OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Setge d'Harfleur

El setge d'Harfleur per Enric V d'Anglaterra va començar el 18 d'agost de 1415 i va durar fins a la rendició de la vila d'Harfleur, el principal port del nord de França, després d'un mes de combats el 22 de setembre durant la Guerra dels Cent Anys.

## Antecedents

El dimarts 13 d'agost de 1415, la flota d'Enric V d'Anglaterra, formada de 1.600 naus, estava al davant de Chef-de-Caus, a l'estuari del Sena. El desembarcament va tenir lloc l'endemà, dia 14, amb un exèrcit de 30.000 homes, 6.000 homes d'armes i 24.000 arquers.

## Desenvolupament tàctic

Després del desembarcament, els anglesos van atacar Harfleur amb 2.000 homes d'armes i 6.000 arquers. La guarnició de 100 homes es va veure reforçada per dos experimentats cavallers, el senyor d'Estouteville i el senyor de Gaucourt, que van arribar amb 300 homes en armes i prengueren el comandament.
El 18 d'agost, Thomas de Lancaster va establir un campament al costat est de la ciutat després d'aturar un comboi de socors francès amb armes de foc, ballestes i altres subministraments. Un mes després de l'inici del setge la muralla estava greument malmesa per les dotze bombardes i altres màquines de setge angleses, i Enric V d'Anglaterra va plantejar un assalt general a la ciutat, però la ciutat va demanar parlamentar als comandants i es va acordar que si un exèrcit francès estacionat a Vernon (Eure) no arribava abans del 23 a la ciutat es rendiria.

## Conseqüències

Els cavallers van ser posats en llibertat condicional per reunir el rescat, i els que estaven disposats a prestar jurament de lleialtat a Enric V d'Anglaterra van ser autoritzats a romandre, mentre que la resta van rebre l'ordre de partir.
Enric V preveia fer el mateix que havia fet a Calais, transformar-la en una colònia anglesa. Hi va deixar una guarnició i va deixar la ciutat el dia 7 d'octubre amb la resta del seu exèrcit per tal de reconquerir Calais. Va remuntar per la riva esquerra del Somme per trobar un pont o un gual mal defensat i travessar-lo. Aquesta recerca el va conduir a portar l'exèrcit a l'altiplà on està situat la vila d'Agincourt, on va tenir lloc la batalla d'Agincourt.

## Referències

* ↑ Wagner, John A. Greenwood Publishing Group (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2006, p.146. ISBN 031332736X.
# Fred Børre Lundberg

Fred Børre Lundberg (Hammerfest, 25 de desembre de 1969) és un esquiador nòrdic noruec, ja retirat, especialista en combinada nòrdica.

## Biografia

Va néixer el 25 de desembre de 1969 a la ciutat d'Hammerfest, població situada al comtat de Finnmark.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 realitzats a Albertville (França), on aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova individual de la combinada nòrdica a més de finalitzar quart en la prova de relleus per equips. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 realitzats a Lillehammer (Noruega) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova individual i la medalla de plata en la prova de relleus. Finalment, en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de relleus per equips i finalitzà setzè en la prova individual.
Al llarg de la seva carrera guanyà sis medalles en el Campionat del Món d'esquí nòrdic, incloent tres medalles d'or (15 km. individuals: 1991 i 1995; relleus 4x5 km: 1997).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Fred Børre Lundberg». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «LUNDBERG Fred-Boerre - Athlete Information». [Consulta: 6 març 2022].

## Enllaços externs

* (anglès) www.fis-ski.com - Fred Børre Lundberg Arxivat 2012-10-26 a Wayback Machine.
# 51a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 51a Divisió va ser una de les divisions de l'Exèrcit Popular de la República que es van organitzar durant la Guerra Civil espanyola sobre la base de les Brigades Mixtes. Va arribar a operar al front d'Extremadura.

## Historial

Durant 1937 en el front Nord ja havia existit una divisió que va emprar aquesta numeració.
El 15 d'agost de 1938 se li va donar la numeració «51» a una nova divisió al front d'Extremadura. La unitat, que agrupava les brigades mixtes 25a, 66a i 210a, va quedar sota el comandament del major de milícies Antonio García Molina. Heretava en part l'estructura de l'antiga Divisió del Zújar. La unitat va prendre part en els atacs republicans sobre les posicions franquistes entorn de Cabeza del Buey, que van aconseguir recuperar part del terreny perdut durant l'anterior ofensiva franquista. Amb posterioritat seria agregada al VII Cos d'Exèrcit, i no arribà a prendre part en operacions militars de rellevància.

