OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pega grega

La pega grega i pega reïna (o colofònia, nom que deriva de la ciutat de Colofó), és una resina natural de color ambre o groc pàl·lid obtinguda tradicionalment de les incisions fetes al tronc de pinastre i altres coníferes.
Amb altres paraules és la fracció no arrossegable per vapor de l'oleoresina de pinastre i està constituïda per una mescla d'àcids resínics, majoritàriament l'àcid abiètic. L'ambre de la mar Bàltica és colofònia fòssil.
Era un dels components (en proporcions variables) del foc grec.
La resina sòlida, marró o groguenca, residu de la destil·lació de la trementina, s'empra en farmàcia, en la fabricació de vernissos i per donar adherència de l'arc d'alguns instruments de corda. Tradicionalment ha estat el principal agent de l'encolat del paper especialment com a cola per enquadernar llibres. També és el component fonamental de la resina utilitzada en soldadura d'estany en electrònica.

## Usos industrials

S'ha utilitzat des de principis del segle xix, per donar resistència a la penetració dels fluids. La seva precipitació/unió sobre les fibres cel·lulòsiques es realitza mitjançant el catió alumini, encara que la hidròlisi en un mitjà aquós implica condicions àcides de fabricació de paper que són incompatibles amb la producció de papers permanents.
Altres usos actuals són l'addició de colofònies modificades al cautxú dels pneumàtics per a conferir major plasticitat, el xiclet és fonamentalment colofònia, algunes laques de qualitat també en porten així com les coles termoestables. La colofònia és un aïllant de qualitat que s'incorpora a molts circuits elèctrics. També és un ingredient important en el vernís emprat en processos de gravat com l'aiguafort per a protegir de la corrosió, quan s'aplica l'àcid, les parts "no rascades" de la làmina metàl·lica.
A més a més resulta un component fonamental per a l'elaboració de sabons mitjançant la saponificació dels greixos, perquè si no, el sabó s'enranciaria a curt o mitjà termini.
Utilitzat també per a soldar les conduccions de plom per a l'aigua corrent a les llars.

## Ús com antilliscant

S'utilitza en l'escalada, o bé en pols amb barrejar o no amb magnesi per impregnar les mans i fer-les més adherents a la roca o al cordam.
Igualment els ballets o grups de dansa la utilitzen quan certs fòrums o algunes seus de presentació tenen el sòl relliscós. Els ballarins trepitgen "pega grega" abans d'entrar a l'escenari per evitar caigudes.

## Vegeu també

* Circuit imprès
* Desoldador
* Soldadura d'estany
* Soldadura sense plom
* Fundent
* Soldadura tova
* Màstic

## Referències

* ↑ Pere Labernia. Diccionario de la lengua castellana, 1: con las correspondencias catalana y latina. Librería de Estevan Pujal, 1861, p. 459– [Consulta: 8 agost 2011].
* ↑ F. FOY. Curso de materia médica ó de farmacologia.... Imp. de J. Verdaguer, 1838, p. 307– [Consulta: 8 agost 2011].
* ↑ Aguiló i Fuster, Marià. Diccionari Aguiló: materials lexicogràfics / aplegats per Marià Aguiló i Fuster; revisats i publicats sota la cura de Pompeu Fabra i Manuel de Montoliu. Institut d'Estudis Catalans, p. 87–. GGKEY:ZGKTFWR9GWW [Consulta: 8 agost 2011].
# Menjamel maquillat

El menjamel maquillat (Melidectes torquatus) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Viu a la vegetació secundària, ciutats i sabanes de Nova Guinea, des de la Península de Doberai fins a la Península Huon i els districtes sud-orientals de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Menjamel maquillat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Abu-l-Qàssim Muhàmmad ibn Abbad

Abu-l-Qàssim Muhàmmad ibn Abbad (àrab: أبو القاسم محمد بن عباد, Abū l-Qāsim Muḥammad ibn ʿAbbād), més conegut com a Ibn Abbad, fou emir de Sevilla de la dinastia abbadita, d'una noble família sevillana d'origen àrab, de la tribu dels Banu Lakhm (els antics lakhmides d'Hira).
Era cadi de Sevilla i va organitzar la defensa de la ciutat contra els amazics; va assolir el govern de la ciutat el 1023 però sota la nominal direcció suprema del califa hammudita Yahya I ibn Alí, però al cap de poc va refusar el reconeixement dels seus successors al-Qàssim ibn Hammud (1023), Abd-ar-Rahman V (1023-1024) i Muhàmmad III al-Mustakfí (1024-1025) i va governar sota un suposat Hixam II, un impostor que va fer passar pel califa ja mort, ficció que es va mantenir fins al 1059.
Va morir el 1042 i el va succeir el seu fill Abbad ibn Muhàmmad al-Mútadid.

## Bibliografia

* A. Gonzáles Palencia, Historia de la España Musulmana, Barcelona 1929
* E. Levi Provençal, Historia de la España Musulmana
# Homes de Negre

Els Homes de Negre (de l'anglès Men in Black) serien, segons la tradició contemporània més popular i l'especulació d'alguns creients en el fenomen extraterrestre, presumptes agents secrets governamentals o extragovernamentals encarregats d'ajudar a ocultar una hipotètica presència extraterrestre a la Terra. De vegades hom dona a entendre que els extraterrestres poden ser ells mateixos. El terme també es fa servir per descriure homes misteriosos que treballen per a organitzacions desconegudes, i també les diferents branques del govern, suposadament amb l'objectiu de protegir secrets d'estat o realitzar altres activitats estranyes.
També s'anomenen informalment "Homes de Negre" als tècnics econòmics de la zona euro que s'ocupen de dirigir i controlar les finances dels Estats membres que han estat rescatats amb fons europeus des de l'any 2010. Es tracta d'equips d'especialistes que treballen activament en la gestió i control efectiu de les finances i balanços pressupostaris d'aquests països, però sempre en un segon terme i amb molta discreció, sense interferir de manera pública i notoria en les tasques dels respectius governs. Els països rescatats amb fons europeus i, per tant, intervinguts pels "Homes de Negre" de la zona euro a data de juny de 2012 són Grècia, Irlanda, Portugal i Espanya. Aquest darrer rescat s'ha anomenat també "soft bailout" o rescat tou, ja que a priori els Homes de Negre només controlaran les operacions financeres relacionades amb el sistema bancari espanyol. Tanmateix, la UE ja ha advertir que el rescat financer estarà supeditat també al fet que Espanya realitzi les reformes econòmiques a les que s'ha compromès i, per tant, els Homes de Negre de facto controlaran la gestió del govern més enllà de les mesures estrictament bancàries que prengui l'executiu espanyol.
# Boronia

Boronia és un gènere de plantes amb flor de la família Rutaceae.

## Característiques

Es troben als boscs i zones de matolls d'Austràlia. Tenen flor fragrants, especialment B. megastigma.
El gènere fou descrit per primera vegada per James Edward Smith l'any 1798.

## Taxonomia

* Boronia clavata
* Boronia falcifolia
* Boronia fraseri
* Boronia imlayensis
* Boronia ledifolia
* Boronia megastigma
* Boronia microphylla
* Boronia mollis
* Boronia molloyae
* Boronia muelleri
* Boronia ovata
* Boronia pinnata
* Boronia safrolifera
* Boronia serrulata

## Referències

* ↑ Smith, J.E. (1798) Tracts Relating to Natural History: 288, t. 4, 5, 6, 7 (APNI)

## Enllaços externs

* Pink, A.. Gardening for the Million. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2004.
# Merola (Llucmajor)

Merola és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca. Està situada a la Marina de Llucmajor, a la carretera que uneix Llucmajor amb s'Estanyol de Migjorn.
El primer propietari conegut fou Pere Gerald del 1346. En el segle xv era una pertinença de la família Mas i en el segle xvi passà als Sanglada de la branca dels Sureda. El 1818 la possessió havia passat a mans de Josep Togores Sanglada i tenia una superfície de 342 quarterades, de les quals 142 es dedicaven a cereals. Altres cultius, com la figuera, l'ametler i la figuera de moro, ocupaven 2,5 quarterades; tota la resta era garriga. Actualment hi ha uns grans hivernacles que produeixen hortalisses.

## Les cases

La façana principal de les cases, situades en un lloc elevat, és de traça noble, amb el portal centrat i flanquejat per finestres repartides simètricament; la teulada és de dos aiguavessos.

## Restes arqueològiques

Hi ha restes d'un talaiot de planta circular i d'una naveta d'habitació (Poblat talaiòtic de Merola).

## Referències

* ↑ Calviño, C; Clar, J.; Grimalt, M. Llucmajor. Palma: Hora Nova, 2000 (Guia dels pobles de Mallorca).
# Jàson de Bizanci

Jàson de Bizanci (en llatí Jason, en grec antic Ἰάσων "Jáson") fou un escriptor grec molt poc conegut. Únicament en fa una breu referència Plutarc (de Fluv. 11), que dona el títol de la seva principal obra amb el nom de Τραγικα, i que potser és un error per Θρᾳκικά.

## Referències

* ↑ 4.Jason of Byzantium a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 556
# Kurigalzu II

Kurigalzu II va ser un rei cassita de Babilònia, del País de la Mar, d'Accàdia i de Khana.
Un cortesà recolzat per les tropes cassites va assassinar al rei Karakhardaix pels seus orígens materns assiris, i va proclamar rei a Nazibugaix. Aixurubal·lit I rei d'Assíria, avi matern de l'assassinat, es va presentar amb un exèrcit a Babilònia, va ocupar la ciutat i va deposar al rei, col·locant al tron a Kurigalzu II, germà de Karakhardaix però probablement d'una altra mare, és a dir que no era net del rei assiri. El nou rei era encara un infant i portava l'epítet de "el jove". Durant un temps Assíria va influir en la política de Babilònia, però quan Kurigalzu II va arribar a l'edat de governar els dos poders es van distanciar.
Kurigalzu II que va regnar cap al darrer terç del segle xiv aC, va fer una expedició contra un rei anomenat Hurpatila suposadament d'Elam però que segons se sap actualment no era rei d'Elam sinó de Elammat, país de situació desconeguda però probablement al territori entre el País de la Mar i Anxan. Per tant, l'atribució de la conquesta de Susa i la instal·lació d'un rei d'Elam no va tenir mai lloc.
Es creu que va combatre contra Assíria a la part final del seu regnat, però que va ser derrotat i va haver de signar un acord de pau desfavorable. El va succeir el seu fill Nazimaruttaix.

## Referències

* ↑ Brinkman, J. A. Materials and studies for Kassite History: vol. I. Chicago: The Oriental Institute of the University of Chicago, 1976, p. 205-207.
# Molí de la Cova

El molí de la Cova o molí de Faios, es troba localitzat en el paratge del Racó de la Cova, a la banda dreta del riu Vernissa, al camí del Borró, en Ròtova. Està situat a l’altra banda del riu.
L'aigua de la séquia arribava des del vell molí de Borró, a través de la séquia Mare, que queia directament al cub de 120 cm de diàmetre; encara que la topografia del terreny forma una xicoteta bassa rectangular que, potser, també va servir com a acumuladora. El salt era d’uns 7 metres fins a la carcau, cavitat on estava el rodet que movia un únic joc de moles catalanes. Fou construït entre els anys 1841 i 1845. Els molins tan sols molien a l’hivern perquè en l’estiu tota l’aigua del riu s’emprava per al reg.
Va ser propietat del monestir de Sant Jeroni de Cotalba fins a la desamortització dels béns eclesiàstics, quan el compra Tomàs Trenor. Des de principi de segle (1909), el moliner i arrendador n’era Ferran Boïgues Català. Al llarg de la primera meitat del segle XX el molí deixà de funcionar a causa de l’extrema sequera que patí el poble de Ròtova. L’any 1949 amb la venda dels antics arrendaments del Monestir, el molí la Cova reprengué l’activitat de mans Vicent Fayos Garcia. El molí va estar actiu fins al 1954.
La seua estructura és la de dos xicotets edificis adossats de dos plantes. Per una banda la planta baixa que és la principal, on es troba la sala del molí d’uns 50 m2 i la cambra amb una crugia i sostrada a dos aigües. Per l’altra l’adossat amb crugia, teulada a dos aigües i una planta. L’edifici actual fou restaurat i convertit en segona residència a finals del segle XX, tot respectant l’estructura i maquinària del molí.
La Conselleria de Cultura i Esports de la Generalitat Valenciana el va declarar Be immoble d'Etnologia l'1 de gener de 2004.

## Referències

* 1 2 SOLER, Rafa; JORDÀ, Abel. Ròtova. Geografia, Història, Patrimoni (en català). Ròtova: Ajuntament de Ròtova, 2007, p. 278-279. ISBN 978-84-606-4150-6.
* ↑ SENDRA BAÑULS, Fernando. Passeig pels molins d'aigua de la Safor. València: Edicions del Bullent, 2001, p. 11-47. ISBN 978-84-896-6368-8.
* ↑ TORTOSA, Paco. Itineraris pel patrimoni arquitectònic, cultural i natural (en català). Ròtova: Ajuntament de Ròtova, febrer 2007, p. 130-134. ISBN 978-84-606-4151-3.
* ↑ «Ròtova Patrimoni» (en català). Ajuntament de Ròtova. [Consulta: 27 maig 2024].
* ↑ «Etnologia - Patrimonio Cultural - Generalitat Valenciana». [Consulta: 28 maig 2024].
# Les distàncies

Les distàncies és una pel·lícula catalana d'Elena Trapé estrenada el 2018.

## Argument

L'Olivia, l'Eloi, el Guille i l'Anna viatgen a Berlín per visitar per sorpresa el seu amic Comas, que fa 35 anys. Ell no els rep com s'esperaven i durant el cap de setmana les seves contradiccions afloren i l'amistat es posa a prova. Junts descobriran que el temps i la distància poden canviar-ho tot.

## Repartiment

* Alexandra Jiménez: Olivia
* Isak Férriz: Guille
* Miki Esparbé: Comas
* Bruno Sevilla: Eloi
* Maria Ribera: Anna

## Premis

* 2018: Festival de Màlaga: Millor pel·lícula, direcció i actriu (Jiménez)

## Crítica

* "En la pel·lícula hi ha una voluntat de diagnòstic generacional que en cap moment sepulta la capacitat de construir minuciosos retrats dels personatges (...) perfecta sincronia entre la posada en escena de Trapé i un afinat repartiment"
* "Encara que el relat té moments intensos i un acabat sòlid (...) alguns diàlegs sonen impostats (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)"
* "Trapé apropa la seva càmera als rostres d'aquest conjunt d'éssers erràtics (...) creant una implacable crònica entorn del desencantament en l'edat adulta. (…) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)"

## Referències

* ↑ «Les distàncies». IMDb.
* ↑ Costa, Jordi. «Les distàncies». El País.
* ↑ Casas, Quim. «Les distàncies». El Periódico.
* ↑ Martínez, Beatriz. «Les distàncies». Fotogramas.
# Huasteques

Els huasteques són un poble indígena de Mèxic que habita al nord-est de l'estat de San Luis Potosí i al nord-est de l'estat de Veracruz, una regió que es coneix amb el nom de La Huasteca. Es diuen a si mateixos teenek, una contracció de te'inik, conformada per dues paraules: te' , 'aquí' i inik, 'humà'. Parlen la llengua huasteca o teenek, la qual és l'única llengua d'origen maia separada geogràficament del territori dels maies (la península de Yucatán).

## Economia

Els huasteques es dediquen principalment a l'agricultura, i a més del blat de moro, produeixen canya de sucre, cafè, arròs, cacauet, taronja, plàtan, pinya americana i mango. Això no obstant, molts joves emigren temporalment a les ciutats de la regió per realitzar feines industrials.

## Demografia i llengua

El cens del 2000 va registrar 226.447 huasteques, dels quals el 76,5% encara parla la llengua teenek. La seva llengua és dividida en quatre dialectes principals:
* Huasteca de San Luis Potosí (ISO hva)
* Huasteca del sud-est (ISO hsf)
* Huasteca de Veracruz (ISO hus).
Aquests dialectes són intel·ligibles fins al 80% i, per tant, es consideren una sola llengua amb més de 150.000 parlants. Un altre dialecte, el chicomuceltec (ISO cob), ja extint, però molt relacionat amb el huasteca, es parlava al sud de Mèxic i Guatemala. Avui dia, sobreviuen 1.500 descendents del poble que el parlava.

## Història

A partir de la comparativa entre llengües s'ha pogut reconstruir que el proto-huasteca es va separar del tronc maia comú cap als volts del 2000 aC o com a màxim abans del 1200 aC, fet que indicaria una primera onada migratòria per la frontera de Guatemala. La seva arribada a La Huasteca es produí abans del 900 aC com a data tardana, tal com proven les troballes arqueològiques.
Els huasteques van participar ferventment en la Guerra d'independència, més com una manera de protestar davant els greuges i despulles de terres per part dels espanyols. Després de consumada la independència, es van enfrontar a noves lleis agràries desfavorables per a les comunitats i a l'expedició de les lleis de desamortització de béns corporatius. La defensa de les seves terres va implicar vastes rebel·lions, generalitzant-se les lluites camperoles durant els últims 20 anys del segle xix i en la primera dècada del segle xx.

## Referències

* ↑ «Censo Comisión nacional para el desarrollo de los pueblos indígenas». Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 2 gener 2014].
* ↑ Ochoa, L. 2003. "La costa del Golfo y el área maya: Relaciones imaginables o imaginadas?", dins UNAM, Estudios de Cultura Maya. Vol. 23.
* ↑ «Red escolar Ilce: Huastecos de San Luis Potosí». Arxivat de l'original el 2006-04-28. [Consulta: 2 gener 2014].

## Enllaços externs

* Informe de l'Ethnologue del grup de dialectes huastecs (anglès).
# Menú degustació

Menú degustació és una pel·lícula de comèdia hispanoirlandesa del 2013 dirigida per Roger Gual i protagonitzada per Stephen Rea.
La pel·lícula es va exhibiral Festival de Cinema de Màlaga l'abril de 2013 i es va estrenar a Espanya el 14 de juny de 2013. L'abril de 2013, es va anunciar que Magnolia Pictures havia adquirit els drets de distribució als Estats Units. La pel·lícula es va estrenar als cinemes estatunidencs el 18 d'abril de 2014.

## Repartiment

* Jan Cornet com a Marc
* Claudia Bassols com a Rachel
* Vicenta Ndongo com a Mar
* Fionnula Flanagan com la comptessa
* Stephen Rea com a Walter
* Togo Igawa com a Ishao
* Andrew Tarbet com a Max
* Marta Torné com a Mina
* Akihiko Serikawa com a Yoshio
* Timothy Gibbs com a Daniel
* Santi Millán com el presentador
* Andrea Ros com a Paula
* Andrés Herrera com a Ramon
* Iván Morales com a Edu
* Marc Rodríguez com Hidalgo
* Nancys Rubias com a músics

## Referències

* ↑ Holland, Jonathan (July 2, 2013). «Tasting Menu: Film Review». The Hollywood Reporter. Consulta: November 11, 2022.
* ↑ Rolfe, Scott Roxborough,Pamela; Roxborough, Scott; Rolfe, Pamela. «Cannes: Magnolia Takes ‘Tasting Menu’ for U.S.» (en anglès americà), 29-04-2013. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ Tartaglione, Nancy. «Magnolia Acquires Spanish Ensemble Comedy ‘Tasting Menu’». Deadline Hollywood, 29-04-2013. [Consulta: 11 novembre 2022].
* ↑ O'Connell, Max. «Watch: A Legendary Restaurant Serves One Last Meal In The Trailer For Magnolia Pictures’ ‘Tasting Menu’». IndieWire, 28-02-2014. [Consulta: 11 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Menú degustació a Goita què fan, ara!
# Principia Mathematica (Russell-Whitehead)

Els Principia Mathematica és una obra en tres volums sobre els fonaments de la matemàtica, escrita per Alfred North Whitehead i Bertrand Russell i publicada entre 1910 i 1913. El seu objectiu és derivar totes les veritats matemàtiques a partir d'un conjunt ben definit d'axiomes i regles d'inferència de la lògica simbòlica. Els Principia es consideren una de les obres més importants de la lògica matemàtica.
Una de les principals motivacions de l'obra foren els treballs de Frege sobre teoria de conjunts, en els quals Russell descobrí certes contradiccions. Aquestes contradiccions foren superades en els Principia amb un complex sistema de tipus: un conjunt té un tipus superior als seus elements i no és acceptable parlar de «conjunt de tots» els conjunts i construccions semblants que duen a paradoxes (vegeu paradoxa de Russell).
Els Principia només tracten de teoria de conjunts, nombres cardinals, nombres ordinals i nombres reals. Malgrat que el camp de l'anàlisi real no hi és inclòs, al final del tercer volum ja és evident que una gran part de tota la matemàtica coneguda es pot desenvolupar en principi a partir del formalisme establert per Russell i Whitehead. El projecte inicial incloïa un quart volum sobre els fonaments de la geometria, però els autors l'abandonaren per «esgotament intel·lectual».

## El problema de la consistència

Malgrat l'enorme esforç de fonamentació de la matemàtica, els Principia encara deixaven algunes qüestions importants obertes:
* es pot derivar alguna contradicció a partir dels axiomes dels Principia?
* es pot construir dins del sistema alguna afirmació matemàtica que no es pugui demostrar ni refutar dins del mateix sistema?
Aquestes qüestions quedaren respostes negativament el 1931 amb el teorema d'incompletesa de Gödel. El teorema demostrà que no es pot utilitzar l'aritmètica bàsica per a demostrar la seva pròpia consistència, de manera que tampoc es pot utilitzar per a demostrar la consistència de cap sistema més fort. És a dir, que l'afirmació "no hi ha contradiccions en el sistema dels Principia" no es pot demostrar ni refutar en el mateix sistema dels Principia, llevat que hi hagi contradiccions en el sistema (cas en què es pot demostrar que l'afirmació és alhora certa i falsa).

## Vegeu també

* Teorema d'incompletesa de Gödel

## Enllaços externs

* Stanford Encyclopedia of Philosophy: Principia Mathematica, per A. D. Irvine. (anglès)
* Principia Mathematica online (University of Michigan Historical Math Collection): Volum I - Volum II - Volum III
# Leo

«Leo o LEO» té aquests significats:
* Leo (llatí) o constel·lació del Lleó
* LEO (Low Earth Orbit) o òrbita terrestre baixa òrbita per a satèl·lits artificials amb una altura sobre el nivell del mar
* Leo (llatí) o lleó (astrologia)
* Leo Nemaeus (llatí) o Lleó de Nemea, fera que infonia terror als camps de Nemea, a l'Argòlida
* Leo Minor, constel·lació de l'hemisferi nord
* Leo (pel·lícula), pel·lícula del 2000 dirigida per José Luis Borau
* Toponímia:
** Leo-Cedarville població dels Estats Units a l'estat d'Indiana
** San Leo ciutat d'Itàlia a la regió de l'Emília-Romanya, província de Rímini
** St. Leo (Florida)
** St. Leo (Minnesota)
* Biografies:
** Prenom:
*** Leo Africanus
*** Leo o Léonin (Regne de França, 1150 - 1201 o 1210), organista i mestre de capella de l'església Beate Maria Virginis
*** Leo (llatí) o Lleó II (emperador) (467 - 474), emperador romà d'Orient
*** Leo II o Papa Lleó II
*** Leo (llatí) o Lleó IV el Khàzar (Constantinoble, 750- 780) emperador romà d'Orient del 775
*** Leo (llatí) o Papa Lleó VI
*** Leo (llatí) o Lleó VI el Filòsof (865-911), emperador romà d'Orient del 886 al 911
*** Leo (llatí) o Lleó XII
*** Leo (llatí) o Lleó XIII
*** Leo (llatí) o Lleó de Metapont filòsof pitagòric grec natural de Metapontum. L'esmenta Iàmblic (Pythag. Vit. 100.36) que no en
*** Leo (llatí) o Lleó (prefecte), prefecte del pretori d'Orient sota l'emperador Anastasi I Dicor
*** Leo (llatí) o Lleó (metge), metge que visqué vers el segle viii o el segle ix autor d'una obra de medicina en set volums
*** Leo (llatí) o Lleó (pintor), pintor grec de fets i època desconeguts
*** Leo Maleinus o Lleó Malí, funcionari imperial romà d'Orient, governador de diverses ciutats de l'imperi com Hierax i Stylos i algunes
** Cognom:
*** Jana Leo (Madrid, 1965), artista espanyola
*** Melissa Leo (Nova York, 1960), actriu estatunidenca
*** Leonardo Leo (San Vito dei Normanni, Bríndisi, 1694 - Nàpols, 1744), compositor italià de l'escola napolitana
Viccionari
# Illa de Brasil

L'illa de Brasil, o Hy-Brasil, és una illa fantasma.
El 1498, Pedro de Ayala, ambaixador dels reis Catòlics davant la cort anglesa, informava que feia set anys que els navilis anglesos buscaven l'illa. Aquestes expedicions, de fet, es van poder iniciar cap al 1480, relacionades amb la recerca de caladors de bacallà. També parlava d'aquestes expedicions cap al 1498 John Day, un mercader anglès, en una carta dirigida probablement a Cristòfor Colom, en què afirmava que hi havien arribat uns mariners de Bristol i, per tant, la situava a l'Atlàntic Nord, pròxima a Terranova i en relació amb les expedicions de John Cabot.

## Referències

* ↑ Beuchat, Henri: Manual de arqueología americana, Madrid, 1918, pàg. 41.
* ↑ Historia General de España, Editorial Rialp, vol. 10, pàg. 110.