OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adasi

Adasi fou un rei d'Assíria del confús període històric entre el 1730/1720 aC i el 1710/1700 aC, en què set personatges d'origen desconegut es disputaren el poder a Assur. A les llistes reials apareixen amb l'explicació de «fill d'un ningú» el que equival a dir que no eren de cap família reial i, per tant, usurpador. Adasi fou el que va tenir més èxit de tots, perquè va aconseguir retenir el poder i fundar una llarga i sòlida dinastia. Quan va arribar al poder Assur seguia sota vassallatge de Babilònia i hi va restar durant molt de temps. Per la durada del regnat dels seus cinc successors se suposa que va arribar al poder ja gran i potser posat al tron per la família com a membre degà d'aquesta. La durada del seu regnat no es coneix; se suposa curta i pot anar entre dies a deu anys.
Hauria mort de manera natural i el va succeir vers 1695 aC el seu fill Belubani. Curiosament els descendents d'Adasi s'anomenen descendents de Belubani i no d'Adasi, potser per ser el primer que ell mateix i el seu pare foren reis, però probablement perquè la situació d'Adasi a la llista de rei, al final d'un grup d'usurpadors era un inconvenient per la dinastia que devia veure amb bons ulls que fos Belubani, un rei fill de reis i no usurpador, i el primer que va restaurar el poder de l'estat debilitat per les lluites civils, el considerat ancestre dinàstic; la mateixa família reial hauria oficialitzat aquesta situació per conveniència política.
Adasi va donar nom a la dinastia d'Adasi, dinastia assíria que va governar fins al 722 aC.

## Enllaços externs

* Assíria

## Vegeu també

* Període paleoassiri
# Willie's Sister

Willie's Sister és una pel·lícula muda de la Vitagraph estrenada el 13 de gener de 1912 protagonitzada James Morrisson.

## Repartiment

* Earle William (company d’habitació de Willie)
* James Morrisson (Willie Green)
* Beatrice Behrman (germana de Willie)
* Anne Schaefer (mare de Willie)
* Alec B. Francis (pare de Willie)
* Tefft Johnson

## Argument

Willie Green, s’acomiada de la família perquè marxa a la universitat. Arribat al campus, s’acosta a un grup d’estudiants per preguntar on pot trobar la persona que l’ha d’acollir. En veure’l acabat d’arribar es riuen d’ell, l’obliguen a descobrir-se quan s’adreça a ells i el fan caure a terra. L’instal·len en una cambra amb un dels estudiants grans que el fa servir de criat. Un dia Willie rep una carta de la seva família dient que aviat el vindran a veure i li envien un paquet amb coses de marxar. En tornar de les classes es troba que el seu company ha convidat uns amics i entre tots han menjat tot el contingut de la capsa. Davant les seves protestes, ells riuen i li tiren la capsa buida.
La família visita Willie a la universitat i aquest porta la seva germana a passejar pel campus. Els seus turmentadors, en veure una noia tan bonica, volen immediatament ser presentats i segueixen Willie i la seva germana fins a la marxa de la família. Un cop sol, els estudiants grans agafen Willie i el porten a una gelateria. Willie passa la resta del curs amb comoditat i, com a reconeixement de les atencions rebudes, convida a cadascun dels nois a visitar-lo el 15 de juliol i conèixer la seva germana. Tots arriben per separat pensant que només ells estaven convidats. En arribar a la casa, troben a la germana de Willie i el seu marit que surten després de la cerimònia de casament i els reben amb una pluja d’arròs.

## Referències

* ↑ «Data from manufacturers' list of Releases». The Moving Picture News V, 1, 06-01-1912, pàg. 40.
* ↑ «Vitagraph “Willie’s Sister”». The Moving Picture World 11, 1, 06-01-1912, pàg. 97.
* ↑ «WIllie’s Sister». The Moving Picture World 11, 1, 06-01-1912, pàg. 58.

