OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Giné Masdeu

Joan Giné Masdeu (Falset, 21 de maig de 1950 - Tarragona, 22 de gener de 2025) fou un escriptor i professor català.
Llicenciat en filologia romànica per la Universitat de Barcelona el 1973, va treballar com a professor. Durant cinc anys treballà a l'Escola Elisabeth de Salou, i des de l'any 1978 exercí a l'Institut Antoni de Martí i Franquès de Tarragona, del qual en va ser el director des de l'any 1996 fins al 2015, i del que va ser-ne el cap d'estudis durant set anys.

## Obra publicada

* Poemes setantànics (1971), recull de poemes que va aparèixer juntament amb altres reculls de tres autors diferents (Poemes ara) en la seva etapa universitària.
* A frec de capitell (1978), on el poeta explora formes clàssiques i s'apropa al simbolisme.
* Quadern de geografia (1982), recull on destaquen els poemes amb una clara referència a llocs geogràfics propers al poeta.
* Els cavalls a la casa de les roses surant (2009), Premi Pin i Soler de narrativa, les aventures i les contradiccions d'un jove brigadista que participa a la Batalla de l'Ebre i lluita després per tornar a casa, deixant a banda escrúpols idealistes per amor a la seva família.
* El genet nu (2010), títol definitiu de la novel·la Els cavalls a la casa de les roses surant, que guanyà el Premi Pin i Soler de narrativa del 2009.
* Un sojorn a Baden-Baden (2012), recull de narracions plenes d'ironia, d'un estil innovador i, de vegades, agosarat.
* Retrobaments (2014), un llibre compost per una antologia poètica de l'autor, un llibre inèdit al voltant de la ciutat de Venècia i un aplec de versions de poemes dels principals autors simbolistes francesos (Charles Baudelaire, Arthur Rimbaud, Stéphane Mallarmé, etc).
* Retorn a San Francisco (2022), un poemari trilingüe llibre editat per l'editorial Petròpolis que és un viatge poètic en primera persona que descriu, alhora, el paisatge exterior en consonància amb el panorama interior.

## Referències

* ↑ Muñoz, Norian «Fallece Joan Giné, histórico director del Institut Antoni de Martí i Franquès de Tarragona» (en castellà). Diari de Tarragona [Tarragona], 22-01-2025 [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ Torres, Adrià. «Mor Joan Giné, escriptor i exdirector del Martí Franquès de Tarragona», 22-01-2025. [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ «Joan Giné-Masdeu guanya el Pin i Soler amb una visió homèrica de la Batalla de l'Ebre». El Punt, 29-11-2009. [Consulta: 2011].
* ↑ «Joan Giné Masdéu guanya el Premi Pin i Soler de novel·la amb l'obra 'Els cavalls a la casa de les roses surant'», 28-11-2009. [Consulta: 2011].
* ↑ «El genet nu de Joan Giné-Masdeu és la novel·la guanyadora del Premi Pin i Soler 2009». El Punt, 28-09-2010. [Consulta: 2011].
* ↑ Porta, Alba «"Vull que el lector, més que sentir-se identificat, se senti col·locat dins el relat"». Diari Més Tarragona, 08-02-2012, pàg. 24 [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ Juan Carlos Elijas. «Versos de la tribu i el jo 2022». Diari de Tarragona, 11-01-2022. [Consulta: 2022].
# Shisha no Sho

Shisha no Sho (死者の書, "El llibre del mort") és un llargmetratge d’animació stop motion històric budista japonès del 2005 dirigit per Kihachirō Kawamoto. Es tracta de la llegenda de Chūjō-hime que va traduir alguns dels significatius sutres de la Terra Pura del xinès al japonès, i es diu que va ser testimoni del teixit del mandala Taima per Amitabha Buda ell mateix i els seus assistents de tiges de lotus. És el seu segon llargmetratge, el primer és Rennyo and His Mother (1981) i està basat en la novel·la del mateix nom de Shinobu Orikuchi. Va aparèixer en un parell de festivals de cinema el 2005 abans d'estrenar-se a Japó l'11 de febrer de 2006 i des de llavors ha guanyat diversos premis a festivals d'animació internacionals. Es va projectar als cinemes de tot el Regne Unit a la primavera de 2008 com a part de Kawamoto: The Puppet Master, una temporada de gira del Watershed Media Center, i es va publicar en vídeo-DVD a Amèrica del Nord el 22 d'abril de 2008.

