OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tallafoc

Un tallafoc és un espai de terreny que no té cap mena de combustible, d'aquesta forma els incendis forestals no es poden escampar. Existeixen tallafocs naturals, artificials o creats. Els naturals són simplement un terreny amb escàs o cap mena de vegetació, com els rius, els artificials poden ser carreteres, i els creats són fets pels bombers durant o abans de l'incendi, desforestant una àrea seleccionada.
Al segle xiv a Sardenya ja es construïen tallafocs (doha en sard) al voltant dels pobles. La Carta de Logu, a l'article 49, ja obligava el 1386 a l'existència i manteniment del doha, i imposava multa a qui no ho respectés i se'l feia responsable dels danys que pogués causar el foc.

## Referències

* ↑ Navarro Baixauli, Francisco; Cristina Calderón Martorell, Gracia Sapiña Salom. «Infraestructures de prevenció d'incendis forestals». 2. Les Àrees tallafocs 2.1.definició caracterització. Red Eléctrica de España, Generalitat Valenciana, 2015. [Consulta: 7 febrer 2021].
* ↑ Rackham, Oliver. The Nature of Mediterranean Europe: An Ecological History (en anglès). segona edició. Xina: Yale University Press, 2003, p. 229. ISBN 0-300-10055-8.
* ↑ «Carta de Logu» (en sard). RE.I.SAR.

## Vegeu també

* Foc
* Fum
* Guaita forestal
* Alarma d'incendi
* Bomber

## Enllaços externs

* Triangle i tetraedre del foc
# Super Copa Catalunya de bàsquet femenina

La Super Copa és una lliga de clubs catalans de bàsquet. És organitzada per la Federació Catalana de Basquetbol i és el quart nivell de lliga de bàsquet, després de la Lliga Femenina, Lliga Femenina Challenge i la Lliga Femenina 2, i per davant de la Copa Catalunya. Aquesta competició estava planificada per ser presentada la temporada 2021-22, però degut a la pandèmia de COVID-19 no va veure la llum fins a la temporada 2023-24.
Aquesta categoria compta amb catorze equips, i els enfrontaments es realitzen a doble volta. El campió de la fase regular de la Super Copa accedirà directament a Lliga Femenina 2. El segon, tercer, quart i cinquè classificats de la Super Copa disputen una Final a Quatre que depenent dels resultats de les competicions de la Federació Espanyola podria donar lloc a més places a la Lliga Femenina 2. En principi, els últims quatre últims classificats de la fase regular perdran la categoria i descendiran a Copa Catalunya.

## Historial

* En negreta = Equip guanyador
* (1) = Nombre de campionats
* Nota: Noms dels equips segons l'època
| Edició | Temp. | Campió Fase Regular | Campió PO | Finalista | Seu PO | refs |
| I | 2023-24 | CEJ L'Hospitalet (1) | Draft Gramenet | Manresa CBF | Pavelló Nou Congost, Manresa | |

## All Star

L'All Star Bàsquet Català és un esdeveniment esportiu de caràcter anual, organitzat per la Federació Catalana de Bàsquet, en col·laboració amb la Xarxa Audiovisual Local. Creat l'any 2017, durant les quatre primeres edicions hi participaren els millors jugadors de la Copa Catalunya seleccionats en dos equips i enfrontant-se en un partit d'exhibició.
Després de la Pandèmia de COVID-19 es va deixar de celebrar aquest esdeveniment, i es va recuperar l'any 2024 amb la creació de la categoria Super Copa.
| Edició | Temp. | Data | Campió | Res. | Finalista | MVP | Triples | Seu |
| V | 2024 | 11-02-2024 | Conferència Est | 63-82 | Conferència Oest | Gemma Alvaro (Loquillo Femení Sant Adrià) | Queralt Ribera (Manresa CBF A) | Pavelló Marina Besòs, Sant Adrià |

## Referències

* 1 2 Delgado, Toni «La Super Copa és de consens». Línia Eixample, 27-09-2023 [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ «Super Copa». FCBQ. [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ «El CEJ L'Hospitalet, primer campió de la Super Copa Femenina». FCBQ [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ «El All Star masculino y el concurso de mates abren la fiesta de Copa Catalunya». Mundo Deportivo, 24-01-2020. [Consulta: 3 octubre 2021].
* ↑ «ALLSTAR Bàsquet Català». FCBQ. [Consulta: 25 juliol 2024].
# Estudi fotogràfic

