OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nova Onada (ciència ficció)

La Nova Onada (New Wave, també coneguda per New Thing (en anglès Cosa Nova), és una corrent literària dins la ciència-ficció sorgida durant els 60 i que va durar fins als 70.
La Nova Onada té el seu origen a la revista britànica New Worlds, dirigida per Michael Moorcock des de 1965 fins a 1972. Hi participen alguns dels autors britànics que després serien els referents d'aquest moviment: Brian W. Aldiss, JG Ballard, John Brunner o el mateix Michael Moorcock. Més tard travessaria l'Atlàntic per a influir poderosament en joves autors estatunidencs entre els quals van destacar Robert Silverberg, Thomas M. Disch o Harlan Ellison, qui seria també recopilador de l'antologia de relats breus paradigmàtica del moviment: Dangerous Visions.

## Autors

Alguns autors característics d'aquest moviment:
A Anglaterra :
* Michael Moorcock
* Brian W. Aldiss
* JG Ballard
* John Brunner
Als Estats Units :
* Philip K. Dick
* Ray Bradbury
* Harlan Ellison
* Robert Silverberg
* Thomas M. Disch
* Roger Zelazny
* Samuel R. Delany
* James Tiptree Jr.
* Norman Spinrad
* Kurt Vonnegut
* RA Lafferty

## Enllaços externs

* El terme New Wave a The Encyclopedia of Science Fiction (en anglès)

## Referències

* ↑ Wollheim, Donald A. The universe makers: science fiction today (en anglès). Londres: Gollancz, 1972. ISBN 0-575-01338-9. OCLC 16202154.
* ↑ Greenland, Colin. The entropy exhibition : Michael Moorcock and the British "new wave" in science fiction. (en anglès). Londres: Routledge & Kegan Paul, 1983. ISBN 0-7100-9310-1. OCLC 8728389.
* ↑ Gunn, James E; Candelaria, Matthew. "The 'Field' and the 'Wave': The History of New Worlds". Speculations on speculation: theories of science fiction. (en anglès). Lanham, Md: Scarecrow Press, 2005. ISBN 978-0-8108-4902-0. OCLC 318276608.
* ↑ Johnson, Greg L. «Dangerous Visions, 35th Anniversary Edition» (en anglès). SF Site, 2003. [Consulta: 6 juny 2022].
# Olimp de Ravenna

Olimp fou exarca de Ravenna del 649 a la seva mort el 652.
Era un camarlenc de la cort imperial a Constantinoble. El 649, segons el Liber Pontificalis, fou enviat a Ravenna per l'emperador Constanci II amb el nomenament d'exarca i l'ordre de detenir el papa Martí I amb l'acusació que l'elecció papal no havia estat sotmesa a l'aprovació de l'emperador, però en realitat per castigar el Papa per la seva condemna de l'heretgia monotelista. Va substituir Teodor I Cal·liopes.
Olimp va demorar la seva actuació buscant el suport dels romans i dels bisbes. Va planejar assassinar al Papa, però ni les negociacions ni l'assassinat li van sortir bé. Finalment va decidir canviar de camp i es va aliar amb el Papa i es va declarar emperador (651) i el 652 va anar a Sicília per atreure al seu camp a les forces romanes d'Orient a l'illa, però el seu exèrcit fou atracat per una malaltia desconeguda, de la que va morir el mateix Olimp a finals del 652. El va succeir Teodor I Cal·liopes.

## Referències

* ↑ Richards, Jeffrey. The popes and the papacy in the early Middle Ages, 476-752. Londres; Boston: Routledge & Kegan Paul, 1979, p. 187. ISBN 9780710000989.
* ↑ Davis, Raymont (tr.). The book of pontiffs (liber pontificalis): the ancient biographies of the first ninety Roman bishops to AD 715. Liverpool: Liverpool University Press, 1989, p. 69. ISBN 9780853232162.
# Olimpíada (pintora)

Olimpíada (grec antic: Ὀλυμπιάς) va ser una pintora de l'antiga Grècia, considerada una de les sis dones artistes de l'antiguitat segons Plini el Vell, juntament amb les pintores Calipso, Aristarete, Irene, Màrcia Severa i Timareta.
L'únic que se'n coneix és que hauria tingut un deixeble anomenat Autobul. A diferència de les altres artistes esmentades per Plini el Vell a la seva Naturalis Historia, la breu descripció de l'escriptor i naturalista romà no permet saber en quin període històric va viure ni tampoc qui va ser el seu pare.

