OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernard Ruiz-Picasso

Bernard Ruiz-Picasso (Neuilly-sur-Seine, 3 de setembre de 1959) és un empresari i col·leccionista d'art francès. És net del pintor Pablo Picasso i fill de Paulo i Christine Ruiz-Picasso. Està casat amb la comerciant d'art i galerista Almine Rech, amb qui va fundar l'any 2002 la Fundació Almine i Bernard Ruiz-Picasso per a l'Art, que promou l'art contemporani.

## Trajectòria

Bernard Ruiz-Picasso és fill de Paulo Ruiz-Picasso, el primer fill de Pablo Picasso i de la seva primera esposa Olga Khokhlova i, per tant, és l'únic «hereu legítim» de les obres del seu avi, segons el sistema legal vigent fins al 2002, juntament amb la seva germanastra Marina Picasso. Com a tal, se'l considera la persona amb la col·lecció més important d'obres de Picasso. Va organitzar la seva primera exposició, presentant setanta quadres de la seva col·lecció, l'any 2000 al Kunstforum de Viena.
Bernard Ruiz-Picasso, juntament amb la seva mare Christine Ruiz-Picasso, van cofundar el Museu Picasso de Màlaga, inaugurat l'any 2003. És president del Consell Assessor del museu. En aquella ocasió, Bernard Ruiz-Picasso va donar 180 obres per a formar la col·lecció del museu i periòdicament presta altres obres de la seva col·lecció al Museu Picasso de Màlaga.

## Obra publicada

* Parfum de Sable, recull de poemes, edicions de la Fenêtre, 1995
* Miquel Barceló: Farrutx 29. III.94, en col·laboració amb Miquel Barceló, Images Modernes, París, 1999 (ISBN 2-913355-02-1)

## Referències

* ↑ Núñez, Gonzalo. «Bernard Ruiz-Picasso: «Vivir con Picasso era un riesgo que mi abuela Olga conocía»» (en castellà), 19-06-2019. [Consulta: 23 juliol 2022].
* ↑ «FABA - Fundación Almine y Bernard Ruiz-Picasso para el Arte». www.fabarte.org. Arxivat de l'original el 2017-09-12. [Consulta: 6 octubre 2018].
* 1 2 3 «Bernard Picasso sort de sa réserve» (en francès). Libération.fr, 12-09-2000. [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ «With Picasso, there’s always a Plan B» (en anglès), 16-02-2018. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ Fourcade, Alix. «Un petit-fils de Picasso prête 166 œuvres au musée de Malaga» (en francès). Le Figaro.fr, 14-03-2017. [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ «Le petit-fils de Picasso prête 166 oeuvres au musée de Malaga» (en francès). Franceinfo, 13-03-2017. [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ «Almine et Bernard Ruiz-Picasso, gala à Malaga» (en francès). Connaissance des Arts, 10-12-2018. Arxivat de l'original el 2020-10-25. [Consulta: 3 novembre 2020].
# Quayola

Davide Quayola, conegut com a Quayola, és un artista visual que utilitza la tecnologia com a lent per explorar les tensions i els equilibris entre les forces aparentment oposades: el real i l’artificial, el figuratiu i l’abstracte, el vell i el nou.
Utilitza tecnologies sofisticades com la Intel·ligència Artificial (IA) i la impressió 3D per generar hipnòtiques transmutacions de la fenomenologia del nostre món.

## Biografia

Quayola s'inspira en temes tradicionals, com la pintura del Renaixement, l'escultura barroca i la natura, reinterpretant-los mitjançant algoritmes i eines digitals avançades. Les seves obres examinen la relació entre la màquina i l'artista, posant en qüestió el concepte d'autoria i l'equilibri entre control humà i processos autònoms.
Un dels seus projectes més coneguts és "Strata", una sèrie que reimagina obres mestres de l'art clàssic mitjançant tècniques de descomposició digital. També destaca "Remains: Provence", que utilitza escàners làser per transformar paisatges reals en interpretacions abstractes i geomètriques.
Quayola ha exposat les seves creacions en institucions i esdeveniments internacionals de prestigi, com el Victoria & Albert Museum (Londres), el Palais de Tokyo (París) i la Biennal de Venècia. Amb un enfocament que combina tradició i innovació, Quayola s'ha consolidat com una figura clau en l'art digital contemporani, obrint noves vies d'expressió artística en un món cada vegada més tecnològic.
El 2025, Quayola va ser convidat per la Casa Batlló a fer un mapping a la seva façana inspirant-se amb l'univers creatiu de la casa. Titulat Arborescent, elogia la natura a través de simulacions digitals que es ramifiquen per la façana i imiten els seus comportaments i dinàmiques.