Un estudi fotogràfic és un espai de treball i també una corporació. Com a espai de treball, és similar a un estudi artístic, però en un estudi fotogràfic també es dona lloc a la presa, desenvolupament, impressió i duplicació de fotografies. L'entrenament fotogràfic i l'exhibició de fotografies acabades també poden dur a terme dins de l'estudi. Sol estar compost per una habitació fosca, un espai per a l'emmagatzematge, un estudi pròpiament dit - on les fotografies són preses -, una sala d'exhibició i un espai per a activitats relacionades.
Com a entitat corporativa, és un negoci pertanyent i representat per un o diversos fotògrafs, possiblement acompanyats per assistents i alumnes, els quals creen i venen fotografies pròpies i de vegades d'altres fotògrafs.
Des de començaments del segle xx, les funcions corporatives d'un estudi han estat trucades amb creixent freqüència «agència fotogràfica», deixant el terme d'«estudi fotogràfic» per referir-gairebé exclusivament a l'espai de treball.

## Referències

* Art & Architecture Thesaurus, sv "Studios (organizations)"
* Art & Architecture Thesaurus, sv "Studios (work spaces)"
# Èumenes (germà de Fileter)

Èumenes (grec antic: Εὐμένης, Euménēs, llatí: Eumenes) fou germà de Fileter, el primer sobirà de Pèrgam. Va servir lleialment al seu germà i va morir abans del 263 aC és a dir abans que el seu germà. Segons algunes teories seria el pare d'Èumenes d'Amastris i, per tant, aquest seria la mateixa persona que Èumenes I de Pèrgam.

## Referències

* ↑ Eumenes 2, Smith, William, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, pàg. 88
# Premi Feroz a la millor actriu protagonista d'una sèrie

El Premi Feroz a la millor actriu protagonista d'una sèrie és un premi que s'entrega anualment, des del 2017, com a part dels Premis Feroz, creats per l'Associació d'Informadors Cinematogràfics d'Espanya.

## Guanyadores i nominades

| Edició | Any | Guanyador | Obra | Nominats |
| IV | 2017 | Aura Garrido | El Ministerio del Tiempo | Maggie Civantos, per Vis a vis Marta Etura, per La sonata del silencio Najwa Nimri, per Vis a vis Verónica Sánchez, per El caso: crónica de sucesos |
| V | 2018 | Malena Alterio | Vergüenza | Úrsula Corberó, per La casa de papel Aura Garrido, per El Ministerio del Tiempo Alexandra Jiménez, per La zona Blanca Portillo, per Sé quién |
| VI | 2019 | Inma Cuesta | Arde Madrid | Malena Alterio, per Vergüenza Aura Garrido, per El día de mañana Eva Ugarte, per Mira lo que has hecho Najwa Nimri, per Vis a vis |
| VII | 2020 | Candela Peña | Hierro | Toni Acosta, per Señoras del (h)AMPA Laia Costa, per Foodie Love Eva Ugarte, per Mira lo que has hecho Leticia Dolera, per Vida perfecta |
| VIII | 2021 | Elena Irureta | Patria | Ane Gabarain, per Patria Vicky Luengo, per Antidisturbios Megan Montaner, per 30 monedas Daniela Santiago, per Veneno |

## Referències

* ↑ «Nominados a los Premios Feroz 2017 | Premios Feroz». , 01-12-2016 [Consulta: 1r desembre 2016]. Arxivat 2016-12-13 at Archive.is «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-12-13. [Consulta: 19 abril 2018].
* ↑ Premios Feroz 2021: 'Las niñas' y 'Antidisturbios' son justos triunfadores pero 'Veneno' merecía algo más, espinof.com
# Delicte contra la llibertat sexual