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa a Youtube
# Moho de Bishop

La moho de Bishop, és una espècie d'ocell extinta del gènere Moho, que només habitava l'illa de Molokai, en Hawaii. El segon baró de Rothschild, Lionel Walter Rothschild, li va donar el seu nom en honor de Charles Bishop, el fundador del Bishop Museum d'Hawái.

## Descripció

Aconseguia una longitud de 29 centímetres, i la seva cua aconseguia els 10 centímetres de llarg. El plomatge era de color negre amb plomalls grocs en la barbeta, sota les ales i de les cobertores menors.

## Expansió

Aquesta espècie era endèmica dels boscos muntanyencs de l'Est de l'illa Molokai.

## Comportament

Poc es coneix del seu comportament, però se sap que s'alimentava preferentamente del nèctar de les flors del gènere de les lobèlies hawaianes.

## Extinció

Les raons de la seva extinció van ser probablement la destrucció del seu hàbitat natural per la desforestació, la caça per mamífers introduïts per l'home i les malalties d'aus. També se'ls va caçar pel seu plomatge, amb el qual es produïen capes per a la noblesa hawaiana, i, en dimensions menors, per la seva carn.

## Referències

* ↑ «Moho de Bishop». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Xerraire cendrós

El xerraire cendrós (Ianthocincla cineracea) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc dels boscos oberts, bambú i matolls dels Himàlaies, a l'est de l'Índia a les muntanyes Cachar, Manipur i Nagaland, oest i est de Myanmar i centre, sud-oest i sud-est de la Xina des del sud-oest de Kansu, sud de Shensi, Hupeh, Anhwei i Chekiang cap al sud fins Szechwan, nord-oest de Yunnan, Hunan i Kwantung.

## Taxonomia

Aquesta espècie era inclosa al gènere Garrulax fins a la creació del gènere Ianthocincla, arran els treballs de Cibois et al. 2018. El Handbook of the Birds of the World considera que aquesta espècie són en realitat dues:
* Garrulax cineraceus (sensu stricto) - xerraire cendrós occidental.
* Garrulax cinereiceps (Styan, 1887) - xerraire cendrós oriental

## Referències

* ↑ xerraire cendrós«Xerraire cendrós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 30/12/2021(català)
* ↑ A Cibois, M Gelang, P Alström, E Pasquet, J Fjeldså, PGP Ericson, U Olsson. 2018. Comprehensive phylogeny of the laughingthrushes and allies (Aves, Leiothrichidae) and a proposal for a revised taxonomy. Zoologica Scripta. Volum 47, 428-440. https://doi.org/10.1111/zsc.12296
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ xerraire cendrós occidental«Xerraire cendrós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 30/12/2021(català)
* ↑ xerraire cendrós oriental«Xerraire cendrós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 30/12/2021(català)
# Iban León i Llop

Iban León i Llop (Castelló de la Plana, 11 de gener de 1975), de nom de ploma Iban L. Llop, és un poeta valencià en llengua catalana. Doctorat en filologia catalana, ha exercit com a professor de llengua catalana a la Universitat de Salern i de llengua espanyola a dues universitats de Nàpols. Des del 2007 és professor de llengua catalana a la Universitat de Sàsser. També ha exercit com a traductor de l'italià al català i col·labora amb l'Ateneu Alguerès organitzant esdeveniments culturals, i cursos de cursos de llengua i literatura. Entre d'altres, ha estat guardonat Mestre en Gai Saber al Certamen Literari Ciutat de Castelló de 1999 i amb el Premi Ausiàs March de poesia. Col·labora amb Òmnium Cultural de l'Alguer.

