OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tanygnathus

Tanygnathus és un gènere d'ocells de la família dels psitàcids. Les espècies són originàries del sud-est asiàtic i de Melanèsia.

## Taxonomia

El gènere Tanygnathus va ser introduït pel naturalista alemany Johann Wagler el 1832. L'espècie tipus va ser designada posteriorment com el lloro becgròs alaestriat (Tanygnathus megalorynchos) pel zoòleg anglès George Robert Gray el 1840. El nom Tanygnathus combina les paraules del grec antic «tanuō » que significa “estirar” i «gnathos» “mandíbula”.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 5 espècies:
* lloro becgròs alaestriat (Tanygnathus megalorynchos).
* lloro becgròs de corona blava (Tanygnathus lucionensis).
* lloro becgròs de Müller (Tanygnathus sumatranus).
* lloro becgròs de Buru (Tanygnathus gramineus).
* lloro becgròs dorsiblau (Tanygnathus everetti).
T. everetti (incloent-hi les subespècies duponti, freeri i burbidgii) es va separar de T. sumatranus en funció del plomatge, el color dels ulls i la divergència genètica basant-se en els estudis d'Arndt et al. 2019 i Eaton et al. 2021.

## Referències

* ↑ Joseph, Leo; Alicia Toon, Erin E. Schirtzinger, Timothy F. Wright, Richard Schodde. A revised nomenclature and classification for family-group taxa of parrots (Psittaciformes). v.3205. Zootaxa, 2012, p. 26–40.
* ↑ Forshaw, Joseph Michael. Parrots of the world. Princeton: Princeton University Press, 2010. ISBN 978-0-691-14285-2.
* ↑ Wagler, Johann Georg. Abhandlungen der Mathematisch-Physikalischen Klasse der Königlich Bayerischen Akademie der Wissenschaften. v.1, 1832, p. 463–750 [501].
* ↑ Gray, George Robert. A list of the genera of birds : with their synonyma an indication of the typical species of each genus. Londres: R. and J.E. Taylor, 1840, p. 52.
* ↑ Peters, James Lee. Check-list of birds of the world. v.3. Cambridge: Harvard University Press, 1937, p. 238 [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ Peters, James Lee. Check-list of birds of the world. v.3. Cambridge: Harvard University Press, 1937, p. 379 [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Parrots, cockatoos – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ Arndt, T.; Collar, N. J.; Wink, M. «The taxonomy of Tanygnathus sumatranus». Bulletin of the British Ornithologists’ Club, 139, 4, 16-12-2019, pàg. 346. DOI: 10.25226/bboc.v139i4.2019.a8. ISSN: 0007-1595.
* ↑ Eaton, J.A; van Balen, ., Brickle, N.W. & Rheindt, F.E. Birds of the Indonesian Archipelago: Greater Sundas and Wallacea. 2a. ed.. Barcelona: Lynx Edicions, 2021. ISBN 978-8-4167-2844-2.
# Roser Llop i Florí

Roser Llop Florí (Figueres, Alt Empordà, 6 de maig de 1961 – Sant Sebastià, País Basc, 13 de febrer de 2001) fou una jugadora de basquetbol catalana.
Escorta, s'inicià en el Club Bàsquet Escolàpies de Figueres i competí amb el Club Bàsquet ADEPAF Figueres, on destacà la seva notable qualitat anotadora i la compenetració de joc amb la base gironina Anna Junyer. Sota la direcció del tècnic cugatenc Rafel Mora, aconseguí dos campionats d'Espanya júnior i l'ascens a Primera divisió, fent el debut a la màxima competició la temporada 1980-81. Posteriorment, jugà amb diversos equips de la Lliga femenina, com el Picadero Jockey Club (1981-83), Betània-Patmos (1983-84), Comansi Masnou (1984-85), on va coincidir amb Ester Daurella, Club Bàsquet Cantaires Tortosa (1985-90), Dorna Godella i Juven San Sebastian, retirant-se professionalment en aquest últim club. Al llarg de la seva trajectòria esportiva, guanyà cinc lligues espanyoles, sis copes de la Reina i set lligues catalanes. Fou internacional amb la selecció espanyola en seixanta-cinc ocasions i participà als Campionats d'Europa de Basquet de 1985 i 1987.
Com a homenatge pòstum, l'abril de 2018 el Club Bàsquet Escolàpies de Figueres organitzà el memorial Roser Llop i el novembre del mateix any l'Ajuntament de Figueres batejà un dels pavellons esportius municipal amb el seu nom.

