OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# De la ley a la ley

De la ley a la ley és un telefilm espanyol dirigit per Sílvia Quer sobre un guió d'Helena Medina, que tracta sobre el començament de la transició espanyola i el nomenament com a cap de govern d'Adolfo Suárez. Fou produïda per RTVE amb Visiona TV. Fou rodada en castellà i emesa per Televisió Espanyola el 6 de desembre de 2017.

## Sinopsi

El telefilm està centrat en Torcuato Fernández Miranda Hevia, conegut com "el guionista de la transició", que el 1960 fou nomenat conseller i preceptor de l'aleshores príncep Joan Carles de Borbó. A partir d'aquí se succeeixen les seves etapes com a president del Govern en funcions després de l'assassinat de Carrero Blanco, president de les Corts després de la mort de Franco i senador reial en les primeres eleccions democràtiques. La seva trajectòria silenciosa li ha fet passar a la història com el dissenyador discret del procés de desmuntatge del règim franquista.

## Repartiment

* Gonzalo de Castro - Torcuato Fernández Miranda Hevia
* Fernando Andina - príncep Joan Carles de Borbó
* David Selvas - Adolfo Suárez
* Toni Sevilla - Alfonso Armada
* Francesc Albiol - Manuel Fraga
* Blanca Apilánez - Carmen, esposa de Fernández Miranda.

## Nominacions

Fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula per a televisió i fou estrenada al Zoom Festival Internacional de Ficció Televisiva de 2017.

## Referències

* ↑ TVE estrena 'De la ley a la ley', la TV movie sobre Torcuato Fernández-Miranda, El Confidencial, 1 de desembre de 2017
* ↑ 'De la ley a la ley': la historia de Torcuato Fernández-Miranda rtv.es, 1 de desembre de 2017
* ↑ De la ley a la ley, Acadèmia del Cinema Català
* ↑ Torcuato Fernández-Miranda, en Igualada, El Periódico, 21 de novembre de 2017

## Enllaços externs

* De la ley a la ley rtve.es a la carta
# Demetrio Ramos Pérez

Demetrio Ramos Pérez (Valladolid, 3 de desembre de 1918 – 20 de juliol de 1999) fou un historiador i americanista espanyol, membre de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

Es llicencià a la Universitat de Valladolid i es doctorà el 1943 a la Universitat Complutense de Madrid amb premi extraordinari amb la tesi La expedición de límites de don José Iturriaga por el río Orinoco (1750-1761).
El 1941 va ser catedràtic de Geografia i Història a l'Institut Zorrilla de Valladolid, el 1952 professor d'Història d'Amèrica a les Universitats de Barcelona i València, i el 1970 i catedràtic d'aquesta mateixa disciplina a la Universitat de Valladolid, on el 1975 va dirigir el Departament d'Història d'Amèrica i va ser degà de Filosofia i Lletres. El 1982 col·laborà en la fundació de l'Associació Espanyola d'Americanistes.
Militant de Falange Española de las JONS, durant els anys 1960 fou delegat del Ministeri d'Informació i Turisme a Barcelona. Es va enfrontar amb els catòlics de la seva època i va advocar pel control falangista de l'ensenyament. Va col·laborar amb el CSIC i fou membre de l'Instituto de Estudios Políticos. El 17 de maig de 1985 va ingressar a la Reial Acadèmia de la Història.
Entre altres condecoracions, té la Creu del Mèrit Militar, l'Orde del Mèrit Civil, l'Orde d'Alfons X el Savi, l'Orde d'Isabel la Catòlica i l'Orde de l'Infant Dom Henrique.