## Premis

El 2013 va rebre, juntament amb Memo Akten, el Prix Ars Electronica a la categoria d'animació per ordinador/Efectes visuals per l'obra Forms.

## Referències

* ↑ «Davide Quayola». Mangrana, 2024. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «Davide Quayola y la inteligencia artificial/natural» (en castellà). Exibart, 2022. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «Quayola» (en anglès). Widewalls, 2015. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «Quayola Strata» (en anglès). Artsy, 2008.
* ↑ «Remains: Provence» (en anglès). Quayola, 2016.
* ↑ «Arborescent de Quayola». Casa Batlló, 2024. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «Quayola: From Prizewinner to Juror» (en anglès). Ars Electronica, 2014. [Consulta: 9 gener 2025].
# David Paulsen

David Paulsen (nascut el 3 de març de 1946) és un guionista, director i productor de televisió estatunidenc, conegut pel seu treball al prime time de les telenovel·les de la dècada del 1980 Dallas (1980–1985, 1986–1988), Knots Landing (1980–1981, 1985–1986), i Dynasty (1988–1989). També va escriure i dirigir les pel·lícules slasher Savage Weekend (1976) i Schizoid (1980).

## Referències

* ↑ Marshall, Max. «Dallas at 40: The Inside Story Behind the Show That Changed Texas Forever». Texas Monthly, 01-10-2018. [Consulta: 23 març 2019].
* ↑ Massey-Goldlion, David. «Exclusive Dallas interview with David Paulsen, Dallas producer», 26-02-2008. Arxivat de l'original el December 11, 2018. [Consulta: 31 octubre 2017].
# Carrer de les Taules Velles (Tortosa)

El carrer de les Taules Velles és al centre de Tortosa (Baix Ebre) i és inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un carrer d'uns 3 metres d'amplada i traçat irregular (fent panxa) que comunica els carrers de la Cruera i dels Canvis amb la plaça de la Verge de la Cinta.
El componen habitatges plurifamiliars d'entre tres i cinc pisos. Les obertures són normalment allindades, i als pisos hi predominen els balcons amb estructura de ferro i manises decorades a la base, ja sigui amb motius geomètrics senzills, vegetals o sense decorar.
Les façanes en general són molt senzilles, arrebossades i pintades, la majoria amb un color vermellós, sense cap decoració. A més dels edificis de pisos, hi ha algun habitatge unifamiliar, com el número 7, amb una estructura més similar a la de la casa rural; pot ser que aquest sigui dels més antics del carrer.

## Història

Encara que la construcció dels habitatges actuals data del segle xix, aproximadament, aquest carrer es troba dins del recinte del que era ja la ciutat romana. Es tractava, a més, d'una part de l'eix primordial de la ciutat, el decumanus, que enllaçava l'accés des del mig de l'Ebre a través del pont de Barques (dit així a l'època medieval) amb la plaça de la Cinta i el Portal del Romeu, antiga sortida de la ciutat. Es troba, a més, a l'alçada on sembla que s'ubicava el fòrum, aproximadament on ara s'aixeca la catedral.
Al llarg de l'Edat Mitjana va ser també una via important. El capítol catedralici i els canonges hi posseïen diverses cases deixades a cens, com ho demostren nombrosos documents dels segles xiii i XIV.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carrer Taules Velles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Carreró del Cec (Tortosa)

