OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 2a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

La 2a Mostra Internacional de Cinema de Venècia es va celebrar entre l'1 i el 20 d'agost de 1934. Per primera vegada es va atorgar el premi Mussolini, amb dues variants, a la millor Pel·lícula Estrangera i a la millor Pel·lícula Italiana.

## Pel·lícules en competició

| Títol original | Director(s) | País de producció |
| Amok | Fiodor Otsep | França |
| Broken Dreams | Robert G. Vignola | Estats Units |
| Ekstase | Gustav Machatý | Txèquia |
| It Happened One Night | Frank Capra | Estats Units |
| La signora di tutti | Max Ophüls | Regne d'Itàlia |
| Le Grand Jeu | Jacques Feyder | França |
| Little Women | George Cukor | Estats Units |
| Man of Aran | Robert J. Flaherty | Irlanda |
| Queen Christina | Rouben Mamoulian | Estats Units |
| The Private Life of Don Juan | Alexander Korda | Regne Unit |
| Teresa Confalonieri | Guido Brignone | Regne d'Itàlia |
| Viva Villa! | Jack Conway | Estats Units |

## Premis

* Millor pel·lícula estrangera: Man of Aran de Robert J. Flaherty
* Millor pel·lícula italiana: Teresa Confalonieri de Guido Brignone
* Medalla daurada: Stadio de Carlo Campogalliani
* Millor Actor: Wallace Beery per Viva Villa!
* Millor Actriu: Katharine Hepburn per Little Women
* Millor Animació: Walt Disney per Funny Little Bunnies
* Recomanació especial:
** Death Takes a Holiday de Mitchell Leisen
** The Invisible Man de James Whale
** The World Moves On de John Ford
** Viva Villa! de Jack Conway
* Millor curtmetratge: Voulez-vous être un assassin? de Marcel De Hubsch
* Millor fotografia: Dood water de Andor von Barsy
* Premi Especial: Seconda B de Goffredo Alessandrini
* Diploma Honorari:
** En stilla flirt de Gustaf Molander
** Leblebici horhor aga de Muhsin Ertuğrul
** Nippon Nippon de Katsudo Shashin
** Se ha fugado un preso de Benito Perojo
** Savitri de C. Pullaiah
** Seeta de Debaki Bose

## Referències

* 1 2 «Venice Film Festival: The 30s». labiennale.org. [Consulta: 26 juny 2009].
* ↑ «The 1930s». Arxivat de l'original el 11 d’agost 2020. [Consulta: 8 octubre 2013].
* ↑ Bhagwan Das Gag. So many cinemas: the motion picture in India. Eminence Designs, 1996, p. 86. ISBN 81-900602-1-X.

## Enllaços externs

* 2a Mostra Internacional de Cinema de Venècia - Lloc web oficial
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1934 a IMDb
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1934 a Filmaffinity
# XI Premis Días de Cine

Els XI Premis Días de Cine van ser atorgats pel programa de televisió Días de cine el 17 de gener de 2024. Els premis no tenen assignació econòmica, però no descarten «tenir-la en un futur».
L'entrega es va fer a l'Auditorio 400 Museu Reina Sofia. Els premis especials es van donar a conèixer en el darrer programa de l’any de Días de cine el 29 de desembre de 2023.

## Premiats

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor documental | Orlando, mi biografía política | Paul B. Preciado |
| Millor pel·lícula espanyola | Te estoy amando locamente | Alejandro Marín |
| Millor actor espanyol | David Verdaguer | Saben aquell |
| Millor actriu espanyola | Malena Alterio | Que nadie duerma |
| Millor pel·lícula internacional | An Cailín Ciúin | Colm Bairéad |
| Millor actor internacional | Paul Mescal | Aftersun |
| Millor actriu internacional | Antonia Zegers | El castigo |
| Millor pel·lícula d'animació | Robot Dreams | Pablo Berger |
| Millor música | Maite Arroitajauregi | Sobre todo de noche |
| Premi del Públic | Arantxa Echevarría | Chinas |
| Premi Ha Nacido una Estrella | Andrea Trepat | La paradoja de Antares |
| Premi Somos Cine | Sobre todo de noche | Víctor Iriarte |
| Premi Somos Cine | O corno | Jaione Camborda |
| Premi Vida en Sombras | La mala familia | Nacho A. Villar i Luis Rojo |
| Premi El Resplandor | Mario Pardo | Cerrar los ojos |
| Premi Elegidos para la gloria | Pedro Mari Sánchez | per la seva carrera |
| Premi El futuro es mujer | Secaderos | Rocío Mesa |