## Obres destacades

* Des d'una habitació sense llum (1996)
* Fustes corcades (1998, premi Martí Dot 1997)
* Pell de salobre (1999, premi Salvador Espriu per a poetes joves 1998)
* Blue Hotel (2000, premi de Poesia Miquel Àngel Riera 1999)
* Llibre de Nàpols (2003, premi Ausiàs Marc de poesia de Gandia 2002).
* Crònica de Calàbria (2009, premi Alfons el Magnànim de poesia)
* Batalles de Sardenya (2011, premi Ibn Jafadja Ciutat d'Alzira)
* Sala d'espera (2012, premi Vila d'Almussafes - Marc Granell de poesia)

## Referències

* 1 2 3 «L´Ateneu presenta les poesies d'Iban Leon Llop». Alguer.cat, 2009. Arxivat de l'original el 2016-04-05. [Consulta: 23 març 2016].
* 1 2 «Ivan Leon Llop». Universitat d'Alacant, 17-09-2013. Arxivat de l'original el 4 d’abril 2016. [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ «Iban León i Llop». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Leon Llop, Iban». Generalitat de Catalunya, 20-01-2016. [Consulta: 23 març 2016].
* 1 2 «27 poetes valencians». Tria Llibres. Associació Cultural Editorial Tria. [Consulta: 23 març 2016].
# Arseni Grigorievitx Golovko

Arseni Grigorievitx Golovko (rus:) (10 de juny de 1906 – 17 de maig de 1962) va ser un almirall soviètic, el servei naval del qual s'estengué entre la dècada de 1920 fins als primers anys de la Guerra Freda.
Ingressà a la Marina Soviètica el 1925, graduant-se el 1928 a l'acadèmia d'oficials navals de Leningrad, servint en diversos càrrecs de la Flota. Entre 1937 i 1938 participà en la Guerra Civil espanyola del costat dels Republicans. Després del seu retorn a la Unió Soviètica, cursà estudis a l'Acadèmia de Guerra Naval. Entre 1940 i 1946, durant la Gran Guerra Patriòtica serví com a comandant de la Flota del Nord Bandera Roja.
Després de la guerra ocupà diversos càrrecs navals, entre ells el de comandant de la Flota del Bàltic. El 1956 va ser nomenat Comandant en Cap de la Flota Soviètica. Com a resultat dels assaigs nuclears a Novaia Zemlia, va patir emmetzinament per radiació.
La seva esposa va ser la famosa actriu soviètica Kira Golovko, i la seva filla, Natalia Golovko, també és actriu.

## Condecoracions

    Orde de Lenin (4)
    Orde de la Bandera Roja (4)
    Orde d'Uixakov de 1a classe (2)
    Orde de Nàkhimov de 1a classe
    Orde de l'Estrella Roja (2)
    Medalla de la defensa de la Regió Àrtica Soviètica
    Medalla de la victòria sobre Alemanya en la Gran Guerra Patriòtica 1941-1945
    Medalla del 20è Aniversari de l'Exèrcit Roig
    Medalla del 30è Aniversari de l'Exèrcit i l'Armada Soviètics
    Medalla del 40è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
    Medalla del 800è Aniversari de Moscou
    Gran Creu del Reial Orde Noruec de Sant Olaf
# Radio TeleTaxi

Radio TeleTaxi és una cadena de ràdio catalana, actualment expandida pel País Valencià, Regió de Múrcia i Aragó, amb presència també a Andorra.
Radio TeleTaxi, propietat de Justo Molinero, emet les 24 hores una programació amb música popular de tots els temps i compta amb la participació dels seus oients a través de diferents canals de contacte. També va tenir dos canals de televisió fins que els va haver de tancar el 2016.

## Història

La història de Radio TeleTaxi estàs lligada a la del seu fundador, Justo Molinero, un andalús establert en Catalunya que principis dels anys 1980 treballava com a taxista. En 1982, de cara al Mundial de Futbol, va posar en marxa Radio Tele-Taxi, una emissora de ràdio originalment destinada als companys taxistes. Els primitius estudis eren al carrer Sant Carles, 48 de Santa Coloma de Gramenet.
A la fi de 1986 va ser clausurada per no disposar de llicència administrativa. Un any després, Molinero i gran part del seu equip van reprendre l'activitat després d'adquirir l'emissora RM Radio de Mataró. En 1992 Molinero va obtenir una llicència per a emetre en FM, la qual cosa va suposar el ressorgir de Radio TeleTaxi, iniciant una nova etapa legalitzada.
Durant els anys 1990 i 2000 Ràdio TeleTaxi ha viscut un gran creixement, afegint noves freqüències que li permeten cobrir tota Catalunya i altres territoris veïns com el País Valencià, Aragó i Andorra. La seva popularitat li va facilitar mantenir bones relacions amb l'aleshores president de la Generalitat Jordi Pujol i Soley. Justo Molinero va obtenir un dels Premis Ondas 2006 per la seva trajectòria.

## Freqüències de Radio TeleTaxi

Província de Barcelona
* Barcelona: 97.7 FM
* Cabrils: 90.2 FM
* Manresa: 88.5 FM
Província de Girona
* Palamós: 89.6 FM
* Girona: 105.1 FM
* Blanes: 93.7 FM
* Puigcerdà: 90.3 FM
Província de Lleida
* Lleida: 89.8 FM
Província de Tarragona
* Tarragona: 92.9 FM
* Terres de l'Ebre: 99.0 FM
Andorra
* Andorra la Vella: 90.1 FM

## Referències

* ↑ Justo Molinero (Radio Tele Taxi): «Llamé gilipollas a Rufián y el gilipollas era Torra», guiadelaradio.com, 9 de gener de 2019
* ↑ Justo Molinero renuncia a sus televisiones catalanas, El Español, 22 de gener de 2016
* ↑ De cuando Jordi Pujol trasnochaba para ver a Carmen Sevilla a la dolorosa decepción con Isabel Pantoja, La Vanguardia, 25 de maig de 2017
* ↑ Calidad y humor en televisión y radio, protagonistas en la entrega de los Ondas, El País, 24 de novembre de 2016
# Estació de Motors

Mapa Metro Línia 10 :
Motors era un projecte d'estació del metro de Barcelona on està previst que s'aturin trens de la L10 quan es reprengui el projecte paralitzat.
Aquesta estació forma part del tram 2 de la L9/L10 (ZAL | Riu Vell - Zona Universitària), disposarà d'ascensors i escales mecàniques. Se situarà a l'avinguda de la Zona Franca, a l'altura del carrer Motors, en la futura zona residencial de la Marina del Prat Vermell.
La previsió inicial era obrir l'estació l'any 2007, però donats els contratemps, s'estimà que es posaria en funcionament l'any 2014. La previsió actual és inaugurar-la en l'any 2028.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Pratenc | Zona Franca | | Foc | Gorg |
| Font ampliació: PDI 2009-2018. |||||

## Història

Aquesta estació apareix projectada dins del traçat d'un dels ramals de la L9 (L10) en el PDI 2001-2010. El 15 d'octubre del 2010 la Generalitat de Catalunya va adjudicar la construcció, conservació, manteniment i explotació de l'estació, per un període de 30 anys, a un consorci format per les empreses Dragados, Comsa Emte Concessions i ACSA Obres i Infraestructures.
El 12 de març del 2011, quan ja estava construït el túnel i les andanes, el conseller de Territori i Sostenibilitat, Lluís Recoder, va anunciar que a causa d'un retallada pressupostària, l'entrada en servei de l'estació quedava posposada indefinidament. D'aquesta manera, els accessos i vestíbuls no seran construïts fins a la urbanització del futur barri de la Marina del Prat Vermell, al qual ha de donar servei. La previsió actual és inaugurar-la entre l'any 2025 i 2026.
    Article principal: L10 del metro de Barcelona

## Referències

* ↑ «L9». gencat.cat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r juny 2011].
* 1 2 PDI 2009-2018, pàg. 159
* ↑ Borrell, Anna «Metro. Línia 9». Anuari territorial de Catalunya 2005. Institut d'Estudis Catalans, pàg. 230 [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «Territori i Sostenibilitat presenta els pressupostos de 2011 amb l'objectiu de reactivar l'economia». Gencat.cat. Generalitat de Catalunya, 03-06-2011. Arxivat de l'original el 2012-01-20. [Consulta: 3 juny 2011].
* 1 2 «El tram central de l'L9 de metro es prepara per a la reactivació». La Vanguardia.
* ↑ «PDI de la regió metropolitana de Barcelona 2009-2018: Programa AX (ampliació de xarxa)» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità, 2009. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 21 setembre 2010].
* ↑ http://premsa.gencat.cat/pres_fsvp/docs/2010/10/15/12/41/59890499-53a0-4569-a236-b41d1dbe5ec0.pdf Arxivat 2015-11-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.elperiodico.com/es/noticias/barcelona/govern-frena-las-obras-estaciones-l-9/940051.shtml
* ↑ http://www.lavanguardia.es/vida/20110312/54125792326/la-linea-9-del-metro-llegara-al-aeropuerto-el-2013.html

