Moviment Islandès-Terra Viva

El Moviment Islandès-Terra Viva (en islandès Íslandshreyfingin – Lifandi Land) va ser un partit polític de tendència verda d'Islàndia fundat pel periodista i ecologista Ómar Ragnarsson i Margrét Sverrisdóttir el 22 de març de 2007.
Va participar per primera vegada a les Eleccions legislatives islandeses de 2007. No va arribar al mínim requerit per la llei a Islàndia (que és d'un 5% dels vots) per a tenir representants a l'Alþingi. Després del congrés de l'Aliança Socialdemòcrata de març de 2009, ambdós partits es presentaren plegats a les eleccions legislatives islandeses de 2009.

## Enllaços externs

* Web del partit Arxivat 2007-05-02 a Wayback Machine.
# Ibrahim Inal

Ibrahim Inal (o Yenāl, + 1059) fou un cap seljúcida. Sembla que Inal (o Yinal/Yenal) era un títol turc testimoniat antigament a l'Àsia central al segle x. És assenyalat com a germanastre uterí de Toghrul Beg i Čaghri Beg (en algunes referències com a cosí), i el seu pare hauria estat un cap de la família seljúcida.
Va dirigir una banda de turcmans anomenats els yenalites per l'historiador Bayhaki, que va actauar separadament de Toghrul Beg i Čaghri Beg i de Musa Yaghbu, i fou expulsat de Coràsmia al començament de la dècada dels anys trenta (1030). Va participar en les depredacions a Khurasan on vers 1039 va ocupar Merv. Ibrahim es va mostrar després descontent de la seva posició subordinada al sultanat seljúcida.
El 1041/1042 els yenalites van ocupar Rayy i després van operar al Djibal. El 1045/1046 Toghrul va enviar a Ibrahim Inal contra Hamadan. La ciutat fou conquerida (i al cap de dos anys fou conquerida Kangavar). Vers el 1046 Ibrahim va nomenar governador de Kirmanshah i Daynawar a Badr ibn Tahir ibn Hilal dels kurds hasanwàyhides, intervenint en les lluites dels annàzides. La família hasanwàyhida conservava únicament la seva fortalesa principal, Sarmadj, però el darrer emir va morir el 1047 i la fortalesa va passar a Ibrahim Inal.
El 1050 Toghrul Beg va conquerir Isfahan als kakúyides i Ibrahim Inal va rebre Yedz i Abarkuh com a feus personals. Ibrahim però no va quedar satisfet i de fet aspirava al sultanat en perjudici del seu germà uterí. El 1054 Ibrahim Inal, cada cop més enfrontat amb Toghrul Beg, va fer una incursió a Kars que va ocupar i va matar milers, però no va poder prendre la ciutadella, i com que son germà uterí o cosí s'acostava va evacuar la ciutat que de totes maneres va quedar arruïnada. El 1057 Ibrahim es va posar en contacte amb al-Basasiri i al-Muayyad fi l-Din al-Shirazi, plenipotenciari fatimita a la regió de l'Eufrates que es trobava a Alep, per obtenir suport fatimita per enderrocar a Toghrul, a canvi de fer la khutba en nom del califa fatimita. Al-Basasiri va haver de fugir de Rahba cap a Damasc i fou en aquell moment en què Ibrahim Inal es va declarar obertament en rebel·lió contra el seu germà, junt amb dos nebots fills del seu germà Irtash, i va marxar cap al Jibal. El 5 de novembre de 1058 Toghurl (o Tughril) Beg va abandonar Nísibis que havia ocupat i va perseguir al seu germà. La revolta fou reprimida i Ibrahim Inal va ser capturat durant la lluita i estrangulat allí mateix (juliol del 1059).
Minorsky ha emès la hipòtesi que els Inàlides d'Amida (1096-1183) foren descendents d'Ibrahim Inal.

## Nota

* ↑ els yenalites no eren una tribu, sinó una banda, derivant el seu nom de Yenal, el títol oghuz del cap
* ↑ de vegades apareix com a cosí

## Referències

* C. E. Bosworth, "EBRĀHĪM ĪNĀL" a Encyclopaedia Iranica
# Eduardo Alonso Colmenares

Eduardo Alonso Colmenares (Corella (Navarra) 13 d'octubre de 1820 - Madrid, 31 de març de 1888). Advocat i polític espanyol, va ser ministre de Gracia i Justícia durant el regnat d'Amadeu I, cartera que tornaria a ocupar juntament amb la de ministre de Foment després de la I República. Durant la regència de Maria Cristina d'Habsburg-Lorena va ocupar la presidència del Tribunal Suprem.

## Biografia

Després d'estudiar Dret a Madrid va exercir l'advocacia a Tudela, Madrid i Pamplona i després d'això ingressa en la judicatura i exerceix com a fiscal en les Audiències de Sevilla, Barcelona i Granada fins que en 1859 es trasllada a les colònies americanes on exercirà els càrrecs de Regent de l'Audiència de l'Havana i de Santo Domingo, i el d'Intendent General de Cuba.
Amb la revolució de 1868 torna a Espanya i inicia la seva carrera política quan és elegit diputat al Congrés per la circumscripció de Navarra en les eleccions de 1871, tornant a resultar elegit en els comicis de 1872 per la circumscripció de Logronyo. Posteriorment, en 1877, passaria al Senat com a senador vitalici.
Va ser ministre de Gracia i Justícia entre el 5 d'octubre de 1871 i el 26 de maig de 1872 als governs que van presidir José Malcampo y Monge i Práxedes Mateo Sagasta. Posteriorment, i novament sota la presidència de Sagasta, tornaria a ocupar aquesta mateixa cartera entre el 3 de setembre i el 31 de desembre de 1874. També ocuparia la cartera de Foment entre el 13 de maig i el 3 de setembre de 1874 en un gabinet presidit per Juan Zavala de la Puente. Entre 1882 i 1888 va ocupar la presidència del Tribunal Suprem.

## Referències

* 1 2 3 «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 27 setembre 2015].
* ↑ Eduardo Alonso Colmenares a xtec.es
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Eduardo Alonso Colmenares a l'Enciclopèdia Basca Auñamendi