## Referències

* ↑ Entrega de los XI Premios de 'Días de Cine' Arxivat 2024-01-18 a Wayback Machine., rtve.es, 18 de gener de 2024
* ↑ Rocío Mesa, Jaione Camborda y Arantxa Echevarría, galardonadas en los premios Días de Cine, cimamujerescieastas.es
* ↑ Los Premios Días de Cine 2023 reconocen a Pedro Mari Sánchez, Mario Pardo y al cine más independiente Arxivat 2024-01-08 a Wayback Machine., cineconñ, 2 de gener de 2024
* ↑ 'Días de Cine' desvela el palmarés completo de sus premios en el último programa del año Arxivat 2023-12-30 a Wayback Machine., rtve.es, 28 de desembre de 2023

## Vegeu també

* XXIX Premis Cinematogràfics José María Forqué

## Enllaços externs

* Entrega dels XI Premis Días de Cine a YouTube
* Entrega dels XI Premis Días de Cine a rtve.play
# 56a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 56a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República creada durant la Guerra Civil Espanyola.

## Historial

La 56a BM va ser fundada el gener de 1937 en la zona d'Almeria, quedant al comandament del major de milícies Joaquín Pérez Martín-Parapar. El desembre de 1937 va ser assignada com a reserva de l'Exèrcit d'Extremadura. Seria dissolta a l'abril de 1938.
En la primavera de 1938 la numeració va ser adoptava per brigada mixta que operava amb la Divisió «Bellvís», en el Front del Segre. Va quedar assignada a la 56a Divisió del XII Cos d'Exèrcit, que constituïa reserva estratègica de l'Exèrcit de l'Ebre. La 56a BM va estar composta per forces d'infanteria de marina. Entre el 7 i el 22 de novembre de 1938 va participar en l'ofensiva republicana sobre el cap de pont de Seròs, que intentava alleujar la pressió franquista en el front de l'Ebre.
Quan el desembre de 1938 va començar la campanya de Catalunya, la divisió Littorio va trencar el front just en el sector guarnit per la 56a BM, a Seròs. Després de la ruptura del front es va retirar al costat de la 179a Brigada Mixta des de la Serra Grossa fins a Maials. Posteriorment es va unir a la retirada general republicana cap a la frontera francesa, on es perd el seu rastre.

## Comandaments
### Comandants

* Major de milícies Joaquín Pérez Martín-Parapar
* Comandant honorari d'infanteria de marina Tomás Cañedo Cuevas

### Comissaris

* Joaquín Palacios Martín

## Referències

* 1 2 3 Engel, 1999, p. 59.
* ↑ Martínez Bande, 1978, p. 285.
* ↑ Engel, 1999, p. 59-60.
* ↑ Martínez Reverte, 2006, p. 53.
* ↑ Engel, 1999, p. 60.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Almena Ediciones, 1999.
* Martínez Bande, José Manuel. La Batalla del Ebro. Madrid: San Martín, 1978.
* Martínez Reverte, Jorge. La caída de Cataluña. Barcelona: Crítica, 2006.
* Salas Larrazábal, Ramón. Historia del Ejército Popular de la República. La Esfera de los Libros, 2006.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# 58a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 58a Divisió —originalment denominada 6a Divisió asturiana— va ser una de les divisions de l'Exèrcit Popular de la República que es van organitzar durant la Guerra Civil espanyola sobre la base de les Brigades Mixtes.

## Historial

La unitat va ser creada al març de 1937, formada a partir de diverses brigades asturianes. Durant els seus primers mesos d'existència va romandre en l'inactiu front asturià, integrada en el III Cos d'exèrcit asturià. El 6 d'agost la unitat va ser reorganitzada i canviada de nom com a «58a Divisió», quedant integrada en el XVI Cos d'Exèrcit.
Durant la campanya d'Astúries la divisió va romandre situada als ports de muntanya, defensant-los enfront de la temptativa de les forces franquistes manades pel general Antonio Aranda Mata. A l'octubre, desbordada per l'avanç enemic —que amenaçava amb voltar-la—, es va retirar cap a Gijón, on acabaria autodissolent-se.

