OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plàtan d'en Gibert

El plàtan d'en Gibert (Platanus × hispanica) és un arbre que es troba al municipi de Monistrol de Montserrat (el Bages).

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 4,45 m.
* Perímetre de la base del tronc: 8,22 m.
* Alçada: 33 m.
* Amplada de la capçada: 26,1 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 159 m.

## Entorn

Es troba a peu de la carretera d'accés a la muntanya de Montserrat, amb lateral de ribera per una banda i paret de pedra per l'altra. Les herbes que l'envolten, més enllà de l'asfalt, són fonoll, herba de Sant Jordi, escabiosa borda, lletsó, berbena, morella de paret, blet blanc, pa de cucut, herba de Sant Benet, plantatge, amarant i olivarda. D'arbusts i lianes, hi ha heura, troana naturalitzada i matabou. També l'acompanyen arbres, com ara l'ametller, la figuera i l'om.

## Aspecte general

Es tracta d'un plàtan d'una gran bellesa de forma, de port generós i globulós, presenta unes dimensions força considerables per a la seua espècie a Catalunya i se'l veu molt sa i vigorós. Tant la proximitat del riu i, segurament, d'aigües freàtiques, així com la frescor i pulcritud de l'indret faciliten el seu aspecte realment imponent i saludable. S'hi observa alguna vella marca de podes molt antigues, però totalment compartimentada. És un arbre força gros: quatre abraçades d'homes fornits li donen la volta amb penes i treballs.

## Curiositats

És un vell arbre de carretera: aquesta espècie va ésser implantada a principis del segle xx pel seu valor d'arbre de devesa i de passeig, així com de límit de carretera. Fou plantat als volts de l'any 1856 en terres de la família Gibert (la nissaga dels Gibert va donar a Monistrol de Montserrat batlles, consellers i capellans que, sorgits d'una pagesia feudal, van tindre el seu major auge durant el segle xviii i fins ben entrat el xx). La gent de la vila empra una expressió referida a aquest arbre: "Donar la volta a l'arbre del Gibert", la qual vol dir "anar de la plaça de la Font Gran fins a la plaça del Pont, bo i passant per sota de l'arbre".

## Accés

Un cop a Monistrol de Montserrat, cal agafar la carretera que ascendeix cap al Parc Natural de la Muntanya de Montserrat (BP-1121). Transcorreguts a penes 250 metres des de l'inici de la carretera, trobarem el plàtan a la nostra dreta. Uns 50 metres després, a mà esquerra, hi ha una zona d'aparcament on podem deixar l'automòbil (en cas de visitar l'arbre amb vehicle). GPS 31T 0403744 4607092.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 72-73.
* 1 2 Parcs de Catalunya - Arbres Monumentals Arxivat 2019-02-12 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* Monistrol Turisme
* Busco Arbres Singulars - El plàtan monumental de Monistrol
# Ireen Wüst

Ireen Wüst (Goirle, 1 d'abril de 1986) és una patinadora de velocitat neerlandesa., considerada la patinadora de velocitat olímpica més condecorada de tots els temps.

## Trajectòria esportiva

Va debutar als Jocs Olímpics d'hivern de 2006, a Torí, amb 19 anys on va guanyar la medalla d'or en els 3.000m i la de bronze als 1.500m. Es va convertir en la campiona olímpica més jove dels Països Baixos en aquest esport i aquest fet va propiciar que fos escollida esportista holandesa de l'any.
Va ser campiona olímpica en els 1.500 metres i 3.000 metres als Jocs Olímpics d'hivern de Vancouver 2010, i en els 3000 metres i persecució per equips als de Sochi 2014. Va guanyar cinc vegades el campionat mundial allround i tres vegades el campionat europeu allround, i va obtenir vuit medalles d'or en el campionat mundial de velocitat individual en les proves de 1.000 m, 1.500 m, 3.000 m i la persecució per equips.
Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2022, disputats a Pequín, va aconseguir la seva dotzena medalla en els 500m de patinatge de velocitat, i es va convertir en la primera patinadora en guanyar sis medalles d'or en cinc Jocs Olímpics diferents consecutius. Alhora, va batre el rècod dels Jocs amb un temps de 1:53.28, per davant de la japonesa Takagi Miho.
Ireen Wüst ha obtingut 11 medalles olímpiques, fet que ha comportat que sigui considerada la patinadora de velocitat olímpica més condecorada de tots els temps.

## Referències

* 1 2 «Ireen Wüst». SpeedSkatingStats.com.
* 1 2 «Biography. Ireen WÜST» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 17 febrer 2022].
* ↑ «Beijing 2022: Ireen Wüst, primera atleta en ganar oro en cinco JJ.OO. distintos» (en espanyol de Mèxic). [Consulta: 17 febrer 2022].
# Reinwardtoena

Reinwardtoena és un gènere d'ocells de la família dels colúmbids (Columbidae ). El nom d'aquest gènere commemora al naturalista alemany Caspar Georg Carl Reinwardt, ja que combina el cognom amb la paraula «oena», procedent del grec antic «oinas» que significa “colom”. Les tres espècies habiten a la Melanèsia.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per tres espècies:
* tórtora cuallarga de Brown (Reinwardtoena browni).
* tórtora cuallarga crestada (Reinwardtoena crassirostris).
* tórtora cuallarga de Reinwardt (Reinwardtoena reinwardti).

## Referències

* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 410. ISBN 978-1-4081-2501-4 [Consulta: 11 gener 2025].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Pigeons – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 11 gener 2025].
# John Farrell

John Farrell (Hammond, 28 d'agost de 1906 - Evergreen Park, 20 de juny de 1994) fou un patinador de velocitat sobre gel estatunidenc que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on va disputar tres proves del programa de patinatge de velocitat. En la prova dels 500 metres guanyà la medalla de bronze, que compartí amb Jaakko Friman i Roald Larsen. En els 1.500 metres fou vuitè i en els 5.000 dissetè.
Quatre anys més tard, als Jocs de Lake Placid fou sisè en la prova dels 500 metres del programa de patinatge de velocitat. Als Jocs de Garmisch-Partenkirchen de 1936 fou entrenador de l'equip estatunidenc de patinatge de velocitat.
El 1971 fou incorporat al National Speedskating Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 3 «John O'Neil Farrell Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de setembre 2015. [Consulta: 4 febrer 2018].
* ↑ Speedskating Hall of Fame – Speed Skaters Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.. The National Speedskating Museum and Hall of Fame
# Tomás Orts-Ramos

Tomás Orts-Ramos, (Benidorm (Alacant), 1866 – Barcelona, 16 de gener, 1939), fou un un escriptor, periodista i crític taurí valencià. Era germà del també escriptor i periodista Ramón Orts-Ramos i oncle de l'escriptor i periodista Tomás Orts Climent.

## Biografia

Va cursar primer ensenyament al Col·legi dels Pares Jesuïtes d'Oriola. Traslladat a Madrid, allí va fundar i va dirigir El Latigo (1889/90), havent col·laborat anteriorment en diversos diaris d'Alacant. El 1894 va passar a Barcelona, ingressant a la redacció de La Vanguardia; després va dirigir La Semana Còmica i el diari Gil Blas, de Barcelona.
A l'any següent va marxar a la República Argentina, on va ser redactor dEl Correo Español, de Buenos Aires, i enviat per aquest diari a Cuba, en 1896, com a corresponsal de guerra, va romandre allí un any. El 1897 va tornar a Barcelona, i va pertànyer a les redaccions de Las Noticias, primer, i després d'El Noticiero Universal. El 1898 va passar a París com a director d'una agència telegràfica, el 1899 va anar a Madrid i va succeir Jacinto Benavente en la direcció de La Vida Literària, i de tornada, a Barcelona, va col·laborar en diverses revistes i diaris de la ciutat comtal i Madrid. El 1909 era redactor de La Premsa, de l'Havana, i va tornar a Espanya com a corresponsal del Diario de la Marina a València. El 1919 era redactor de El día Gráfico de Barcelona.
Va publicar El primer torero Lagartijo (1887), Recortes y galleos (Alacant, 1888), Dramas del toreo (1889), Necrologia taurina (1889), Los reyes del toreo (Barcelona y Madrid, 1911/15), Arte de ver los toros (Barcelona, 1912), Los crimenes del gallismo (Madrid, 1915), Chistes taurinos (Barcelona, 1917) i las novel·les Una Història vulgar (Barcelona, 1892), Todo por nada (Madrid, 1894), La alegria de amar (Barcelona, 1903), Eróticos y sentimentales (Madrid, 1900), El implacable amor (Barcelona, 1905), La perfecta querida (Barcelona, 1902), i Confesiones de mujeres (Barcelona, 1904.
Va traduir nombroses obres de l'anglès, francès i italià, entre aquestes las de Gabriele d'Annunzio, que donà a conèixer a Espanya, com així-mateix les de Stendhal.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Universal Il·lustrada, Espasa-Calpe, S. A. volum nº. 40, pàg. 792 (ISBN 84-239-4540-5)
# Bedríacum

