OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Torrabadella

La Casa Torrabadella, o Can Ramoneda, és un edifici del municipi de Granollers (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. És una obra de Francesc Mariné i Martorell.

## Descripció

És un edifici amb una mitgera, dues façanes alineades al carrer i una tercera al jardí. Consta de planta baixa i pis i façanes de composició simètrica, molt ornamentada. L'element formal més significatiu és una tribuna a l'angle, de planta circular, limitada per vidrieres de forma poligonal i coberta piramidal.
Les façanes queden limitades per una cornisa amb permòdols i una balustrada. És de composició simètrica, amb tres eixos principals que emfatitzen el portal d'accés. Els elements formals i decoratius són representants de l'eclecticisme. Els forjats dels balcons, d'un decorativisme exuberant, són obra de Joan Bellavista "Guidons".
Forma part de la Ruta Modernista de Granollers.

## Història

L'activitat industrial del segle xix portà la indústria tèxtil a Granollers, que començà la seva creixença amb les manufactureres cotoneres i llurs indústries auxiliars, que van estendre la trama urbana fora del recinte emmurallat i prop de les vies de comunicació, tot iniciant l'allargament del nucli urbà, entre el Congost i el ferrocarril de França.
És així com la carretera de Barcelona a Ribes es converteix en l'eix de la ciutat, zona d'eixample al final dels darrers cent anys, amb la casa Torrabadella, la casa Paula Pinyol, la casa Trullàs, el Museu, etc.
La casa rep el nom del seu primer propietari, el farmacèutic Tomàs Torrabadella i Fortuny, autor de les primeres fotografies conegudes sobre Granollers. Durant la guerra civil, el comitè local la va ocupar i hi va instal·lar l'emissora de ràdio. Durant les primeres setmanes de la guerra, la casa va servir també com a dipòsit d'obres d'art procedents d'esglésies i cases particulars. Actualment l'edifici és conegut com a Can Ramoneda.

## Referències

* 1 2 Consell Comarcal del Vallès Oriental «Guia del Modernisme d'estiueig al Vallès Oriental». Guia del Modernisme d'estiueig al Vallès Oriental, 4-2014. Arxivat de l'original el 2017-08-05 [Consulta: 9 setembre 2019]. Arxivat 2017-08-05 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 «Casa Torrebadella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ Llocs de la Guerra Civil al Vallès Oriental Arxivat 2010-07-19 a Wayback Machine., fitxa sobre Can Ramoneda.
# Casa al carrer Empúries, 36 (l'Escala)

La Casa al carrer Empúries, 36 és una obra de l'Escala (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població de l'Escala, a l'extrem nord-oest del terme i amb la façana principal al carrer d'Empúries, tot i que també presenta façana al carrer Poca Farina i al passatge d'Empúries.
Edifici cantoner de planta rectangular format per tres crugies adossades, amb la coberta plana utilitzada com a terrassa a la part davantera i posterior de la construcció. Està distribuïda en planta baixa i pis, amb un segon a la crugia central. La façana principal presenta les obertures rectangulars. A la planta baixa hi ha el portal d'accés al centre, un portal lateral actualment tapiat i una finestra a l'altra banda. Les tres obertures tenen l'emmarcament d'obra ressaltat. El portal principal presenta un motiu decoratiu a la zona central de la llinda. Una motllura horitzontal marca la divisòria de les dues plantes. Al pis hi ha tres finestrals amb l'emmarcament acanalat, el central amb sortida a un balcó exempt, amb la llosana circular i la barana de ferro decorada. La façana està rematada per una senzilla cornisa, damunt la que s'assenta la barana de la terrassa davantera. La resta del parament es troba arrebossat i pintat. Les altres dues façanes de l'edifici han estat força transformades.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Empúries, 36». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Casa de Pere Aldavert

La Casa de Pere Aldavert és un edifici del municipi de Matadepera (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La composició de la façana segueix una distribució simètrica. La part inferior és més austera, la càrrega decorativa s'ha concentrat en el primer pis i la teulada. L'eix de simetria el marca la porta i el balcó. Les obertures inferiors presenten una llinda de pedra amb unes petites mènsules que representen elements de suport de les finestres i de la cornisa. Els dos pisos tradueixen la seva separació en la façana mitjançant rajols de ceràmica de dos colors col·locats de forma romboïdal. El pis superior i la teulada concentren la decoració més exuberant amb motius florals que decoren els balcons, les llindes, etc. La teulada està coronada en els vèrtexs per pinacles d'inspiració gòtica. El frontis presenta una barreja d'estils de factura classicista i gòtica. La teulada és de dues vessants amb el carener paral·lel a la línia de façana el coronament és amb merlets.