## Comandaments
### Comandants

* comandant d'infanteria Eduardo Rodríguez Calleja (des de març de 1937);
* major de milícies Arturo Vázquez Vázquez (des de juny de 1937);
* major de milícies Máximo Ocampo Gil (des d'octubre de 1937);

## Ordre de batalla

| Data | Cos d'Exèrcit adscrit | Brigades Mixtes integrades | Front de batalla |
| 6 d'agost de 1937 | XVII Cos d'Exèrcit | 186a, 187a i 188a | Astúries |
| 5 d'octubre de 1937 | XVII Cos d'Exèrcit | 187a, 188a i 194a | Astúries |

## Referències

* ↑ Martínez Bande, 1972, p. 33.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 60.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. El final del frente norte. Madrid: Ed. San Martín, 1972.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Cavaller ancià

Cavaller ancià és una obra d'El Greco, datada entre 1597 i 1600 durant el darrer període toledà. S'exhibeix al Museu del Prado de Madrid.

## Anàlisi

Aquest retrat representa un cavaller anònim, probablement oriünd de Toledo. L'home vesteix una estreta gorgera blanca sobre un fons de color neutre. Ha estat considerat un dels millors retrats d'El Greco, perquè aconsegueix plasmar l'enorme complexitat del personatge a través de pinzellades fines i gruixudes. Es conservava als soterranis del Reial Alcàsser de Madrid.

## Bibliografia

* Álvarez Lopera, José. El Greco. Biblioteca «Descubrir el Arte», (colección «Grandes maestros») (en castellà). Madrid: Arlanza, 2005. ISBN 84-95503-44-1.
* Scholz-Hänset, Michael. El Greco. Colonia: Taschen, 2003. ISBN 978-3-8228-3173-1.

## Enllaços externs

* Museu Nacional del Prado «Caballero anciano» (castellà)
# Festival d'Atenes

El Festival d'Atenes - Festival d'Epidaure és un esdeveniment anual de les arts que se celebra a diversos locals d'Atenes i Epidaure, del mes de maig a octubre. És un dels festivals més prestigiosos de Grècia. Inclou activitats culturals musicals, teatrals i d'altres com la publicació de llibres i revistes.
El festival està organitzat per l'empresa Festival Hel·lènic SA i a partir de l'any 2007 supervisat pels Ministeris de Cultura i d'Economia i Finances de Grècia.
Es va fundar el 1955, quan el director de teatre Dinos Giannopoulos va ser convocat pel ministre de la Presidència Georges Rallis —del govern d’Alexandros Papagos. Per a la seva inauguració, es va comptar amb l'actuació de l'Orquestra Filharmònica de Nova York dirigida per Dimitri Mitropoulos.
El president de la Junta de Directors del festival és Yorgos Loukos.

## Llocs d'actuació

Algunes seus d'actuació:
* Museu Nacional d'Art Contemporàni d'Atenes
* Museu d'Art Ciclàdic
* Odèon d'Herodes Àtic
* Sala de Concerts d'Atenes
* Technopolis
* Escola Francesa d'Atenes
* Museu Benaki (Annex, carrer Pireos)
* Teatre d'Epidaure

## Referències

* 1 2 «Visió» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-01-08. [Consulta: 8 gener 2014].
* ↑ «Els principis» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-10-25. [Consulta: 8 gener 2014].
* ↑ «Consell d'administració 2013» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-01-08. [Consulta: 8 gener 2014].
* ↑ «Seus» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-01-08. [Consulta: 8 gener 2014].

## Enllaços externs

* Festival (anglès) Arxivat 2012-05-18 a Wayback Machine.
# Resolució 1056 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1056 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 29 de maig de 1996, després Reafirmant totes les resolucions anteriors sobre el Sàhara Occidental, el Consell va examinar el Pla de Regularització per al Sàhara Occidental, incloent la suspensió de la identificació del procés de votació, i va estendre el mandat de la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO) fins al 30 de novembre de 1996.
El Consell de Seguretat ha destacat la importància de l'alto el foc com a part del pla de pau de les Nacions Unides. Malgrat les dificultats, actualment hi ha més de 60.000 votants per al referèndum d'autodeterminació. Per avançar el procés, el Consell va declarar que les dues parts tenien una visió per al període després del referèndum.
Un cop més, el Consell va reafirmar el seu compromís amb la celebració d'un referèndum d'autodeterminació per al poble del Sàhara Occidental, en concordància amb el pla de Regularització. Ha lamentat que les parts no vulguin cooperar amb la MINURSO per permetre la plena identificació dels votants i, per tant, el procés ha estat suspès. La resolució és d'acord amb la recomanació del secretari general Boutros Boutros-Ghali que el component militar de la MINURSO es redueixi en un 20%, ja que això no afectaria a la capacitat operativa de la força de pau. El Consell de Seguretat es va mostrar satisfet que les parts compleixin amb alto el foc i els convida a mostrar llur bona voluntat amb l'alliberament de presos política i accelerar l'aplicació del pla de pau.
La proposta del secretari general de mantenir una oficina política per continuar el diàleg entre les parts va ser recolzada. Després d'estendre el mandat de la MINURSO fins al 30 de novembre de 1996, el Consell amenaça que si no hi ha progressos entre Marroc i el Polisario es considerarien més reduccions en la MINURSO. Tanmateix la represa del procés d'identificació seria compatible si hi ha progressos. Finalment, la resolució va concloure sol·licitant al secretari general que presenti un informe sobre l'aplicació de la resolució el 10 novembre de 1996.