## Obres

* Historia de la Colonización Española en América (1947)
* Alonso de Ojeda, en el gran proyecto de 1501 y en el tránsito del sistema de descubrimiento y rescate al de poblamiento (1961)
* Alzaga, Liniers y Ello en el Motín de Buenos Aires de primero de enero de 1809 (1964);
* Origen de la hueste indiana (1967)
* El Consejo de Indias en el siglo XVI (1970)
* Ximénez de Quesada en su relación con los cronistas: y el Epítome de la conquista del Nuevo Reino de Granada (1972)
* Los Criterios contrarios al Tratado de Tordesillas en el siglo XVIII: determinantes de la necesidad de su anulación
* Audacia, negocios y política en los viajes españoles de descubrimiento y rescate (1981), obra guardonada amb el Premio Historia Marítima Virgen del Carmen;
* La primera noticia de América (1986)
* Simón Bolívar, el libertador (1988)
* San Martín, el libertador del Sur (1988)
* Hernán Cortés (1992)
* Colón en Simancas (1995)
* Genocidio y conquista: viejos mitos que siguen en pie (1998)

## Referències

* ↑ Demetrio Ramos Pérez. In memoriam, Universitat de Valladolid
* ↑ Demetrio Ramos Pérez [1918-1999] La otra conquista del 'Nuevo Mundo' Arxivat 2016-04-28 a Wayback Machine. a saber.es
* ↑ Gonzalo Pasamar Alzuria, Ignacio Peiró Martín. Diccionario Akal de Historiadores españoles contemporáneos. Editorial Akal, 2002, p.515-516.
# Deutschlandradio

Deutschlandradio és una emissora de radiodifusió pública d'Alemanya. Opera quatre xarxes nacionals: Deutschlandfunk, Deutschlandfunk Kultur, Dokumente und Debatten i Deutschlandfunk Nova. Creat en 1994 té les seves seus a Colònia i Berlín. Deutschlandradio té uns ingressos anuals de 180 milions d'euros (cap a 2006). Es diu a si mateixa la ràdio nacional alemanya. És membre de la Unió Europea de Radiodifusió.

## Emissores

* Deutschlandfunk va ser originalment una ràdio de notícies d'Alemanya Occidental que també transmetia als països veïns, Alemanya de l'Est i la resta del bloc comunista.
* Deutschlandfunk Kultur és el resultat d'una fusió de l'estació Rundfunk im amerikanischen Sektor de Berlín Occidental i DS Kultur de Berlín Oriental després de la reunificació alemanya. Totes dues xarxes que utilitzen per a transmetre principalment en les bandes de AM s'han estès per tota Alemanya, després d'haver estat assignat molts transmissors de FM addicionals. Transmet música.
* Dokumente und Debatten és una opció de la transmissió en la xarxa en transmissió digital d'àudio (DAB) i de les emissores d'FM de les dues emissores anteriors, que emet la cobertura del parlament federal, programes d'entrevistes, a més de previsions marines i avisos a la navegació per als mariners.
* Deutschlandfunk Nova és una estació dedicada a l'educació, que es va iniciar en 2010. Està dirigida a un públic jove interessat en l'educació superior, i és transmès només digitalment a través de satèl·lit, cable, DAB, i en línia.

## Transmissions

Transmet en FM, DAB i Internet. Les transmissions en ona llarga cessaren el 31 de desembre de 2014, les d'ona mitjana el 31 de desembre de 2015, i les d'ona curta el 29 de maig de 2012.

## Vegeu també

* La Voz de Alemania
* Deutsche Welle
* ARD
* ZDF

## Referències

* ↑ dradio.de, Deutschlandfunk, Intervista in tedesco, 03/03/2009 Ernst Elitz con Jochen Spengler: "Journalisten sind Welterklärer" - Am letzten Arbeitstag zieht Deutschlandradio-Intendant Ernst Elitz Bilanz (1 de noviembre de 2010)
* ↑ «Miembros activos de la Unión Europea de Radiodifusión». Unión Europea de Radiodifusión. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 9 març 2020].
* ↑ World Radio Television Handbook (WRTH), pp. 209-211, 2007 edition, and pp. 194-195, 2008 edition
* ↑ Homepage von Dokumente und Debatten mit Vorschau
* ↑ Daniel Kähler. «DRadio Wissen neu: Gutes Wort & gute Musik deutschlandweit». DWDL.de, 18 febrer 2014-02-18.
* ↑ http://www.dradio.de/dlf/frequenzen/liste/#lw Arxivat 2011-08-07 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.deutschlandradio.de/abschaltung-langwelle-deutschlandradio-setzt-auf-moderne.504.de.html?drpm:pressrelease_id=2116 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.dradio.de/dlf/frequenzen/liste/#mw Arxivat 2011-08-07 a Wayback Machine.
* ↑ https://ukwdx.wordpress.com/category/mittelwelle/
* ↑ http://www.dradio.de/dlf/frequenzen/liste/#sw Arxivat 2011-08-07 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.dxaktuell.de/2012/05/historische-deutschlandfunk-kurzwelle-wird-nicht-wieder-eingeschaltet/ Arxivat 2019-10-16 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Deutschlandradio - Lloc web oficial (alemany)
# Dia sideri

El dia sideri o dia sideral és el lapse que transcorre entre dos culminacions, o trànsits, successius del primer punt d'Àries, o equinocci vernal. Es podria definir igualment respecte al primer punt de Libra. El dia sideri és uns 4 minuts més curt que el dia solar mitjà.

## Fonament de la diferència

Considerant la Terra ubicada inicialment a T en l'instant en què culminen el Sol i una estrella molt més distant, de manera que pugui considerar-se una referència fixa. El meridià local és m i el punt sud és S. Un observador que estigués mirant al Sud veuria al Sol i a l'estrella alineats i culminant (vinyeta esquerra).
A mesura que transcorre el temps la Terra es trasllada de T a T, al mateix temps que rota. En T l'estrella distant culmina una altra vegada, mentre que el Sol no. Perquè això succeeixi, la Terra ha de girar l'angle S T R, la qual cosa suposa uns quatre minuts més, i es diu que el Sol "retarda" respecte a l'estrella (vinyeta central).
Finalment, el Sol culmina per segona vegada en T i es diu que ha transcorregut un dia solar. En aquest instant l'estrella està a l'oest del meridià local, i es diu que avança respecte al Sol (vinyeta dreta).
El dia sideral mitjà de la Terra dura uns 86.164,0989 segons, mesurats en unitats SI, o aproximadament 23 hores 56 minuts 4,0989 segons (≈ 23,93447192 h). La durada dels dies siderals a la Terra no és constant; tendeix a augmentar a mesura que s'alenteix la rotació de la Terra i és uns 4 minuts més curt que el dia solar mitjà.

## Dia sideri mitjà, i dia sideri aparent

En el primer punt d'Àries els equinoccis, en general, es mouen a causa de la precessió i nutació, de manera que es distingeixen diferents tipus de dia sideri:
* Dia sideri mitjà: temps entre dues culminacions successives de l'equinocci mitjà.
* 'Dia sideri aparent: temps entre dues culminacions successives de l'equinocci veritable.

## Referències

* ↑ «Useful Constants» (en anglès). L'observatoire de Paris. [Consulta: 11 gener 2023].

## Vegeu també

* Temps sideri
# Diego Muñoz-Cobo y Serrano

Diego Muñoz-Cobo y Serrano (Arjona, 19 de gener de 1854 - Madrid, 1937) va ser un militar i polític espanyol.

## Biografia

General de Cavalleria, va combatre en la Guerra del Rif com a Capità general de València i Madrid i, en 1915, Governador militar de Cartagena. Fou nomenat el 27 de gener de 1919 ministre de la Guerra en el quart govern del comte de Romanones, i va ocupar la cartera fins a abril d'aquest any. Posteriorment va ser Senador per Zamora de 1919 a 1920 i va formar part interinament del cuadrilátero que va facilitar l'adveniment del Directori militar de Miguel Primo de Rivera. Va ser detingut en 1932, ja en la Segona República, per participar en La Sanjurjada. Va morir a Madrid en 28 de gener de 1937.

## Referències

* ↑ Movimiento Nobiliario, p.13
* ↑ Cinco Muñoz Cobo
* ↑ Fitxa del Senat

## Bibliografia

* Diccionario biográfico español. Real Academia de la Historia
Càrrecs públics :
| Precedit per: Dámaso Berenguer y Fusté | Ministre de Marina (gener-abril) 1919 | Succeït per: Luis de Santiago y Aguirrebengoa |
# Divisió Andalusia

La Divisió «Andalusia» —o Divisió «A»— va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República que va existir durant la Guerra Civil espanyola.

## Historial

La unitat va ser creada al febrer de 1938 per una ordre de l'Estat Major republicà, amb l'objectiu de disposar de noves forces davant una nova ofensiva franquista. Segons aquesta ordre els exèrcits d'Extremadura, Andalusia i Llevant havien de constituir cadascun una nova divisió a partir de forces de reserva. A Andalusia el 7 de febrer es va constituir una nova divisió amb les brigades mixtes 79a i 93a, sota el comandament del comandant Martín Calvo Calvo.
Després de l'inici de l'ofensiva franquista en el front d'Aragó, la divisió va marxar cap al sector amenaçat. No obstant això, després de la seva arribada a la zona va haver de retirar-se, situant-se en el sector d'Albocàsser. Al començament d'abril la divisió es trobava en el front de Llevant, adscrita al XXII Cos d'Exèrcit. Durant els següents mesos la divisió va participar activament en la campanya de Llevant, prenent part en diverses accions. Cap al mes de maig la divisió «A» agrupava les brigades CXXIX (Internacional) i 220a, estant integrada dins del XVII Cos d'Exèrcit. El comandament de la divisió l'ostentava llavors el comandant d'infanteria Francisco Jiménez Durán.
Amb posterioritat la divisió va ser reorganitzada i reconvertida en la 49a Divisió, i va deixar d'existir.

## Referències

* ↑ Martínez Bande, 1975, p. 149.
* ↑ Martínez Bande, 1975, p. 59, 149.
* ↑ Martínez Bande, 1975, p. 165.
* 1 2 Martínez Bande, 1977, p. 105.
* ↑ Martínez Bande, 1977, p. 153.

## Bibliografia

* Martínez Bande, José Manuel. La llegada al mar. Madrid: Editorial San Martín, 1975.
* Martínez Bande, José Manuel. La ofensiva sobre Valencia. Madrid: Editorial San Martín, 1977.
# Divisió Extremadura

La Divisió «Extremadura» —o Divisió «E»— va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República que va existir durant la Guerra Civil espanyola.

## Historial

La unitat va ser creada al febrer de 1938 per una ordre de l'Estat Major republicà, amb l'objectiu de disposar de noves forces davant una nova ofensiva franquista. Segons aquesta ordre els exèrcits d'Extremadura, Andalusia i Llevant havien de constituir cadascun una nova divisió a partir de forces de reserva. A Extremadura la 36a Divisió va cedir dues de les seves brigades mixtes —la 62a i la 104a— perquè servissin de base a la nova divisió. La unitat va quedar sota el comandament del tinent coronel Aldo Morandi.
Després de l'inici de l'ofensiva franquista en el front d'Aragó, la divisió va marxar cap al sector amenaçat. No obstant això, després de la seva arribada a la zona les brigades es van dispersar, quedant situades al nord del riu Ebre. Al començament d'abril la divisió es trobava en el front de Llevant, adscrita al XXII Cos d'Exèrcit i formada per les brigades 73a i CXXIX (Internacional). Amb posterioritat agruparia les brigades mixtes 6a, 83a i 116a, integrat en el XXI Cos d'Exèrcit. Durant els següents mesos la divisió va participar activament en la campanya de Llevant, durant la qual la unitat va tenir un paper rellevant. El 4 de maig va haver de fer front al gruix de l'ofensiva encapçalada per les forces del general Rafael García Valiño, sofrint un fort desgast; el dia 11 va haver de ser rellevada per la 14a Divisió.
L'11 de maig va ser agregada a l'Agrupació «Toral» al costat de la 70a Divisió, sent reorganitzada. Per a llavors el comandament de la divisió l'ostentava el major de milícies Vicente Castelló. El 8 de juny la divisió «Extremadura» va perdre Atzeneta del Maestrat, un estratègic nus de comunicacions, davant les forces del general García Valiño, sofrint a més un fort desgast. Després de ser retirada del front i sotmesa a una reorganització, passaria a integrar-se novament en el XXII Cos d'Exèrcit.
Posteriorment, la divisió seria dissolta i els seus efectius repartits entre altres unitats.

## Referències

* ↑ Martínez Bande, 1975, p. 149.
* ↑ Moreno Gómez, 1985, p. 616.
* ↑ Martínez Bande, 1975, p. 59.
* ↑ Martínez Bande, 1975, p. 59, 149.
* ↑ Martínez Bande, 1975, p. 165.
* ↑ Martínez Bande, 1975, p. 176.
* ↑ Martínez Bande, 1977, p. 92.
* 1 2 Martínez Bande, 1977, p. 93.
* 1 2 VV.AA., 1990, p. 602.

## Bibliografia

* Martínez Bande, José Manuel. La llegada al mar. Madrid: Editorial San Martín, 1975.
* Martínez Bande, José Manuel. La ofensiva sobre Valencia. Madrid: Editorial San Martín, 1977.
* Moreno Gómez, Francisco. La Guerra civil en Córdoba (1936-1939). Córdoba: Alpuerto, 1985.
* VV.AA.. Historia general de España y América XVII. La segunda república y la guerra civil. Madrid: Ediciones Rialp, 1990.
# Tossal de l'Àguila

El Tossal de l'Àguila és una muntanya de 830 metres d'altura, ubicada al terme municipal de Banyeres de Mariola, a la comarca de l'Alcoià.
Se situa al límit entre la separació de conques del Vinalopó i del Xúquer.

## Referències

* «Tossal de l'Àguila». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Drincham

Drincham (en neerlandès Drinkam, en flamenc occidental Drinckam) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 273 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 184 | 185 | 156 | 196 | 221 | 210 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Luc Waymel | |
# Ebblinghem

Ebblinghem (en neerlandès Ebblingem) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 550 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 388 | 420 | 413 | 446 | 501 | 554 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Westeel | |
# Edmond Bartissol

Edmond Bartissol (Portèl, Aude, 20 de desembre de 1841 - París, 16 d'agost de 1916) fou un enginyer i polític francès, diputat a l'Assemblea Nacional Francesa.

## Biografia

Enginyer d'obres públiques, participà en les obres del Canal de Suez en 1866, però va tornar a França per lluitar amb la Guàrdia Nacional en la guerra francoprussiana. En 1874 participà en la construcció de ferrocarrils a Espanya i Portugal i en la construcció del metro de Lisboa, raó pel que fou nomenat comanador de l'Orde de Crist i de l'Orde de la Immaculada Concepció de Vila Viçosa. En 1887 també va rebre la Legió d'Honor francesa.
Establert a Ceret, fou elegit diputat dels republicans progressistes a les eleccions a l'Assemblea Nacional de 1889. En les de 1893, però, fou batut per Juli Pams i Vallarino. En 1898 es va presentar pel departament d'Aude, però l'elecció fou anul·lada. Després de ser elegit alcalde de Fleury-Mérogis, tornà a ser elegit diputat pels Pirineus Orientals a les eleccions de 1902. Va mantenir l'escó fins a 1910, quan fou derrotat per Frederic Manaut.
En 1904 va crear un vi dolç natural que porta el seu nom, el Bartissol.

