OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bisbat d'Ourinhos

El bisbat d'Ourinhos (portuguès: Diocese de Ourinhos; llatí: Dioecesis Parvauratana) és una seu de l'Església catòlica al Brasil, que pertany a la regió eclesiàstica Sud 1, sufragània de l'arquebisbat de Botucatu. Al 2020 tenia 296.350 batejats d'un total de 341.234 habitants. Esta dirigida pel bisbe Eduardo Vieira dos Santos

## Territori

La diòcesi comprèn 23 municipis de l'estat brasiler de São Paulo: Ourinhos, Alvinlândia, Bernardino de Campos, Canitar, Chavantes, Espírito Santo do Turvo, Fartura, Ibirarema, Ipaussu, Lupércio, Manduri, Ocauçu, Óleo, Piraju, Ribeirão do Sul, Salto Grande, Santa Cruz do Rio Pardo, São Pedro do Turvo, Sarutaiá, Taguaí, Tejupá, Timburi i Ubirajara.
La seu episcopal era la ciutat d'Ourinhos, on es troba la catedral del Bon Jesús
El territori s'estén sobre 7.104 km² i està dividit en 43 parròquies.

## Història

La diòcesi va ser erigida el 30 de desembre de 1998 en virtut de la butlla Ad aptius consulendum del papa Joan Pau II, prenent el territori de l'arquebisbat de Botucatu i de les diòcesis d'Assís i d'Itapeva.

## Cronologia episcopal

* Salvatore Paruzzo (30 de desembre de 1998 - 19 de maig de 2021 jubilat)
* Eduardo Vieira dos Santos, dal 19 de maig de 2021

## Estadístiques

A finals del 2019, la diòcesi tenia 296.350 batejats sobre una població de 341.234 persones, equivalent al 86,8% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diàques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diàques | homes | dones | |
| 2000 | 270.000 | 300.000 | 90,0 | 38 | 13 | 25 | 7.105 | | 43 | 62 | 29 |
| 2001 | 264.000 | 292.602 | 90,2 | 41 | 14 | 27 | 6.439 | | 42 | 66 | 29 |
| 2002 | 147.305 | 294.610 | 50,0 | 42 | 15 | 27 | 3.507 | | 38 | 65 | 30 |
| 2004 | 147.305 | 294.610 | 50,0 | 39 | 16 | 23 | 3.777 | | 34 | 65 | 30 |
| 2013 | 300.300 | 345.000 | 87,0 | 49 | 22 | 27 | 6.128 | 10 | 45 | 66 | 36 |
| 2016 | 307.500 | 353.000 | 87,1 | 49 | 21 | 28 | 6.275 | 10 | 43 | 34 | 41 |
| 2019 | 296.350 | 341.234 | 86,8 | 50 | 25 | 25 | 5.927 | 9 | 30 | 55 | 43 |

## Bibliografia

* Butlla Ad aptius consulendum, AAS 93 (2001), pp. 193–194(llatí)

## Enllaços externs

* Anuari pontifici del 2021 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Ourinhos (anglès)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
* Diòcesis de l'estat de São Paulo, Projeto São Paulo GenWeb (portuguès)
# Joe Wright

Joe Wright (Londres, 25 d'agost de 1972) és un director de cinema anglès.

## Biografia

Wright va néixer a Londres, ciutat en què els seus pares van fundar el teatre de marionetes Little Angel Theatre, ubicat al districte d'Islington. Des de jovenet va demostrar interès per les belles arts, especialment per la pintura. En la seva infantesa va sofrir burles a causa de la seva condició de dislèxic i el seu excés de pes, raó per la qual va trobar refugi al teatre. En 1980 es va inscriure a l'escola de teatre Anna Scher Theatre, a la qual va assistir dos dies a la setmana, durant deu anys. En aquella època va realitzar alguns curtmetratges en format Súper 8. Els esmentats films l'ajudarien posteriorment que fos admès al Camberwell College of Arts, malgrat el fet que va abandonar el col·legi abans d'obtenir el seu Certificat d'Educació Secundària (GCSE). Al principi aspirava a ser actor; tanmateix, després de la mort del seu pare, va decidir que la seva carrera seria la de director de cinema. El 1991 va ser admès a l'institut Central Saint Martins College of Art and Design on va estudiar cinematografia. El seu últim any d'estudis va aconseguir una beca per realitzar un curtmetratge produït per la BBC que es va titular Crocodile Snap i va ser nominat als Premis BAFTA. Després de l'èxit assolit se li va oferir la direcció de la sèrie televisiva Nature Boy, amb la que obtindria la seva segona nominació de la Academia Britànica de les Arts Cinematogràfiques i de la Televisió