## Palmarès

* 5 Lligues espanyoles de bàsquet femenina: 1982-83, 1986-87, 1987-88, 1988-89, 1990-91
* 7 Copes espanyoles de bàsquet femenina: 1982-83, 1984-85, 1985-86, 1986-87, 1987-88, 1988-89, 1990-91
* 6 Lligues catalanes de bàsquet femenina: 1981-82, 1982-83, 1984-85, 1985-86, 1986-87, 1987-88

## Referències

* ↑ «Roser Llop i Florí». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La estrella - Roser Llop». El Mundo Deportivo, 05-05-1983. [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ Verdaguer, Marc. «Recordant el gran talent de Roser Llop». Diari de Girona, 12-04-2018. [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ Simon, Lluís. «Dol al bàsquet maresmenc per la mort d'Ester Daurella». L'Esportiu de Catalunya. [Consulta: 30 gener 2025].
* ↑ «Figueres posa el nom de Rafel Mora i Roser Llop als dos pavellons de la ciutat». Empordà Info, 02-11-2018. [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ «Arriba el memorial Roser Llop». L'Esportiu de Catalunya, 07-04-2018. [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ «En memòria i homenatge de Roser Llop i Rafel Mora». Catalunya Ràdio, 16-10-2018. [Consulta: 16 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa de Roser Llop Florí - Selección Femenina Absoluta
# Can Ribes (Terrassa)

Can Ribes (habitualment ortografiat Can Ribas) és una masia del municipi de Terrassa, protegida com a bé cultural d'interès local. És situada al barri de les Fonts, al costat mateix de Ca n'Amat de les Farines, als terrenys de la qual fou construïda a començament del segle XX per l'arquitecte Lluís Muncunill. Actualment allotja un restaurant.
Es tracta d'un edifici senyorial de caràcter residencial, aïllat, que participa de la tipologia de masia fortificada adaptada. Consta d'un cos rectangular, de dues plantes, coberta a dues aigües i amb una composició simètrica dels elements de la façana. S'hi alça una torre de tres plantes, quadrangular, l'últim pis de la qual està separat de la resta per una cornisa igual a la del ràfec de la coberta del cos principal, sent-ne una continuació.
Al davant de l'entrada hi ha un porxo sostingut per quatre columnes poligonals de maó vist que es continuen fins al nivell del primer pis formant una terrassa. Als intercolumnis centrals del porxo s'hi ha construït una mena de tribuna de vidres, fusta i obra vista. Les finestres són d'arc rebaixat, de maó col·locat a sardinell, excepte les de la torre, que són estretes i d'arc apuntat. L'edifici és d'obra vista al pis i arrebossat a la planta. La torre és de paredat comú, excepte les finestres i cornises, motllurades i amb permòdols.

## Referències

* 1 2 «Can Ribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 abril 2013].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Cal Jornaler

Cal Jornaler és una obra del poble de l'Esparra, al municipi de Riudarenes (Selva), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de dues cases diferenciades però dins el mateix estil i èpoques de les quals se n'ha fet només una. Les dues són de senzilla construcció de planta rectangular i un pis superior, amb teulada a dues vessants amb caiguada a la façana i cornisa típica catalana. El portal és rectangular amb llinda monolítica que porta inscrit el nom "CAL PEP". A la dreta de l'entrada hi ha una gran finestra que anteriorment era una porta i a la llinda la inscripció "Pere Vernades" i la data de 1760, ens indica que aquesta obertura era una porta el número 48 que té al costat. A la façana hi ha diverses finestres totes elles amb llindes, brancals i ampits de pedres granítiques, tres protegides per una reixa de ferro i les del pis superior amb porticons de fusta. La finestra de l'extrem dret, segurament de nova construcció està envoltada de rajols a diferència de les altres.
Es tracta d'un edifici molt reformat, ja que a continuació de la façana continua un mur d'obra vista que tanca el pati i el voltant de la casa. La façana lateral no es troba arrebossada i es pot veure la diferència de la pedra, molt més fosca, i amb obertures d'arc rebaixat de rajol.

