OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kanat d'Erevan

El Kanat d'Erevan (en persa: آرون) va ser un principat musulmà sota el domini de l'Imperi Persa entre 1747 i 1828. El seu territori comprenia aproximadament la major part d'Armènia central, la major part de l'actual província de Tsolakert a Turquia i els rayon és de Sharur i Sadarak de l'actual província de Nakhtxevan a l'Azerbaidjan.
Com a resultat de la derrota persa en l'última guerra russo-persa, va ser cedit a l'Imperi Rus d'acord amb el Tractat de Turkmenchay. Els territoris dels kanats d'Erevan i de Nakhitxevan van units per formar la província d'Armènia.
La seva població es componia fonamentalment d'armenis, perses (assentats principalment al voltant de la capital), azerbaidjanesos (sedentaris i seminòmades), i kurds (majoritàriament nòmades). Els armenis formaven menys del 20% de la població com a resultat de la deportació de gran part de la població armènia de l'vall d'Ararat i la regió circumdant a 1605 dut a terme pel Xa Abbas I el Gran. La branca xiïta de l'islam era la fe predominant, encara que alguns kurds eren sunnites. Els Yazidis també eren nombrosos.
Després de la incorporació del kanat d'Erevan a l'Imperi Rus el 1828 molts musulmans (tàrtars, àzeris, kurds, Lesguians i diverses tribus nòmades) van marxar i van ser substituïts per desenes de milers de refugiats armenis provinents de Pèrsia. Migracions similars, encara que a una escala molt menor, van continuar fins al final del segle xix. Cap a 1832 els armenis que vivien al territori que havia estat el kanat ja havien superat en nombre els musulmans. Al començament del segle xx una quantitat significativa de musulmans vivia encara en l'Armènia russa. Eren unes 300.000 persones (prop del 37,5% de la població).

## Kans

* 1736-1740 Tahmasp-qulu khan
* 1740 - 1747 Nader Shah
* 1745-1748 Mekhti-khan Qasimli
* 1748-1750 Hassan Ali-khan
* 1750-1780 Huseyn Ali Khan
* 1752-1755 Khalil Khan
* 1755-62 Hassan Ali Khan Qajar
* 1762-1783 Huseyn Ali Khan
* 1783-1784 Qulam Ali (fill de Hassan Ali)
* 1784-1804 Muhammed Khan
* 1804-1906 Mekhti-Qulu Khan
* 1806-1807 Muhammed Khan Maragai
* 1807-1927 Huseyn Qulu Khan Qajar

## Referències

* ↑ Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary

## Vegeu també

* Armènia persa
# Albert C. Barnes

Albert C. Barnes (Filadèlfia, 2 de gener de 1972 — Phoenixville, 24 de juliol de 1951) va ser un farmacèutic i col·leccionista d'art estatunidenc, conegut per la seva col·lecció d'art modern, especialment pintura francesa, i per fundar la Fundació Barnes a Pennsilvània el 1922. Es va enriquir amb el seu antisèptic argyrol i va dedicar-se a l'art després de 1913. Barnes va reunir obres de grans mestres com Renoir, Cézanne, Picasso i Matisse, i va escriure diversos llibres sobre teoria de l'art. La seva col·lecció va ser tancada al públic durant la seva vida, però es va fer accessible després de la seva mort en 1951.

## Referències

* ↑ William Schack, 1960. Art and Argyrol: The Life and Career of Dr. Albert C. Barnes. Nova York: T. Yoseloff.
* ↑ Encyclopædia Britannica (anglès)
* ↑ Books: The Ogre of Merlon - Time (anglès)
* ↑ Triadó, J-R.; Chilvers, Ian; Osborne, Harold; Farr, Dennis, 1996. Diccionari d'Art d'Oxford. Des del segle V aC fins a l'actualitat. Barcelona: Edicions 62. ISBN 8429742271. Pàg. 59.
* ↑ Philanthropy Roundtable (anglès)
* ↑ Dr Albert Barnes, Art Collector: Barnes Foundation (anglès)

## Bibliografia

* Howard Greenfield, 1987. The Devil and Dr. Barnes. Nova York: Viking Penguin. ISBN 9780670806508.
* John Anderson, 2003. Art Held Hostage: The Battle over the Barnes Collection, Nova York: W. W. Norton & Company, Inc.