## Filmografia

| Any | Títol | Nominacions als Oscar | Premis Oscar |
| 1997 | Crocodile Snap | | |
| 1998 | The End | | |
| 2005 | Pride & Prejudice | 4 | |
| 2007 | Expiació | 7 | 1 |
| 2009 | The Soloist | | |
| 2011 | Hanna | | |
| 2012 | Anna Karenina | 4 | 1 |
| 2015 | Pan: Viatge al País de Mai Més | | |
| 2017 | Darkest Hour | | |

### Sèries de televisió

* 2000: Nature Boy
* 2002: Bodily Harm
* 2003: Charles II: The Power & the Passion

## Referències

* 1 2 3 4 Entrevista amb Joe Wright
* ↑ Joe Wright: He has a stellar leading lady and talent to burn, 26 d'agost de 2007, The Independent
* ↑ Boy wonder floats out of puppet theatre into big screen, 2 de setembre de 2007, The Sunday Times
* ↑ Joe Wright: a new movie master, 5 de juliol de 2010, Telegraph
* ↑ «Joe Wright, Focus Features». Arxivat de l'original el 2010-03-28. [Consulta: 27 desembre 2010].
* ↑ Meet the puppet master, Liz Hoggard, 11 de setembre de 2005, The Guardian

## Enllaços externs

* Joe Wright a Filmaffinity
* Joe Wright a IMDB
# Ebre, del bressol a la batalla

Ebre, del bressol a la batalla és una pel·lícula per televisió catalana dirigida per Roman Parrado i estrenada a TV3 l'any 2016. La pel·lícula va ser guardonada amb el Gaudí a la millor pel·lícula per televisió del mateix any.

## Argument

Durant la Guerra Civil Espanyola, un grup de joves de 17 i 18 anys van haver d'anar a lluitar amb el front arran de la mobilització que va ordenar el president Manuel Azaña. Van ser anomenats la Lleva del Biberó, un grup de nois que es van veure obligats a abandonar la innocència per empunyar una arma i començar a lluitar. La història se centra en quatre joves: Valentí Godall, un comunista que vol entrar en combat; Pere Puig, un pastor que coneixerà l'amor durant el conflicte bèl·lic; Jaume Comelles, un seminarista atemorit per l'odi que senten els anticlericals per les seves creences religioses; i Fermí Quintana, que s'allista voluntàriament amb l'esperança de trobar el seu germà desaparegut. Tots estant capitanejats pel Major García. Mentre es desenvolupen les batalles, el president de la República intenta aconseguir la pau i Juan Negrín, el cap del govern, d'allargar la resistència fins que arribi l'ajuda internacional.
La pel·lícula, escrita per Eduard Sola i dirigida per Roman Parrado, es basa en les memòries escrites per soldats que van viure la contesa i en entrevistes amb alguns d'ells.

## Rodatge

La pel·lícula va ser gravada en el lloc dels fets, en les zones on van succeir els combats més durs: diversos municipis de les terres de l'Ebre (Flix, Miravet, Gandesa, Vilalba dels Arcs, Móra d'Ebre i Corbera d'Ebre), en la ciutat de Barcelona, en la Masia de Torrebonica i en la casa Alegre de Sagrera, a Terrassa. El rodatge es va fer el juliol del 2015.

## Repartiment

* Oriol Pla: Pere Puig
* Enric Auquer: Fermí Quintana
* Àlex Monner: Valentí Godall
* Roser Tapias: Carme
* Alfonso Sánchez: Mayor García
* Artur Busquets: Martí Claret
* Emilio Palacios: Jaume Comelles
* Manuel Morón: Manuel Azaña
* Adolfo Fernández: Juan Negrín

## Referències

* ↑ «'Ebre, del bressol a la batalla': la historia, en TV3» (en castellà). El Nacional, 24-11-2016. [Consulta: 30 desembre 2017].
* 1 2 «EBRO, DE LA CUNA A LA BATALLA» (en castellà). sensa cine. [Consulta: 30 desembre 2017].

## Vegeu també

* Corpo Truppe Volontarie
* Guerra Civil Espanyola
* Lleva del Biberó
* Pa negre (pel·lícula)
* Èxode, de la batalla a la frontera
# Escape Room: La pel·lícula

Escape Room: La pel·lícula és un film català dirigit per Héctor Claramunt, basat en l'obra de teatre escrita per Joel Joan i el mateix Claramunt. La producció combina diversos gèneres, com el thriller o la comèdia, i es va estrenar l'11 de març del 2022.