## Història

Una placa a la façana commemora que aquesta casa fou la residència d'estiueig d'Àngel Guimerà. Va ser durant aquesta estada a Matadepera on l'escriptor va escriure Maria Rosa.
En la llinda de la porta d'accés una inscripció diu "Fou feta l'any 1890" i a l'ample dret de la casa hi ha un rellotge de sol fet de pedra, de l'any 1897.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de Pere Aldavert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Casa de la Vila d'Hostalric

La Casa de la Vila és un edifici al raval d'Hostalric que avui allotja la seu de l'ajuntament d'Hostalric i que antigament fou el Convent de Sant Francesc de Paula de l'orde dels Mínims (1610-1835), i l'escola municipal (1841 - principi de segle xx).
El convent dels mínims fou fundat sota l'auspici del bisbe Arévalo de Zuazo i Roig i Jalpí, membre d'aquest orde, en recull, en un arravatament proselitista, un fet miraculós que s'hauria produït duran la construcció. Hi ha però restes més antigues, una cripta del segle xii recentment recuperada. L'Estat va cedir el convent a l'Ajuntament per mitjà d'una escriptura pública del notari Climent de Rovira amb data del 8 d'octubre del 1841. Fou l'escola del poble fins principi del segle xx. L'any 1924 s'encarregà un projecte per a fer-ne la casa de la vila a l'arquitecte modernista Bonaventura Conill.
A les dues entrades de l'edifici hi ha esculpit l'escut de l'orde. Hi figura la data de 1648, segurament data en la qual s'acabaren les obres del convent. L'edifici actual, de tres plantes, s'articula al voltant del claustre. La planta superior fou alçada a final dels anys 90 i s'hi han instal·lat algunes dependències municipals. El claustre quadrat, amb arcades de mig punt que es fan més petites a la galeria del primer pis. Al mateix edifici abans hi havia una petita església dedicada a la Mare de Déu de la Pietat, en la qual s'hi planteja construir-hi un cinema. La coberta és en teula àrab. La façana principal que es pot observar actualment, és fruit de la reforma que realitzà Bonaventura Conill que va utilitzar rajols vermells com a ornament. El més destacable n'és la galeria. A la part esquerra de l'edifici, hi ha una petita tribuna (sustentada falsament per unes grans mènsules de rajol) amb una petita balustrada i una columna salomònica de rajol vermell que separa dos arcs de mig punt amb un motiu vegetal, just al mig de l'arc, aquests motius interrompen una cornisa. A sobre, el ràfec amb mènsules i motius vegetals. Tota la façana té com una mena d'encoixinat. Cal esmentar que a l'interior del claustre i recolzada sobre una paret hi ha una làpida inscrita: "HVMANDIS DEFUVNCTIS SACRVMAB ANTI..VOLOCUM TEMPORVMUETO VETVSTATE LABENTE DESVPERTERRAORVI PVRCAT MUNDAT EXORNAT MVRO UE DAEVO CLAVDIT OPERA HVIVS ECGLESIA ANNUSDOM. MDCCLXXXIV".

## Referències

* ↑ Roig i Jalpí, Joan Gaspar. Resumen historial de las grandezas, y antiguedades de la ciudad de Gerona, y cosas memorables suyas eclesiasticas, y seculares, assi de nuestros tiempos, como de los passados (en castellà). Barcelona: Iacinto Andrev, 1678, p. 300-301.
* 1 2 3 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 juliol 2014].
* ↑ «Casa de la Vila». Patrimoni. Consell Comarcal de la Selva. [Consulta: 28 juliol 2014].
# Basílica de la Santíssima Anunciada (Florència)

La Basílica de la Santíssima Anunciada (en italià: Basilica della Santissima Annunziata), és una basílica menor de l'Església catòlica a la ciutat italiana de Florència. És la casa mare de l'Orde dels Servites. És al cantó nord-est de la Plaça de la Santíssima Anunciada.