## Argument

Shisha no Sho està ambientat al període Nara cap a l'any 750 dC, l'època en què el budisme s'introduïa des de la Xina.
Iratsume, una dona jove d'una casa noble, s'obsessiona amb la nova religió i passa gran part del seu temps copiant a mà els sutra, intentant entendre els ensenyaments dels Buda. A la vigília de cada equinocci i solstici comença a veure una figura radiant semblant a Buda flotant entre els dos cims del llunyà mont Futakami. Un vespre, després de completar la seva mil·lèsima còpia d'un sutra, la seva visió de la figura que anhelava tornar a veure queda enfosquida per una tempesta de pluja. Perseguint-lo, s'allunya de la seva llar fins al peu de la muntanya, on arriba a un temple on les dones tenen prohibit l'entrada. Allà s'assabenta que la figura potser no és Buda, sinó l'ànima del príncep Ōtsu executat que deambula turmentat entre aquest món i l'altre. Quan l'ànima d'Iratsume i Ōtsu es troben, se senten obligats a unir-se. Forgen un vincle, aportant consol i pau els uns als altres, un vincle que permet que l'ànima del príncep trobi descans. La pel·lícula segueix l'ensenyament japonès que prové del budisme: que siguin qui siguin, amics o enemics, les ànimes dels morts necessiten ser alleujades. Kawamoto ha dit que la pel·lícula està dedicada a totes les persones innocents que han mort en les darreres guerres.

## Llibres

Shisha no Sho va rebre un premi a l'excel·lència d'animació al Japan Media Arts Festival del 2005.

## Notes

L'aclamat animador i director rus Iuri Norstein va ser convidat a treballar en la pel·lícula com a "animador convidat".

## Referències

* ↑ «Midnight Eye review: The Book of the Dead (Shisha no Sho, 2005, Kihachiro KAWAMOTO)».
* ↑ «Nipponconnection.de 2006».

## Enllaços externs

* Official site Arxivat 2006-10-11 a Wayback Machine.
* Kihachirō Kawamoto's Web site (Japanese)
# Problema de càlcul de Steiner

El problema de Steiner, formulat i resolt per Steiner (1850), és el problema de trobar el màxim de la funció
    $f(x)=x^{1/x}.\,$
Duu el nom del matemàtic suís Jakob Steiner.
El màxim es troba a $x=e$, on e denota la base del logaritme natural. Això es pot determinar resolent el problema equivalent de maximitzar
    $g(x)=\ln f(x)={\frac {\ln x}{x}}.$
Aplicant el test de la primera derivada, la derivada de $g$ és
    $g'(x)={\frac {1-\ln x}{x^{2}}},$
així que $g'(x)$ és positiu per $0<x<e$ i negatiu per $x>e$, cosa que implica que $g(x)$ – i, per tant, $f(x)$ – és creixent per $0<x<e$ i decreixent per $x>e.$ Així doncs, $x=e$ és l'únic màxim global de $f(x).$

## Referències

* ↑ Eric W. Weisstein. «Steiner's Problem». MathWorld. [Consulta: 8 desembre 2010].
* Steiner, J. (1850), "Über das größte Product der Theile oder Summanden jeder Zahl", Crelle 40: 208, <https://www.digizeitschriften.de/download/PPN243919689_0040/PPN243919689_0040___log28.pdf>
# Recopa de la UNAF