## Argument

Dues parelles queden per fer un joc d'escapada, però un passatemps que semblava inofensiu pren un caire perillós.

## Repartiment

* Joel Joan com a Edu.
* Paula Vives com a Marina.
* Ivan Massagué com a Rai.
* Mònica Pérez com a Viky.

## Recepció

Escape Room: La pel·lícula es va estrenar en 52 cinemes de Catalunya, Andorra, el País Valencià i Mallorca. El primer cap de setmana va recaptar 51.449 euros i va tenir 7.176 espectadors. Va ser la tretzena pel·lícula amb més recaptació als cinemes d'Espanya aquella setmana.
El film va formar part de la Selecció Oficial del FIC-CAT 2022, on va guanyar el Premi del Públic Presencial.
El 28 d'octubre de 2022 es va emetre per primer cop a TV3, i va ser seguida per 338.000 espectadors, cosa que va representar el 19,5% de quota de pantalla.

## Referències

* ↑ «L'adaptació cinematogràfica de l'obra teatral 'Escape room' s'estrenarà l'11 de març». Diari de Barcelona, 03-02-2022.
* ↑ «Top 25 Fin de Semana. España: 11 - 13 Marzo 2022». Ministeri de Cultura i Esport d'Espanya.
* ↑ «Filmax consigue 4 premios en el Festival FIC-CAT 2022 con "SINJAR", "EL FRED QUE CREMA" y "ESCAPE ROOM: LA PEL·LÍCULA"». Filmax, 13-06-2022. [Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ «La comèdia 'Escape Room' arriba a TV3». El Cinèfil, 27-10-2022. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ «La pel·lícula "Escape Room" arrasa a TV3 (19,5%) i derrota a "La Voz" (14,4%)». El Món de la Tele, 29-10-2022. [Consulta: 29 octubre 2022].
# L'últim salt (pel·lícula catalana)

L'últim salt és una pel·lícula catalana del 2022 escrita i dirigida per Nando Caballero i protagonitzada per Anna Marín i Anna Capacés.

## Argument

La Jana és una fotògrafa que decideix abandonar la seva feina i la seva ciutat després de la tràgica mort del seu company. Abans de marxar ha de fer un últim reportatge on coneixerà l’Arlet i l’Estel, dues pintores que impulsaran la seva vida cap a un destí molt diferent del que mai hauria imaginat.

## Repartiment

* Anna Marín com Jana
* Anna Capacés com Estel
* Frank Capdet com Lluís
* Alba Rubió com Arlet
* Antonio Juárez com Roger
* Lola Rascón com Ainara
* Yolanda Molina com Carla
* Mercè Puy com Mercè

## Producció

La pel·lícula va ser rodada íntegrament a la ciutat de Sabadell a l'estiu de 2021 i produïda per les productores vallesanes La Produktiva Films (Sabadell) i Plans Films (Caldes de Montbui).

## Festivals

* 45 Festival Internacional de Cinema Independent d’Elx
* 18 Festival Internacional de Cine LesBiGayTrans

## Referències

* ↑ «https://www.laproduktiva.com/lultimsalt/». [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ «L'últim salt». [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ «Projeccions FICIE 45 | Festival Internacional de Cine Independiente de Elche». Arxivat de l'original el 2022-08-18. [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ «Programa edición 2022» (en castellà). [Consulta: 3 octubre 2022].

## Enllaços externs

* L'últim salt a Catalan Films
* L'últim salt a Goita què fan, ara!
# Olor de colònia

Olor de colònia és una minisèrie catalana de dos episodis de l'octubre de 2013 dirigida per Lluís Maria Güell i Guix sobre los colònies tèxtils a Catalunya, basada en la novel·la homònima de Sílvia Alcàntara. Fou retransmesa per TV3 el 14 i el 15 d'octubre de 2013.
Fou produïda per Televisió de Catalunya i Diagonal TV amb un pressupost de 2.700.000 euros, i enregistrada a les colònies de Cal Casas, Cal Marçal, Cal Prat, Viladomiu Nou i l'Ametlla de Merola, amb ús de tecnologia 3D per reproduir els telers.