## Enllaços externs

* Albert C. Barnes - The New York Times (anglès)
* Albert C. Barnes (Collector) - Pics, Videos, Dating, & News - Spokeo (anglès)
# Pas dei Salati

El Pas dei Salati o Passo dei Salati (2,980 m) és un coll de muntanya entre la Valsesia (Piemont) i la Vall del riu Lys (Vall d'Aosta). El pas era també conegut pel nom de Coll Inferior de Pisse. El terme salati recorda un antic passatge de soldats romans. El coll connecta els pobles d'Alagna Valsesia i Gressoney-La-Trinité.

## Descripció

Al coll s'hi arriba per dos modern telefèrics, la telecabina de Gabiet des de Gressoney-La-Trinité i el telefèric Pianalunga des del poble d'Alagna. El pas és un enllaç important de l'àrea d'esquí Monterosa, una de les més gran de l'estat Italià. Un telefèric nou de tipus Funifor va ser obert el 2010 que puja des del pas cap a la glacera Indren tot proporcionant un punt de sortida d'altitud per a esquiadors-alpinistes. Del coll surten 2 pistes d'esquí : (Passo Salati - Pianalunga) cap al costat Olen-Valsesia, i (Passo Salati - Gabiet) cap a la Vall d'Aosta
A l'estiu el pas és accessible per una pista que connecta els dos costats. Tot i que situat a gairebé 3000 m sobre el nivell del mar, durant l'estiu no hi ha neus perpètues.
Al voltant del pas s'hi troben diversos edificis, incloent-hi una estació de recerca fisiològica, L'Istituto "Angelo Mosso" (de la Universitat de Tori) i dues cabanes de muntanya (Rifugio Guglielmina i Rifugio Città di Vigevano). El dos primers van ser afectades per focs.
Vols d'heliski a prop de les dues cabanes de muntanya tenen lloc durant la part més tardana de l'hivern.

## Referències

* ↑ «Alagna: Passo dei Salati e il Percorso Geologico-Pedologico di Cimalegna» (en italià). [Consulta: 3 maig 2021].
* ↑ «Istituto Angelo Mosso» (en italià), 18-07-2014. [Consulta: 3 maig 2021].
# Quimioluminescència

La quimioluminiscència és un fenomen que es produeix en algunes reaccions químiques en què l'energia alliberada no sols s'emet en forma de calor o energia química sinó en forma de llum. Habitualment, en les reaccions de quimioluminiscència s'alliberen molècules en estat excitat (per exemple, oxigen en estat de singlet) que, en baixar a l'estat fonamental (l'estat de triplet en l'exemple de l'oxigen), emeten la diferència d'energia en forma de llum. Les reaccions de quimoluminiscencia són més esteses del que se sol suposar, encara que el rendiment quàntic és habitualment molt baix i, per tant, calen instruments molt potents (fotomultiplicadors) per a detectar-les. Un dels exemples més coneguts n'és l'oxidació dels vapors del fòsfor blanc en l'oxigen, que emet una llum pàl·lida i que ha donat nom a aquest element. Una reacció àmpliament utilitzada en química forense és l'oxidació de luminol amb aigua oxigenada en presència d'un catalitzador de ferro. Aquesta reacció s'utilitza, per exemple, en la detecció de restes de sang, que serveix en aquest cas per a catalitzar. La bioluminescència mostrada per alguns organismes, com ara l'alga marina Noctiluca scintillans, es basa igualment en la quimioluminiscència, encara que s'oxiden altres substàncies que les habitualment utilitzades en el laboratori, p. ex., la luciferina.