El carreró del Cec és un carrer de Tortosa (Baix Ebre) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La travessia del Cec i el carreró del Cec són perpendiculars i comuniquen amb la plaça del Platger i el carrer de la Font de la Salut. A la travessia donen només parts posteriors d'habitatges, i al carreró del Cec les façanes de vuit construccions. Algunes tenen la façana arrebossada modernament, però totes són d'estructura antiga (segle xix i començament del XX). Destaquen els números 2 i 4 del carreró perquè conserven l'aparença original.
La número 4 és de mur de maçoneria a la planta i de maó de cantell als dos pisos. Aquests es troben reforçats a la façana per llistons de fusta i l'arc de la porta és de mig punt fet de maons en ventall, i la resta d'obertures, allindades i petit voladís, sobre els dels cabirons.
L'habitatge número 2 és més reforçat, perquè el mur de façana dels pisos és de maó posat de pla, amb què s'aconsegueix més gruix. La planta és també de maçoneria. Les obertures són totes allindanades, que poden tenir un cert esplandit gràcies al gruix del mur.
El carreró del Cec té el traçat irregular, en forma de corba.

## Història

Es troben tots dos carrers dins de l'antic barri jueu de Tortosa. El traçat conserva l'estructura medieval, però les construccions són totes de la darreria del segle xix o començament del XX. Són interessants perquè mantenen el tipus d'habitatge més freqüent entre les classes populars de les zones rurals en el canvi de segle.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carreró del Cec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Casa Brunet

La casa Brunet (coneguda encara per alguns com l'Acadèmia Cots) és un edifici de Tortosa (Baix Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local. És una obra del mestre d'obres Josep Maria Vaquer Urquizú del 1913.

## Descripció

És un edifici cantoner de planta baixa i un pis. Presenta dues façanes unides per un xamfrà, on hi ha la porta d'accés amb una voluminosa tribuna a sobre, rematada per una mena d'espadanya amb tres arcs que destaca per sobre del conjunt. La composició, segons eixos centrals de simetria, es desenvolupa en ambdues façanes centrades pel xamfrà. Els buits es col·loquen sobre cinc eixos verticals, amb arcs rebaixats a la planta baixa, mentre que al primer pis presenten frontons circulars i balconades amb baranes de ferro artístic. El terrat té barana i acabaments ornamentals, sobre fris i cornisa. Hi destaca la profusa decoració de caràcter rococó, ornamentació variada que cobreix tots els paraments. A l'interior cal ressaltar l'escala d'accés i el vestíbul il·luminat zenitalment.

## Història

Fou construït a iniciativa de Salvador Brunet i Sala. L'edifici es troba íntegrament conservat i fou seu de l'Acadèmia Cots i, molt abans, la del Banc Comercial de Barcelona.
Actualment allotja la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Tortosa.

## Referències

* ↑ López Daufí, Antoni. Guia d'arquitectura de la Demarcació de l'Ebre. Tortosa: Col·legi d'Arquitectes de Catalunya, Demarcació de l'Ebre, 2002, p. 71. ISBN 8488258623.
* ↑ «Casa Brunet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Vegeu també

* Cinema Fèmina
* Casa Matheu
* Casa Català (Tortosa)
* Antic Banc d'Espanya de Tortosa
* Convent de les Serves de Jesús
* Casa Albacar
* Casa Margenat

## Enllaços externs

* «Casa Brunet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Domingo

La Casa Domingo, també coneguda com la Casa Carreras-Artau, és un casal del municipi de Centelles (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. És un clar exemple del primer Renaixement, si bé conserva característiques gòtiques a l'exterior però amb un ritme encara lent. El casal és fruit de nombroses intervencions i unificacions de diversos edificis antics.

## Descripció

Es tracta d'un casal de planta quasi quadrada, amb una gran quantitat d'obertures i elements. S'hi poden distingir dues façanes, que tenen u n tractament diferent.
La façana que dona a la plaça Major, limitada per dues torretes, té dos portals d'idèntiques proporcions i amb motius treballats també iguals. Al primer pis té dos balcons a banda i banda i quatre finestres aparellades discontínuament en el tractament, amb dos angelets les dues del mig i sense motius les altres dues.
A la façana del carrer de la Mare de Déu dels Socors –popularment «carrer Socós»– la disposició és més irregular però fent referència a l'anterior. La part superior, amb moltes obertures, és més moderna.