## Referències

* ↑ United Nations, Office of Public Information. UN monthly chronicle, Volumes 32–33. United Nations, Office of Public Information, 1996, p. 71.
* ↑ Yusuf, Abdulqawi. African Yearbook of International Law Vol 5 1997. Martinus Nijhoff Publishers, 1998, p. 210. ISBN 978-90-411-1055-8.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1996 - 1997)
* Mur marroquí
* República Àrab Sahrauí Democràtica

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# CISPR 15

CISPR 15 és una normativa internacional sobre compatibilitat electromagnètica creada per l'organisme CISPR. Aplica a equipaments d'enllumenat i similars. El subjecte de la norma són les interferències radioelèctriques, concretament els mètodes i límits de les mesures a realitzar.

## Àmbit d'aplicació

Aplica a equipaments d'enllumenat i similars (per exemple: llumaneres d'il·luminació domèstica i fanals d'il·luminació pública)

## Límits de pertorbacions conduïdes d'assaig

Límits de les pertorbacions conduïdes en les bornes d'alimentació:
Límits conduïdes en bornes alimentació (IEC EN 55015) :
| Banda de freqüència | Valor Quasi-cresta | Valor mig |
| 9 a 50 KHz | 110 dB (uV) | - |
| 50 a 150 KHz | 90 a 80 dB (uV) | - |
| 0,15 a 0,5 MHz | 66 a 56 dB (uV) | 56 a 46 dB (uV) |
| 0,5 a 5 MHz | 56 dB (uV) | 46 dB (uV) |
| 5 a 30 MHz | 60 dB (uV) | 50 dB (uV) |
Límits de les pertorbacions conduïdes en els bornes de càrrega:
Límits conduïdes en bornes de càrrega (IEC EN 55015) :
| Banda de freqüència | Valor tensió Quasi-cresta | Valor tensió mig |
| 0,15 a 0,5 MHz | 80 dB (uV) | 70 dB (uV) |
| 0,50 a 30 MHz | 74 dB (uV) | 64 dB (uV) |
Límits de les pertorbacions conduïdes en els bornes de control:
Límits conduïdes en bornes de control (IEC EN 55015) :
| Banda de freqüència | Valor tensió Quasi-cresta | Valor tensió mig |
| 0,15 a 0,5 MHz | 84 a 74 dB (uV) | 74 a 64 dB (uV) |
| 0,50 a 30 MHz | 74 dB (uV) | 64 dB (uV) |

## Límits de pertorbacions radiades d'assaig

Límits de les pertorbacions radiades de 9 KHz a 30 MHz :
Límits radiades en valor Quasi-pic (IEC EN 55015) :
| Banda de freqüència | a 2 m | a 3 m | a 4 m |
| 9 a 70 KHz | 88 uA/m | 81 uA/m | 75 uA/m |
| 70 a 150 KHz | 88 a 58 uA/m | 81 a 51 uA/m | 75 a 45 uA/m |
| 0,15 a 3 MHz | 58 a 22 uA/m | 51 a 15 uA/m | 45 a 9 uA/m |
| 3 a 30 MHz | 22 uA/m | 15 a 16 uA/m | 9 a 12 uA/m |
Límits de les pertorbacions radiades de 30 KHz a 300MHz :
Límits radiades en valor Quasi-pic (IEC EN 55015) :
| Banda de freqüència | a 10 m |
| 30 a 230 MHz | 30 uV/m |
| 230 a 300 MHz | 37 uV/m |