La Recopa de la UNAF, també coneguda com a Recopa de l'Àfrica del Nord de futbol, fou una competició futbolística organitzada per la Federació de futbol d'Àfrica del Nord, predecessora de la UNAF.
És la competició continuadora de la Copa d'Àfrica del Nord de futbol i la Recopa del Magrib de futbol. El 2011 El concurs va ser cancel·lat a causa de les revolucions de la Primavera Àrab. L'any 2015, la Unió de Federacions de Futbol del Nord d'Àfrica va decidir fusionar la competició amb la Copa de Campions del Nord d'Àfrica i va crear la Copa de Clubs de la UNAF.
Resum dels principals campionats d'Àfrica del Nord durant la història:
| Anys | Competició | Països participants |
| 1912-1920 | Campionat d'Àfrica del Nord (UFASS) | Algèria, Marroc i Tunísia |
| 1921-1956 | Campionat d'Àfrica del Nord (ULNA) | Algèria, Marroc i Tunísia |
| 1930-1956 | Copa d'Àfrica del Nord (ULNA) | Algèria, Marroc i Tunísia |
| 1970-1975 | Copa del Magrib de futbol | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 1970-1976 | Recopa del Magrib de futbol | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2008-2010 | Copa de Campions de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2008-2010 | Recopa de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2010 | Supercopa de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2015 | Copa de Clubs de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia, Líbia i Egipte |

## Historial

Font:
| Any | Campió | Resultat | Finalista | Seu |
| 2008 | ES Tunis | 0-0 2-1 | JSM Béjaïa | Estadi de la Unitat Magrebina, Béjaïa Estadi Olímpic El Menzah, Tunis |
| 2009 | CS Sfaxien | 1-1 0-0 | Al-Ahly SC Bengasi | Estadi dels Màrtirs de Febrer, Bengasi Estadi Municipal Taïeb Mhiri, Sfax |
| 2010 | ES Sétif | 3-1 3-2 | Al-Nasr Club | Estadi dels Màrtirs de Febrer, Bengasi Estadi 8 de Maig de 1945, Sétif |

## Referències

* ↑ Cup Winners Cup a Goalzz.com
* ↑ «UNAF: l’Entente de Sétif remporte la Coupe des Coupes». cafonline.com, 22-12-2010. [Consulta: 22 desembre 2010].
* ↑ «UNAF Cup Winners Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2019].
# Partit Popular Radical

El Partit Popular Radical (noruec Det Radikale Folkeparti) fou un partit polític de Noruega, fundat originàriament amb el nom de Laboristes Demòcrates (Arbeiderdemokratene) a les eleccions legislatives noruegues de 1906 per Johan Castberg, i que canvià al nom actual el 1921. Al Storting, el partit va formar part sovint del grup parlamentari del Venstre. El suport social del partit procedia dels petits propietaris agraris i del proletariat agrari sense terres. Durant la Primera Guerra Mundial inicià la seva decadència, i només va mantenir una certa influència política a Oppland i a Hedmark. Des de les eleccions de 1927 es va veure reduït a un escó, i finalment a les eleccions legislatives noruegues de 1936 es va quedar sense representació parlamentària. Després de la Segona Guerra Mundial es va unir al Venstre.

## Resultats electorals

Storting :
| Any | Vots | Vots | Escons | Escons | Govern |
| Any | # | % | # | ± | Govern |
| 1903 | En coalició amb Venstre | En coalició amb Venstre | 2 / 117 | Nou | Oposició |
| 1906 | 12,819 | 4.8 | 4 / 123 | 2 | Oposició (1906-08) |
| 1906 | 12,819 | 4.8 | 4 / 123 | 2 | Coalició (1908-10) |
| 1909 | 15,550 | 3.7 | 2 / 123 | 2 | Coalició (1908-10) |
| 1909 | 15,550 | 3.7 | 2 / 123 | 2 | Oposició |
| 1912 | En coalició amb Venstre | En coalició amb Venstre | 6 / 123 | 4 | Oposició |
| 1915 | 25,658 | 4.2 | 6 / 123 | = | Oposició |
| 1918 | 21,980 | 3.3 | 3 / 126 | 3 | Oposició |
| 1921 | 22,970 | 2.5 | 2 / 150 | 1 | Oposició |
| 1924 | 17,144 | 1.8 | 2 / 150 | = | Oposició |
| 1927 | 13,459 | 1.4 | 1 / 150 | 1 | Oposició |
| 1930 | 9,228 | 0.8 | 1 / 150 | = | Oposició |
| 1933 | 6,858 | 0.6 | 1 / 150 | = | Oposició |
| 1936 | 6,407 | 0.4 | 0 / 150 | 1 | Oposició |