## Història

Aquesta edificació es pot situar al segle xvi i sembla que la seva funció era de residència d'algun noble de la vila.
L'edifici actual tingué unes reformes al segle xx, si bé se'n va respectar la tipologia. La casa Domingo és un clar exemple del primer Renaixement que conserva encara característiques gòtiques a l'exterior.
La casa fou totalment refeta, aprofitant elements de l'antiga casa de Serafí de Centelles del segle xvi i d'altres elements de la mateixa època.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa Domingo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 novembre 2012].
* ↑ «Casa Domingo». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Casa Francisca Masana i Figueres

La Casa Francisca Masana i Figueres és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental), situat al carrer de Sant Leopold, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un habitatge plurifamiliar entre mitgeres, format per planta baixa i dos pisos. L'ordenació dels elements de la façana és en sentit vertical, amb composició simètrica i amb balconada de ferro als pisos superiors. Es fa ús d'elements modernistes a la decoració d'obertures (brancals i llindes), cornisa curvilínia i detalls de les baranes dels balcons. Els respiralls són de forma ovalada.
Donen accés a la planta baixa tres obertures en arc rebaixat, amb perfils arrodonits i motllurats suaument. El tractament de la façana és de pedra als elements angulars i al parament de la planta principal, i arrebossada a la resta.

## Referències

* 1 2 «Habitatge Francisca Masana i Figueres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Casa Fresneda

La Casa Fresneda és un edifici del municipi de l'Escala inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Està situada dins del nucli antic de la població de l'Escala, a l'extrem nord de la Punta, amb façanes al passeig de la Riba, la plaça de l'Esquirol i el carrer de la Torre.

## Descripció

És un edifici format per dues crugies, construïdes damunt del desnivell del terreny costaner. Entre el carrer de la Torre, on hi ha l'accés principal, i el passeig de la Riba, aquest desnivell facilita la creació d'una planta semisoterrada, amb accés des del passeig. La distribució es completa amb planta baixa i pis, i una tercera planta ubicada a la crugia sud. Aquesta presenta coberta de teula a quatre vessants, amb ràfec de dents de serra, mentre que el cos nord té la coberta plana amb terrat, delimitat per una barana correguda d'obra. Les tres façanes presenten les obertures rectangulars emmarcades amb pedra, amb l'ampit rectangular lleument destacat. La porta principal també està emmarcada amb pedra, però presenta un espai semicircular, a mode timpà, només amb les dues impostes de pedra. La façana encarada al passeig presenta un gran finestral delimitat amb barana de pedra i, al pis superior, tres finestres balconeres d'arc de mig punt, amb barana de pedra individual.
La resta del parament està arrebossat i pintat de blanc.

## Història

La casa era propietat de la família Fresneda (fàbrica Netol). Josep Esteve Corredor va reformar l'edifici entre els anys 1946-1947.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Fresneda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Casa Guasch

La Casa Guasch és una obra noucentista de Sabadell (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Des d'abril del 2023 és la nova seu del Centre Metal·lúrgic.

## Descripció

Està concebut com a palauet urbà, cantoner, format per planta baixa i dos pisos destinats a habitatge i per un cos lateral de planta baixa dedicat a despatx. Té un espaiós jardí posterior al qual dona una galeria de planta semicircular. Les façanes estan tractades amb elements neoclàssics, pilastres embegudes, frontons sobre els balcons, columnes jòniques a la galeria i baranes de balustres als terrats que es disposen a diferents nivells.

## Història

El jardí original va ser reformat.

## Referències

* ↑ Ramon, Júlia. «El Centre Metal·lúrgic s'instal·la a la Casa Guasch». Ràdio Sabadell, 12-04-2023. [Consulta: 10 novembre 2024].
* 1 2 «Casa Guasch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Casa Guasch Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa Puigsec i Masferrer