## Sinopsi

El 1953 es produeix un incendi a la Colònia Vidal de Puig-reig (Berguedà) en la que hi mor l'Isidre, l'escrivà de la fàbrica. La colònia és un enclavament dins dels marges dels rius Llobregat i Ter, una comunitat industrial fundada a mitjans del segle XIX on fàbrica i habitatge compartien el mateix terreny. La minisèrie continua amb les vicissituds dels personatges de la colònia fins al seu progressiu abandonament els anys 1960.

## Repartiment

* Pep Planas... Climent Palau
* Maria Molins... Teresa Roca
* Míriam Iscla... Matilde
* Toni Sevilla... Sr. Boix
* Pepa López... Priora
* Vicky Peña... Adela
* Fermí Reixach... Viladomat
* Margarida Minguillón... Filomena
* Alicia González Laá ... Gertrudis
* Marta Angelat... Montserrat
* Greta Fernández... Cèlia gran

## Nominacions

Fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula per televisió.

## Referències

* ↑ Olor de colònia a catalanfilms
* ↑ 'Olor de colònia' arriba a la tele, El Periódico, 14 d'octubre de 2013
* ↑ Can Vidal vuelve a oler a colonia 30 años después de cerrar la fábrica Arxivat 2012-03-07 a Wayback Machine., La Vanguardia, 18 de gener de 2012
* ↑ Lluís Maria Güell: "'Olor de colònia' és un document d'un moment històric de Catalunya", ccma.cat, 14 de desembre de 2012
* ↑ Olor de colònia, Acadèmia del Cinema

## Enllaços externs

* Olor de colònia a Goita què fan, ara!
# Open 24h

Open 24h és una pel·lícula catalana escrita i dirigida per Carles Torras que es va estrenar a les sales comercials el desembre de 2011.
Va participar en el XIV Festival de Cinema de Màlaga, al Festival de Cinema Espanyol de Toulouse i al Festival Internacional de Cinema de Catalunya.

## Argument

Hèctor, un vigilant nocturn, s'enfronta diàriament a les adversitats que l'envolten: ha de tenir cura del seu germà discapacitat i suportar un pare autoritari tot visquent d'una feina depriment mentre espera que arribi el moment de resoldre un judici que té pendent. Tot i la seva lluita per anar endavant, anirà enfonsant-se en una apatia més i més profunda.

## Repartiment

| Actor / actriu original | Personatge fictici |
| José María Blanco | Pare |
| Alice Bocchi | Inspectora |
| Amadís de Murga | Héctor |
| Ann Marie How | Cambrera |
| Rubén Jiménez Sanz | Germà |
| Fina Rius | Treballadora social |
| Judit Uriach | Advocada |
| Pedro Veitia | Metge |
| Ana García Vives | Caixera |

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 2012 - Premis Gaudí:
** Millor pel·lícula en llengua catalana per a Carles Torras
** Millor direcció per a Carles Torras
** Millor actor per a Amadís de Murga
** Millor actriu secundària per a Judit Uriach
** Millor actor secundari per a José María Blanco
** Millor muntatge per a Sara López i Emanuele Tiziani

## Festivals

* 2011 - Festival de Cinema de Màlaga
* 2011 - Festival de Cinema Espanyol de Toulouse
* 2011 - Festival Internacional de Cinema de Catalunya

## Referències

* ↑ Catalan Films DB. Open 24h. Catalan Films DB.
* ↑ «Arriba a la cartellera l'últim film de Carles Torras, 'Open 24H'». VilaWeb, 09-12-2011.
* ↑ «'Open 24H' indaga en la alienación de la sociedad contemporánea» (en castellà). Diario Sur, 27-03-2011.
* ↑ «TV3 a punt per al de Sitges». TV3, 01-10-2011.

## Enllaços externs

* Open 24h - Lloc web oficial
* Tràiler oficial
# Quico Sabaté: sense destí

Quico Sabaté: sense destí és una pel·lícula de drama històric de 2022 dirigida per Sílvia Quer i escrita per Mireia Llinàs. Se centra en la lluita del maqui Francesc Sabaté Llopart (interpretat per Roger Casamajor) un cop acabada la Guerra Civil espanyola, i representa els seus remordiments i les preguntes al voltant de la causa. Està produïda per Minimal Films, Televisió de Catalunya i La Xarxa.
Es va exhibir per primer cop al BCN Film Festival i va inaugurar el Zoom Festival 2022. Es va estrenar a TV3 el 16 de gener de 2023. Va ser l'espai més vist de la nit a Catalunya, amb 388.000 espectadors, cosa que va representar un 19,5 de quota de pantalla.