Delictes contra la llibertat sexual són aquelles accions tipificades per la llei que ataquen la lliure disposició de l'individu sobre la seva sexualitat.
Quan en els diversos països es va admetent una pluralitat de concepcions socials diverses sobre la moral sexual, adquireix importància el concepte de llibertat sexual (enfront de l'anterior de moral sexual), a la qual s'imposen certs límits per al seu exercici. Els principals límits a l'exercici de la llibertat sexual tenen el seu fonament en el respecte a la llibertat sexual de l'altre, en les situacions d'immaduresa o incapacitat mental que impedeix a certes persones tenir suficient autonomia en la seva decisió i coneixements per a orientar i regir els seus comportaments sexuals (casos en els quals es parla d'indemnitat o intangibilitat sexual) i altres conductes que sense afectar de forma directa a la llibertat i indemnitats sexuals troben una gran reprovació social, com són el foment o explotació comercial d'activitats com la prostitució, per a evitar que el tràfic carnal es converteixi en font de guanys per a persones alienes (els proxenetes).
Sota la denominació "contra la llibertat sexual" se solen trobar tipificats, d'acord amb el que ja s'ha indicat, delictes com la violació, les agressions sexuals, l'exhibicionisme, l'assetjament sexual, l'estupre i el rapte. El bé jurídic protegit és per tant la llibertat sexual, l'exercici lliure de la pròpia sexualitat, i no la deshonestedat considerada en si mateixa.
Dins dels grups o forces armades, sovint tant nens com nenes són víctimes d'abusos i explotacions sexuals, i en aquest cas les principals víctimes són les nenes.

## Vegeu també

* Dret sexual

## Referències

* ↑ García Sotelo, Gilda M. Razones y sinrazones sobre las niñas soldados. 1e ed. Madrid: Sepha, 2006, p. 48. ISBN 84-934837-4-5.
# Taules de Young

En matemàtiques, i concretament en combinatòria, les taules de Young, també anomenades diagrames de Ferrers, són uns objectes matemàtics omnipresents que tenen utilitat en àlgebra, geometria i teoria de la representació. Reben el seu nom en honor del seu descobridor, el clergue i matemàtic aficionat britànic Alfred Young.
Un diagrama de Young és una partició $\lambda$, tal qual $\lambda =(\lambda _{1}\geq \lambda _{2}\geq \lambda _{3}\geq ...\lambda _{k})$ en la que a cada $\lambda _{n}$ es fa correspondre una fila amb $\lambda _{n}$ quadres. En el exemple, $\lambda =(4,3,1,1)$. A vegades, sobre tot a França, s'inverteix l'ordre de les files. S'anomena mida del diagrama al nombre de quadres, és a dir, al sumatori de tots els $\lambda _{n}$. En l'exemple, la mida seria $9=4+3+1+1$. El nombre de diagrames possibles de cada mida creix de forma exponencial amb la mida.
Una taula de Young és el resultat d'aplicar a cadascun dels quadres del diagrama un nombre natural. Diem que una taula de Young és estàndard quan tots els nombres naturals son estrictament creixents en totes les files i columnes.

## Referències

* ↑ Yong, 2007, p. 240.
* ↑ Fulton, 1997, p. 3.
* ↑ Kung, 1982, p. 1.

## Bibliografia

* Fulton, William. Young Tableaux (en anglès). Cambridge University Press, 1997. ISBN 0-521-56144-2.
* Kung, Joseph P.S. (ed.). Young Tableaux in Combinatorics, Invariant Theory, and Algebra (en anglès). Academic Press, 1982. ISBN 0-12-428780-8.
* Yong, Alexander «Whath is a Young Tableaux?» (en anglès). Notices of the American Mathematical Society, Vol. 54, Num. 2, 2007, pàg. 240-241. ISSN: 0002-9920.

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W. «Young Tableau». MathWorld--A Wolfram Web Resource, 2019. [Consulta: 15 setembre 2019]. (anglès)
# Creu de terme de Conill

La Creu de terme de Conill és una creu de terme del poble de Conill, al municipi de Tàrrega (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La descripció a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic diu:
| « | Creu de terme a l'entrada de la població. A la creu de terme li manca la creu i el capitell. Només conserva el basament i el fust, tots dos de pedra. El basament és format per dues escales, té forma quadrangular i suporta un dau, a la part central que encaixa i sustenta el fust de la creu. Aquest dau té els vèrtexs escairats. El fust és una columna, de poca alçada, octogonal, que sustentava la creu a la part superior mitjançant una estructura de ferro que els unia. Aquest fust porta la data de 1945 gravada a la pedra indicant que va ser restaurada novament en aquest any. | » |
Després de l'abandó del poble de Conill els anys 1980, es va robar la creu de pedra tallada de la part superior del fust de la creu de terme del llogaret, i el 2013 la resta del monument es va traslladar al Parc de Sant Eloi a Tàrrega, amb una talla copiada col·locat a la columna restaurada.

## Referències

* ↑ «Creu de terme de Conill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
* ↑ «El Parc de Sant Eloi de Tàrrega incorpora al seu catàleg de monuments la creu de terme del nucli despoblat de Conill». Ràdio Tàrrega, 25-08-2013. Arxivat de l'original el 2015-02-22. [Consulta: 16 gener 2017].
# Tit Larci Flavus

Tit Larci Flavus (en llatí: Titus Lartius Flavus) va ser un magistrat romà que va exercir com a cònsol l'any 501 aC. Era germà del cònsol Espuri Larci Flavus. Formava part de la gens Làrcia.
Va ser cònsol per segona vegada el 498 aC. Surt d'una nissaga etrusca, i el seu nomen també apareix escrit Lartius, Larcius o Largius.
En aquest segon consolat va conquerir la ciutat de Fidenae. L'any 498 aC la cúria o senat va considerar necessari crear la figura del dictador (només 10 anys després de l'expulsió dels Tarquinis) limitada a sis mesos, però inapel·lable i, per tant, més completa que la monarquia. Flavus va ser el primer dictador i el seu col·lega li va entregar l'imperium i va ser nomenat magister equitum. Va elaborar el cens i va presidir els comicis consulars, i va deixar el càrrec abans de finalitzar. Potser va dedicar un temple a Saturn o el Capitoli al turó Capitolí.
En els disturbis provocats pels plebeus amenaçats pels deutes (494 aC) va recomanar mesures conciliatòries. L'any 493 aC el senat el va enviar a parlamentar amb els plebeus del mont Sagrat i el mateix any va ser llegat del cònsol Pòstum Comini, al setge de Corioli.

## Referències

* 1 2 William Bodham Donne, «T. Lartius Flavus», a William Smith (lexicògraf) A dictionary of Greek and Roman biography and mythology vol. II, Boston, C. Little i J. Brown, 1867, pàgina 175
* ↑ The Encyclopaedia Britannica, Or Dictionary of Arts, Sciences, and General Literature (en anglès). Volum 8, 1842, p. 10.
# Vicente Serrano Aguilar

Vicente Serrano Aguilar (Valdepeñas, Ciudad Real, 7 de setembre 1969) conegut com a Serrano, és un ex-jugador professional d'escala i corda en la posició de punter i mitger, forma part dels jugadors formats a Pelayo, trinquet on debuta professionalment el 1991, estant actiu fins a la seua retirada l'any 2008. Juga en la IV Circuit Bancaixa fent trio amb Mezquita i Perele I, és campió de la V Circuit Bancaixa junt als germans Pigat II i Pigat III.

## Palmarès

** Galotxa
* Campió del trofeu el Corte Inglés de primera en 1988.
** Escala i corda
* Campió juvenil de primera en 1984
* Campió V edició Circuit Bancaixa
* Campió trofeu Juliet Alginet en 2003 i 2004
** Jocs Olímpics de Barcelona 92
* Formà part de l'expedició de jugadors que anaren als jocs Olímpics de Barcelona 1992

## Referències

* ↑ {{Ref- web|url=https://www.valenciaextra.com/es/valencia/paseo-pilota-vuelve-proyectarse-en-calle-pelayo-valencia_510499_102.html%7Ctítol=El paseo de la pilota vuelve a proyectarse en la calle Pelayo de València|consulta=25-8-2022|llengua=castellà|editor=València extra|data=13 maig 2022|nom=Tania|cognom=López Blesa}}
* Campió V Circuit Bancaixa
* https://plazadeportiva.valenciaplaza.com/valencia-i-el-pilotari-desaparegut
# Capadoci

El capadoci és el dialecte grec parlat a Capadòcia fins que els habitants grecs en van ser expulsats el 1922. És una llengua derivada de l'antic capadoci i avui dia és parlat per uns centenars de persones a Grècia.
Els habitants de Capadòcia parlaven una llengua indoeuropea derivada de l'hitita, que progressivament fou influït pel grec, especialment després de la conquesta de Pèrsia per Alexandre el Gran. La llengua formada amb aquesta barreja va esdevenir el capadoci, i degut a la llarga dominació grega (334 aC-1071) fou una llengua cada vegada més propera al grec.
El 1071 després de la batalla de Mantziciert, i la conquesta seljúcida de l'Àsia Menor, la llengua va agafar influències turques. Igualment aquestes influències van esdevenir predominants a causa del gran temps que la dominació turca va durar (1071-1922). Els parlants cada vegada eren menys per les barreges amb la població turca i pel pas d'alguns parlants cap al turc.
Després del 1922 els capadocis que parlaven una barreja de turc i grec i que conservaven la religió ortodoxa, van haver d'emigrar a Grècia. Allí la llengua es va deixar de parlar per evitar el rebuig social, ja que sonava com a turc. Hi ha constància de persones que el parlaven fins als anys seixanta.
El grec capadoci és un dels casos ben documentats de mort d'una llengua, amb la particularitat de la significativa barreja d'elements no-indoeuropeus en una llengua indoeuropea, com la introducció de l'harmonia vocàlica i el canvi d'ordre sintàctic amb el verb al final de frase.
El maig de 2005 es va descobrir que encara quedava una bossa de parlants d'aquesta llengua, formada per uns centenars de persones, a Kavala (Grècia).
# Port del Comte (Sardenya)

Port del Comte (Porto Conte, en italià) és la badia més gran de la costa de la Ribera del Corall, a la part nord-oest de l'illa de Sardenya i dins el terme municipal de la ciutat de l'Alguer, a una distància d'aquesta ciutat d'uns 20 quilòmetres. La badia està tancada pel cap de la Caça i la punta del Lliri. Des de la boca d'entrada fins al fons hi ha una distància d'uns 6 km per una amplada de 2,5 km, aproximadament. La part costanera està formada per petites cales, penya-segats i la llarga platja de sorra anomenada de Mugoni, que tanca la badia.
Coneguda en temps romans com a Portus Nimpharum (el port de les nimfes), és un dels majors ports naturals de la Mediterrània, la seva posició el situa al resguard dels vents del nord-oest. Per aquest fet, sempre ha tingut una gran importància estratègica en els segles passats. Des de fa alguns anys el lloc està subjecte a la protecció per la seva part terrestre al Parc Regional del Port del Comte, i en la seva vessant marina a l'Àrea Natural Protegida del Cap de la Caça - Illa Plana.
La seva posició estratègica ha propiciat que el lloc fos refugi d'embarcacions de pescadors i de naus comercials i de guerra. Als seus fondals s'hi han trobat diferents embarcacions romanes. Com a fets d'armes més destacats el 27 d'agost de 1353 fou escenari de la batalla naval de Port del Comte, durant la qual les flotes catalana i veneciana, capitanejades per l'almirall Bernat II de Cabrera, derrotaren l'armada genovesa, fet que acabaria condicionant la incorporació de l'Alguer en particular i de Sardenya en general a la Corona d'Aragó.
Durant les guerres napoleòniques l'armada britànica dirigida per l'almirall Horatio Nelson tenia una de les seves bases a la costa nord occidental de Sardenya. Aquesta presència britànica permetia controlar les entrades i sortides de l'armada francesa, que tenia -i té encara- la seva seu del mediterrani al port de Toló. La badia del Port del Comte fou un refugi segur durant tot el conflicte per les naus britàniques, aliats amb els sards fidels a la Casa de Savoia, que lluitaven per impedir el desembarcament dels francesos a l'illa de Sardenya.