La Casa Puigsec i Masferrer és una obra amb elements eclèctics i historicistes de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casal al centre del nucli antic, davant del temple romà. L'edifici consta d'una planta baixa, dos pisos i golfes, amb un cos més elevat en una angle, en forma de torre. Té també un jardí elevat.
La façana principal, de caràcter abarrocat i recoberta d'esgrafiats de caràcter classicista, és centreda per la portalada, d'arc rebaixat, amb una finestra a cada banda; al primer pis o pis principal, hi ha tres balcons amb frontó partit, situats sobre les tres obertures de la planta baixa; sempre seguint els eixos de simetria verticals, al segon pis s'obren tres finestres quadrangulars de dimensions més reduïdes, i a les golfes hi ha sengles obertures petites allargassades.
La façana posterior, també abarrocada i molt més llarga, presenta una alternança de portes i finestres a la planta baixa; al principal, balcons amb frontó partit i també alguna finestra; finestres quadrangulars petites a la tercera planta, i obertures petites allargassades a les golfes.
Adossada al costat dret d'aquesta façana trobem un cos elevat en forma de torre, de caràcter historicista. En el lateral, i entre aquesta torre i el costat de la façana principal, hi ha un jardí elevat a nivell de primer pis, on destaquen quatre estàtues de les estacions, símbols dels quatre germans Masferrer.

## Història

El 1860 s'hi fundà el Círculo Literario, primer nucli modern literariocultural de la ciutat de Vic.
El 1867 s'hi fundà l'Esbart de Vic, on destacà jacint Verdaguer.
Actualment, acull dependències municipals

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa Puigsec i Masferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Casa Ramon Matalonga

La Casa Ramon Matalonga és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental), situat al carrer de Topete, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un habitatge unifamiliar de grans proporcions, amb una mitgera per un costat i jardí per l'altre, separat del carrer per un mur de tanca. Consta de planta baixa i tres pisos, separats clarament per línies d'imposta que engloben els balcons del primer i segon pis. Les obertures són en arc rebaixat, de perfil arrodonit, solució molt usual en l'arquitecte Lluís Muncunill, que en aquest edifici aplica tots els recursos constructius i estètics propis del final de la segona dècada del segle xx. Les baranes dels balcons estan corbades pels extrems i són de ferro. La part posterior té un altre cos formant també una torre, de solucions semblants a l'anterior, i rematat per una barana. A la planta baixa les parets són arrebossades i estucades.
En són molt destacables els interiors, la fusteria, els arrambadors ceràmics i els treballs de forja.

## Referències

* ↑ «Casa Ramon Matalonga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Casa Teixidó (Torelló)

Casa Teixidó és un edifici de Torelló (Osona) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici compost per dues parts que s'uneixen en un complex de planta irregular, conformat seguint el perfil urbà de dues places contigües, a la vegada comunicades per un pas que travessa l'edifici.
La primera part de la construcció fa façana, principalment, a la plaça Mossèn Fortià Solà, orientada a oest. Consta de planta baixa i dos pisos amb coberta de teula àrab a dues aigües. El parament és arrebossat i també presenta pedra natural a les obertures i en el reforç de les arestes. Al primer pis trobem una gran balconada de fusta, més pròpia del Pirineu que no pas de la vall del Ges. Aquesta presenta un gran voladís suportat per enormes carteles de pedra treballades en forma de doble espiral. Està feta amb un entramat de bigues. La coberta del balcó està suportada per tres muntants. La balconada conté dues obertures, una d'elles tapiada. La barana és tornejada. A la planta baixa sota la balconada hi ha una finestra dividida en dos per un pilar de fusta.
Al segon pis trobem una galeria formada per tres finestres.
Destaca el gran portal amb una llinda del 1719, de pedra, i el tancament de fusta.
La segona part de l'edifici fa façana amb el carrer de Sant Feliu, amb el call de la Rectoria i, pel nord, amb la placeta de Coll i Dorca. Té planta baixa i un pis.

## Història

La casa es probable que fos construïda durant el segle xii i XIII. L'edifici primitiu es transformà durant els segles xv, xvi i xvii. La porxada es va construir l'any 1513. P. Gayrís demanà permís a mossèn Jaume Farer.
La llinda barroca, amb data 1719 en dues de les entrades és d'una reforma que es dugué a terme després de la Guerra de Successió (1706-1714).
Sembla que durant els segles xvi i xvii la casa havia acollit una carnisseria.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Casa Teixidó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].

## Enllaços externs

* Casa Teixidó Arxivat 2018-09-14 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament