OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sion-les-Mines

Sion-les-Mines (en bretó Hezin-ar-Mengleuzioù) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.511 habitants. Limita amb Ruffigné, Saint-Aubin-des-Châteaux, Lusanger, Derval i Mouais a Loira Atlàntic, Saint-Sulpice-des-Landes i La Dominelais a Ille i Vilaine.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.795 | 2.039 | 1.786 | 1.627 | 1.499 | 1.365 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Maryse Hélion | |
| 2008- | Joseph David | |
# Socx

Socx (en neerlandès Soks) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 972 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 698 | 710 | 773 | 801 | 962 | 980 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Charles Vandaele | |
| 2008- | Christian Ley | |
# Soliers Pònt

Soliers Pònt (nom occità; en francès Solliès-Pont) és un municipi francès situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava. L'any 1999 tenia 10.820 habitants.
L'alcalde després de 2008 és André Garron.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 5 693 | 2 609 | 2 526 | 3 430 | 3 493 | 3 277 | 3 171 | 3 210 | 2 980 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2 961 | 2 961 | 2 792 | 2 692 | 2 905 | 2 891 | 2 662 | 2 705 | 2 701 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 2 784 | 2 867 | 2 757 | 2 689 | 2 666 | 2 790 | 2 868 | 2 979 | 3 109 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 4 021 | 4 214 | 4 549 | 5 492 | 9 525 | 10 820 | 10 788 | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | André Duhamel | |
| 2001-2008 | Gérard Capifali | |
| 2008- | André Garron | Divers droite |

## Agermanaments

* Peveragno

## Referències

* ↑ PONTONE, CATHERINE. «Pour 2021, André Garron le maire de Solliès-Pont souhaite continuer les investissements» (en francès). varmatin.com, 21-01-2021. [Consulta: 12 juny 2021].
# Soston

Soston (en francès Soustons) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 4.242 | 4.522 | 5.127 | 5.102 | 5.283 | 5.751 | 6.941 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Charles Mauvoisin | UMP |
| 2008- | Jean-Yves Montus | PS |

## Agermanaments

* Huningue

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
| Etapa precedent Asur | Camí de Sant Jaume Via de Solac | Etapa següent Sòrts e Òssagòr |
# Souss-Massa-Draâ

Souss-Massa-Draâ (en àrab: سوس ماسة درعة) és una de les setze regions en què està organitzat el Marroc. La seva capital és Agadir.
La regió està situada al sud del país, al sud de l'Alt Atles, i està banyada per l'oceà Atlàntic. Al nord limita amb les regions de Meknès-Tafilalet, Tadla-Azilal i Marràqueix-Tensift-El-Haouz, i al sud amb la regió de Guelmim-Es Semara i Algèria.
La regió té un total de 3.113.653 habitants repartits en 72.506 km². Fou creada en 1997 i fou dissolta en setembre de 2015

## Subdivisions

La regió es dividia en dues prefectures i cinc províncies:
* Prefectura d'Agadir Ida-Outanane (ara part de la regió Souss-Massa)
* Prefectura d'Inezgane-Aït Melloul (ara part de la regió Souss-Massa)
* Província de Chtouka-Aït Baha (ara part de la regió Souss-Massa)
* Província de Ouarzazate (ara part de la regió Drâa-Tafilalet)
* Província de Sidi Ifni (des de 2009; ara part de la regió Guelmim-Oued Noun)
* Província de Taroudant (ara part de la regió de Souss-Massa)
* Província de Tinghir (des de 2009; ara part de la regió de Drâa-Tafilalet)
* Província de Tiznit (ara part de la regió de Souss-Massa)
* Província de Zagora (ara part de la regió de Drâa-Tafilalet)

## Economia

El turisme, l'agricultura de regadiu i la pesca són els principals recursos de la regió.

## Evolució demogràfica

Població total :
| 1994 | 2004 | 2014 |
| 2.635.522 | 3.113.653 | 3.601.917 |
| 1994, 2004, 2014 : censos oficials |||

## Turisme

Agadir és una destinació turística reconeguda mundialment, una de les principals del Marroc, freqüentat tant pel turisme internacional, fonamentalment a l'hivern, com nacional, a l'època d'estiu.
Un dels principals recursos de la zona quant a atractiu turístic és el Parc Nacional de Souss-Massa, en què es troben paisatges notables i l'última població viable de l'ibis ermità, espècie en perill crític de desaparició. Diverses iniciatives d'ecoturisme s'han realitzat en particular a la desembocadura del riu oued Massa, on es poden fer rutes acompanyades de guies locals amb l'observació d'aus aquàtiques i les passejades a lloms d'ase com atractius afegits a la riquesa cultural de l'àrea.

## Referències

* Dades de les regions del Marroc a Gazetteer.de (en francès)

## Enllaços externs

* Web oficial (en francès i en àrab)
# Brett Aitken

Brett Aitken (Adelaida, 25 de gener de 1971) va ser un ciclista australià. Va combinar la carretera amb la pista. Va guanyar tres medalles olímpiques, una d'elles d'or en la prova de Madison juntament amb Scott McGrory.

## Palmarès en ruta

* 1998
** 1r al Bay Cycling Classic i vencedor de 2 etapes
* 2000
** 1r al Bay Cycling Classic i vencedor de 2 etapes
* 2002
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Tasmània
** Vencedor d'una etapa al Bay Cycling Classic
* 2003
** Vencedor d'una etapa al Bay Cycling Classic
* 2006
** Vencedor de 3 etapes al Tour of the Murray River
* 2007
** Vencedor d'una etapa al Tour of the Murray River
** Vencedor d'una etapa al Tour de Tasmània
* 2009
** Vencedor d'una etapa al Bay Cycling Classic

## Palmarès en pista

* 1992
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Barcelona en Persecució per equips (amb Stuart O'Grady, Stephen McGlede i Shaun O'Brien)
* 1993
** Campió del món de Persecució per equips (amb Stuart O'Grady, Billy Shearsby i Timothy O'Shannessey)
* 1994
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en Persecució per equips (amb Stuart O'Grady, Bradley McGee i Timothy O'Shannessey)
** Campió d'Austràlia en Madison (amb Stuart O'Grady)
* 1996
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Atlanta en Persecució per equips (amb Dean Woods, Stuart O'Grady, Timothy O'Shannessey i Bradley McGee)
** Campió d'Austràlia en Madison (amb Dean Woods)
* 1997
** Campió d'Austràlia en Madison (amb Stephen Pate)
* 2000
** Medalla d'or als Jocs Olímpics d'Atenes en Madison (amb Scott McGrory)

### Resultats a la Copa del Món

* 1995
** 1r a Tòquio, en Puntuació
* 1999
** 1r a Fiorenzuola d'Arda, en Madison

## Referències

* ↑ «Brett Aitken» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ «Brett Aitken» (en anglès). olympedia. [Consulta: 2 gener 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Àlex Granell Nogué

Àlex Granell Nogué (Girona, Catalunya, 2 d'agost de 1988), conegut com a Àlex Granell, és un futbolista professional català que juga com a centrecampista al Club Bolívar.

## Trajectòria

Nascut a Girona, Granell va començar la seva carrera amb el CE Farners i l'FC Palafrugell. Als 20 anys va fer el salt a la Tercera Divisió representant al CD Banyoles, AEC Manlleu, UE Llagostera i UE Olot, tots també de la seva regió natal. Amb el penúltim club, va aconseguir la promoció l'any 2011, jugant 34 partits i marcant tres gols. Per altra banda, amb l'últim club va aconseguir 9 gols durant la temporada 2011/12, sent el seu any amb més gols, i la UE Llagostera el va repescar per la següent temporada a la Segona Divisió B, però al no contar amb molts minuts durant la seva temporada debut en la categoria de bronze, va fitxar en el mercat d'hivern pel Cadis CF el 28 de desembre de 2012. En acabar la temporada, després d'un bon rendiment i coneguda la renovació de Raül Agné, el Cadis CF va decidir no renovar-li el contracte. L'1 d'agost de 2013, va signar per l'AE Prat de la mateixa categoria.
El 30 de juny de 2014, Granell es va unir al Girona FC que jugava a Segona Divisió, signant un acord de dos anys. El 24 d'agost del mateix any, va debutar a la competició, començant en una victòria a casa d'1-0 contra el Racing de Santander.
Granell va marcar el seu primer gol professional el 23 de novembre de 2014, marcant el segon gol en un triomf de 2-0 al Recreativo de Huelva. La temporada 2016-17, va contribuir amb dos gols en 31 partits, aconseguint la promoció a la Primera Divisió per primera vegada en la història del club gironí.
Granell va debutar a Primera Divisió el 19 d'agost de 2017, començant amb un empat (2-2) contra l'Atlètic de Madrid. El gener de 2018 va arribar a un acord amb el Girona per renovar amb l'entitat fins al 2021. El seu primer gol a primera divisió el va marcar el 31 de març de 2018 contra la Llevant UE a Montilivi.

## Referències

* ↑ Cádiz, Diario de «Álex Granell, tercer refuerzo invernal del Cádiz» (en castellà). Diario de Cádiz.
* ↑ «El club anuncia el fixatge de Àlex Granell». AE Prat. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2017. [Consulta: 19 desembre 2017].
* ↑ «Àlex Granell firma per dues temporades amb el Girona». Diari de Girona.
* ↑ MARCA.com. «Liga Adelante - Segunda División: Un Gol de Felipe Sanchón le basta al Girona - MARCA.com» (en castellà). [Consulta: 19 desembre 2017].
* ↑ MARCA.com. «Girona: El Girona aguanta el pulso arriba - MARCA.com» (en castellà). [Consulta: 19 desembre 2017].
* ↑ «Girona vs Atlético de Madrid: El ADN del Atlético no se ficha» (en castellà). MARCA.com, 19-08-2017.
* ↑ «El Girona renova Àlex Granell fins al 2021». 324.cat, 24-01-2018 [Consulta: 24 gener 2018].

## Enllaços externs

* Àlex Granell Nogué a BDFutbol
* Àlex Granell Nogué, Fitxa a Soccerway
# Batalla de Kombi

La batalla de Kombi va ser una batalla decisiva en la guerra entre Ndongo-Matamba i Portugal durant el període holandès de la història d'Angola.

## Antecedents

Quan les forces de l'Imperi holandès ocupaven Luanda el 1641, la capital de la colònia portuguesa d'Angola, els països veïns de Congo i Ndongo els havia acollit, enviant ambaixades i rebent promeses d'ajuda per expulsar els portuguesos de la colònia i d'Àfrica central. No obstant això, després de l'èxit inicial holandès, els portuguesos havien perdur les seves posicions interiors, primer a Bengo, on van ser expulsats i després a la fortalesa de Massangano. En 1643, decidint que no valia la pena continuar la guerra amb Portugal, els holandesos van signar un acord que va deixar efectivament a Portugal el comandament dels presidis interiors. Tanmateix, el regne de Ndongo, un enemic de les ambicions portugueses, encapçalat per la reina Nzinga de Ndongo i Matamba va lluitar contra els portuguesos sense ajuda holandesa. Després de la seva derrota a Kavanga en 1646, però, la situació era prou greu que el comandant holandès va decidir comprometre forces al seu suport.
Així, el 1647 una força combinada del Congo, Ndongo i un contingent holandès de més de 8.000 homes es van reunir amb els portuguesos i els seus aliats africans amb un exèrcit d'uns 30.000 homes al nord de Massangano (el camp de batalla encara no s'ha localitzat). Els portuguesos van ser derrotats per l'aliança i més de 3.000 portuguesos i els seus aliats africans van ser assassinats o ferits.
Com a conseqüència d'aquesta victòria, Nzinga i el seu exèrcit van poder assetjar tres dels presidis portuguesos d'Angola, Ambaca, Masangano i Muxima. Aquests setges no van tenir èxit, en gran part perquè ni ella ni els seus aliats holandesos tenien suficient artilleria per realitzar un atac. Quan les forces de Salvador de Sá e Benevides van arribar a 1648, Njinga es va veure obligada a abandonar el setge i tornar a la seva seu a Matamba.

## Referències

* ↑ Linda Heywood and John Thornton, Central Africans, Atlantic Creoles, and the Foundation of the Americas, 1585-1665 (Londres i Nova York: Cambridge University Press, 2007), p. 151.
* ↑ Heywood and Thornton, Central Africans, p. 152.

## Bibliografia

* António Oliveira de Cadornega, História geral das guerras angolanas (1680) 3 vols. Lisbon: Agencia geral do Ultramar, 1940-42 (reprinted 1972)
* Anonymous, "Extract van seekeren brief, gheschreven uyt Loando..." in S. P. L'Honoré Naber, "Nota van Pieter Moortamer over het gewest Angola..." Bijdragen en Medeelingen van het Historisch Genootschap 54 (1933): 41-42.
# Salí de Can Callol i Serrats

Salí de Can Callol i Serrats és un edifici del municipi de l'Escala inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli antic de la població de l'Escala, a l'extrem est del terme i delimitat pels carrers Bonaire, de la Casa Gran i el passeig de Lluís Albert.
Edifici de planta rectangular, amb la coberta a dues vessants de teula, distribuït en planta baixa i pis. La façana principal, orientada al carrer de la Casa Gran, presenta al nivell inferior quatre finestres rectangulars agrupades de dos en dos i, al mig, la porta d'accés principal a l'edifici. Al pis hi ha sis finestres quadrades, també agrupades en parelles. Pel costat est se li adossen dos petits cossos, el posterior format per dos pisos i amb la coberta a un sol vessant, mentre que el davanter presenta una sola planta, amb terrat a la part superior delimitat per una barana d'obra. L'accés es fa a través d'una porta rectangular amb l'emmarcament d'obra. La façana al carrer Bonaire presenta, a la planta baixa, una porta d'accés rectangular, i al seu costat dues finestres de la mateixa tipologia, mentre que les del pis són quadrades. Una estilitzada porta d'arc de mig punt dona accés a l'interior del recinte des del carrer Bonaire. Adossada a la façana sud del salí hi ha una gran terrassa amb sortida des de la primera planta. Ambdues façanes estan rematades per una cornisa sobresortida, sostinguda per petites mènsules decorades, i es troben arrebossades.
A la part posterior del recinte, actualment utilitzada com a zona d'aparcament pels clients d'un hotel proper, s'hi accedeix des del passeig de Lluís Albert. A l'interior hi ha les restes d'un mur bastit amb pedra de diverses mides, lligades amb abundant morter de calç, que manté una antiga porta d'arc rebaixat de maó, amb els brancals bastits amb carreus de pedra ben desbastats.
Per acabar, destaca el fet que aquest salí es troba adossat a les antigues drassanes de la població de l'Escala.

## Història

Aquest edifici va ser concebut com a salí. A l'Escala hi ha documentats deu salins o indústries de salaó des del segle xviii. Les grans captures de peix varen fer necessària la seva conservació en salaó, el mètode més utilitzat des de l'antiguitat.
Els primers magatzems de sal (alfolins) van ser impulsats l'any 1564 per en Felip II, quan endegà el monopoli de la sal. Aquests també actuaven com a seu de la duana marítima, de l'associació de pescadors i d'antigues gabelles. L'existència dels alfolins, juntament amb la navegació de cabotatge, va impulsar l'expansió demogràfica i econòmica.

## Vegeu també

* Alfolí de la Sal de l'Escala
* Museu de l'Anxova i la Sal

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Salí de Can Callol i Serrats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Moho

Moho és un dels dos gèneres extints de la família dels Mohoids (Mohoidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 4.1, 2014) aquest gènere està format per dues espècies:
* Moho braccatus - moho de Kauai.
* Moho apicalis - moho d'Oahu.
* Moho bishopi - moho de Bishop.
* Moho nobilis - moho de Hawaii.
# Garrigues (desambiguació)

«Garrigues» té aquests significats:
* Toponímia:
** Les Garrigues, comarca de Catalunya
** Garrigues (comarca occitana), parçan o comarca d'Occitània, al Baix Llenguadoc
** Garriga e Senta Olha, municipi del departament francès del Gard, a Occitània
** Garrigues (Tarn), municipi del departament francès del Tarn, a Occitània
** Garrigues (Erau)), municipi del departament francès d'Erau, a Occitània
* Altres:
** Oli Les Garrigues, Denominació d'Origen Protegida d'oli
# Sallent de Gállego

Sallent de Gállego (Sallent de Galligo en aragonès) és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca de l'Alt Gàllego. En el seu terme municipal es troba l'estació d'esquí de Formigal i l'embassament de Lanuza.
El Premi de Relats Luis del Val és un premi anual per a relats curts que convoca la Casa de la vila.

## Geografia

Sallent de Gállego és travessat pel riu Gàllego i el seu primer afluent, el riu Aguas Limpias, tots dos llits nascuts dins del mateix terme i que conflueixen en els voltants del nucli urbà. Des de Sallent de Gállego existeix un camí per on es pot anar caminant fins al paratge conegut com "El Saliente" o "Salto del Aguaslimpias", la petita cascada que va donar nom a la població. La Foratata, un gran penyal rocós que s'eleva sobre la vila, és el pic més emblemàtic del lloc. Altres dels cims importants dins del terme municipal són Anayet, Tres Hombres, Arriel i Balaitous, aconseguint moltes d'elles els 3.000 metres d'altitud. Aquests paisatges ofereixen infinitat de possibilitats, especialment la pràctica d'esports de muntanya i aventura. Són especialment recomanables les excursions a Ibonciecho i l'ibón de Respomuso, lloc aquest últim on hi ha el refugi de Respomuso. El municipi està travessat a més pel GR 11, ruta de muntanya que recorre la serralada pirinenca des del Mediterrani fins al Cantàbric. Menció especial mereix també El Portalet, pas fronterer entre Espanya i França que posa en comunicació les valls de Tena i Aussau. El municipi forma part de la zona del Port de Otal-Cotefablo, Lloc d'Importància Comunitària.

## Personatges

* Fermín Arrudi també anomenat el gegant aragonès.

## Vegeu també

* Església de Nostra Senyora de l'Assumpció

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Sallent de Gállego». Arxivat de l'original el 2016-09-13. [Consulta: 11 juliol 2016].
* ↑ «Refugi de Respomuso». Fam.es. [Consulta: 30 gener 2015].
# Casimir Grau Company

Casimir Grau Company (Reus, segle xix - XX) va ser un comerciant i polític català
Com el seu germà Joan Grau Company, participà activament en la vida cultural i econòmica de la ciutat de Reus. Va ser membre de la Cambra de Comerç i Indústria de Reus, impulsor i després vocal de la Companyia Reusenca de Tramvies que explotava la Línia Reus-Salou, president del Centre de Lectura del 1882 al 1885, on va reorganitzar les seves publicacions, sobretot la Revista del Centre de Lectura i alcalde de Reus en dues ocasions, el 1893 i el període 1895-1899. El 1884 va ser un dels signants del document de constitució de l'Associació Catalanista de Reus.

## Referències

* ↑ «Presidents del Centre de Lectura». Centre de Lectura. [Consulta: 19-I-2015].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 344.
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 289.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Francesc Prius Planas | Alcalde de Reus 1893 | Succeït per: Eusebi Folguera Rocamora |
| Precedit per: Eusebi Folguera Rocamora | Alcalde de Reus 1895-1899 | Succeït per: Pau Font de Rubinat |
# Casos d'angle i cercle

Els casos d'angle i circumferència fan referència als diferents noms que rep un angle segons la seva posició respecte a una circumferència, i els diferents teoremes que defineixen el seu valor respecte a l'arc que abasten.

## Classificació genèrica

Segons la posició del seu vèrtex respecte a la circumferència:
Angle interior, si el seu vèrtex és a l'interior de la circumferència. (Els costats també hi són)
    L'amplitud d'un angle interior és la meitat de la suma de l'arc que abasten els seus costats, sobre aquesta circumferència, més l'arc que abasten les seves prolongacions.
Angle exterior, si té el seu vèrtex a l'exterior de la circumferència. (Els costats poden ser secants o tangents)
    L'amplitud d'un angle exterior és la meitat de la diferència dels dos arcs que abasten els seus costats sobre aquesta circumferència.

## Casos particulars

Hi ha els següents casos particulars de la divisió anterior:

### Interiors

Angle central, si té el seu vèrtex en el centre la circumferència.
    L'amplitud d'un angle central és igual a la de l'arc que abasta sobre aquesta.
Angle inscrit, si el seu vèrtex és un punt de la circumferència i els seus costats la tallen en dos punts.
    L'amplitud d'un angle inscrit és la meitat de la de l'arc que abasta. (Vegeu: arc capaç.)
Angle semiinscrit, si el seu vèrtex està sobre la circumferència, un dels seus costats la talla i l'altre és tangent, sent el punt de tangència el mateix vèrtex.
    L'amplitud d'un angle semiinscrit és la meitat de la de l'arc que abasta.

### Exteriors

Angle secant, si el seu vèrtex és exterior a la circumferència, i els seus costats en són secants.
Angle circumscrit, si el seu vèrtex és exterior a la circumferència, i els seus costats en són tangents, sent el punts de tangència equidistants del vèrtex.

## Vegeu també

* Rectificació d'arc

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Angle exterior» a MathWorld (en anglès).
# Celso Montero Rodríguez

Celso Montero Rodríguez (Quintela de Leirado, província d'Ourense, 1930 - 18 de juny de 2003) fou un polític i sacerdot gallec, senador per Ourense de la Legislatura constituent a la III Legislatura.

## Biografia

El seu pare va emigrar a Guinea Equatorial. Llicenciat en teologia i ciències de la informació per la Universitat de Comillas, on va conèixer Jesús Aguirre, Gabino Díaz Merchán, Julián Marías i José Luis López Aranguren. El 1965 ensenyà al seminari de Cochabamba (Bolívia) on va coincidir amb companys que s'unirien posteriorment al moviment revolucionari de Ernesto Che Guevara a Bolívia i en 1969 va visitar l'Havana. Fruit de la seva experiència en aquesta visita va abandonar els seus contactes amb el marxisme, en els quals s'havia implicat de la mà de Régis Debray. Tornat a Espanya va abandonar el sacerdoci. Va treballar al diari La Región d'Ourense, però també ha col·laborat a El Ciervo, Sábado Gráfico, La Voz de Galicia, Diario 16 i El País. Participà en els volums As relacións Eirexa-Mundo en Galicia (1972), A crisis da concencia relixosa no mundo moderno (1972) i Galicia: conflicto e supervivencia.
Militant del PSdeG-PSOE, del que el 1976 en fundà la secció d'Ourense, ha estat senador per la província d'Ourense. En les eleccions generals espanyoles de 1977 va ser escollit dins de la Candidatura Democràtica Gallega, una coalició electoral formada per personalitats del centre-esquerra galleguista recolzada pel PSOE (que no es va presentar a les eleccions, excepte en Lugo, on no es va presentar la coalició), integrant-se en el Grup Socialista. Ja pel PSOE va ser escollit a les següents eleccions (1979, 1982 i 1986). En totes les eleccions a les que es va presentar va ser el senador més votat per la província. També va ser conseller de treball de la Xunta de Galícia provisional (1978-1979) i membre de l'Assemblea de Parlamentaris de Galícia. De 1991 a 1995 fou nomenat Vicevaledor do Pobo.

## Referències

* ↑ Obituari a La Voz de Galicia
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Intervenció en la Comissió Constitucional
* ↑ Resolución publicada no DOG do cesamento de Celso Montero como vicevaledor

## Enllaços externs

* Obituari a El País