## Referències

* ↑ Linderski, J. «The Paintress Calypso and Other Painters in Pliny» (en anglès). Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik, Bd. 145, 2003, pàg. 83-96.
* ↑ Dabbs, 2017, p. 28.
* 1 2 Plini el Vell, 77-79 d.C., 35.40.
* ↑ Americal Journal of Ancient History, 1976, p. 53.
* ↑ Cohick, 2009, p. 239.
* ↑ Pliny (the Elder.). The Natural History of Pliny. H. G. Bohn, 1857, p. 281–.

## Bibliografia

* American Journal of Ancient History (en anglès). vol. 1. Harvard University, 1976.
* Dabbs, Julia K. «I. The Forerunners: Life Stories of Ancient and Medieval Women Artists». A: "Life Stories of Women Artists, 1550-800": An Anthology (en anglès). Routledge, 2017, p. 23-44. ISBN 9781351560238.
* Cohick, Lynn. Women in the World of the Earliest Christians: Illuminating Ancient Ways of Life (en anglès). Baker Academic, 2009. ISBN 9781441207999.
* Plini el Vell. Naturalis Historia (en anglès). Book XXXV. An Account Of Paintings and Colours, 77-79 d.C. [Consulta: 1r agost 2018].
# Oswine

Oswine va ser rei de Kent durant un breu temps abans de l'any 693, seguint un període de desgovern. El país estava dessolat i empobrit pels atacs dels saxons de l'oest, probablement la gent de Kent van demanar suport al regne de Mèrcia, els quals van instaurar Oswine.
És possible que Cædwalla assumís directament el poder a Kent durant el període que va seguir a l'assassinat de Mul, l'any 687. Quan Cædwalla va marxar a Roma el 688, Oswine, probablement amb el suport d'Æthelred de Mèrcia, va assumir el poder.
Es té molt poca informació sobre ell. El seu nom apareix en tres documents oficials: un està datat del juliol del 689, és una carta de donacions signada també per un rei anomenat Swæfberht (una corrupció de Gabertus); i l'altre està datat del 26 de gener del 690, acompanyat de la signatura d'un rei anomenat Swæfheard (en el qual es desprèn que Oswine era un descendent d'Eormenred); i el tercer, sense datar, però també amb la signatura com a testimoni de Swæfheard, és un text en què Oswine expressa la seva gratitud per haver-lo instaurat en el tron dels seus avantpassats: «gratias refero miserenti Deo omnipotenti qui confirmauit me in regno patrum meorum et dedit mihi domum cognationis mee».
Oswine va perdre poder vers l'any 690, però Swæfheard (fill de Sæbbi), es va mantenir durant un temps imprecís.

## Referències

* ↑ Kirby, 1992, p. 120–121.
* ↑ «Scriptum 12». Anglo-Saxons.net. [Consulta: juny 2017].
* ↑ «Scriptum 13». Anglo-Saxons.net. [Consulta: 18 juny 2017].
* ↑ «Scriptum 14». Anglo-Saxons.net. [Consulta: 18 juny 2017].
* ↑ Yorke, 1990, p. 32.
* ↑ Kirby, 1992, p. 122–123.

## Bibliografia

* Cannon, J; Cannon, J A; Hargreaves, A. The Kings & Queens of Britain. Oxford University Press, 2009.
* Godden, Malcolm; Keynes, Simon. =Anglo-Saxon England, Volum 34. Cambridge University Press, 2007.
* Hindley, Geoffrey. A Brief History of the Anglo-Saxons: The Beginnings of the English Nation. Nova York: Carroll & Graf Publishers, 2006. ISBN 978-0-7867-1738-5.
* Kirby, D.P.. The Earliest English Kings. Londres: Routledge, 1992. ISBN 0-415-09086-5.
* Lapidge, Michael. The Blackwell Encyclopedia of Anglo-Saxon England. Oxford: Blackwell Publishing, 1999. ISBN 0-631-22492-0.
* Sawyer, P H. From Roman Britain to Norman England. Routledge, 2002.
* Sherley-Price, Leo; Latham, R.E.. Ecclesiastical History of the English People (Beda). Londres: Penguin, 1991. ISBN 0-14-044565-X.
* Stenton, Frank M. Anglo-Saxon England. Oxford: Clarendon Press, 1971. ISBN 0-19-821716-1.
* Swanton, Michael. The Anglo-Saxon Chronicle. Nova York: Routledge, 1996. ISBN 0-415-92129-5.
* Whitelock, Dorothy. English Historical Documents v.l. c.500–1042. Eyre & Spottiswoode, 1968.
* Yorke, Barbara. Kings and Kingdoms in Early Anglo-Saxon England. Seaby, 1990. ISBN 1-85264-027-8.
# Ràdio per Internet

