OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pont de les Flors

El Pont de les Flors travessa el Jardí del Túria a la ciutat de València i admet el trànsit tant motoritzat com de vianants.
Com el seu nom indica, la seua característica més òbvia és el decorat de flors, distribuïdes tot al llarg de les dues bandes, entre la calçada i les passarel·les per a vianants. Les jardineres que alberguen les flors estan dissenyades a base de trencadís blanc, a l'estil de Santiago Calatrava. Les flors que hi contenen són mantingudes tot l'any, i es canvien quatre o més vegades segons l'estació o celebració. Durant la visita del Papa Benet XVI el 2006 s'hi posaren milers de flors de color blanc i groc, que imitaven la bandera del Vaticà, acció la qual va rebre crítiques de partits de l'oposició, que van denunciar que no estava clar ni comunicat a la ciutadania la despesa que va representar eixa ornamentació.
El preu de manteniment d'aquests canvis d'ornamentació sol ser d'alguns centenars de milers d'euros a l'any.

## Vegeu també

* Llista de ponts de la ciutat de València

## Referències

* ↑ «Las 20.000 plantas del puente de las Flores se llevarán a un vivero para poner margaritas» (en castellà). Las Provincias.
* ↑ «El cuidado del puente de las Flores cuesta 494.000 euros» (en castellà). Las Provincias.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Mariona Ribas i Deu

Mariona Ribas i Deu (Sabadell, 18 de juny de 1984) és una actriu catalana. Ha desenvolupat una àmplia carrera a la televisió i el teatre. És especialment coneguda pel seu paper de Marta a la sèrie televisiva de Televisió de Catalunya El cor de la ciutat.
En una entrevista de 2022 va explicar que estava estudiant Psicologia, carrera que havia començat feia anys a la UOC durant una aturada professional.

## Carrera professional

| Data | Obra | Personatge | Direcció | Notes |
| | El poema de Nadal | | Esteve Polls | Teatre. Teatre de Ponent (Granollers) |
| | Shakespeare vs. Sagarra | | Esteve Polls | Teatre. Teatre de Ponent (Granollers) |
| | Vers per on! | | Esteve Polls | Teatre. Teatre de Ponent (Granollers) |
| 2000-2009 | El cor de la ciutat | Marta Vendrell | | Sèrie de televisió (TV3) |
| 2002-2003 | Tempesta de neu | | Manuel Dueso | Teatre. Sala Muntaner (Barcelona) |
| 2004 | Ja en tinc 30! | | Àngel Llàcer | Teatre. Teatre Condal (Barcelona) |
| 2005 | Hospital Central | Ana | | Sèrie de televisió (Tele5) |
| 2005 | Música secreta | | | Telefilm (TVG i TVC) |
| 2005 | Més que germans | Marta | | Telefilm (TVG, TVC i Canal Sur) |
| 2005-2006 | Jugando con Molière | | Esteve Polls | Teatre. Teatre de Ponent (Granollers) |
| 2006 | Amistades peligrosas | Amanda | | Sèrie de televisió (Cuatro) |
| 2006-2007 | M.I.R. | Paz | | Sèrie de televisió (Tele5) |
| 2007-2008 | Gominolas | Noelia | | Sèrie de televisió (Cuatro) |
| 2008 | Belvilacqua | Virginia | | Telefilm (TVE) |
| 2008 | Los misterios de Laura | Carmen | | Sèrie de televisió (TVE) |
| 2008 | El internado | Nora | | Sèrie de televisió (Antena 3) |
| 2009 | Un asunto conyugal | Virginia Chamorro | Antonio Onetti | Pel·lícula |
| 2011 | 14 de abril. La República | Mercedes León | | Sèrie de televisió |
| 2013 | Mario Conde: los días de gloria | Lourdes Arroyo | | Sèrie de televisió |
| 2014 | Perdona si te llamo amor | Miriam | Joaquín Llamas | Pel·lícula |
| 2016 | Amar es para siempre | Marta Novoa | | Sèrie de televisió (Antena 3) |
| 2020 | Jo també em quedo a casa | Sara | Sergi Cervera | Sèrie de televisió (TV3) |

## Referències

* ↑ «Mariona Ribas» (en anglès). IMDbPro. [Consulta: 30 desembre 2018].
* ↑ TV3 - Generació Digital - El perfil digital de Mariona Ribas
* ↑ Entrevista al programa Planta baixa de TV3, 5 desembre 2022
* 1 2 3 Porras, Darío «FOTOS Mariona Ribas revela el preciós nom que li ha posat a la seva filla». El Nacional, 05-08-2020 [Consulta: 6 desembre 2022].
* 1 2 «L’ actriu Mariona Ribas, avui a la biblioteca del Dt4». Diari de Terrassa, 28-10-2019 [Consulta: 6 desembre 2022].
* 1 2 3 4 Mariona Ribas a SensaCine (castellà)
* ↑ Mariona Ribas a La Vanguardia (castellà)

## Enllaços externs

* Mariona Ribas Arxivat 2022-12-06 a Wayback Machine. a YoLoViPrimero (castellà)
* 'Cuixa Forta Talks' amb l'actriu Mariona Ribas, entrevista a Diari de Sabadell, 13/11/2022
# Eduardo Germán Coudet

Eduardo "Chacho" Coudet (Buenos Aires, 12 de setembre de 1974) és un exfutbolista professional argentí, que ocupava la posició de migcampista i que posteriorment fa d'entrenador
Va militar en diversos equips del seu país, com ara el Platense, San Lorenzo, River Plate, Colón o sobretot, el Rosario Central. També va jugar amb el Celta de Vigo gallec i amb els mexicans Necaxa i San Luis FC. Després de jugar amb Colón de Santa Fe va fitxar per l'equip del Philadelphia Union, equip on es retirà com a jugador professional a començaments de 2011.
Amb River Plate va guanyar bona part dels seus títols: Apertura de 1999 i Clausura de 2000, 2002 i 2004. Abans havia guanyat la Conmebol amb Rosario.
El 12 de novembre de 2020, Coudet fou nomenat entrenador del RC Celta de Vigo de La Liga.

## Referències

* ↑ «Eduardo Coudet, nuevo entrenador del RC Celta» (en castellà). Celta Vigo, 12-11-2020. [Consulta: 12 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Eduardo Germán Coudet a Major League Soccer
* Estadístiques de la Primera Divisió argentina a Fútbol XXI (castellà)
* Estadístiques Arxivat 2011-10-03 a Wayback Machine. al Guardian StatsCentre
* Eduardo Germán Coudet a ESPN FC
# Casa Vicenç Carner

La Casa Vicenç Carner és un edifici del centre de Terrassa inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'habitatge, entre mitgeres, ocupa una petita parcel·la del carrer de Sant Antoni. És de planta rectangular i consta de planta baixa i dos pisos, amb una façana molt simple. La façana presenta dues obertures a la planta baixa, un balcó al primer pis amb barana de ferro i una finestra geminada al segon pis. Sengles línies d'imposta motllurades assenyalen la separació entre els pisos. Hi ha una cornisa de coronament, sostinguda per cartel·les, i terrat superior.
El conjunt combina elements decoratius de regust clàssic (llinda i brancals del balcó principal, capitell de la finestra, cartel·les, etc.) amb altres propis del modernisme (arrambador de ceràmica del vestíbul), seguint els criteris eclèctics propis del moment.

## Història

La Casa Vicenç Carner va ser bastida l'any 1904 per l'arquitecte Antoni Pascual i Carretero.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Vicenç Carner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 abril 2013].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Martí Teixidó i Planas

Martí Teixidó i Planas (Barcelona, 1950) és un pedagog català, president de la Societat Catalana de Pedagogia des de 2007 fins 2019.
En 1971 es graduà en magisteri a l'Escola Normal de Barcelona i en 1976 es llicencià en Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona. En 1976 fou directora a l'Escola Coves d'en Cimany i a l'Escola d'Adults del barri del Carmel de Barcelona. També ha treballat amb presos de la Presó Model de Barcelona. En 1992 es va doctorar a la Universitat Autònoma de Barcelona amb la tesi Escola ComunicActiva. L'escola de la societat de masses telecomunicada.
De 1980 a 1982 fou Cap d'Ordenació Educativa d'Educació Infantil i Bàsica del Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya, i des de 1982 és Inspector d'Educació de l'Estat. Des de 1992 també és professor associat de la Facultat de Ciències de l'Educació de la UAB.
Ha escrit articles a la Revista Catalana de Pedagogia i a Perspectiva Escolar. Des de 2007 és president de la Societat Catalana de Pedagogia de l'Institut d'Estudis Catalans, des d'on ha impulsat el Termòmetre Lingüístic i Marc d'Ensenyament de Llengües Vives per tal de promoure el plurilingüisme. També és president de la Comissió de Deontologia del Col·legi de Pedagogs de Catalunya. El 2016 va rebre un dels Premis d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla.

## Obres

* Supervisión del sistema educativo, Ariel, 1997. ISBN 84-344-2608-0
* Escola comunicativa: l'escola de la societat de masses telecomunicada, Universitat Autònoma de Barcelona, 1993. ISBN 84-7929-459-0
* Educació i comunicació: escola comunicactiva, CEAC, 1992. ISBN 84-329-4518-8

## Referències

* ↑ Teixidó i Planas, Martí. Escola ComunicActiva. L'escola de la societat de masses telecomunicada (tesi). Universitat Autònoma de Barcelona, 1992.
* ↑ Institut d'Estudis Catalans Directori de les societats filials: (1907-2007), p. 515
* ↑ Més enllà de PISA a pedagogs.cat
* ↑ El Punt Avui TV- Martí Teixidó Planas: "Incident a l'escola Joan Fuster"
* ↑ Martí Teixidó Planas Arxivat 2018-10-10 a Wayback Machine. a la Fundació Lluís Carulla

## Enllaços externs

* «Obra de Martí Teixidó i Planas» a Dialnet.
* Martí Teixidó i Planas al Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya.
# Setge de Metz (1870)

El Setge de Metz ocorregué durant la guerra francoprussiana, a la ciutat francesa de Metz entre el 19 d'agost i el 27 d'octubre de 1870, va acabar amb la victòria de Prússia i la rendició de la ciutat.
Després d'haver estat derrotat en la batalla de Gravelotte, el mariscal francès François Achille Bazaine es va retirar cap a la fortificació de Metz. Allà va ser assetjat el 19 d'agost de 1870 pel II Exèrcit de Prússia dirigit pel príncep Frederic Carles de Prússia. Els francesos van intentar trencar el setge primer per Noiseville i més tard per Bellevue, però van ser rebutjats en ambdues ocasions. L'exèrcit francès de Châlons sota el comandament del mariscal Patrice de Mac-Mahon, en anar en ajuda de Metz, va ser destruït en la batalla de Sedan. Bazaine va ser obligat a retre la totalitat del seu exèrcit el 27 d'octubre d'aquest mateix any i fet presoner fins a 1873. Amb aquesta acció, el Segon Exèrcit de Prússia va quedar lliure per combatre l'exèrcit francès a la zona del riu Loira.

## Referències

* ↑ «Battles of Mars-la-Tour and Gravelotte» (en anglès). Britannica. [Consulta: 3 octubre 2021].
# Uster

Uster és un municipi del cantó de Zúric (Suïssa), cap del districte d'Uster.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Giuliana Minuzzo

Giuliana Minuzzo, posteriorment Giuliana Chenal-Minuzzo, (Vallonara di Marostica, Itàlia, 26 de novembre de 1931 – Aosta, 11 de novembre de 2020) fou una esquiadora italiana, que destacà a la dècada del 1950. Fou la primera dona italiana a guanyar una medalla olímpica i la primera dona de la història a fer el Jurament olímpic en nom del conjunt dels atletes.

## Carrera esportiva

L'any 1949 es va classificar al Campionat Italià, on quedà tercera i també va guanyar la Copa Femina. Així, en poc temps es va consolidar com una de les millors esquiadores del seu temps en les competicions internacionals, i tornà a guanyar dos cops més la Copa Femina.
Participà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1952 disputats a Oslo (Noruega), on aconseguí la medalla de bronze en la prova de descens, fou vuitena en la prova d'eslàlom i vintena en la prova d'eslàlom gegant.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1956 celebrats a Cortina d'Ampezzo, prop de la seva ciutat natal, fou l'encarregada de realitzar el jurament olímpic per part dels esportistes, esdevenint la primera dona a fer-ho. En aquests Jocs, però, la seva actuació fou discreta i no aconseguí guanyar cap medalla, si bé finalitzà en quarta posició en les proves d'eslàlom i descens.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1960 celebrats a la ciutat de Squaw Valley (Estats Units) va guanyar la medalla de bronze en la prova d'eslàlom gegant i finalitzà desena en la prova d'eslàlom. Les medalles aconseguides en aquests Jocs són vàlides per al Campionat del Món d'esquí alpí, en el qual guanyà la medalla de bronze l'any 1956 en la prova de combinada alpina.
Després de la seva retirada, va obrir una botiga d’esports a Cervinia, que es mantingué activa fins al 2011. El 2006 va tornar a participar en el ritual del Jurament olímpic en els Jocs d'hivern de Torí.

## Referències

* 1 2 3 «Sci: morta Giuliana Minuzzo, prima italiana a vincere una medaglia alle Olimpiadi» (en italià). Corriere della Sera. Esport, 11-11-2020. [Consulta: 24 setembre 2021].
* 1 2 3 4 5 «Giuliana MINUZZO». Olympic Channel. Comitè Olímpic Internacional. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ «Sci, morta Giuliana Minuzzo: fu la prima medagliata azzurra alle Olimpiadi invernali» (en italià). La Repubblica, 11-11-2020. [Consulta: 24 setembre 2021].
# Strazeele

Strazeele (en neerlandès Strazele) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 678 habitants. Limita al nord-oest amb Flêtre, al nord amb Caëstre, a l'oest amb Pradelles, a l'est amb Merris, i al sud amb Vieux-Berquin.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 539 | 558 | 596 | 497 | 602 | 576 | 560 | 559 | 558 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 550 | 584 | 578 | 607 | 615 | 630 | 593 | 571 | 544 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 586 | 628 | 638 | 514 | 523 | 478 | 508 | 453 | 465 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 483 | 521 | 505 | 601 | 644 | 681 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1943-1971 | Jérémie Huyghe |
| 1971-1983 | Joseph Bauet |
| 1983-2008 | Jean Becuwe |
| 2008- | Elisabeth Gressier-Kesteloot |
# Tariq Teguia

Tariq Teguia (àrab: طارق تقية, Ṭāriq Tagiyya) (Alger, 1966) és un director de cinema, guionista i productor algerià.

## Biografia

Va estudiar arts visuals i filosofia a París. Va ser professor de història de l'art i fotògraf, abans de filmar alguns curts en la dècada de 1990 i un curtmetratge documental el 2003.

## Carrera

El seu debut cinematogràfic en 2006, Roma wa la n'toura va guanyar el Premi Especial del Jurat en el Festival Internacional de Cinema de Friburg de 2007. El crític de la revista Variety, Robert Koehler, va elogiar «el reeixit debut de Tariq Teguia (…) Encara que els moments finals són previsibles, tant l'arribada com les seqüeles immediates mostren a Teguia com un director prometedor». Eric Henderson va discrepar, escrivint en Slant Magazine que la pel·lícula va «ser concebuda amb arrogància, executada amb pretensions i prolongada amb petulància».
La seva següent pel·lícula, Gabbla (2008), va rebre el premi FIPRESCI a la 65a Mostra Internacional de Cinema de Venècia i el Premi Especial del Jurat Daum en el Festival Internacional de Cinema de Jeonju 2009. En 2013 el gran premi del jurat del Festival de Cinema de Belfort Entrevues 2013 va ser per a la seva pel·lícula Thwara Zanj.

## Filmografía

* Haçla (curtmetratge documental de 2003; director, guionista i productor)
* Roma wa la n'toura (2006; director, guionista i productor)
* Gabbla (2008; director, guionista y productor)
* Venice 70: Future Reloaded (documental de 2013)
* Thwara Zanj (2013; director y guionista)

## Referències

* ↑ «Tariq Teguia». Arxivat de l'original el 2024-02-26. [Consulta: 1r setembre 2024].
* ↑ «Friborg: Success of the 21st Friborg International Film Festival».
* ↑ «65th Venice International Film Festival».
* ↑ Matthew Love «A Whole Host of Winners at JIFF 2009». .
* ↑ «The Zanj Revolution (Revolution Zendj). 2013. Directed by Tariq Teguia».
# Teresa Riera Madurell

María Teresa Riera Madurell (Barcelona, 13 d'octubre de 1950) és una política mallorquina del PSIB-PSOE, diputada al Congrés dels Diputats, al Parlament de les Illes Balears i al Parlament Europeu. És Llicenciada en Matemàtiques per la Universitat de Barcelona, Doctora en Informàtica per la Universitat del País Basc el 1981, Catedràtica en Ciències de la Computació i Intel·ligència Artificial en la Universitat de les Illes Balears, entre d'altres mèrits acadèmics.
Afiliada al PSOE des de 1978. En els següents dos anys, és vocal de la Comissió Executiva d'ASU i responsable de la UPC. Ingressa en FETE-UGT el 1980. És Secretària de Comunicació i Imatge de 1988 a 1991 i de Participació de la Dona de 1991 a 1994 en la Comissió Executiva del PSIB-PSOE. Presidenta del PSIB-PSOE (1994-1997). Membre de la Comissió Executiva Federal del PSOE (1996-2000). Membre de la Comissió Federal de Garanties del PSOE (200-2004). Va ser Diputada al Parlament de les Illes Balears i Consellera del Consell Insular de Mallorca (1989-1996). Diputada al Congrés dels Diputats (1996-2004). Membre de l'Assemblea Parlamentària de l'OTAN (2000-2004). Secretària General de la Unió Iberoamericana de la Ciència, Tecnologia i Empresa (2002)
Fou diputada al Parlament Balear i consellera del Consell Insular de Mallorca del 1989 al 1995, any en què encapçalà la candidatura socialista balear al Congrés dels Diputats. Fou diputada a les Corts del 1996 al 2004. Des del 2004 fins al 2014 fou diputada al Parlament Europeu.

## Referències

* ↑ Currículum al web del Parlament Europeu
* ↑ «Diputats al Parlament Balear, 1991-1995». Arxivat de l'original el 2015-06-19. [Consulta: 13 juliol 2015].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa al Parlament Europeu

## Enllaços externs

* Universitat d'Estudis del gènere (castellà)
* Teresa Riera repite como candidata del PSIB al Parlamento Europeo
# Terra d'Arnhem

La Terra d'Arnhem (en anglès, Arnhem Land) és una regió australiana d'uns 97.000 km² i una població de 16.230 habitants. Està situada al racó nord-oriental del Top End, al Territori del Nord, a uns 500 km de la capital de territori Darwin. Va ser batejada pel navegant Matthew Flinders en honor del vaixell neerlandès Arnhem que va explorar aquesta costa el 1623.
Va ser declarada Reserva Aborigen el 1931, ja que allí hi viuen els yolngu, un dels grups indígenes d'Austràlia més grans, amb una població de 16.230 habitants.

## Geografia

L'àrea s'estén des de Port Roper, al Golf de Carpentària, fins a l'East Alligator River, que limita amb el Parc Nacional de Kakadu. Els centres urbans més importants de la zona són Jabiru, a la frontera del Parc Nacional de Kakadu, Maningrida a la boca del riu Liverpool, i Nhulunbuy, a l'extrem nord-est, a la península de Gove, centre administratiu de la zona i quarta població més gran del Territori del Nord. De Gove s'extrau bauxita a gran escala, amb una refineria d'alúmina associada.
El clima de la Terra d'Arnhem és clima tropical monsònic, amb una estació humida i una de seca. Les temperatures no varien massa durant tot l'any, encara que poden variar des d'un mínim durant la nit de 15 °C durant l'estació seca (abril-setembre) fins a màxims diaris de 33 °C durant l'estació humida (d'octubre a març).
* Nanydjaka, Costa del Cap Arnhem.
* Algunes àrees de gran importància cultural pels habitants indígenes estan fora dels límits fins i tot pels que tenen permís per viatjar a través de la Terra d'Arnhem.
* Est Alligator River Crossing (Cruïlla de Cahill).
* Encreuament del riu Goyder, autopista central d'Arnhem.

## Referències

* ↑ Australian Bureau of Statistics. «Australian Demographic Statistics» (PDF), 24-06-2008. [Consulta: 2 octubre 2008].

## Enllaços externs

* Arnhem Region
* Gove Online Community Website Arxivat 2018-08-05 a Wayback Machine.
# Tomás María Mosquera García

Tomás María Mosquera García (Castrelo, San Cristovo de Cea, 10 de novembre de 1823 -Madrid, 30 d'abril de 1890) va ser un polític espanyol, ministre durant el sexenni revolucionari.