## Sinopsi

Un cop acabada la guerra civil, l'anarquista Francesc Sabaté continua fent incursions a Espanya des de França per tal d'enderrocar el règim franquista. Tot i que han mort gairebé tots els seus companys de lluita, i també els seus germans, decideix baixar a Barcelona a peu juntament amb quatre guerrillers més (Antoni Miracle Guitart, Roger Madrigal Torres, Francisco Conesa Alcaraz i Martín Ruiz Montoya). Un cop a Catalunya, no tarda a veure que les coses han canviat, que la gent no està disposada a ajudar-lo com sempre i que la policia va un pas endavant.

## Repartiment

* Roger Casamajor com a Francesc Sabaté Llopart
* Biel Montoro com a Martín Ruiz
* Xavi Sáez com a Francesc Conesa
* Òscar Rabadan com a Roger Madrigal
* Oriol Vila com a Antoni Miracle
* Julio Vélez com a Eduardo Quintela
* Manel Sans com a Comisario Blázquez
* Carlus Fàbrega com a Teniente Romero
* Carme Pla com a Ágata Rabell

## Referències

* 1 2 3 «La coproducció "Quico Sabaté: sense destí" s'estrena a TV3». CCMA, 13-01-2023. [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «El Zoom Festival arrenca amb la projecció de "Quico Sabaté, sense destí"». Veuanoia, 23-11-2022. [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «El BCN Film Fest preestrena la coproducció de TV3 "Quico Sabaté: sense destí"». CCMA, 26-04-2022. [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «Una coproducció de TV3 narra les darreres hores de Quico Sabaté». Diari de Girona, 15-01-2023 [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «TV3 arrasa amb la pel·lícula de Quico Sabaté (19,5%) i Telecinco s'enfonsa amb "Titanic" (6,2%)». El Món de la Tele, 17-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
# Rateta, rateta

Rateta, ratetaés una pel·lícula catalana dirigida per Francesc Bellmunt, estrenada l'any 1990. Basat en el conte popular infantil català La rateta que escombrava l'escaleta, el film narra les aventures de la Montserrat (Mercè Pons), una noia d'un poble del Pirineu que escombrant el Casal troba un número premiat de la loteria i se'n va a viure la bona vida a Barcelona. Tres amants metafòrics, el ruc (Gerard Quintana), el porc (Juan Echanove) i el gat (Hermann Bonnín) la sedueixen, cadascun amb una droga (marihuana, cocaïna i heroïna) però serà el xicot que la festejava al poble (Pere Ponce), amb l'ajuda de la tieta Nuri (Rosa Maria Sardà), qui li demostrarà que l'amor fidel del ratolí és el que la farà feliç de debò.

## Referències

* ↑ «Rateta, rateta», 03-08-1990. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ «Rateta, rateta | Barcelona Film Commission». [Consulta: 9 maig 2021].
# Circ en ferro

Circ en ferro (francès: Circ en fer, alemany: Eisen Zirkus) és un conjunt escultòric realitzat per Rolf Knie i Miquel Sarasate, situat als Jardins de Sant Joan de Déu de Barcelona.

## Història i descripció

Inaugurat el 20 de març del 1996, va ser finançat per l'empresa d'assegurances Winterthur (actualment AXA), que hi tenia la seu central, i donat l'any següent a l'Ajuntament de Barcelona. El títol, en francès i alemany, al·ludeix al material amb què és fet -encara que, de fet, no és ferro, sinó acer corten, amb un pes total de 16 tones- i a la temàtica circense que vincula les diferents figures i elements que el formen entorn d'una anella de 7 m de diàmetre. Rolf Knie té vinculacions familiars amb el món del circ.
L'escultura concentra en una superfície circular de pocs metres de diàmetre alguns dels animals i actors claus -elefants, pallassos- que pertanyen a l'espectacle del circ. L'obra, com si estigués feta d'una sola peça de ferro, reuneix elements reals que es troben a l'espai de la pista del circ quan s'arriba al moment culminant d'un espectacle.
Rolf Knie és un artista polifacètic -domador d'animals salvatges i cavalls, actor de cine i teatre, pintor, escultor- que ha plasmat la seva fascinació per l'espectacle del circ al món de l'art i del disseny. S'ha dedicat enèrgicament a dibuixar els seus estimats animals i els moments viscuts i imaginats més memorables de la seva carrera. D'una banda, es coneixen les seves pintures i els seus dibuixos alegres, que en algunes ocasions serveixen de punt de partida per a la creació de personatges, objectes i mobles en la línia d'un disseny lúdic.
D'altra banda, l'escultura transmet un homenatge al món del circ, i a la memòria del temps i a la seva ubicació a la ciutat de Barcelona que l'emmarca. L'obra, que evoca uns immensos cavallets de ferro oxidat, està instal·lada en un lloc de pas, a la cruïlla dels carrers de Constança i Déu i Mata, un punt de confluència de dues escoles d'educació primària i secundària, d'un poliesportiu municipal, i els Jardins de Sant Joan de Déu, davant de la sortida de l'aparcament del centre comercial l'Illa Diagonal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Van de Pas, Annemieke. «Circ en ferro». Art públic. Ajuntament de Barcelona.