## Referències

* 1 2 3 «Radikale folkeparti» (en noruec). Store norske leksikon, 13-04-2015.
* ↑ «Arbeiderdemokratene» (en noruec). Norwegian Social Science Data Services. Arxivat de l'original el 5 de març 2016. [Consulta: 7 desembre 2015].
# LongPen

El LongPen és un tipus remot d'autopen o màquina de signar. Aquest dispositiu va ser ideat per l'escriptora canadenca Margaret Atwood el 2004 i va debutar el 2006. Permet a una persona escriure amb tinta de manera remota en qualsevol lloc connectat a Internet, mitjançant un dispositiu de pantalla tàctil que opera una mà robòtica. També pot suportar una conversa d'àudio i vídeo entre els punts finals, com ara un fan i un autor, mentre s'està signant un llibre.
El sistema va ser utilitzat pel magnat canadenc Conrad Black, que estava detingut, per "assistir" a un acte de signatura de llibres sense sortir de casa seva.

## Vegeu també

* Pissarra digital

## Referències

* ↑ Burkeman, Oliver «Atwood sign of the times draws blank». [Londres], 06-03-2006.
* 1 2 Tsirbas, Christos. «The LongPen: From World-Famous Novelist to High-Tech Entrepreneur», 03-12-2007. Arxivat de l'original el 24-04-2008.
# Uriah Heep

Uriah Heep és una banda de rock anglesa que es formà a Londres l'any 1969. El grup de músics habituals l'integraven el guitarrista Mick Box, el teclista Phil Lanzon, el vocalista Bernie Shaw, el bateria Russell Gilbrook i el baixista Dave Rimmer. La banda va formar part de l'escena del rock a l'inici de la década de 1970 i van ser pioners principals dels gèneres rock dur, heavy metal i rock progressiu.
La banda ha venut més de 40 milions d'àlbums a tot el món. Les seves cançons més conegudes són "Lady In Black", "Gypsy", "Easy Livin'", "The Wizard", "Sweet Lorraine" i "Stealin'". També han mantingut un bon nombre de seguidors avctuant en sales i concerts als Balcans, Alemanya, Japó, Holanda, Rússia i Escandinàvia.
Uriah Heep ha publicat vint-i-cinc àlbums d'estudi amb material original, vint àlbums enregistrats en directe i quaranta-un àlbums recopilatoris (inclosos dos àlbums de grans èxits). Tretze dels àlbums d'estudi de la banda han arribat a la llista d'àlbums del Regne Unit, com "Return to Fantasy" que va arribar al número 7 el 1975, mentre que dels quinze àlbums de Billboard 200 d'Uriah Heep, "Demons and Wizards" va ser el més reeixit arribant al número 23 el 1972. Al final de la dècada de 1970 la banda va tenir un gran èxit a Alemanya amb el senzill "Lady in Black".
Hi ha hagut molts canvis en la composició de músics del grup durant 56 anys de carrera, restant Box com l'únic membre original. Altres membres de la banda han estat els vocalistes David Byron, John Lawton, John Sloman i Peter Goalby; els baixistes Paul Newton, Mark Clarke, Gary Thain, John Wetton, Trevor Bolder i Bob Daisley; els bateria Alex Napier, Nigel Olsson, Keith Baker, Iain Clark, Lee Kerslake i Chris Slade; i els teclistas Ken Hensley, Gregg Dechert i John Sinclair.

## Referències

* ↑ Blabbermouth. «URIAH HEEP: 'Fifty Years In Rock' Box Set Due In October» (en anglès), 25-08-2020. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ KelownaNow. «Uriah Heep eager to show Okanagan fans they've still got it» (en anglès). [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Uriah Heep/biographies, RUSSELL GILBROOK» (en anglès). Uriah Heep.com, 2023. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Uriah Heep, Biography» (en anglès). BMG, 2024. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Uriah Heep Songs, Albums» (en anglès). Allmusic.com, 2025. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «LADY IN BLACK - THE NEW SINGLE BY URIAH HEEP» (en anglès). Uriah Heep-Official Web Site, 2025. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Uriah Heep, Discography, Singles» (en anglès), 2025. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «List of Uriah Heep members» (en anglès), 2025. [Consulta: 8 gener 2025].
# Reial Ordre del 8 de març de 1910

La Reial Ordre del 8 de març de 1910 (Gaceta de Madrid, 9 de març) va ser una disposició de la legislació espanyola que autoritzava per igual la matrícula com a alumnes de dones i homes, permetent a unes i altres accedir a l'Ensenyament Superior en igualtat de condicions. Aquest decret es va formular poc després que Emília Pardo Bazán fos nomenada Consellera d'Instrucció Pública per José Canalejas.
Amb aquesta quedava derogada una Reial Ordre de 1888 vigent fins aleshores que permetia a les dones ser admeses als estudis oficials com a alumnes d'ensenyament privat, i prescrivia que quan alguna dona sol·licités matrícula en l'ensenyament oficial –i no en el privat– calia consultar a la superioritat perquè aquesta resolgués en cada cas el que cregués oportú, amb els retards de tramitació (que podien arribar a ser d'un any) i possibles arbitrarietrats que això implicava.
Amb la derogació d'aquesta Ordre per mitjà de la nova Ordre de 8 de març de 1910, es decideix que «es concedeixin, sense necessitat de consultar a la Superioritat, les inscripcions de matrícula en ensenyament oficial o no oficial sol·licitades per les dones, sempre que s'ajustin a les condicions i les regles establertes per a cada classe i grup d'estudis».
L'Ordre fou signada pel rei Alfons XIII i pel ministre del ram, Romanones, és a dir, Álvaro de Figueroa y Torres, comte de Romanones i Ministre d'Instrucció Pública des de 1909. És un fet casual que l'Ordre portés aquesta data, que després seria tan significativa per a les reivindicacions de les dones.
L'Estat Espanyol portava molt de retard en aquest aspecte també, en comparació amb altres països d'Europa, on les dones van tenir accés als estudis universitaris entre 1850 i 1890. Les primeres universitats a admetre dones van ser les de París i Zuric, seguides de les de Regne Unit, Bèlgica, Dinamarca, Itàlia i Alemanya. La incorporació massiva de la dona a la universitat espanyola a partir de 1910 va lligat al creixement de l'economia espanyola en la segona part del segle XX: al 1940 les dones representaven el 12,6% dels estudiants, al 1970 el 31%, al 2000 el 53%, que arribava al 54% el 2010.

## Referències

* 1 2 3 Garau, Federico. «Conflictus Legum: Real Orden de 8 de marzo de 1910 (Gaceta de Madrid de 9 de marzo)», martes, 9 marzo 2010. [Consulta: 16 gener 2025].
* 1 2 3 Sáenz Berceo, María del Carmen «Centenario del acceso de las mujeres a la Universidad. Real Orden de 8 de marzo de 1910». Miradas multidisplinares para un mundo en igualdad: ponencias de la I Reunión Científica sobre Igualdad y Género. Universidad de La Rioja, 2010, pàg. 177–204.
* ↑ «#MUEjeres» (en castellà). MUEjeres. [Consulta: 16 gener 2025].
* ↑ Carbonell Coronado, Carmen; Núñez-Valdés, Juan. «100 años de derechos. La primera mujer española doctora en física». A: Investigaciones multidisciplinares en género, II Congreso Universitario Nacional "Investigación y Género": Sevilla, 17 y 18 de junio de 2010 (en castellà). Sevilla: Edición Digital @Tres, D.L. 2010, págs. 781-792. ISBN 978-84-693-7982-0.
# Martins Sesks

Martins Sesks (Liepāja, Letònia; 18 de setembre de 1999) és un pilot de ral·li que disputa el Campionat Mundial de Ral·lis amb l'equip M-Sport Ford Rally Team.

## Trajectòria

Sesks comença a disputar proves de ral·li a Letònia l'any 2014 amb un Honda Civic Type-R EP3, realitzant més puntualment proves a Estònia o Lituània. Ha guanyat el Campionat de Ral·lis de Letònia júnior els anys 2017 amb un Peugeot 208 R2, l'any 2018 amb un Opel Adam R2 i 2020 amb un Ford Fiesta Rally4.
A partir de 2016 comença a disputar de forma habitual proves del Campionat d'Europa de Ral·lis, guanyant la categoria ERC3 i Júnior l'any 2018 amb un Opel Adam R2. En categoria absoluta, aconsegueix la seva primera victòria al guanyar el Ral·li Liepāja de 2022, reeditant la victòria al 2023.
Debuta al Campionat Mundial de Ral·lis júnior l'any 2019, quedant subcampió de la categoria al 2020 amb un Ford Fiesta Rally4, tan sols superat pel suec Tom Kristensson. Al 2021 finalitzaria en tercera posició per darrere de Sami Pajari i Jon Armstrong.
Desprès d'un 2022 sense un objectiu clar, la temporada 2023 es converteix en pilot de l'equip MRF Tyres, pilotant un Škoda Fabia RS Rally2 i tenint com a gran objectiu la consecució del Campionat d'Europa. Aconseguiria imposar-se al Ral·li de Polònia i al Ral·li Liepāja, però finalitzaria en segona posició de l'europeu, superat pel neozelandès Hayden Paddon.

### M-Sport Ford (2024-actualitat)

L'any 2024 l'inicia com a pilot de MRF Tyres disputant el Campionat d'Europa amb un Toyota GR Yaris Rally2, però a mitja temporada anuncià el seu fitxatge per l'equip M-Sport Ford Rally Team, disputant tres proves del Campionat Mundial de Ral·lis amb un Ford Puma Rally1 Hybrid. La seva actuació tindrà continuïtat a la següent temporada, quan s'anuncia que disputarà sis proves més.

## Referències

* ↑ «ERC - European Rally Championship» (en anglès). [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ Shacki. «Mārtiņš Sesks - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Colosal victoria de Martins Sesks en el Rally de Letonia» (en castellà), 18-06-2023. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Tom Kristensson sucede a Jan Solans como campeón del Junior WRC» (en castellà), 19-06-2023. Arxivat de l'original el 2023-06-18. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Martins Sesks buscará asaltar el título del ERC junto a MRF Tyres en 2023» (en castellà), 19-06-2023. Arxivat de l'original el 2023-06-18. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Martins Sesks ficha por M-Sport para correr dos pruebas con un Ford Puma Rally1» (en castellà), 22-01-2025. [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ «Sesks se segura su regreso al WRC en Rally1 para 2025 junto a M-Sport» (en castellà). Motorsports. Arxivat de l'original el 2025-01-16.
# Partit Socialdemòcrata (Islàndia)