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Els joncs salvatges

Els joncs salvatges (originalment en francès: Les Roseaux sauvages) és una pel·lícula dramàtica francesa de 1994 dirigida per André Téchiné sobre el despertar sexual de quatre adolescents i el seu posterior pas sensible a l'edat adulta al final de la guerra d'Algèria. La pel·lícula va ser seleccionada com a entrada francesa a la categoria de millor pel·lícula de parla no anglesa als 67ns Premis Oscar, però no va ser nominada. S'ha subtitulat al català.

## Repartiment

* Élodie Bouchez com a Maïté Alvarez
* Gaël Morel com a François Forestier
* Stéphane Rideau com a Serge Bartolo
* Frédéric Gorny com a Henri Mariani
* Michèle Moretti com a Madame Alvarez
* Jacques Nolot com el senyor Morelli
* Eric Kreikenmayer com a Pierre Bartolo, el nuvi
* Nathalie Vignes com a Irène, la núvia
* Michel Ruhl com el senyor Cassagne
* Fatia Maite com a Aicha Morelli

## Referències

* 1 2 «Els joncs salvatges». FilminCAT. [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences

## Enllaços externs

* Els joncs salvatges Arxivat 2006-08-24 a Wayback Machine. a FilmsDeFrance.com
# Muntanyes de Matobo

Les Muntanyes de Matobo, els Pujols de Matobo o Pujols de Matopas, estan situades a 50 km al sud de la ciutat de Bulawayo, a la província de Matabeleland Meridional, a Zimbàbue. Estan inscrites en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2003.
Són un conjunt de formacions rocoses que s'aixequen sobre l'escut granític que cobreix la major part del país. Els grans penyals són abrics naturals i han estat associats a l'ocupació humana des de l'inici de l'edat de pedra fins avui dia. Hi ha una de les majors col·leccions d'art rupestre de l'Àfrica austral.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Matobo Hills» (en anglès). [Consulta: 26 febrer 2021].
# Bruixa de ponent

La bruixa de ponent (Chazara prieuri) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

S'estén pel nord-oest d'Àfrica, al Marroc i Algèria, i a la meitat est de la península Ibèrica, a les províncies d'Osca, Saragossa, Madrid, Conca, Guadalajara, Terol, Alacant, Albacete, Múrcia i Granada. Absent de les principals illes mediterrànies.

## Descripció

Envergadura alar d'entre 45 i 60 mm. Dimorfisme sexual evident, en ser la femella clarament més gran i en tenir el mascle una taca beix prop de la base de l'ala anterior. Anvers de color bru fosc, amb una franja blanca a la part exterior, la qual es veu interrompuda per les venes a l'ala anterior i que és gairebé contínua a l'ala posterior, tot i que més difusa. La femella presenta tres ocels negres dins de la banda blanca a l'ala anterior, mentre que el mascle només en té dos. Revers de l'ala anterior de color grisós amb la banda blanca i els ocels ben visibles, i dues taques negres prop de la base. La femella presenta tons més ataronjats al revers de l'ala anterior. Revers de l'ala posterior marronós amb una franja més clara a la part exterior i les venes blanques. Marge de l'ala posterior fistonat en ambdós sexes. A la península Ibèrica, aproximadament el 50% de les femelles presenten tons ataronjats al revers (forma uhagonis).