## Enllaços externs

* «Escultura Circ en fer». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# TEU (unitat de mesura)

Les sigles TEU són un acrònim del terme en anglès Twenty-foot Equivalent Unit i s'empra en logística com a unitat de mesura de capacitat de transport de mercaderies i és equivalent a un contenidor estàndard de 20 peus. L'estàndard ISO defineix unes dimensions de 20 x 8 x 8,5 peus és a dir, 6,096 metres de llarg x 2,438 metres d'ample x 2,591 metres d'alt amb un volum interior de 32,8 m³ i un pes a màxima càrrega de 30.480 kg (27.780 kg dels quals càrrega útil).
Els vaixells portacontenidors i el trànsit de mercaderies internacional se sol expressar en TEU, ja que la gran majoria de productes elaborats es transporten mitjançant aquests contenidors.

## Vegeu també

* Contenidor
* Logística

## Referències

* ↑ «Magleby-Maersk». Ships Review. Arxivat de l'original el 19 de febrer 2015. [Consulta: 10 maig 2015].
* ↑ Container Especification (Catàleg). Hamburg: Hapag-Lloyd AG [Consulta: 9 maig 2015]. Arxivat 6 de maig 2015 a Wayback Machine.
* ↑ «Transport marítim. Tràfic de mercaderies. Per tipus». Idescat. [Consulta: 10 maig 2015].
# Lliga a Perxa

La Lliga a Perxa és un torneig per a clubs d'aficionats en la modalitat de llargues a perxa.
Fins a temps recents, el campionat de perxa estigué organitzat pels mateixos equips participants: entre els anys 1979 i 1986, l'hotel Reconquista d'Alcoi; entre el 1992 i el 1998 el Club de Pilota La Muntanya (Benifallim); i, des de 2005, la Federació de Pilota Valenciana. L'any 2007 jugaren 24 equips en tres categories de 8 equips cadascuna.
L'any 2016, les finals es varen jugar a Castell de Castells: en la tercera categoria, el Club de Pilota de Relleu va guanyar 5 per 10 front al Club de Pilota de Benifallim; en segona, el Club de Pilota de Sella B va superar al Club de Pilota del Campello per 10 a 9; i, en primera categoria, el guanyador absolut va ser el Sella A, en guanyar 10 per 7 al Club de Pilota de Benimagrell.
La vint-i-huitena edició (temporada del 2017 de pilota valenciana) es presentà diumenge 9 de juliol al carrer de la Lluna de Pedreguer, amb la novetat de la inclusió d'equips de València en la tercera categoria; el club de Sella inscrigué més equips que qualsevol altre, quatre: el Sella A guanyà la quinta lliga consecutiva contra Castell de Castells, en les finals disputades a Penàguila; el Sella C guanyà en segona categoria, per la mínima, contra Benifallim; i, en tercera, Borbotó es convertí en el primer equip de fora de les comarques centrals valencianes en guanyar a perxa, 10 a 8 contra Agost (Alacantí).

## Referències

* ↑ «Palmarés Lliga de Perxa». FedPival.es. [Consulta: 8 novembre 2016].
* ↑ Jordi Garcia. «El CPV Sella es converteix en el gran dominador de la Perxa». Castell de Castells: PilotaVeu, 07-11-2016. Arxivat de l'original el 2016-11-09. [Consulta: 8 novembre 2016].
* ↑ «La XXVIII Lliga de Perxa ja està en marxa». PilotaVeu, 12-07-2017 [Consulta: 10 novembre 2017]. Arxivat 10 de novembre 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-11-10. [Consulta: 10 novembre 2017].
* ↑ Pau Molins «Sella guanya la cinquena Lliga de perxa consecutiva en una jornada de finals molt disputades». PilotaVeu, 06-11-2017 [Consulta: 8 novembre 2017]. Arxivat 7 de novembre 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-11-07. [Consulta: 8 novembre 2017].