## Localitats i llocs d'interès

* Cova de Neptú
* Cap de la Caça
* Maristel·la
* Punta del Lliri
* Illa Foradada
* Illa Plana
* Torre Nova
* Torre del Portitxol
* Torre del Tramariu
* Torre del Bol
* Nurag de Palmavera
* Santimbènia

## Referències

* ↑ Francesch Rodón i Oller, Fets de la Marina de guerra catalana, p.59-60
# Adadsalulu

Adadsalulu fou un rei d'Assíria del confús període històric entre el 1730/1720 aC i el 1710/1700 aC, en què set personatges d'origen desconegut es disputaren el poder a Assur. A les llistes reials apareixen amb l'explicació de "fill de ningú" el que equival a dir que no eren de cap família reial i, per tant, usurpador.

## Referències

* Mesopotamian chronicles, per Jean-Jacques Glassner i Benjamin Read Foster, a l'enllaç
# Teorema de Braikenridge-Maclaurin

En geometria, el teorema de Braikenridge–Maclaurin, anomenat així pels matemàtics escocesos del segle xviii William Braikenridge i Colin Maclaurin, és l'invers del teorema de Pascal.
Diu que si els tres punts d'intersecció dels tres parells de rectes prolongació dels costats oposats d'un hexàgon estan en una mateixa recta $L$, aleshores els sis vèrtexs de l'hexàgon estan en un cònica $C$.
El teorema es pot aplicar a la construcció de Braikenridge-Maclaurin que és una construcció sintètica d'una cònica definida per cinc punts, variant el sisè punt. El teorema de Pascal afirma que, donats sis punts d'una cònica (els vèrtex d'un hexàgon), les tres línies definides per les seves cares oposades s'intersecaran en tres punts colineals.

## Referències

* ↑ Mills, pàgina 235.
* ↑ Coxeter i Greitzer, pàgina 76.

## Bibliografia

* Mills, Stella «Note on the Braikenridge-Maclaurin Theorem». Notes and Records of the Royal Society of London. The Royal Society, Vol. 38, Num. 2, 1984, pàg. 235–240. DOI: 10.1098/rsnr.1984.0014.
* Coxeter, H. S. M.; Greitzer, S. L.. Retorno a la Geometría. Madrid: DLS Euler, 1994. ISBN 9788460487265.
# Saskia Rosendahl

Saskia Rosendahl (Halle, 9 de juliol de 1993) és una actriu alemanya. És coneguda pels seus papers a les pel·lícules Lore (2012), pel qual va guanyar el premi AACTA a la millor actriu revelació, L'ombra del passat (2018) i Babylon Berlin (2020).

## Trajectòria

Saskia Rosendahl va començar la seva carrera amb el ballet infantil de l'Òpera de Halle, amb el qual va fer diverses actuacions teatrals del 2001 al 2011. Del 2008 al 2011 va treballar com a actriu en produccions del teatre d'improvisació. El 2010, va debutar al cinema a la pel·lícula Für Elise de Wolfgang Dinslage.
El 2011, mentre encara estudiava a l'institut, va assumir el paper protagonista al drama contra la guerra de Cate Shortland, Lore, que va guanyar el premi del públic al Festival Internacional de Cinema de Locarno. La revista Variety va elogiar la maduresa i la seguretat de la interpretació del seu complex paper i va qualificar Rosendahl de «nou talent emocionant». Al 23è Festival Internacional de Cinema d'Estocolm, va rebre el premi a la Millor actriu pel seu paper a Lore, i en la presentació dels Premis AACTA el 2013, va ser distingida com a millor actriu revelació.

## Referències

* ↑ Brodersen, Diego. «Otra mirada sobre el final de la guerra» (en castellà). Página/12, 24-07-2014. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ «"Niemand ist bei den Kälbern": Saskia Rosendahl für Lola nominiert» (en alemany). NDR, 25-06-2022. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ «Saskia Rosendahl | filmportal.de». [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ Kuipers, Richard. «Lore» (en anglès americà), 14-06-2012. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ «Saskia Rosendahl», 27-09-2015. Arxivat de l'original el 2015-09-27. [Consulta: 9 març 2024].
# Quilly (Loira Atlàntic)

Quilly (en bretó Killig) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.154 habitants. Limita amb Campbon, Sainte-Anne-sur-Brivet, Guenrouet i Bouvron.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 810 | 837 | 781 | 793 | 859 | 905 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Tillard | |