## Referències

* ↑ Fitxa al web de l'Assemblea Nacional Francesa

## Bibliografia

* Jean Jolly (dir.), Dictionnaire des parlementaires français, Presses universitaires de France
* Escudier, Jean-Louis «Itinéraire d'un entrepreneur de travaux publics éclectique : Edmond Bartissol (1841-1916)». Histoire, économie et société, 1995, pàg. 229-251. DOI: 10.3406/hes.1995.1771.
* Escudier, Jean-Louis. Éditions du Centre national de la recherche scientifique. Edmond Bartissol, 1841-1916. Du canal de Suez à la bouteille d'apéritif, 2000, p. 309. ISBN 2-271-05798-1.
* VVAA. Nouveau Dictionnaire de Biographies Roussillonnaises 1789-2011. 1 Pouvoirs et société. Perpignan: Publications de l'olivier, 2011, p. 699. ISBN 9782908866414.
# El camino de San Diego

El camino de San Diego és una pel·lícula argentina-espanyola de 2006, dirigida per Carlos Sorín i produïda per K&S Films. Va ser estrenada el 14 de setembre de 2006, a Buenos Aires.

## Sinopsi

La pel·lícula va ser filmada a la província de Misiones i es tracta bàsicament d'una “road movie” (pel·lícula de camí). El relat està ambientat en 2004, en moments en què el futbolista argentí Diego Maradona va ser internat per greus problemes cardíacs, i milers de persones es van mobilitzar fins a l'hospital en el qual estava sent atès, per demanar per la seva salut i expressar-li el seu afecte.
En aquest context, la pel·lícula conta la història de Tati Benítez, un humil treballador de la fusta, que viu en una petita població rurala la província de Misiones, qui es troba desocupat, té a la seva jove esposa (Paola Rotela) embarassada i és admirador de Maradona. Tati troba en la selva una gran arrel de timbó, que als seus ulls reprodueix la imatge del seu ídol. Quan Tati s'assabenta de la internació de Maradona, decideix peregrinar cap a la llunyana Buenos Aires, per lliurar-li el seu preciós tresor, coneixent en el camí altres personatges, amb les seves pròpies preocupacions.

## Repartiment

* Ignacio Benítez (Tati Benítez)
* Carlos Wagner Messerlian La Bella (Waguinho)
* Paola Rotela (esposa de Tati)
* Silvina Fontelles (Senyora Matilde)
* Miguel González Colman (Silva)
* José Armónico (Gauna)
* Toti Rivas (El Tolo)
* Marisol Córdoba] (esposa del Tolo)
* Otto Mosdien (pastor Otto)
* Claudio Uassouf (cura)
* Lila Cáceres (mare jove)
* Pascual Condito (Pascual)
* Juan Villegas (amo de casa de fotografia)
* Walter Donado (xofer d'ambulància)
* Leonardo Ramirez Boll (acompanyant a l'ambulància)
* Aníbal Maldonado (contrabandista)
* Alberto Rodríguez Mujica (am,o de regionales)
* Alberto Rodríguez (Rodríguez)
* María Marta Alvez (Soledad)
* Alfredo Lorenzo (Guardia)
* Alfredo Valles (cec)
* Jose Wisniewsky (El Polaco)
* Macarena Duarte (filla de Tati Benítez)

## Premis

* Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana (2006): Gran Coral (segon premi)
* Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2006: Premi especial del jurat

## Referències

* ↑ Una vigilia entre fieles y barrabravas, Página/12
* ↑ El camino de San Diego a Fotogramas
* ↑ 'Volver' cierra con broche de oro el Festival de Cine de La Habana, La Vanguardia, 16 de desembre de 2006
* ↑ San Sebastián: Sorín recibió premio especial del jurado por su film "El camino de San Diego", Ámbito, 30 setembre de 2006

## Enllaços externs

* El camino de San Diego Arxivat 2010-01-31 a Wayback Machine. Cinenacional.com
* El camino de San Diego Página oficial
* Chiappetta, Julio La salud del ídolo. Sólo falta saber dónde lo tratarán Arxivat 2008-08-29 a Wayback Machine., Clarín, 7 de mayo de 2004.