## Vegeu també

Norma equivalent a CISPR 15 d'àmbit europeu: EN 55015

## Referències

* ↑ Cayless, M. A.. Lamps and Lighting (en anglès). Routledge, 2012-08-21, p. 220. ISBN 978-1-135-13809-7.
* ↑ «Vista prèvia de CISPR 15» (en anglès). www.iec.ch. Arxivat de l'original el 2022-05-25. [Consulta: 3 gener 2017].
* ↑ «CISPR 15» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-04-17. [Consulta: 3 gener 2017].
* ↑ «Límits CISPR15» (en anglès). [Consulta: 3 gener 2017].
# Cascavell

El cascavell o picarol és un instrument idiòfon consistent en un recipient metàl·lic, sovint esfèric, dins del qual hi ha una bola del mateix material que pica contra les parets en ser sacsejat. El recipient fa alhora de cos vibrant i de caixa de ressonància; l'esfera té una ranura o obertura per facilitar la ressonància. És un instrument de so indeterminat, sovint agut i de poca intensitat, que només pot fer ritmes.
La forma habitual de presentar-se són diversos cascavells –de la mateixa mida, forma i material, per tal de produir tots el mateix so–, que s'acostumen a subjectar a una estructura rígida (de fusta, plàstic o altres materials) o flexible (de cuir, etc.) que sigui fàcil d'agafar i de sacsejar. També els trobem cosits a diverses peces de roba que porten els balladors en alguns balls i danses (ball de bastons, entre altres), de manera que els moviments dels balladors s'acompanyen amb la percussió dels cascavells. Igualment es troben en collars per a animals (gats, ocells de presa), per saber on són, o bé en guarniments de gala als cavalls.
Tradicionalment es considera un instrument de percussió, i en la classificació de Hornbostel-Sachs apareix en el número 112.13, els anomenats "sonalls de recipient".

## Referències

* ↑ «cascavell». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ Beck, John H. Encyclopedia of Percussion (en anglès). Routledge, 2013-11-26, p. 83. ISBN 978-1-317-74768-0.
* ↑ Llanes, Maria Garganté. Festa, arquitectura i devoció a la Catalunya del Barroc. L'Abadia de Montserrat, 2011, p. 28. ISBN 978-84-9883-375-1.
* ↑ Abril, Carlos R.; Gault, Brent M. General Music: Dimensions of Practice (en anglès). Oxford University Press, 2022-07-22, p. 39. ISBN 978-0-19-750901-2.
* ↑ В, Мацієвський І. Музичні інструменти гуцулів.: Науково-популярне видання (en ucraïnès). Нова Книга, 2012, p. 424. ISBN 978-966-382-401-7.
Viccionari
# Clonmel

Clonmel (en gaèlic irlandès Cluain Meala que es pot traduir com "prat de mel") és una ciutat de la República d'Irlanda, capital del comtat de Tipperary sud. Es troba enmig d'una vall, envoltada de muntanyes i pujols. Té al sud les muntanyes de Comeragh i a l'est la població de Slievenamon. És travessada pel riu Suir.

## Història

Clonmel va ser construïda en l'Edat Mitjana i conserva molts elements que recorden el seu passat com a part de la muralla que l'envoltava. Jaume I d'Anglaterra li va concedir l'estatut de free bourg el 1608. Oliver Cromwell va assetjar la ciutat el maig de 1650, defensada per Hugh Dubh O'Neill.
El 1848 foren jutjats a Clonmel els membres de la Jove Irlanda que s'havien revoltat a Ballingarry. Thomas Francis Meagher, Terence MacManus, Patrick O'Donoghue i el seu defensor William Smith O'Brien foren condemnats a ser penjats, arrossegats i esquarterats, una de les últimes sentències d'aquesta mena a Irlanda. Finalment, la pena els fou commutada per deportació a Terra de Van Diemen.
El 1912 es va fundar a Clonmel el Partit Laborista Irlandès per James Connolly, James Larkin i William O'Brien com a branca política de l'Irish Trade Union Congress.

## Educació

La Gaelscoil Chluain Meala té al voltant de 200 alumnes. Es troba a Irishtown en un edifici que originàriament era l'Escola Lliure i que fou dissenyat per dos deixebles de l'arquitecte John Nash. Durant alguns anys fou seu de les oficines del South Tipperary County Council.