## Hàbitat

Barrancs secs, càlids i rocallosos amb presència d'arbustos, i vessants pedregosos en boscos de coníferes esclarissats. Rang altitudinal des dels 1200 m fins als 2000 m al nord d'Àfrica i des dels 900 m fins als 1450 m a la península Ibèrica. L'eruga s'alimenta de Lygeum spartum, tot i que en captivitat accepta altres gramínies, com Festuca ovina i Poa annua.

## Període de vol i hibernació

Vola en una única generació al juny i juliol al nord d'Àfrica i entre mitjans de juliol i mitjans d'agost a la península Ibèrica. Hiberna com a eruga.

## Espècies ibèriques similars

* Bruixa petita (Chazara briseis)

## Referències

* ↑ «Bruixa de ponent». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 2 abril 2024].
* 1 2 «Chazara prieuri» (en anglès). UICN, 28-02-2013. [Consulta: 2 abril 2024].
* 1 2 3 4 5 6 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Collins Field Guide to the Butterflies of Britain and Europe (en anglès). Collins, 2008. ISBN 978-0-00-724234-4.
* ↑ García-Barros, E.; Chaves, P.; Coles, S.; Wright, L. «Distribución ibérica de once especies de satirinos (Lepidoptera, Nymphalidae, Satyrinae)» (en castellà). SHILAP Revista de lepidopterología, 32(125), 2003, pàg. 57–79.

## Enllaços externs

* Asturnatura (castellà)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
* European Butterflies (anglès)
# Africa in Motion

Africa in Motion (AiM) és un festival de cinema africà anual que es duu a terme a Edimburg, Escòcia, a finals d'octubre/principis de novembre. L'objectiu principal del festival és oferir al públic a Escòcia l'oportunitat de veure el millor del cinema de tot el continent africà. L'AiM de 2013 serà la vuitena edició de cinema africà, el principal lloc d'exhibició és el Filmhouse Cinema d'Edimburg. El festival va ser fundat el 2006 per Lizelle Bisschoff, una investigadora sud-africana establida al Regne Unit.

## Programa

El programa de l'AiM inclou tant el cinema africà contemporani com el clàssic. Cobreix nombroses categories de cinema, en particular llargmetratges, curts, documentals, animació, Nollywood, horror i el treball experimental. Moltes de les pel·lícules projectades a l'AiM mai abans han estat mostrades a Escòcia i, per tant, el festival ofereix oportunitats perquè el públic escocès pugui veure pel·lícules africanes. L'AiM de 2008 va recórrer diverses ciutats de tot el Regne Unit, incloent Bristol, Cambridge, Cardiff, Derby, Dundee, Glasgow, Inverness, Manchester, Newcastle, Sheffield i Stirling. Des de 2009 el festival també ha viatjat als llocs rurals de les terres altes d'Escòcia i les illes al novembre següent al festival principal.
AiM allotja una competició de curtmetratges per donar a conèixer el treball de cineastes africans joves i emergents, i el guanyador rep un premi en metàl·lic. Les projeccions de pel·lícules s'acompanyen d'una sèrie d'esdeveniments que inclouen taules rodones, simposis, tallers, actuacions de música africana, exposicions, sessions de narracions i altres.
Entre els directors convidats al festival hi ha hagut Jean-Marie Teno de Camerun, Gaston Kaboré de Burkina Faso, i el sud-africà Richard Stanley.
En 2013, per primera vegada, els quatre majors festivals de cinema africà del Regne Unit, Africa in Motion (AIM) a Edimburg/Glasgow, Afrika Eye a Bristol, el Festival de Cinema Africà de Cambridge i Film Africa de Londres, s'uniren per compartir pel·lícules i realitzadors en una unitat de portar una major varietat del cinema africà contemporani a un públic més ampli del Regne Unit. Els festivals es van unir per recórrer un quartet de nous films d'alta qualificació procedents d'Àfrica.

## Referències

* ↑ «Director to guest at African film festival». Edinburgh Evening News, 16-09-2008. [Consulta: 9 octubre 2008].

## Enllaços externs

* Web d'Africa in Motion
* Entrevista a la directora de l'AiM Lizelle Bisschoff, Kamera
* Review of AiM 2007, Vertigo magazine