## Història

Aquest temple es va fundar l'any 1250 pels set fundadors de l'Orde dels Servites. L'any 1252, una pintura de l'Anunciació, que un dels monjos havia començat, segons la llegenda hauria sigut completada per un àngel. Aquesta pintura es va fer tan famosa que el 1444 la familia Gonzaga de Màntua finançà un templet especial. El 1469, els Gonzaga van encarregar l'obra a l'arquitecte Leon Battista Alberti (1404-1472).

## Art i arquitectura en els claustres

El Chiostrino dei Voti va ser dissenyat per Michelozzo. És cobert de frescos entre d'altres pintats per Antonio di Donnino del Mazziere (?—1547).
| Lloc | Obra | Data | Pintor |
| 1.º R | Assumpció | 1517 | Rosso Fiorentino |
| 2.º R | Visitació | 1516 | Pontormo |
| 3.º R | Noces de la Verge | 1513 | Franciabigio |
| 4.º R | El naixement de la Verge | 1513-4 | Andrea del Sarto |
| 5.º R | El viatge dels Reis | 1511 | Andrea del Sarto |
| 1.º-5.º L | Vida de Sant Filippo Benizzi | 1509-10 | Andrea del Sarto |
| 6.º L | Vida de Sant Filippo Benizzi | 1476 | Cosimo Rosselli |
| Just a l'esquerra de l'entrada | Nativitat | 1460-2 | Alesso Baldovinetti |

## Referències

* ↑ Borsi, Franco. Leon Battista Alberti (en anglès). Londres & Nova York: Phaidon, 1977. ISBN 978-0714816852.
* ↑ Borsook, Eve. Florence (en anglès). Nova York: Harper & Collins, p. 246 (Companion Guides). ISBN 978-0002151399.
# Bethel

«Bethel» té aquests significats:
* Betel, ciutat mencionada a la Bíblia.
* Bethel (Bielefeld), barri de Bielefeld (Alemanya)
* Bethel (Guatemala), població de Guatemala del departament d'El Petén
* Bethel Church, comunitat protestant amb seu a Redding (Califòrnia)
* Poblacions dels Estats Units:
** Bethel (Alaska), ciutat d'Alaska
** Bethel (Carolina del Nord), població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord
** Bethel (Connecticut) població dels Estats Units a l'estat de Connecticut
** Bethel (Delaware)
** Bethel (Maine), població dels Estats Units a l'estat de Maine
** Bethel (Minnesota), població dels Estats Units a l'estat de Minnesota
** Bethel (Missouri), població dels Estats Units a l'estat de Missouri
** Bethel (Nova York), municipi dels Estats Units a l'estat de Nova York
** Bethel (Ohio) població dels Estats Units a l'estat d'Ohio
** Bethel (Vermont), població dels Estats Units a l'estat de Vermont
** Bethel Acres, població dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma
** Bethel Island, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
** East Bethel, població dels Estats Units a l'estat de Minnesota
** Bethel Springs població dels Estats Units a l'estat de Tennessee
# Mariamne V

Mariamne V fou la segona filla d'Herodes Agripa I i la seva dona Cipros. Quan el seu pare va morir l'any 44 tenia 10 anys. Poc després fou promesa amb Arquelau, fill d'Hèlcies o Quèlcies, però a la mort del seu pare se'n desdigué i es va casar amb Demetri, un important jueu que fou alabarca d'Alexandria.

## Referències

* ↑ Flavi Josep, Antiguitats judaiques.
* ↑ Ciecieląg Jerzy, Polityczne dziedzictwo Heroda Wielkiego. Palestyna w epoce rzymsko-herodiańskiej, Cracòvia, 2002, pàg. 75-77 i 140.
# Jan Peka