## Economia

Clonmel ha estat sempre un centre important de comerç. El Suir era ja navegable fins a Clonmel cap a 1760 i la realització dels treballs en aquest riu durant el segle xix va permetre que vaixells de major importància aconseguissin els molls de la localitat.
En l'actualitat Clonmel basa gran part de la seva economia en la producció de sidra. William Magner va iniciar la producció comercial d'aquest producte l'any 1935. Molt ràpid -en 1937- W. Magner va aconseguir associar-se amb la famosa marca britànica de sidra H.P. Bulmer&Company, fer famosa la marca Bulmers dins de la república irlandesa. L'any 2007, Magner va invertir 50 milions d'euros en una nova línia de producció que sustentarà el continu creixement del consum de la sidra de la seva marca al Regne Unit i altres països.

## Agermanaments

* Costa Masnaga
* Peoria (Illinois)
* Aisinas
* Gangi
* Trofaiach (Estíria)
* Reading (Berkshire)

## Referències

* ↑ McConville, Seán. Irish political prisoners, 1848-1922: theatres of war. Routledge, 2003, p. 42. ISBN 978-0-415-21991-4.
* ↑ «labour.ie». Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 4 abril 2013].
* ↑ Primary Schools education.ie
* ↑ «National Inventory of Architectural Heritage - Tipperary South». Department of the Environment, Heritage and Local Government., 2010.

## Enllaços externs

* Clonmel - Lloc web oficial
# Finest Worksong

«Finest Worksong» és el dotzè senzill de la banda estatunidenca R.E.M., el tercer i darrer de l'àlbum Document. Es va publicar el març de 1988 dins el segell I.R.S. Records, i de fet en va ser l'últim original de la banda dins aquesta discogràfica.
La versió del senzill, coneguda com la remesclaMutual Drum Horn perquè inclou una secció nova de trompa natural a mans de The Uptown Horns, va ser inclosa en la compilació Eponymous (1988).
Va entrar a la llista britànica de senzills a l'abril de 1988, arribant a la 50a posició, el millor resultat d'un senzill de la banda fins al moment.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Bill Berry, Peter Buck, Mike Mills i Michael Stipe.

## Referències

* ↑ «R.E.M.» (en anglès). Official Charts Company. [Consulta: 2 abril 2024].
# Gregori II Mamikonian

Gregori II Mamikonian fou patrici i generalissim d'Armènia del 744 o 745 fins al 745 o 746.
En ser nomenat patrici d'Armènia Aixot II Bagratuní, Gregori i David Mamikonian, que volien el càrrec per la seva família, es van revoltar però el governador Marwan ben Muhammad els va fer detenir i el va enviar a Damasc d'eon se'ls va enviar deportats al Iemen.
El 744 el governador Marwan va sortir del país i els germans Gregori i David Mamikonian es van escapar del Iemen i van tornar als seus dominis on es van revoltar contra Aixot II. El governador àrab Ishak ben Muslim va intentar posar fi a la lluita però no ho va aconseguir.
Aixot va estar a punt de ser sorprès en una emboscada de la qual va escapar però va perdre els seus tresors. Aixot va deixar a la seva família a la fortalesa de Dariunq i es va traslladar a Damasc a demanar justícia al Califa Merwan o Marwan II.
Al deixar el país Gregori II Mamikonian va obtenir d'Ishak el càrrec de patrici dels nakharark i comandant de l'exèrcit armeni.
Aixot fou ben rebut pel califa que va ordenar tallar les mans i peus i estrangular a un dels germans Mamikonian (David) ordre que fou executada ràpidament per Ishak. Aixot fou enviat a Armènia altre cop ple d'honors i regals i Gregori Mamikonian va rebre l'ordre de reconèixer al seu rival i ser-li fidel.
Vers el 750 els Bagratuní ja havien desposseït als Mamikonian, als que van confiscar Beznunik (amb Khelat) i Taron (amb Mouch i Bitlis).
El 750 els omeies foren enderrocats. Aixot, que restava lleial, va intentar resistir. Els nakharark van formar una Santa Lliga i es van declarar en rebel·lió general. L'exèrcit insurgent es va traslladar a Taik prop de la frontera romana d'Orient, ja que esperaven ajuda de l'emperador Constantí V. Aixot, que volia sotmestré's als abbàssides, va haver de seguir la rebel·lió però la va abandonar aviat i va tornar al Bagrevand, però a la tornada va caure en una emboscada de Gregori II Mamikonian, que el va fer cegar (750).
Després Gregori es va retirar a Teodosiòpolis (Erzurum) a la frontera romana d'Orient, però va morir poc després. La direcció de la rebel·lió va passar a son germà Muixel III Mamikonian.