## Història

A partir de 1747 s'inicià la construcció del nucli urbà de l'Esparra, fins llavors només constituït per l'església, la rectoria i mas Masferrer. Va ser aquest any que Antoni Masferrer va vendre un tros de terra per 300 lliures a Esteve Clos incloguent una sèrie de condicions sobre les normes d'edificaió. Allí s'hi va construir el mas Pujató. l'any 1760, Masferrer va vendre dos trossos més de terra que donaren lloc a Can Periques i a Cal Jornaler. Més tard, el 1774 encara en vengué un altre de l'anomenat camp de la plaça que va donar lloc a can Roquet.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Jornaler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Llibre de la disputa de Ramon el cristià i Omar el sarraí

Llibre de la disputa de Ramon el cristià i Omar el sarraí (Liber disputationis Raimundi christiani et Homeri Saraceni) és una obra autobiogràfica de Ramon Llull escrita el 1308 a Pisa. S'hi documenta el debat entre el filòsof català i un filòsof musulmà anònim, al qual Llull anomena Homer i de qui no ens ha pervingut cap altra informació, tot i que podem suposar que el seu nom real era Omar. Llull presenta el llibre com la transcripció reelaborada de la disputa mantinguda sobre els dogmes cristians de la Trinitat i l'Encarnació, negats per Omar mitjançant reduccions a l'absurd de tipus escolàstic i afirmats per Llull valent-se del seu mètode demostratiu "a priori", anomenat demonstratio per aequiparantiam. El llibre va ser escrit originàriament en àrab durant la captivitat de Llull a Bugia (Algèria), perdent-se al naufragi que va patir de retorn a Gènova. Va reescriure'l en llatí a Pisa, enviant-ne una còpia al Papa Climent V.

## Referències

* 1 2 3 Introducció del llibre Liber disputationis Raimundi christiani et Homeri Saraceni. A càrrec d'Aloisius Madre. Brepols. Turnhout, 1998. ISBN 978-2-503-04141-4

## Enllaços externs

* Edició llatina digitalitzada (1510) del Liber disputationis Raimundi christiani et Homeri Saraceni.
* Traducció castellana en línia del Liber disputationis Raimundi christiani et Homeri Saraceni.
# Ndyuka

Ndyuka ᵊnˈdʒuːkə, també anomenat Aukan, Okanisi, Ndyuka tongo, Aukaans, Businenge Tongo (considerat per alguns com a pejoratiu), Crioll marró oriental, o Nenge és una llengua criolla de Surinam, parlada pels ndyukes. Els parlants són un dels sis pobles cimarrons (antigament anomenats "negres del bosc") a la República de Suriname i un dels pobles cimarrons de la Guaiana Francesa. La majoria dels 25 a 30 mil parlants que viuen a l'interior del país, cobert de selva tropical. A les llistes d'Ethnologue apareixen dues llengües llistades sota el nom de Ndyuka.

## Fonologia

El ndyuka és basat en un vocabulari anglès, amb influència de llengües africanes en la seva gramàtica i sons. Per exemple, la diferència entre na ("és") i ná ("no és") és to; les paraules poden començar amb les consonants com mb i ng, i alguns oradors utilitzar les consonants kp i gb. (Per a altres parlants ndyuka, aquestes es pronuncien kw i gw, respectivament. Per exemple, la paraula "sortir" és Gwé o gbé, de l'anglès "desaparèixer") també hi ha influències del portuguès i altres idiomes.

## Orthografia

L'ortografia moderna difereix de l'antiga base d'ortografia del neerlandès en substituir u per oe i y per j. Els dígrafs ty i dy es pronuncien com l'anglès ch i j, respectivament. El to s'escriu amb molt poca freqüència, però calen paraules com ara ná ("no és"). L'alfabet afaka sil·làbic va ser ideat per als ndyuka en 1908.

## Dialectes

El ndyuka té tres dialectes: el Ndyuka (o Okanisi), aluku, i paramaccan, que són ètnicament diferents. El kwinti és prou diferent lingüísticament per ser considerat com una llengua independent, però de vegades s'inclou també sota el nom de ndyuka. Ndyuka va ser també una base del pidgin Ndyuka-Tiriyó.

## Exemple

Aquí està un exemple de text ndyuka, i la seva traducció en anglès (mostrant les semblances, així com l'evolució lèxica), adaptat de Languages of the Guianas (SIL Publications):
| « | En so den be abaa na a líba, dísi wi kai Kawína Líba. Di den abaa de, den abaa teke gwe na opu fu Kawína. En so den be waka langa langa gwe te na Mama Ndyuka ede, pe wi kai Mama Ndyuka. | » |
| « | And so they crossed the river, which we call "Kawina [Commewijne] River". Having crossed it, they went way upstream along the Commewijne. Thus they walked a long, long way, clear to the upper Tapanahony, the place we call "Mama Ndyuka". | » |

## Referències

* ↑ Ndyuka referència a Ethnologue (16th ed., 2009)

## Enllaços externs

* Aukan-English Language Learning Library
* (francès) PDF Les langues en Guyane
* (francès) Article de Jean-Yves Parris sur les Ndjukas
* (anglès) Writing in ndyukatongo Arxivat 2005-11-03 a Wayback Machine.
# Can Romaguera (Ullastret)

Can Romaguera és un edifici d'Ullastret (Baix Empordà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sobre l'estructura tipològica canònica de tres crugies paral·leles hom pot apreciar els afegitons dels badius sobre la muralla i d'un cos escarrat a la façana posterior. A finals del XIX, es va produir una nova intervenció amb la construcció d'una escala tangencial per produir l'accés per la façana lateral i millorar la distribució de la planta. Aquest nou afegitó, modernista i eclèctic, monumentalitza l'accés i provoca la visió paisatgística de la plana quan s'arriba a la casa. L'interior és decorat amb mobles d'època, malgrat que no siguin els originals, perduts a la guerra civil. Conserva alguns terres i sostres originals.

## Referències

* ↑ «Can Romaguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Reserva Nacional del Pont Terrestre de Bering

La Reserva Nacional del Pont Terrestre de Bering (Bering Land Bridge National Preserve) està situada a la península de Seward a la remota costa oest d'Alaska (Estats Units). Constitueix un romanent del pont de terra que proporcionava comunicació entre l'Àsia i l'Amèrica del Nord fa més de 13.000 anys. La reserva protegeix una abundància de recursos paleontològics i arqueològics. A més, una gran població d'aus migratòries nien dins dels límits de la reserva. Tot i que aquests són rars a l'Àrtida, els visitants poden gaudir de cràters d'explosió i fluxos de lava.

## Vegeu també

* Llista de les unitats oficials del National Park Service
* Beríngia

## Referències

* 1 2 3 The National Parks: Index 2009–2011. GPO [Consulta: 25 gener 2015].
* ↑ «Bering Land Bridge Official Visitor’s Guide». NPS. [Consulta: 14 gener 2015].
* ↑ «National Parks in Alaska». NPS. [Consulta: 14 gener 2015].
* ↑ «Birds». Bering Land Bridge National Preserve. National Park Service. [Consulta: 24 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès) (castellà)
# Utah Olympic Oval

El Utah Olympic Oval és un complex esportiu situat a la ciutat de Salt Lake City (Utah, Estats Units) destinat a la pràctica del patinatge de velocitat sobre gel i que té una capacitat per a 6.000 espectadors.
Fou utilitzat durant la realització dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 celebrats a Salt Lake City per allotjar la realització de les proves de patinatge de velocitat, on gràcies a la seva altitud (1423 metres sobre el nivell del mar) s'aconseguiren batre deu rècords olímpics i vuit rècords mundials, motiu pel qual fou anomenat "The Fastest Ice on Earth" (la pista més ràpida de la Terra).

## Referències

* ↑ The fire within : Salt Lake 2002 Olympic Winter Games : 12 photographers' quest to capture the Olympic spirit, presented in the official commemorative book of the Salt Lake 2002 Olympic Winter Games, February 8-24, 2002.. [Salt Lake City, Utah?]: SLOC, 2002, p. 97. ISBN 0-9717961-0-6.

## Enllaços externs

* (anglès) Portal Arxivat 2009-09-18 a Wayback Machine.
# Automatic Train Operation

"A.T.O." o "ATO" (Automatic Train Operation) és la denominació que reben alguns sistemes en vehicles que circulen sobre rails (Trens convencionals, Metros, Metros lleugers…) que tenen la capacitat de controlar informàticament la tracció i frenada del vehicle.

## Tipologies

Pot ser tant un sistema que estigui acompanyat d'un agent de conducció o bé que s'implementi per operar de forma completament autònoma sense conductor.
* Si s'utilitza el sistema amb intervenció humana, el conductor sol encarregar-se d'obrir i tancar les portes i donar l'ordre d'arrencada al sistema així com supervisar-lo.
(Exemples: Metro de Barcelona línies: L1, L2, L3, L5. FGC Línia: L7, també el tram entre Plaça Catalunya i Gràcia i els trams entre Terrassa Rambla i Terrassa Nacions Unides i entre Sabadell Estació i Sabadell Parc del Nord)
* Si es tracta d'un sistema completament automàtic, els ordinadors del vehicle gestionen la obertura i tancament de portes i no cal cap conductor ni supervisor a bord.
(Exemples: Metro de Barcelona línies: L9, L10, L11. Docklands Light Railway.
Cal recalcar que "ATO" és una forma general d'anomenar aquests tipus de sistemes, però poden variar bastant en característiques i l' "ATO" del Metro de Londres pot ser operativament molt diferent al de FGC, per exemple.

## Referències

* https://www.trenscat.com/tmb/
# Can Sagrera (Palafrugell)

Can Sagrera és una casa d'habitació amb elements neoclàssics de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Gran casa unifamiliar entre mitgeres de tres plantes, estructurada en tres crugies. A la clau de la porta hi figura l'any 1882. A la façana hi ha quatre obertures a cada planta, que són emmarcades per simples ressalts d'obra llisos. La senzilla decoració es completa amb altres ressalts que creen faixes i bandes de dalt a baix i de costat a costat del mur. L'interior del casal es manté de forma notable. És d'interès la façana posterior que dona a l'ampli jardí.
La casa va ser restaurada abans de la dècada de 1990.
Al costat del casal urbà hi resta una part de la masia que hi havia en el seu lloc. És un edifici de dues alçades amb teulada d'una sola vessant. Posseeix obertures de pedra, una de les finestres presenta llinda sobre mènsules de tradició gòtica (segles xvi o xvii). L'interior ha estat restaurat. Aquest edifici és un testimoni dels masos propers al nucli medieval de la vila que quedaren integrats en els seus eixamples.

## Història

La casa Sagrera pertany a un llinatge d'industrials surers. El renom de «pilot» té origen en un dels seus membres, que era pilot de la marina mercant del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Sagrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Morten Traavik

Morten Traavik (1971) és un artista, director de cinema i escriptor noruec. És conegut pels seus projectes artístics controvertits com Miss Landmine a Angola i Cambodja, l'obra Sløserikommisjonen juntament amb Are Søberg. El 2016 va estrenar la pel·lícula documental Liberation Day, que segueix l'accidentada història del concert a Pyongyang del grup eslovè de música industrial Laibach, per celebrar el Dia de la Independència de Corea del Nord.

## Referències

* ↑ Erickson, Steve. «Co-Director Morten Traavik on Laibach's North Korean Tour Rockumentary Liberation Day» (en anglès), 17-10-2017. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «MORTEN TRAAVIK» (en noruec). [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Det har stormet rundt Morten Traavik. Nå mener han seg kansellert av Norsk kulturråd.» (en noruec bokmål), 29-08-2022. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ Goldberg, Peter. «Review: Liberation Day» (en anglès americà), 15-10-2017. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ Lodge, Guy. «IDFA Film Review: ‘Liberation Day’» (en anglès americà), 21-11-2016. [Consulta: 2 febrer 2025].
# Pyrrharctia isabella

Pyrrharctia isabella és una papallona nocturna de la subfamília Arctiinae i la família Erebidae.

## Distribució

Es pot trobar en moltes regions fredes d'Amèrica del nord, incloent l'Àrtida. No es troba a Europa.

## Descripció

La larva emergeix de l'ou a la tardor i passa l'hivern en la seva forma d'eruga. Sobreviu en procés de congelació mitjançant la producció d'un crioprotector en els seus teixits. A la primavera es descongela i emergeix per convertir-se en crisàlide. Una vegada que surt de la seva crisàlide com imago viu només uns dies per aparellar-se.
En climes més temperats, les erugues es converteixen en papallones nocturnes pocs mesos després de l'eclosió, però a l'Àrtic el període d'estiu per al creixement vegetatiu i, per tant, l'alimentació, és tan curt que la larva s'ha d'alimentar durant diversos estius, congelant-se de nou cada hivern abans que finalment pupi. Alguns exemplars arriben a viure un total de 14 hiverns.
La larva és de color negre en ambdós extrems, amb una banda de color vermell rogenc al mig o sense aquesta banda. L'adult és de color groc a taronja amb el tòrax robust i el cap petit. Les seves ales tenen algunes taques negres i els segments proximals al seu primer parell de potes són brillants de color vermellós ataronjat.
Els pèls de l'eruga no injecten verí i no són urticants; en general no causen irritació, lesió, inflamació o inflor. Es recomana no tocar-los perquè poden causar dermatitis en persones amb la pell sensible. El seu principal mecanisme de defensa és rodar com una pilota si és pertorbada.
Aquesta espècie s'alimenta de moltes espècies diferents de plantes, especialment de plantes herbàcies.

## Galeria

* Larva
* Cap d'una larva

## Referències

* ↑ Co-produced nature documentary Frozen Planet.
* ↑ Mullen, Gary Richard; Lance A. Durden (2002).
* ↑ "Entomology Collection > Pyrrharctia isabella" Arxivat 2011-07-06 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Funetː Pyrrharctia isabella
# Parròquia de la Sagrada Família de Sabadell

La parròquia de la Sagrada Família és una parròquia catòlica de Sabadell situada al passeig Dos de Maig nº 35, al barri de les Termes. Es va crear l'any 1967.

## Referències

* ↑ «50 anys de la parròquia de la Sagrada Família de Sabadell». Bisbat de Terrassa, 23-10-2017. [Consulta: 18 juny 2023].

## Vegeu també

* Llista d'esglésies de Sabadell
# Ken Bartholomew

Ken Bartholomew (anglès: Kenneth "Ken" Eldred Bartholomew) (Leonard, 10 de febrer de 1920 - Bloomington, 9 d'octubre de 2012) va ser un patinador de velocitat estatunidenc guanyador d'una medalla olímpica.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de St. Moritz, on guanyà la medalla de plata en la prova dels 500 metres del programa de patinatge de velocitat. Aquesta medalla la compartí amb Thomas Byberg i Bob Fitzgerald.
En el seu palmarès també destaquen 14 campionats nacionals entre 1945 i 1960. El 1959 fou inclòs al Minnesota Sports Hall of Fame i el 1968 al National Speedskating Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ken Bartholomew». [Consulta: 27 gener 2025].
* ↑ Kenneth E. Bartholomew Arxivat 2007-11-17 a Wayback Machine.. Minnesota Sports Hall of Fame. Retrieved on 2007-08-27.
* ↑ Speedskating Hall of Fame – Speed Skaters Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.. The National Speedskating Museum and Hall of Fame. Retrieved on 2007-08-27.
# Lukas Nielsen

Lukas Fredrik Christian Nielsen (Malmö, Suècia, 23 de desembre de 1884 – Copenhaguen, 29 d'abril de 1964) va ser un gimnasta artístic danès que va competir a començaments del segle xx.
Durant la seva vida esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics. El 1908, a Londres, aconseguí la quarta posició en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica. Quatre anys més tard, a Estocolm, va guanyar la medalla de bronze en el Concurs per equips, sistema lliure del programa de gimnàstica. Un cop finalitzada la Primera Guerra Mundial, el 1920, va disputar els Jocs d'Anvers on guanyà la medalla d'or en el concurs per equips, sistema lliure.

## Referències

* ↑ «Lukas Nielsen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d’agost 2011. [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
* ↑ LUKAS FREDERICK CHRISTIAN NIELSEN a olympic.org