## Referències

* ↑ «¿Cómo funcionan las barritas de luz química? | SaberCurioso» (en castellà). [Consulta: 28 març 2022].
# Càstor (estrella)

Càstor (Alfa dels Bessons / α Geminorum) és la segona estrella més gran de la constel·lació dels Bessons i una de les estrelles més brillants del cel nocturn. Tot i que té la designació de Bayer "alfa", és de fet més tènue que Beta dels Bessons (Pòl·lux). Càstor es troba a 49,8 anys-llum de la Terra.
Es va descobrir el 1678 que Càstor era una binària visual, amb una magnitud aparent dels seus components de 2,8 i 2,0, respectivament. La separació dels components és d'uns 6" i el període de revolució és d'uns 467 anys. Cada un dels components de Càstor és una binària espectroscòpica, fent Càstor un sistema estel·lar quàdruple. Càstor té un company tènue separat per uns 72" tot i tenir el mateix paral·laxi i moviment propi; aquest company és un sistema de binària eclipsant amb un període lleugerament inferior a un dia, i és un dels pocs casos coneguts de binàries eclipsants en què ambdós components són estrelles nanes roges. Per tant, es pot considerar Càstor un sistema estel·lar sèxtuple, amb sis estrelles individuals unides gravitacionalment.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 Parsecs: The Northern Sample. I» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 10-2003, pàg. 2048–2059. DOI: 10.1086/378365.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 4 Marwan Gebran «A new method for the inversion of atmospheric parameters of A/Am stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 5-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201528052.
* 1 2 3 4 5 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «Càstor (estrella)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «MSC/Tokovinin HD 60178». Arxivat de l'original el 2012-02-22. [Consulta: 26 gener 2011].
# Can Vinyes

«Can Vinyes» té aquests significats:
* Can Vinyes (la Cellera de Ter), mas al terme de la Cellera de Ter (Selva)
* Can Vinyes (Maçanet de Cabrenys), mas a llevant del poble de Maçanet de Cabrenys (l'Alt Empordà)
* Can Vinyes (Manresa), mas al terme de Manresa (Bages)
* Can Vinyes (la Vilella Alta), edifici al terme de la Vilella Alta (Priorat)
* Can Vinyes i Torre de Sant Salvador, mas al terme de de Castelldefels (Baix Llobregat)
# Senyal diferencial de baix voltatge

El sistema de senyal diferencial de baix voltatge o LVDS (low-voltage differential signaling), és un sistema de transmissió de senyals a alta velocitat sobre mitjans de transmissió barats, com pot ser el parell trenat. Va ser introduït el 1994 i es va fer molt popular en xarxes de computadors d'alta velocitat per a la transmissió de dades, encara que hi ha empreses que l'han deixat, com Intel i AMD que van publicar un comunicat de premsa el desembre de 2010 dient que no suportarien la interfície de pantalla LCD LVDS en les seves línies de producció a partir de 2013. De fet estan promovent l'interfície DisplayPort incrustat i DisplayPort intern com la seva solució preferida

## Descripció

LVDS és un sistema de senyal diferencial, que significa que el senyal és transmès per duplicat per l'emissor però amb diferent voltatge, un senyal transmès amb signe positiu, mentre que al mateix temps se'n transmet un altre amb signe negatiu. Per a això calen dos cables diferenciats. Una vegada el senyal arriba al receptor, aquest s'encarrega de comparar ambdós senyals, i comprovar quin dels dos té major potencial i assignar el valor lògic que correspongui.
La transmissió de les dades dels sistemes que utilitzen aquest tipus de transmissió de senyal es realitza en sèrie (bit a bit), per raó d'haver de doblar el nombre de cables necessaris per a la transmissió, fet que en sistemes de transmissió en paral·lel seria inviable. L'objectiu de la transmissió diferencial és poder recuperar més fàcilment el senyal en el receptor, gràcies a que és més fàcil mesurar quant més positiu és un senyal respecte a un altre, que obtenir el potencial absolut del senyal en el punt de recepció, ja que la caiguda de tensió en la línia és la mateixa per ambdós cables, no afectant així a la diferència entre ambdues tensions.

## Vegeu també

* Bus sèrie

## Referències

* ↑ Leading PC Companies Move to All Digital Display Technology, Phasing out Analog
* 1 2 Interfacing Between LVPECL, VML, CML and LVDS Levels

## Enllaços externs

* M-LVDS Application Reports
* "Scalable Low-Voltage Signaling SLVS-400" JEDEC Standard, JESD8-13, October 2001.
# Casa-Museu de Miguel Hernández

La Casa-Museu de Miguel Hernández és la casa on va viure el poeta Miguel Hernández amb la seua família després de traslladar-se des de la casa on vivia quan va nàixer (situada al carrer San Juan o Antonio Pinies). En ella va créixer fins que va anar-se'n a Madrid. Està enclavada a la falda de la muntanya de san Miguel, al costat del Col·legi del patriarca o Col·legi de Santo Domingo on Hernández va estudiar durant alguns anys.
Es tracta d'una construcció típica d'Oriola, de planta única. S'hi conserven records de la família i fotografies de Miguel i la seua família. Té dos dormitoris, la cuina, el vestíbul i dues habitacions més.
A més, la casa compta amb un xicotet jardí amb un pou, un graner construït adossant una planta superior en la part posterior de la casa i el corral de dimensions àmplies on el pare de Miguel guardava el bestiar, ja que era tractant de ramat. A més conserva un petit hort on la família plantava per a consum propi. En aquest hort es troba la figuera en la qual Miguel solia recolzar-se per escriure i a la qual va dedicar alguns poemes.
En 2001 es van utilitzar les seues instal·lacions per al rodatge de la minisèrie biogràfica Viento del pueblo. Miguel Hernández.

## Galeria

* Figuera sota la qual escrivia i passava les seues estones Miguel Hernández.
* Pati de la casa, amb el Convent de Sant Doménec al fons.

## Referències

* 1 2 «Educación > Museos > Casa-Museo Miguel Hernández». [Consulta: 3 juny 2020].
* ↑ Martín, Eutimio. El oficio de poeta. Miguel Hernández (en castellà). Penguin Random House Grupo Editorial España, 2011-11-16. ISBN 978-84-03-13116-3.
* ↑ «Las higueras de Miguel» (en castellà). [Consulta: 3 juny 2020].
* ↑ Baragaño, Techu «TVE-1 estrena 'Viento del pueblo', miniserie sobre Miguel Hernández» (en castellà). El País [Madrid], 27-02-2002. ISSN: 1134-6582.
# Creu de terme (Castellserà)

La Creu de terme és una obra de Castellserà (Urgell) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una creu de terme sostinguda amb un peu vuitavat llis en decoració i encaixonat per una alta base esglaonada. El nus de la creu és allargassat, octogonal caracteritzat per una base amb cares de monstres fantàstics flanquejant a quatre escuts.
Aquest nus està compost per una sèrie d'evangelistes i sants incorporats dins d'arcs apuntats. Cada sant porta el seu atribut identificatiu. La creu, en la part davantera hi ha Crist Crucificat i en el revers la Verge. En els quatre braços hi ha decoració motllurada acabada en volutes. A cada extrem hi ha quatre caps d'àngel sobresortint en la part de la Verge. En la part de Crist hi ha palmetes o fulles d'acant excepte en la part inferior on s'hi veu una calavera. Entre braç i braç hi ha una decoració de tiges entrellaçades que fan de punt d'unió entre aquests.

## Història

Antigament la creu de terme estava ubicada al davant de Cal Toret, a l'avinguda Catalunya. Es trobava en sortir del Portal Nou. Durant la Guerra Civil de 1936, la creu es desmantellà i es guardà, desfeta en trossos, en el corral de Cal Toret (antigament Cal Perdiu). Amb motiu de la Santa Missió de l'any 1949, fou restaurada per l'ajuntament i col·locada per l'actual emplaçament.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Super Paper Mario

Super Paper Mario (スーパーペーパーマリオ, Sūpā Pēpā Mario) és un videojoc per a la videoconsola Wii de Nintendo protagonitzat per Mario i els seus amics. En principi el joc anava a ser llançat per a la consola GameCube, però després va passar a ser un joc exclusiu per al Wii. El joc segueix l'estil dels jocs Paper Mario per Nintendo 64 i Paper Mario: The Thousand-Year Door per GameCube. No obstant el nou títol se centra menys en els aspectes RPG i més en les plataformes. El joc combina jugabilitat típica de les plataformes 2D amb la llibertat que aporten els gràfics 3D. Super Paper Mario va sortir a la venda al Japó el 19 d'abril del 2007, i a Amèrica el 9 d'abril del 2007. A Europa va sortir el 14 de setembre del 2007 i a Austràlia la sortida a la venda va ser el dia 20 del mateix mes.

## Referències

* ↑ «Super Paper Mario». Nintendo. Arxivat de l'original el 2007-05-20. [Consulta: 23 maig 2007].
* ↑ Klepek, Patrick. «Nintendo Japan Outlines 2007 DS, Wii Schedule». 1UP, 21-02-2007. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 23 maig 2007].
* ↑ «Summer Loving from Nintendo». Nintendo of Europe. [Consulta: 21 juny 2007].
* ↑ http://games.nintendo.com.au/title.php?id=1146 Arxivat 2007-10-30 a Wayback Machine. Nintendo Australia's official Super Paper Mario page
# Mat modèlic

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Un mat modèlic és una posició d'escac i mat en escacs en la qual el rei del bàndol perdedor i totes les caselles adjacents són atacades només un cop, i les caselles adjacents ocupades per peces del bàndol perdedor no són atacades pel bàndol fort (a menys que alguna d'aquestes unitats estigui necessàriament clavada per evitar que es pugui interposar en el xec, o capturar la peça que fa el mat). Encara més, totes les peces del bàndol fort, amb la possible excepció del rei i els peons han de participar activament a formar la xarxa de mat.
Al diagrama s'hi representa el mat d'ajuda en dos moviments compost per Michal Dragoun, expert compositor txec de mats d'ajuda, publicat el 1993 a la revista francesa Phénix. Té dues solucions, i ambdues són mats modèlics (en mats d'ajuda, les negres mouen primer):
* 1.Te3 Re6 2.Re4 Th4#,
* 1.Rc5 Rc7 2.Tc4 Cc6#
Els mats modèlics són extremadament rars en la pràctica de torneigs, però sí que es veuen en problemes d'escacs, als quals afegeixen valor, ja que són considerats elements artístics. De fet, són la base de l'anomenada escola bohèmia de compositors d'escacs, especialitzats en mats en tres o més moviments.
Si totes les peces d'ambdós colors són involucrades en el mat modèlic, llavors es tracta d'un mat ideal. Els dos mats de l'exemple anterior són també mats ideals.

## Vegeu també

* Mat pur
* Mat ideal
* Henrik Kasparian
# Casa Rigau (Girona)

La Casa Rigau és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És un edifici residencial aïllat de planta rectangular, desenvolupat en planta baixa i dues plantes pis. Presenta estructura de murs de càrrega i en bona part coberta de teula. La façana principal presenta un esgrafiat de temàtica floral en el centre de la planta superior i en la resta de la façana és fet marcant unes línies horitzontals i dibuixos geomètrics, sobre fons verd clar. La porta principal és dovellada i hi ha una balconada llarga a la planta superior, amb barana de forja. L'accés a les plantes es fa des d'una escala central. A les obertures hi ha persianes de llibret de fusta pintada.
Es tracta d'un habitatge unifamiliar desenvolupat seguint la nova estètica que marcava el noucentisme des de principi d'aquella dècada. S'hi fa evident l'abandó de la línia corba modernista i les referències a les formes més pròpies de la Secessió de Viena, amb una façana plana, ús d'esgrafiats, etc.

## Referències

* 1 2 «Casa Rigau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# David Finkelstein

David Ritz Finkelstein (Nova York, 19 de juny de 1929) és un professor jubilat de física a l'Institut de Tecnologia de Geòrgia. Finkelstein obtingué el seu doctorat en física al MIT el 1953. Entre 1964 i 1976 fou professor de física a la Yeshiva University.
El 1958, ell i Charles W. Misner trobaren la curvatura gravtacional, un defecte topològic en la mètrica gravitacional, la teoria quàntica de la qual pot presentar espín 1/2. La curvatura més simple mostraba un horitzó d'esdeveniments que el va portar a reconèixer el de la mètrica de Schwarzschild i eliminar la seva singularitat coordinada. Aquest treball va influenciar les decisions de Roger Penrose i John Archibald Wheeler a acceptar l'existència física de l'horitzó d'esdeveniments i de forats negres.
Finkelstein dirigeix la majoria de la seva feina cap a la teoria quàntica de l'estructura de l'espaitemps. Des del principi va acceptar la conclusió de John von Neumann que deia que les anomalies de les mesures quàntiques són anomalies de la lògica dels sistemes quàntics. Per tant, va formar símils quàntics de la teoria de conjunts, l'idioma estàndard de les estructures clàssiques espaciotemporals, i proposà que l'espaitemps és un conjunt quàntic de cronons doblats, una tipus d'ordinador quàntic amb espín pels bits quàntics, com una versió quàntica de l'autòmat de Von Neumann. Des de llavors ha estudiat els cronons amb una forma regularitzada de l'estadística de Bose-Einstein gràcies a Tchavdar D. Palev.
També investigà els llamps globulars amb Julio Rubenstein i James R. Powell. Va arribar a la conclusió que els llamps globulars són més aviat un errant Foc de Sant Elm, una solució de baixa temperatura al flux de corrent elèctric atmosfèric.

## Llibres

* David Ritz Finkelstein: Quantum relativity: a synthesis of the ideas of Einstein and Heisenberg, Springer, 1996
* David Ritz Finkelstein, J. M. Jauch: Notes on quaternion quantum mechanics, CERN, 1959
* Charles Maisonnier, David Ritz Finkelstein: Beam intensity limitation in neutralized space charge betatrons, CERN, 1959
* David Ritz Finkelstein: Non-linear meson theory of nuclear forces, Massachusetts Institute of Technology, Department of Physics, 1952

## Enllaços externs

* Pàgina web de Finkelstein
* Necrològica de J. A. Wheeler al New York Times
# Campoamor (Sabadell)

Campoamor és un barri del sud de Sabadell, al Districte 6.
L'origen del seu nom prové de l'escriptor Ramón de Campoamor. El barri va néixer a principis de la dècada dels 1950 amb els pisos de SAIDA. El grup Sant Pau fou inaugurat l'any 1958; l'Instituto Nacional de la Vivienda va ser l'encarregat de construir el polígon Sant Pau, amb 461 pisos de 54 a 57 m². Al barri hi ha altres grups d'habitatges, com les cases de Fàtima, els blocs de la Cooperativa Vaguada, els blocs d'habitatges del carrer Goya i els dels metal·lúrgics del Grup Sant Pau. L'Ajuntament hi va construir l'any 1982 un mercat municipal. L'any 1963 s'hi va fundar la parròquia de Sant Joan Baptista. Els primers ocupants del barri eren immigrants, principalment d'Andalusia.

## Referències

* 1 2 «Història». Arxivat de l'original el 2018-09-09. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ «Una ciutat; set districtes; 19 sectors; 40 barris». iSabadell, 10-10-2017.