## Comandaments
### Comandants

* major de milícies Antonio García Molina (des d'abril de 1938);
* major de milícies Blas Coronado Martínez (des de gener de 1939);

### Caps d'Estat Major

* capità de milícies Serafín Pérez Rivera;

## Ordre de batalla

| Data | Cos d'Exèrcit adscrit | Brigades Mixtes integrades | Front de batalla |
| 15 d'agost de 1938 | VIII Cos d'Exèrcit | 25a, 66a i 210a | Extremadura |
| 23 d'octubre de 1938 | VII Cos d'Exèrcit | 66a, 115a i 21a | Extremadura |
| 13 de gener de 1939 | VII Cos d'Exèrcit | 30a, 105a i 132a | Extremadura |

## Notes

* ↑ Aquesta unitat, manada pel tinent coronel Francisco Galán Rodríguez, havia estat creada en l'estiu de 1937 dins del XIV Cos d'Exèrcit (basc). Heretava l'estructura de l'antiga «4a Divisió basca», que havia manat el coronel Daniel Irézabal Goti. La nova unitat va quedar composta per les brigades mixtes 154a, 160a i 161a, totes elles formades per antigues milícies i reclutes. La divisió va tenir una vida operativa molt curta, perquè resultaria destruïda durant la batalla de Santander —va ser dissolta el 25 d'agost de 1937.

## Referències

* ↑ Aguirre, 1981, p. 60.
* ↑ Martínez Bande, 1972, p. 55.
* ↑ Talón, 1988, p. 905.
* ↑ Martínez Bande, 1972, p. 112.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 249, 296.

## Bibliografia

* Aguirre, J.M.. Historia general de la guerra civil en Euskadi. El ejercito vasco (I). L. Haranburu, 1981.
* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. El final del frente norte. Madrid: Ed. San Martín, 1972.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* Talón, Vicente. Memoria de la guerra de Euzkadi de 1936. III, 1988.
# Silvia Valsecchi

Silvia Valsecchi (Lecco, 19 de juliol de 1982) és una ciclista italiana professional des del 2002 i actualment a l'equip Bepink-Cogeas. Competeix tant en pista com en carretera.

## Palmarès en ruta

* 2006
** Campiona d'Itàlia en contrarellotge
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Ardecha
* 2007
** Vencedora d'una etapa al Tour féminin en Limousin
* 2012
** Vencedora d'una etapa al Volta a El Salvador
* 2013
** 1a al Gran Premi El Salvador
* 2015
** Campiona d'Itàlia en contrarellotge
* 2016
** Vencedora d'una etapa al Tour de Bretanya
* 2017
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Ardecha

## Palmarès en pista

* 2006
** Campiona d'Itàlia en persecució
* 2008
** Campiona d'Itàlia en persecució
* 2011
** Campiona d'Itàlia en persecució
** Campiona d'Itàlia en persecució per equips
* 2012
** Campiona d'Itàlia en scratch
* 2013
** Campiona d'Itàlia en velocitat per equips
* 2014
** Campiona d'Itàlia en persecució
** Campiona d'Itàlia en scratch
* 2016
** Campiona d'Europa en Persecució per equips (amb Elisa Balsamo, Simona Frapporti, Tatiana Guderzo i Francesca Pattaro)
* 2017
** Campiona d'Europa en Persecució per equips (amb Elisa Balsamo, Tatiana Guderzo i Letizia Paternoster)

### Resultats a la Copa del Món

* 2017-2018
** 1a a Pruszków, en Persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Joan Company Florit

Joan Company Florit (Sant Joan de Sineu, Mallorca, 1954) és un músic, musicòleg i director de corals mallorquí.
Ha fet estudis d'harmonia i formes musicals amb Manuel Oltra i Ferrer i d'anàlisi musical, harmonia i contrapunt amb Benet Casablancas i Domingo Estudis de direcció coral amb Manuel Cabero i Vernedas, Pierre Cao i Oriol Martorell i Codina, i estudis de direcció orquestral amb Salvador Mas i Conde.
Va ser el director i fundador de la Coral de Sant Joan (Mallorca) de 1975 - 1980. Des del curs 1976 fins al 2023, va dirigir i fundar la Coral Universitat de les Illes Balears, consolidant-la com una autèntica escola coral. És el fundador, i actualment també el director, de la Partituroteca i Centre de Documentació Musical de la Universitat de les Illes Balears.
Ha fet recerca musicològica, publicant articles a Ritmo, Revista Musical Catalana, Estudis Baleàrics, Lluc i International Choral Bulletin, entre d'altres. Ha col·laborat en la redacció del Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana, la Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear, Cent anys de la Història de Balears, i és autor de tres estudis biogràfics al llibre Tres músics mallorquins Antoni Torrandell, Joan M.ª Thomàs, Antoni Matheu.
Fou director artístic del Coro de la Orquesta Sinfónica de Galicia, des de 1999 fins a 2022. Aquell any fou nomenat Mestre de Capella de la Seu, Catedral de Mallorca, i el 2023 el Consell de Direcció de la Universitat de les Illes Balears li va concedir el Premi Ramon Llull.

## Referències

* 1 2 3 «Joan Company i Florit». Gran Enciclopèdia de la música. [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ Casares Rodicio, Emilio; López-Calo, José; Fernández de la Cuesta, Ismael. Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana (en castellà). Fundación Autor - Sociedad General de Autores y Editores, 2002. ISBN 978-84-8048-303-2.
* ↑ Aviñoa, Xosé. Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear. Barcelona: Edicions 62, 1999 a 2007. ISBN 84-297-4700-1.
* ↑ Alenyar Fuster, Miquel; Barceló Pons, Bartomeu; Carlos-Arnaiz, Pere. Cent anys de la historia de Balears. Navarra: Salvat Editores, 1982.
* ↑ Company i Florit, Joan; Pere; Moll i Marquès, Joan. Tres músics mallorquins Antoni Torrandell, Joan M.ª Thomàs, Antoni Matheu. Mallorca: Conselleria d'Educació i Cultura del Govern Balear (Secretaria General Tècnica), 1985. ISBN 8485354262.
* ↑ Balears, Universitat de les Illes. «El Consell de Direcció de la UIB concedeix la Medalla Ramon Llull a Joan Company, fundador i director de la Coral UIB - Arxiu - Reconeixements - Vida universitària - Diari de la UIB - Universitat de les Illes Balears». [Consulta: 20 maig 2023].

## Enllaços externs

* http://www.coraluib.com
* http://www.sinfonicadegalicia.com/joan-company Arxivat 2013-06-14 a Wayback Machine.
# Dragon Ball Z: Ultimate Tenkaichi

Dragon Ball Z: Ultimate Tenkaichi (ドラゴンボールアルティメットブラスト, Doragon Bōru Arutimetto Burasuto) és un videojoc de lluita basat en la sèrie de manga i anime Dragon Ball, desenvolupat per Spike i distribuït per Namco Bandai per PlayStation 3 i Xbox 360. Va ser llançat durant 2011 en diversos territoris, concretament el 28 d'octubre a Europa.
Quan es trobava en fase beta, es va celebrar a Madrid un esdeveniment conegut com Gaming Day amb l'objectiu que els seguidors provessin i veiessin el sistema de combat per primera vegada en directe.

## Desenvolupament

La revista Weekly Shōnen Jump va anunciar a principis de maig de 2011, un nou videojoc de la sèrie Bola de Drac, amb el nom en clau Dragon Ball Game Project Age 2011, per PlayStation 3 i Xbox 360. L'anunci mostrava múltiples captures d'en Goku i en Vegeta, en les seves formes normals i superguerrers, marcant les clares característiques de sistema del joc. El primer anunci del videojoc va aparèixer el 10 de maig de 2011, en una conferència oferta per Namco Bandai durant la fira Level Up, a Dubai. La companyia va anunciar que el llançament del videojoc en els països europeus es produiria durant la tardor de 2011. El vídeo se centra en una batalla entre Goku i Vegeta, mostrant la possible ambientació del títol en Bola de Drac Z.
El 28 de juny de 2011, es va difondre un nou anunci, en el qual es mostraven alguns personatges de Bola de Drac Z i Bola de Drac GT. Es va revelar, juntament amb la seva data de llançament, el nom final del videojoc, Bola de Drac Z: Ultimate Tenkaichi, el qual va ser elegit en una enquesta duta a terme pels fans, segons Namco Bandai. En aquest anunci es prometia un sistema de batalla més accessible per a jugadors inexperts, entorns i personatges millorats, un mode història ampliat i el desenvolupament d'una experiència més dinàmica mitjançant canvis com camps de batalla més destructibles i millores en els efectes especials. Tot això va ser durament criticat tant per la premsa com pels consumidors, els qui comparaven a Ultimate Tenkaichi com un simulador de combat escassament jugable, sent tot vídeos precalculats.

## Referències

* ↑ «Dragon Ball Game Project Age 2011動レ!!!» (en japonés). Shōnen Jump. Shueisha [〒101-8050 Chiyoda, Tokyo Hitotsubashi 2-5-10], 08-05-2011, pàg. 19 [Consulta: 28 juliol 2011].
* ↑ Dragon Ball Z Ultimate Tenkaichi - PS3 / X360 - Ready, set, fight!. Namco Bandai EU. Consulta: 2012-07-31.
* ↑ «Namco Bandai muestra sus pesos pesados desde Dubái». 3DJuegos, 11-05-2011. [Consulta: 31 juliol 2012].
* ↑ Dragon Ball Z Ultimate Tenkaichi - PS3 / X360 - The Game Project has a name and a date!. Namco Bandai EU. Consulta: 2012-07-31.
* ↑ «El nuevo Dragon Ball Z Tenkaichi recibe nombre oficial y fecha de lanzamiento». 3DJuegos, 30-06-2011. [Consulta: 31 juliol 2012].
# Reflector de Bragg distribuït

Un reflector de Bragg distribuït (amb acrònim anglès DBR) és un reflector utilitzat en guies d'ones, com les fibres òptiques. És una estructura formada per múltiples capes de materials alterns amb un índex de refracció variable, o per variació periòdica d'alguna característica (com l'alçada) d'una guia d'ones dielèctrica, donant lloc a una variació periòdica de l'índex de refracció efectiu de la guia. Cada límit de capa provoca una reflexió parcial d'una ona òptica. Per a ones la longitud d'ona al buit de les quals és propera a quatre vegades el gruix òptic de les capes, les nombroses reflexions es combinen amb interferències constructives i les capes actuen com un reflector d'alta qualitat. El rang de longituds d'ona que es reflecteixen s'anomena banda d'aturada fotònica. Dins d'aquest rang de longituds d'ona, la llum està "prohibida" de propagar-se a l'estructura.
La reflectivitat del DBR, $R$, perquè la intensitat ve donada aproximadament per
$R=\left[{\frac {n_{o}(n_{2})^{2N}-n_{s}(n_{1})^{2N}}{n_{o}(n_{2})^{2N}+n_{s}(n_{1})^{2N}}}\right]^{2},$
on $n_{o},\ n_{1},\ n_{2}$ i $n_{s}\,$ són els respectius índexs de refracció del medi d'origen, els dos materials alterns i el medi final (és a dir, suport o substrat); i $N$ és el nombre de parells repetits de material d'índex de refracció baix/alt. Aquesta fórmula suposa que tots els parells repetits tenen un gruix d'un quart d'ona (és a dir $nd=\lambda /4$, on $n$ és l'índex de refracció de la capa, $d$ és el gruix de la capa, i $\lambda$ és la longitud d'ona de la llum).
Ample de banda de freqüència $\Delta f_{0}$ de la banda d'aturada fotònica es pot calcular per
${\frac {\Delta f_{0}}{f_{0}}}={\frac {4}{\pi }}\arcsin \left({\frac {n_{2}-n_{1}}{n_{2}+n_{1}}}\right),$
on $f_{o}$ és la freqüència central de la banda. Aquesta configuració dona la proporció més gran possible ${\frac {\Delta f_{0}}{f_{0}}}$ que es pot aconseguir amb aquests dos valors de l'índex de refracció.

## Referències

* ↑ «Distributed Bragg Reflector» (en anglès). https://www.comsol.com/.+[Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ Sheppard, C.J.R. Pure and Applied Optics: Journal of the European Optical Society Part A, 4, 5, 1995, pàg. 665. Bibcode: 1995PApOp...4..665S. DOI: 10.1088/0963-9659/4/5/018.
* ↑ Orfanidis, Sophocles J. Electromagnetic Waves and Antennas. ECE Department, Rutgers University, 2016.
* ↑ Osting, B. Applied Mathematics Letters, 25, 11, 2012, pàg. 1926–1930. DOI: 10.1016/j.aml.2012.03.002 [Consulta: free].
# Eleccions legislatives belarusses de 2016

L'11 de setembre de 2016 es van celebrar eleccions legislatives a Belarús.

## Sistema electoral

Els 110 membres de la Cambra de Representants es triaven anteriorment mitjançant el sistema de dues voltes. No obstant això, en 2013 es va introduir un nou codi electoral que va abolir el requisit que els candidats rebessin majoria absoluta, canviant de fet el sistema de votació a majoria simple. Tots els candidats són triats en circumscripcions uninominals. Tanmateix, si només hi ha un candidat, cal que rebi almenys el 50% dels vots emesos (els votants també poden votar en contra de tots). La participació electoral en una circumscripció ha de ser d'almenys el 50% perquè l'elecció es consideri vàlida.
En els casos en què no s'hagi aconseguit la participació o no hagi resultat elegit cap candidat, es repetiran les eleccions.

## Resultats

La Comissió Electoral Central va declarar que les eleccions s'havien considerat vàlides en totes les circumscripcions. Al mateix temps, observadors independents van declarar que les dades de participació havien estat falsificats en moltes circumscripcions, particularment a Minsk, i que la participació real era inferior al 50% requerit perquè els resultats en una circumscripció fossin considerats vàlids.
Dels 110 escons que estaven en joc, només dos candidats de l'oposició ho van aconseguir, sent així els primers des de 2004. Es tracten d'Hanna Kanapatskaya, membre del Partit Cívic Unit, va guanyar en una de les circumscripcions de Minsk, mentre que la candidata independent Alena Anisim va guanyar en una circumscripció de la regió de Minsk. La resta de diputats van ser considerats progovernamentals, o sigui, que donen suport al president Aleksandr Lukaixenko.

## Referències

* ↑ Global electoral calendar NDI
* ↑ Electoral System Design data for Belarus IDEA
* 1 2 Article 87. Repeated elections Electoral Code of the Republic of Belarus
* ↑ «У Палату прадстаўнікоў упершыню прапускаюць па дэпутаце ад апазіцыі і ад ТБМ» (en belarús), 15-09-2016. Arxivat de l'original el 2016-09-15. [Consulta: 2 gener 2023].
# Maurizio Vandelli

Maurizio Vandelli (Mòdena, 9 d'agost de 1964) fou un ciclista italià professional entre 1986 i 1992, i posteriorment entre el 2000 i el 2006.
El seu germà gran Claudio també fou ciclista professional.

## Palmarès

* 1984
** Campió d'Itàlia amateur en ruta
** 1r a la Copa Fiera Mercatale
* 1985
** 1r a la Copa Fiera Mercatale
** 1r a la Coppa Collecchio
* 1990
** 1r a la Ruta d'Or i vencedor d'una etapa
* 1996
** 1r al Giro a la província de Cosenza i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa al Giro dels Abruços
* 1997
** 1r al Giro del Cigno
** 1r al Trofeu Salvatore Morucci
* 1998
** 1r al Trofeu Salvatore Morucci
* 1999
** 1r a la Bassano-Monte Grappa
** 1r a la Viena-Rabenstein-Gresten-Viena
** 1r a la Volta a Àustria i vencedor d'una etapa
* 2000
** 1r a la Viena-Rabenstein-Gresten-Viena
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Veneçuela
* 2001
** 1r a la Uniqa Classic i vencedor d'una etapa
* 2002
** 1r al Steiermark Tour i vencedor d'una etapa
* 2005
** Vencedor d'una etapa al Steiermark Tour

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1986. Abandona (21a etapa)
* 1987. 50è de la classificació general
* 1988. 10è de la classificació general
* 1989. Abandona (15a etapa)
* 1990. 22è de la classificació general
* 1991. No surt (20a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1992. Abandona (6a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Catàstrofe de l'oxigen

La catàstrofe de l'oxigen o Gran Oxigenació va ser un canvi ecològic massiu que es creu que es produí durant el període Siderià, a principis del Paleoproterozoic, fa uns 2.400 milions d'anys.
Va ser l'aparició, per causes biològiques, d'oxigen lliure (O₂) en l'atmosfera terrestre. Les proves geològiques, isotòpiques i químiques suggereixen que aquest gran canvi mediambiental tingué lloc fa aproximadament 2.400 milions d'anys.
Els cianobacteris, que aparegueren uns 200 milions abans de la catàstrofe de l'oxigen (GOE), començaren a produir oxigen via fotosíntesi. Abans del GOE, qualsevol oxigen lliure que poguessin produir era capturat químicament pel ferro de la matèria orgànica dissolta en l'aigua. El GOE va ser el punt quan aquests reservoris d'oxigen van esdevenir saturats i ja no podien capturar tot l'oxigen produït per la fotosíntesi dels cianobacteris. Després del GOE, l'excés d'oxigen lliure va començar a acumular-se en l'atmosfera terrestre.
L'oxigen lliure és tòxic per als anaerobis i la pujada de concentracions podria haver eliminat (extingit) la majoria dels organismes anaerobis que habitaven la Terra en aquell moment. A més, l'oxigen lliure reacciona amb el metà de l'atmosfera, que és un gas d'hivernacle, provocant la glaciació huroniana, possiblement l'episodi nivós més llarg de la Terra. Des d'aleshores, l'oxigen lliure ha estat un important constituent de l'atmosfera de la Terra.

## Impacte sobre la diversificació dels minerals

La catàstrofe de l'oxigen va activar un creixement explosiu de la diversitat dels minerals sobre la Terra. S'estima que aquest esdeveniment per si sol va ser directament responsable de més de 2.500 nous minerals dels 4.500 que es troben a la Terra. La majoria d'aquests minerals van ser formes hidratades, oxidades de minerals formats per processos dinàmics del mantell geològic i l'escorça terrestre després del GEO.

## Referències

* ↑ Holland, 2006, p. 912.
* ↑ «Una caiguda del níquel fa milions d'anys podria ser l'origen de la vida». Diari de Girona, 9 abril 2009. [Consulta: 25 juliol 2020].
* ↑ Flannery, D. T.; R.M. Walter «Archean tufted microbial mats and the Great Oxidation Event: new insights into an ancient problem». Australian Journal of Earth Sciences, 59, 1, 2012, pàg. 1-11 [Consulta: 17 novembre 2012].
* ↑ "Evolution of Minerals", Scientific American, March 2010

## Bibliografia

* Holland, H. D. «The oxygenation of the atmosphere and oceans» (en anglès). Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences, 361, 1.470, 2006, pàg. 903–915. DOI: 10.1098/rstb.2006.1838. ISSN: 0962-8436.
# 59a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 59a Divisió —originalment denominada 1a Divisió asturiana— va ser una de les divisions de l'Exèrcit Popular de la República que es van organitzar durant la Guerra Civil espanyola sobre la base de les Brigades Mixtes.

## Historial

La divisió va ser creada originalment al febrer de 1937, com la «1a Divisió asturiana». Va quedar incorporada al III Cos d'exèrcit asturià. El 6 d'agost la unitat va ser reestructurada —va quedar composta per les brigades 189a, 190a i 191a— i canviada de nom com a «59a Divisió». Va passar a quedar adscrita al XVII Cos d'Exèrcit.
No va arribar a intervenir en la batalla de Santander, per la qual cosa es trobava pràcticament intacta al començament de l'ofensiva d'Astúries. Per a llavors la 59a Divisió cobria el front que anava des del mar fins a les muntanyes, al sector d'Oviedo. Durant la campanya d'Astúries no va tenir un paper rellevant, romanent en les seves posicions sense intervenir en operacions militars de rellevància. A la fi d'octubre va aconseguir retirar-se a Gijón, on es va autodissoldre.

## Comandaments

* Comandant d'infanteria Carlos Abad López (des de febrer de 1937);
* Comandant d'infanteria Eduardo Carón Alcázar (des de març de 1937);
* Major de milícies Víctor Álvarez González (des de maig de 1937);
* Major de milícies Ramon Garsaball López (des d'agost de 1937);

## Referències

* 1 2 Engel, 1999, p. 226.
* ↑ Martínez Bande, 1972, p. 33.
* ↑ Martínez Bande, 1972, p. 113.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 60.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. El final del frente norte. Madrid: Ed. San Martín, 1972.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.