El Partit Socialdemòcrata (islandès Alþýðuflokkurinn) fou un partit polític d'Islàndia fundat a Reykjavik el 12 de març de 1916 com a braç polític de la Federació Islandesa del Treball per Ólafur Friðriksson, Jón Baldvinsson i Ottó N. Þorláksson i Jónas Jónsson frá Hriflu. Fins a les eleccions de 1920 no va obtenir el seu primer escó a l'Alþingi, Jón Baldvinsson. Fou membre de la Internacional Socialista i el 1937 patí l'escissió del Partit Comunista d'Islàndia.
Ha dirigit tres vegades el govern d'Islàndia: el 1947-1949 sota Stefan Johann Stefansson, el 1958-1959 sota Emil Jónsson, i sota Benedikt Gröndal el 1979-1980. La seva participació més llarga en el govern va ser amb el Partit de la Independència el 1959-1971. El 1998 es va unir amb l'Aliança Popular, Despertar de la Nació i Llista de les Dones per a formar l'Aliança Socialdemòcrata.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/– | Pos. | Govern |
| October 1916 | 903.5 | 6.8 | 1 / 40 | 1 | = 6è | Oposició |
| 1919 | 949 | 6.8 | 0 / 40 | 1 | 4t | Extraparlamentari |
| 1923 | 4,912.5 | 16.2 | 1 / 42 | 1 | 3r | Oposició |
| 1927 | 6,097.5 | 19.0 | 5 / 42 | 4 | = 3r | Oposició |
| 1931 | 6,197.5 | 16.1 | 4 / 42 | 2 | = 3r | Oposició |
| 1933 | 6,864.5 | 19.2 | 5 / 42 | 1 | = 3r | Oposició |
| 1934 | 11,269.5 | 21.7 | 10 / 49 | 5 | = 3r | Coalició |
| 1937 | 11,084.5 | 19.0 | 8 / 49 | 2 | = 3r | Oposició |
| 1942 (Jul) | 8,979 | 15.4 | 6 / 49 | 2 | 4t | Oposició |
| 1942 (Oct) | 8,455 | 14.2 | 7 / 52 | 1 | = 4t | Oposició |
| 1946 | 11,914 | 17.8 | 9 / 52 | 2 | = 4t | Coalició |
| 1949 | 11,937 | 16.5 | 7 / 52 | 2 | = 4t | Oposició |
| 1953 | 12,093 | 15.6 | 6 / 52 | 1 | = 4t | Oposició |
| 1956 | 15,153 | 18.3 | 8 / 52 | 2 | 3r | Coalició |
| 1959 (Jun) | 10,632 | 12.5 | 6 / 52 | 2 | 4t | Minoria |
| 1959 (Oct) | 12,909 | 15.2 | 9 / 60 | 3 | = 4t | Coalició |
| 1963 | 12,697 | 14.2 | 8 / 60 | 1 | = 4t | Coalició |
| 1967 | 15,059 | 15.7 | 9 / 60 | 1 | = 4t | Coalició |
| 1971 | 11,020 | 10.5 | 6 / 60 | 3 | = 4t | Oposició |
| 1974 | 10,345 | 9.1 | 5 / 60 | 1 | = 4t | Oposició |
| 1978 | 26,912 | 22.0 | 14 / 60 | 9 | 3r | Coalició |
| 1979 | 21,580 | 17.4 | 10 / 60 | 4 | 4t | Oposició |
| 1983 | 15,214 | 11.7 | 6 / 60 | 4 | = 4t | Oposició |
| 1987 | 23,265 | 15.2 | 10 / 60 | 4 | 3r | Coalició |
| 1991 | 24,459 | 15.5 | 10 / 63 | = | = 3r | Coalició |
| 1995 | 18,846 | 11.4 | 7 / 63 | 3 | 4t | Oposició |

## Caps del partit

* Ottó N. Þorláksson (1916)
* Jón Baldvinsson (1916-1938)
* Stefán Jóhann Stefánsson (1938-1952)
* Hannibal Valdimarsson (1952-1954)
* Haraldur Guðmundsson (1954-1958)
* Emil Jónsson (1958-1968),
* Gylfi Þ. Gíslason (1968-1974)
* Benedikt Sigurðsson Gröndal (1974-1980)
* Kjartan Jóhannsson (1980-1984)
* Jón Baldvin Hannibalsson (1984-1996)
* Sighvatur Björgvinsson (1996-1998)

## Referències

* Donald F. Busky. Democratic Socialism: A Global Survey. Greenwood Publishing Group, 2000. ISBN 9780275968861; pp. 71–72