## Biografia

Advocat de tendència liberal, va ser diputat per Ourense a les eleccions generals espanyoles de 1869 després de La Gloriosa. Fou Ministre d'Ultramar entre juliol i octubre de 1871 i entre desembre de 1872 i febrer de 1873, en els governs de Manuel Ruiz Zorrilla. Un cop abolida la Primera República Espanyola en gener de 1874 fou nomenat ministre de Foment. Després de la restauració borbònica, en 1882, és nomenat Senador vitalici per la província d'Ourense i Vicepresident del Senat.

## Referències

* ↑ XENTE DO PASADO – Persoeiros de S. Cristovo de Cea
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
# Tomé Makhweliha

Tomé Makhweliha (Gurúè, Zambézia, 2 de gener de 1945) és un religiós moçambiquès, arquebisbe de Nampula i president de la Conferència Episcopal de Moçambic (2006-2009).
Va ingressar a la Congregació dels Dehonians del Sacerdots del Sagrat Cor de Jesús, i fou ordenat sacerdot el 8 de desembre de 1973. Va exercir com a assistent per a Àfrica d'aquesta congregació fins que el papa Joan Pau II el va nomenar bisbe de Pemba el 24 d'octubre de 1997. Fou consagrat bisbe el 18 de gener de 1998 per l'arquebisbe de Nampula, Manuel Vieira Pinto.
El 16 de novembre de 2000 va ser nomenat arquebisbe de Nampula. De 2006 a 2009 va exercir com a president de la Conferència episcopal de Moçambic. El 25 de juliol de 2016 el Papa Francesc va acceptar la seva renúncia per motius de salut.

## Referències

* ↑ Moçambique - Quanto custa um bispo? entrevista a Arlém Mar en 1998
* ↑ Presidents de la Conferència Episcopal de Moçambic
* ↑ Rinuncia dell'Arcivescovo di Nampula (Mozambico) e nomina dell'Amministratore Apostolico “sede vacante et ad nutum Sanctae Sedis”
* ↑ Cesa un arzobispo mozambiqueño por el 401.2, infovaticana
# Father and Daughter (curtmetratge)

Father and Daughter és un curtmetratge d'animació neerlandès de 2000 escrit i dirigit per Michaël Dudok de Wit. Va guanyar l'Oscar al millor curtmetratge d'animació el 2001.

## Argument

Un pare s'acomiada de la seva filla petita i se'n va. De la mateixa manera com els amplis paisatges neerlandesos viuen les seves estacions, la noia viu a través de les seves i torna repetidament al lloc on es va despedir del seu pare, esperant la seva tornada. Es converteix en una dona jove, té una família i amb el temps es fa vella, però dins d'ella sempre hi ha un profund anhel pel seu pare. Al final de la pel·lícula, en el que sembla ser una seqüència de somnis, o potser el més enllà, es retroben.

## Premis

La pel·lícula va rebre més de 20 premis i 1 nominació i es considera la més reeixida de la sèrie d'obres de Dudok de Wit. També es va incloure a la Mostra d'Espectacles d'Animació.
* Premi BAFTA al millor curt d'animació (25 de febrer de 2001)
* Oscar al millor curtmetratge d'animació (25 de març de 2001)
* Gran Premi al Festival Mundial de Cinema d'Animació - Animafest Zagreb el 2002.

## Referències

* ↑ Ben Stiller Presents Short Film Oscars® in 2001
* ↑ Internet Archive
* ↑ Nederlands Film Festival (2001) - IMDB
* ↑ «Father and Daughter, by Michael Dudok de Wit-Animation Show of Shows». Arxivat de l'original el 29 setembre 2018. [Consulta: 29 setembre 2018].
* ↑ "The Bafta 2001 winners", BBC News, 2001. Retrieved 21 August 2015.
* ↑ Rick Lyman, "A Night for Big Stars and Big Films", The New York Times, 2001. Retrieved 21 August 2015
* ↑ Michael Dudok de Wit's Father and Daughter Takes Zagreb Grand Prize-Animation World Network

## Enllaços externs

* Father and Daughter a YouTube
* Father and Daughter a Keyframe