La Ràdio per Internet és un servei d'emissió o reemissió de ràdio que es pot rebre a través d'Internet. A causa del fet que el senyal de ràdio és enviat a través d'Internet, ens és possible d'accedir a estacions de qualsevol part del món. Per exemple escoltar una ràdio de Catalunya des d'Austràlia. Això ha fet molt popular aquest servei entre emigrats o per gent que té gustos especials que no pot obtenir amb les seves ràdios locals (per exemple 24 hores de Música Rock o de Música Country) Alguns dels serveis de ràdio per Internet que es poden trobar, inclouen esports, notícies, etc.. tot el que podríem escoltar per una ràdio tradicional ho podem trobar també a Internet.

## Tecnologia de la radio per Internet

No totes les emissores de ràdio tenen una correspondència amb alguna estació de ràdio tradicional, en lloc d'això només existeixen en la xarxa d'Internet, el fet de transmetre per internet en anglès s'anomena generalment webcasting.
Una de les maneres més comunes de distribuir ràdio per internet és a través de streaming de so en format MP3. Que fa envia els fitxers amb el popular format de música MP3, en petits paquets a través d'una connexió TCP/IP, que llavors són ajuntats de nou i reproduïts en els següents dos segons. Per tant, les emissions amb aquest sistema tindran un retard d'uns 2 segons.
En una emissió per Internet, hi ha tres components principals:
* La font d'emissió de contingut (la cadena de ràdio)
* Algú que distribueixi l'emissió (servidor), ja que en general es necessita un equipament important
* Algú que torni a emetre el contingut (el ràdio oient)
Entre els molts sistemes per emetre a la ràdio, últimament estan sortint alternatives, de cara als usuaris que escolten música per tal que automàticament els usuaris puguin crear un perfil de les cançons que més els agraden, i això crea una xarxa de gent amb gustos similars que rebran la mateixa emissió de ràdio. Un dels sistemes més populars és el Last.fm. Però això té un límit; la gent seleccionant només el que coneix. No hi ha de reals possibilitats de descobrir Artistes i Grups pocs o pas mediatitzats a altres llocs...
Les dues xarxes ràdio les més importants són SHOUTcast i Live365. Tenen uns funcionaments ben diferents.

## Vegeu també

* Podcàsting

## Enllaços externs

* lloc web de SHOUTcast (anglès)
* lloc web de Live365 (anglès)
* KW ROCK_! (ex KWFM.net) - Webràdio exclusivament musical que emet només per Internet Arxivat 2008-05-13 a Wayback Machine. (exemple d'una Emissora funcionant amb SHOUTcast i anteriorment amb Live365)
* Ràdio Studi 92 - Emissora de ràdio catalana que emet només per Internet Arxivat 2017-09-15 a Wayback Machine.
# Sagú

El sagú (en anglès:sago) és un midó o fècula alimentària extreta de la polpa de l'interior de l'estípit o tronc d'algunes palmeres. Principalment s'extreu de l'espècie Metroxylon sagu. Es tracta de l'alimentació bàsica dels pobles de les terres baixes de Nova Guinea i de les Moluques on s'anomena saksak, rabia i sagu. Pel fet de ser únicament midó aquest aliment no forneix proteïnes, greixos, vitamines ni minerals. També és l'aliment de base dels Punans (els darrers nòmades del Sarawak, a la jungla de l'illa de Borneo) i del poble dels Mentawais.
Tradicionalment es cuina i consumeix de diverses formes especialment cuita amb aigua bullent i en forma de galetes. El sagú en forma de perles es pot bullir amb aigua o llet per a fer un pastís (pudding) dolç de sagú. Les perles de sagú tenen se semblen exteriorment a les perles de tapioca i totes dues es poden fer servir de manera alternativa.
Al Japó es fabrica un tipus de sagú extret de l'espècie (que no és una palmera) Cycas revoluta. Al contrari que en la palmera Metroxylon les cicadàcies són molt verinoses: la majoria de les parts de les plantes contenen la neurotoxina cycasina i BMAA. Per tant, abans de ser consumida s'han de treure les toxines mitjançant un llarg procediment.

## Referències

* ↑ «Sago Pudding with Palm Sugar (Sago Gula Melaka)». mycookinghut.com. Arxivat de l'original el 30 de març 2022. [Consulta: 9 març 2011].
* ↑ «Plant toxin-induced liver damage - Cycasin». Health Grades Inc.. [Consulta: 28 desembre 2009].
# Somàlia Egípcia

Somàlia Egípcia fou el nom donat a les possessions egípcies de Somàlia (1874-1884).
La costa nord de Somàlia estava sota una autoritat llunyana dels xerifs de la Meca, en nom de la Porta (govern otomà). El 1825, una part dels somalis del clan habar yonis, dirigits pel qadif Basha (Shermaarke Saalax Basha, nascut el 1790-mort el 1861), van sotmetre Zaylac (Zeila), governat fins llavors per un àrab anomenat Sayyid Muhammad al-Barr o Muhammed al-Bari (Maxamed Al Baari), governador per compte del xerifs de la Meca i, per tant, del govern otomà. El somalis van fundar el sultanat de Reer Odweyne dirigit per Shermaarke Saalax Basha (nascut el 1790-mort el 1861) i Muhammad al-Barr va rebre el títol de qadif al-soomaal i es va casar amb dues esclaves àrabs i una turca, establint l'anomenat govern de Zaylac (Zeila i Awdal) que va conservar fins al 1841, en estreta col·laboració amb el sultà de Reer Odweyne,. En aquesta data (1841) Shermaarke Saalax Basha (Ali Haji Sirmaki ben Salih va assolir directament el poder a Zeila, que va conservar fins a la seva mort el 1861 amb un breu període d'Abu Bakr, el fill d'Àl-Barr (1855-1857). Abu Bakr va tornar al govern el 1861.
El 7 de setembre de 1874 Egipte va declarar annexionat el territori al seu govern (sota nominal sobirania otomana) i va enviar al governador Rauf Pasha, però no en va tenir el control efectiu excepte de les places costaneres i per protegir les caravanes necessitaven l'amistat dels caps locals somalis. El governador egipci Muhammad Nadi Pasja, per orde del seu govern, es va retirar al desembre de 1883. Al començament de l'any següent (1884) els britànics van signar tractats amb el sultà de Zeila i altres caps somalis.
# Semidiàmetre del Sol

El semidiàmetre del Sol és l'angle sota el que es veu el radi del Sol des del centre de la Terra. A la distància mitjana (1 Unitat astronòmica) val 16' 1". Sent l'excentricitat de l'òrbita de la Terra e=0,01673 la distància terra-sol varia des d'un màxim 1+e=1,01673 ua en l'apogeu solar, fins a un mínim 1-e=0,98327 ua en el perigeu solar. Per tant, el semidiàmetre solar (radi solar) varia entre un mínim de 15' 45" en l'apogeu i un màxim de 16' 17" en el perigeu.

## Història del canvi de valor del semidiàmetre a 1 ua

Aquest valor ha sofert una evolució al llarg dels anys, d'aquesta forma del semidiàmetre solar a la unitat de distància, és a dir, la meitat del diàmetre solar quan es troba a 1 Unitat Astronòmica de la Terra. Aquest valor ha estat utilitzat tant en la predicció i reducció d'eclipsis com en la d'efemèrides físiques del sol.
* De 1767 el 1807 es va adoptar el valor de 962,8 ", definit per Mayer a " Tabulae motuum solis et lunae novae et correctae; Quibus accedit Methodus longitudinum promote". Aquest valor es va usar en les primeres prediccions aparegudes en el Nautical Almanac en aquest període. També en les taules dels Eclipsis de sol i de Lluna per 1792 del primer Almanac Nàutic i Efemèrides Astronòmiques es va usar aquest valor.
* De 1808 el 1833 es va adoptar el valor de 961,37 "
* De 1834 el 1852 el valor es va canviar pel de 960,9 ", pres de" Tabulae Regiomontanae ", publicat per Bessel el 1830.
* De 1853 el 1895 s'utilitza el valor de 961,82 ". Aquest valor prové de les observacions dutes a terme a l'Observatori de Greenwich durant 1853, i publicades per Airy en" Obaservations made at the Royal Observatory, Greenwich, in the year 1853 "(1855)
* De 1896 el 1959 s'adopta el valor de 959,63 ", proporcionat per un recull Deobservacions fetes en Greenwich entre 1851 i 1853. En aquest mateix període, comença a utilitzar-se el valor de 961, 18 "per efemèrides físiques del sol, i quedant l'anterior per a la predicció Deeclipsis únicament.

## Referències

* ↑ «Semidiámetro Solar» (en castellà). [Consulta: 17 maig 2019].
* ↑ «Observació pública».

## Enllaços externs

* Movimiento diurno del Sol (castellà)
# Sutton Coldfield

Sutton Coldfield ( pronunciació (?·pàg.)), habitualment abreujat com a Sutton, és una barri de la ciutat de Birmingham als West Midlands d'Anglaterra. Sutton es troba a uns 13 km del centre de Birmingham, al nord-est de la ciutat, i té una població de 105.000 habitants, segons el cens de 2001, cosa que en fa la 60a ciutat del Regne Unit per població. Forma part de la conurbació dels Midlands Occidentals.
La població té connexió històrica amb la família reial britànica, i degut a això rebé el títol de «ciutat reial» quan constituïa un municipi independent a Warwickshire. Quan la Llei de Govern Local de 1972 entrà en vigor el 1974, Sutton Coldfield va passar a formar part del districte de Birmingham i, per tant, del comtat dels Midlands Occidentals.

## Enllaços externs

* 1889 Ordnance Survey map of Sutton Coldfield town centre
* Pàgines de Sutton Coldfield al web de l'Ajuntament de Birmingham
# Rede Bandeirantes

Rede Bandeirantes, o simplement Band, és una cadena de televisió del Brasil amb seu a São Paulo. Part del Grupo Bandeirantes de Comunicação, es va emetre per primera vegada el 1967. Va ser la primera cadena brasilera en emetre íntegrament en color (1972) i en emprar connexions via satèl·lit (1982). Actualment, és la quarta cadena de televisió del Brasil segons les qualificacions.

## Referències

* ↑ «Anos 60. História da Televisão no Brasil» (en portuguès brasiler). Tudo sobre TV. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Grupo Bandeirantes - História» (en portuguès brasiler). UOL. Arxivat de l'original el 2017-07-22. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ «Parabéns, Band!» (en portuguès brasiler). Museu da TV, 14-05-2012. Arxivat de l'original el 2015-07-03. [Consulta: 9 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Terratrèmol d'Indonèsia de 1833

El terratrèmol d'Indonèsia de 1833 fou un dels sismes més potents des de la modernitat, ja que assolí una magnitud estimada de 8,8–9,2, càlcul fet sobretot a partir dels coralls morts, que recullen en forma de sediment el moviment del sòl oceànic i els canvis del nivell del mar, ja que el límit del creixement dels coralls es troba per sota de la línia més baixa de marea; si el nivell del mar varia bruscament per un esdeveniment geològic, el creixement s'atura en un any concret i això queda reflectit als sediments i restes calcàries. Els mètodes de datació que empren urani i tori han ajudat a fixar la data i la magnitud del terratrèmol.
L'epicentre del terratrèmol es localitzà a Sumatra, que rau en un límit convergent entre plaques i, per tant, en una zona d'alta activitat sísmica. La placa indo-australiana topà amb la placa eurasiàtica i el 25 de novembre de 1833 es produí una tremolor molt intensa durant més de cinc minuts seguits, un moviment al qual seguiren diverses rèpliques. Es va originar un tsunami que devastà l'illa de Sumatra (aleshores pertanyent a les Índies Orientals Neerlandeses) amb enormes inundacions i que posteriorment travessà l'oceà Índic fins a arribar a les Seychelles, on també destruí poblats i infraestructures per la força de l'aigua. No es coneix amb exactitud el nombre de baixes mortals per la manca de registres fiables de l'època però les cròniques parlen sempre de xifres molt elevades. No hi hagué encara més morts perquè gran part de les onades es dispersaren a alta mar i per la baixa densitat demogràfica dels punts on impactaren.
Els estudis científics alerten que és probable una repetició d'un terratrèmol de les mateixes característiques en un futur proper, que causaria molts més danys per l'augment de la població a les àrees costaneres i afectaria més a Àfrica i Índia per l'energia acumulada. La devastació causada pel tsunami de l'oceà Índic del 2004 ha fet incrementar-se la recerca sobre aquest sisme, amb el que té similituds, ja que la falla de Sunda acumula periòdicament energia que s'allibera en forma d'activitat sísmica, com ja havia passat el 1797. Altres episodis de gran intensitat a la zona han tingut lloc el 1861, el 1935, el 1984, l'any 2000, el 2002, el 2005 i el 2007. S'ha demanat amb insistència un equip d'alerta de futurs tsunamis més acurats per salvar vides en cas de properes repeticions.

## Referències

* ↑ Natawidjaja, D. H.; Sieh K., Chlieh M., Galetzka J., Suwargadi B.W., Cheng H., Edwards R.L., Avouac J.-P., and Ward S. N. (2006). "Source parameters of the great Sumatran megathrust earthquakes of 1797 and 1833 inferred from coral microatolls" Journal of Geophysical Research 111 (B06403).
* ↑ Okal,, E.A. «"Far-field tsunami hazard from mega-thrust earthquakes». Geophysical Journal International, 172, 2008 [Consulta: 19 setembre 2015].
# The Case of Sergeant Grischa

The Case of Sergeant Grischa és una pel·lícula estatunidenca estrenada el 23 de febrer de 1930, dirigida per Herbert Brenon i protagonitzada per Betty Compson i Chester Morris. Basada en la novel·la “Der Streit um den Sergeanten Grischa” d'Arnold Zweig (1928). John Tribby va ser nominat per aquesta pel·lícula a l'Oscar al millor so.

## Argument

Durant la Primera Guerra Mundial, un dia d'hivern del 1917, el sergent Grischa Paprotkin, s'escapa d'un camp de presoners alemany a Polònia. Amagat, sedueix una noia, Babka que l'amaga i viu amb ell una temporada. Grischa però s'enyora de la seva terra i vol tornar a Rússia. Babka l'ajuda però en un moment en què busca menjar es capturat de nou pels alemanys. Ell fa veure que és un desertor de l'exèrcit rus per tal que Babka no tingui problemes.
Mentrestant ha arribat una ordre des de l'estat major que diu que qualsevol soldat rus que es trobi entre les línies alemanyes i no s'entregui abans de tres dies serà considerat un espia. En no saber-ho, Grischa declara que porta setmanes amagat al bosc i es acusat d'espionatge i sentenciat a mort pel comandant Schieffenzahn.
Quan s'estableix la seva veritable identitat i, per tant, es demostra que no és un espia, el seu nebot Winfried i l'advocat Psnanski intenten revertir la pena sense cap èxit. Disfressada de venedora, Babka planeja la fuga del seu marit però Grischa no vol fugir convençut que el General von Lychow aconseguirà establir la veritat. Aquest, després d'una acalorada discussió amb el general Schieffenzahn que defensa que se l'afuselli aconsegueix que es cancel·li l'execució. S'envia un telegrama per avisar però no pot arribar per culpa d'una tempesta i Grischa és afusellat.

## Repartiment

* Betty Compson (Babka)
* Chester Morris (sergent Grischa Paprotkin)
* Alec B. Francis (General von Lychow)
* Gustav von Seyffertitz (General Schieffenzahn)
* Jean Hersholt (Posnanski)
* Leyland Hodgson (tinent Winfried)
* Paul McAllister (Caporal Sacht)
* Raymond Whitaker (Aljoscha)
* Bernard Siegel (Verressjeff)
* Frank McCormack (capità Spierauge / Kolja)
* Percy Barbette (Sargent Fritz)
* Hal Davis (Birkholz)

## Fitxa tècnica

* Direcció: Herbert Brenon
* Adaptació: Elizabeth Meehan
* Director de fotografia: J. Roy Hunt
* Director tècnic: Hans Joby
* Ajudant de direcció: Ray Lissner
* Tècnic de so: John Tribby
* Muntatge: Marie Halvey
* Productor: William LeBaron
* Productora: RKO Radio Pictures

## Referències

* 1 2 Edwards, Paul M. World War I on Film: English Language Releases through 2014 (en anglès). McFarland, 2016-03-09, p. 56. ISBN 9780786498666.
* ↑ «The Case of Sergeant Grischa (all dialog)». Variety, 12-03-1930, pàg. 21.
* ↑ «The Case of Sergeant Grischa». Hollywood Filmograph 10, 7, 01-03-1950, pàg. 16.