Bedríacum, Bebríacum o Betríacum era una ciutat de la Gàl·lia Cisalpina entre Verona i Cremona. No era un lloc important, però a la seva rodalia es van lliurar dues batalles importants:
La primera batalla de Bedríacum l'any 69, any dels quatre emperadors, entre el general Aulus Cecina Aliè, lloctinent de Vitel·li, i el general Fabius Valens, lloctinent de Marc Salvi Otó. Cecina va obtenir una completa victòria i la mort d'Otó molt poc després la va acabar d'arrodonir.
La segona batalla de Bedríacum, el mateix any 69 i pocs mesos després de l'anterior combat, on l'exèrcit de Vitel·li va ser derrotat per Marc Antoni Prim, lloctinent de Vespasià a qui les legions d'orient havien proclamat emperador.
Cap de les dues batalles es va donar pròpiament a Bedríacum, sinó a la vora de la via que portava a Cremona, segons expliquen Tàcit i Plutarc. La seva situació no es coneix, però estaria propera a Bozzolo i al riu Po, segons es pot deduir de Tàcit, encara que la Taula de Peutinger la situa a la carretera de Cremona a Màntua.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Bedriacum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 17 febrer 2021].
# Eskişehirspor Kulübü

L'Eskişehirspor Kulübü és un club de futbol turc de la ciutat d'Eskişehir.

## Història

El club va ser fundat el 1965. Tot i que mai ha guanyat la lliga turca ha qeudat diverses vegades subcampió (1968-1969, 1969-1970, i 1971-1972). El seu èxit més destacat fou el triomf a la copa de l'any 1969-1970 on derrotà el Galatasaray per 3-2. L'any següent guanyà la supercopa contra el mateix rival i el mateix resultat.

## Palmarès

* Lliga turca de futbol (0)
** Finalista (3): 1969–1970, 1970–1971, 1972–1973
* Copa turca de futbol (1): 1970–1971
** Finalista (2): 1969–1970, 1986–1987
* Supercopa de Turquia/Copa President (1): 1970/71
* Copa del Primer Ministre turca de futbol (3): 1965/66, 1971/72, 1986/87
* Copa TSYD (1)

## Enllaços externs

* Web oficial
* Web de seguidors Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine.
* Web UnieSeS
# Ken Henry

Ken Henry, més correctament Kenneth Henry, (Chicago, Estats Units 1929 - Lake Bluff 2009) fou un patinador de velocitat sobre gel estatunidenc.

## Biografia

Va néixer el 7 de gener de 1929 a la ciutat de Chicago, població situada a l'estat nord-americà d'Illinois. Va morir l'1 de març de 2009 a la població de Lake Bluff.

## Carrera esportiva

Especialista en distàncies curtes del patinatge de velocitat sobre gel, participà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1948 disputats a Sankt Moritz (Suïssa), on finalitzà en cinquena posició en la prova de 500 m., 22è en els 1.500 m. i 18è en els 5.000 m.. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1952 disputats a Oslo (Noruega) aconseguí la medalla d'or en la prova de 500 m. i finalitzà 17è en la prova de 1.500 m. i 29è en els 5.000 m.. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1956 disputats a Cortina d'Ampezzo (Itàlia) participà en la prova de 500 metres, quedant en dissetena posició. Posteriorment, en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1960 realitzats a Squaw Valley (Estats Units) Henry fou l'escollit per realitzar l'últim relleu de la flama olímpica a la seva entrada al Blyth Arena.
Un cop retirat del patinatge de velocitat sobre gel es dedicà a la pràctica del golf.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Ken Henry». [Consulta: 30 gener 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) www.skateresults.com - Ken Henry Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Tórtora cucut de Barusan

La tórtora cucut de Barusan (Macropygia modiglianii) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) distribuïda per les illes a l'oest de Sumatra. Fins a 2016, era considerada una subespècie de la tórtora cucut rogenca (Macropygia emiliana).

## Subespècies

Es reconeixen tres subespècies:
* M. m. modiglianii (Salvadori, 1887) – a l'illa de Nías.
* M. m. elassa (Oberholser, 1912) – a l'arxipèlag de Mentawai.
* M. m. hypopercna (Oberholser, 1912) – a l'illa de Simeulue.

## Referències

* ↑ «2024 Citation & Downloadable Checklists». Clements Checklist. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ Ng, Elize Y. X.; Eaton, James A.; Verbelen, Philippe; Hutchinson, Robert O.; Rheindt, Frank E. «Using bioacoustic data to test species limits in an Indo-Pacific island radiation of Macropygia cuckoo doves» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 118, 4, 8-2016, pàg. 786–812. DOI: 10.1111/bij.12768.
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Pigeons – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 9 gener 2025].
# Martin Earley

Martin Earley (Dublín, 15 de juny de 1962) és un ciclista irlandès, ja retirat, que fou professional entre 1985 i 1996. Els seus principals èxits esportius foren una victòria d'etapa al Tour de França de 1989, una al Giro d'Itàlia de 1986 i el Campionat nacional en ruta de 1994. Va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1984, a Los Angeles, on disputà les dues proves del programa de ciclisme en ruta, i el 1996, a Atlanta, on disputà la prova de ciclisme de muntanya.

## Palmarès

* 1986
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Euskadi
* 1987
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Euskadi
* 1989
** 1r al Memorial Tom Simpson
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Vaucluse
* 1991
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Galícia
* 1994
** Campió d'Irlanda de ciclisme en ruta

### Resultats al Tour de França

* 1985. 60è de la classificació general
* 1986. 46è de la classificació general
* 1987. 65è de la classificació general
* 1988. Abandona (17a etapa)
* 1989. 44è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1990. Abandona (11a etapa)
* 1991. Abandona (10a etapa)
* 1992. 80è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1987. 22è de la classificació general
* 1988. 19è de la classificació general
* 1993. Abandona (16a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1986. 47è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «EARLEY Martin». [Consulta: 28 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Martin EARLEY» (en italià). [Consulta: 28 novembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Martin Earley». [Consulta: 28 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Martin Earley a sitiodeciclismo.net
# Esmael Barari

Esmael Barari (persa: اسماعیل براری ); (nascut el 1965), és un cineasta, director de cinema, guionista, editor de cinema i productor de cinema iranià. És director del World Iranian Film Center, membre de la Unió de Productors de Cinema Iranians i membre del jurat internacional de la Mostra de València.

## Carrera cinematogràfica

Esmael Barari es va graduar en cinema per la Art University. El 1988, el seu curtmetratge, Reaction, va guanyar el primer premi al primer Festival Nacional de Cinema d'Estudiants de Teheran i la placa de plata al Festival de Nacions d'Ebensee de 1989. Els seus altres curtmetratges són Nader's Gift (1989) i Loneliness And The Cold (1990), que es va presentar al FIPA Canes-91 i va rebre la Papallona de Plata a la millor pel·lícula al 5è Festival Internacional de Cinema i Vídeo per a Infants i Joves. Fins ara ha realitzat més de 20 llargmetratges, documentals i curtmetratges i sèries de televisió. El seu germà petit, Ahmad Barari, és professor d'enginyeria mecànica a l'Institut de Tecnologia de la Universitat d'Ontario (UOIT) al Canadà.

## Estil cinematogràfic

Barari forma part d'una generació de cineastes del Cinema iranià modern, un moviment cinematogràfic persa que va començar a la dècada de 1980 i inclou directors pioners com Mohsen Makhmalbaf, Amir Naderi, Abolfazl Jalili, Jafar Panahi, Bahman Ghobadi, Rakhshan Bani-E'temad i Majid Majidi. Els cineastes comparteixen moltes tècniques comunes, com ara l'ús del diàleg poètic i la narració al·legòrica que tracten qüestions polítiques i filosòfiques amb pel·lícules narratives d'estil documental. Les obres de Barari estan influenciades pel documentalista Morteza Avini i el director de cinema narratiu Abbas Kiarostami, que té fama d'utilitzar protagonistes infantils, per a pel·lícules narratives d'estil documental, per a històries que tenen lloc als pobles rurals i per converses que es desenvolupen dins dels cotxes, utilitzant càmeres estacionàries. També és conegut pel seu ús de la poesia iraniana contemporània en els diàlegs, títols i temes de les seves pel·lícules. "Barari és la descendència sense vernis de Kiarostami i Hitchcock!"

## Filmografia

* Shahr dar dast-e bacheha (1991)
* The Nest (1992, prohibida)
* Jahannam-e sabz (1996)
* The Devil's Dance (2000)
* Kavir-e marg (2004, prohibida) Premi del Pública a la Seminci de 2004, Spain; Winner of Audience Award Best Film
* Rooz-e Baran (2007)
* Maryam's Report (2005/2011,Banned/Disbanded)
* The Twelve Chairs (2011)

## Referènciee

* ↑ «Home». wifc.org. Arxivat de l'original el 2010-07-08. [Consulta: 1r abril 2011].
* ↑ «Dead Heat under the Shrubs at 2005 INDIANAPOLIS INTERNATIONAL FILM FESTIVAL». Arxivat de l'original el 2009-02-08. [Consulta: 1r abril 2011].
* ↑ «World Iranian Film Center». 2005 Indianapolis International Film Festival lineup. Arxivat de l'original el 2024-09-02. [Consulta: 2 setembre 2024].
* ↑ «49th Valladolid International Film Festival». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 2 setembre 2024].

## Enllaços externs

* World Iranian Film Center
# Carrer Major (Llinars del Vallès)

El carrer Major és una via pública de Llinars del Vallès (Vallès Oriental) amb cases eclèctiques, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt de cases entre mitgeres, compostes de planta baixa i dos pisos. Tots els edificis tenen una decoració de caràcter eclèctic i el conjunt presenta força heterogeneïtat. Hi ha un predomini de ràfecs imbricats damunt de mènsules.
L'edifici més remarcable del conjunt, la casa Montserrat Cullell, té una galeria sobresortint del primer pis, emmarcada per pilastres estriades, vidriada i coronada per un balcó amb balustrada de pedra. Aquest cos central sobresurt més en alçada que pels costats, tots ells amb barana i finestres.

## Història

L'arribada del ferrocarril l'any 1855 va provocar el naixement del primer eixample, que unia l'estació amb el nucli històric ja consolidat. Les noves construccions introdueixen nous llenguatges formals, sense un estil definit. Són de caràcter eclèctic popular, sense arquitectes coneguts.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 juliol 2018].
# Lee Jung-Su

Lee Jung-Su o Lee Jeong-Su (en hangul: 이정수; en hanja: 李政洙; transliteració: I Jeong-su) (Seül, Corea del Sud 1989) és un patinador de velocitat en pista curta sud-coreà que destacà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010.

## Biografia

Va néixer el 30 de novembre de 1989 a la ciutat de Seül, capital de Corea del Sud.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà), on va aconseguir guanyar tres medalles olímpiques: la medalla d'or en les proves de 1.000 m. i 1.500 m., així com la medalla de plata en la prova de 5.000 metres relleus.
Al llarg de la seva carrera es proclamà campió junior l'any 2006 en la prova combinada, i fou segon els anys 2007 i 2008. En el Campionat del Món de patinatge de velocitat sobre pista curta ha guanyat tres medalles d'or, dues vegades en la prova per equips i una vegada en la prova de 5.0000 metres relleus.

## Enllaços externs

* (anglès) www.sportresult.com - Lee Jung-Su Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.
* (anglès) www.vancouver2010.com - Lee Jung-Su
# 11

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu onze.
L'11 (XI) fou un any comú començat en dijous del calendari julià. L'ús del nom «11» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini esdevingué el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments

* Ocupació romana de la Germania de Tiberi i Germànic a Alemanya. Van reforçar les fronteres a la Germània Inferior i a la vora del Rin. August abandona el projecte fronterer a l'Elba per recuperar la defensa romana al Rin i al Danubi.
* S'emet un edicte que prohibeix a tot l'imperi les pràctiques endevinatòries, especialment l'astrologia. L'edicte requereix que qualsevol consulta entre un client i un professional es faci amb almenys un testimoni de tercers presents i prohibeix la investigació sobre la mort de qualsevol persona.
* El riu Groc pateix una gran riuada. Aquesta inundació és acreditada per la caiguda de l'efímera dinastia Xin.

## Necrològiques

* Marc Antisti Labeó, destacat jurista romà.

## Referències

* ↑ Finrin Didot. Nouvelle biographie universelle générale. 45, 1866.
* ↑ Cramer, F. H. "Astrology in Roman Law and Politics" Memoirs of the American Philosophical Society, 37 (1954).
* ↑ Tregear, T. R. (1965) A Geography of China, pp. 218–219.
# Rubjerg Knude Fyr

El Rubjerg Knude Fyr és un far abandonat que es troba a la península de Jutlàndia, a Dinamarca, entre les poblacions de Lønstrup i Løkken del municipi de Hjørring. El far va ser abandonat l'any 1968 després que la duna Rubjerg Knude va fer invisible la seva llum des del mar.
Va ser construït el 1899 a la part alta d'un pujol, a uns 60 metres sobre el nivell del mar. Els vaixells en detectaven la llum des d'una distància d'uns quaranta quilòmetres. Les tempestes van anar amuntegant sorra davant del far, fins a tal punt que, el 1968, la seva llum va deixar de ser visible. El far va funcionar com a museu fins al 2002, any en què la duna va acabar per sepultar alguns dels edificis annexos; tanmateix, el far mai no ha arribat a quedar colgat per la sorra. La duna es va aplanant amb els anys i es desplaça vers el nord-est; avui dia, encara té una alçada d'entre 90 i 100 metres.