Jan Peka (Rataje nad Sázavou, Imperi Austrohongarès, 27 de juliol de 1894 - Praga, 21 de juliol de 1985) va ser un jugador d'hoquei sobre gel txecoslovac que va competir durant el primer terç del segle xx.
Començà a jugar com a porter d'hoquei sobre gel el 1910, i el 1913 representà a Bohèmia al Campionat d'Europa d'hoquei sobre gel, o guanyà la medalla de plata. Durant la Primera Guerra Mundial va lluitar a Sèrbia i Albània, abans de ser empresonat durant alguns anys a Grècia.
Un cop finalitzada la guerra, el 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre gel. Vuit anys més tard, als Jocs de Sankt Moritz finalitzà en cinquena posició i el 1936, a Garmisch-Partenkirchen, finalitzà en quarta posició.
Amb Txecoslovàquia va disputar cinc Campionats d'Europa d'hoquei sobre gel, en què guanyà dues medalles d'or i una de plata. També disputà cinc Campionats del món d'hoquei sobre gel, on el 1933 guanyà la medalla de bronze. Sumant Bohèmia i Txecoslovàquia fou 76 vegades internacional.
A nivell de clubs jugà al Studentskélo HS Karlin, HC Sparta Praha i LTC Praha.

## Referències

* 1 2 3 4 «Jan Peka Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 6 novembre 2017].
# Partit de la Cooperació

El Partit de la Cooperació (en groenlandès: Suleqatigiissitsisut; en danès: Samarbejdspartiet; PC) és un partit liberal groenlandès fundat al març de 2018 pels diputats Michael Rosing i Tillie Martinussen, ambdós ex-membres de Demokraatit.
El partit defensa una major liberalització i la privatització de les grans empreses de propietat pública que dominen l'economia groenlandesa. Tanmateix, és a favor d'una major cooperació amb el Regne de Dinamarca i la resta de països nòrdics.
A les eleccions legislatives de 2018, el partit va aconseguir un escó al Parlament de Groenlàndia, sent partit d'oposició als diversos cabinets de coalició. Dos anys després, el partit va patir una forta crisi interna. Una facció va acusar la presidenta Tillie Martinussen d'aprofitar-se del patrimoni del partit amb finalitats privades, mentre Michael Rosing reivindicava el seu retorn a la presidència. A finals d'any, Rosing i quatre membres de la direcció denunciarien al partit, el qual iniciaria un procés d'expulsió. Finalment, el 20 de desembre Tillie Martinussen seria escollida per unanimitat com a presidenta a la primera conferència del partit des de la seva fundació.
A les següents eleccions de 2021, el partit només va rebre un terç dels vots del 2018, desplomant-se el seu suport, perdent així tota representació.

## Resultats electorals
### Parlament de Groenlàndia

| Any | Vots | % | Escons | ± | Govern |
| 2018 | 1,193 | 4.1 (#6) | 1 / 31 | Nou | Oposició |
| 2021 | 376 | 1.4 (#7) | 0 / 31 | 1 | Extraparlamentari |

### Folketinget

| Any | Vots | % | Escons | ± |
| 2019 | 518 | 2.6 (#7) | 0 / 2 | Nou |
| 2022 | 176 | 0.9 (#6) | 0 / 2 | = |

## Referències

* ↑ redaktionen. «Michael Rosing på vej med nyt parti» (en danès), 19-01-2018. [Consulta: 15 gener 2025].
* 1 2 «Samarbejdspartiet vil hilse tilkaldt arbejdskraft velkommen | KNR», 19-03-2018. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ «??Medstifter af nyt parti: Suleqatigiissitsisut / Samarbejdspartiet – KamikPosten.gl», 24-06-2018. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Schultz-Nielsen, Jørgen. «Samarbejdspartiet: Alle må yde for at alle kan nyde» (en danès), 12-03-2018. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Lindstrøm, Merete. «Formandsopgøret fortsætter» (en danès), 21-10-2020. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Lindstrøm, Merete. «Samarbejdspartiets ledelse politianmeldt» (en danès), 20-11-2020. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ Lindstrøm, Merete. «Tillie Martinussen valgt til formand» (en danès), 21-12-2020. [Consulta: 15 gener 2025].
* ↑ «Tillie og Vittus' små partier får ingen pladser i Inatsisartut» (en danès). [Consulta: 15 gener 2025].
# Universitat de Califòrnia a Davis

La Universitat de Califòrnia a Davis (dita igualment UC Davis o UCD) és una universitat pública co-educacional localitzada a Davis, Califòrnia, a l'oest de Sacramento la capital de l'estat de Califòrnia. La universitat és part del sistema de la Universitat de Califòrnia.
El campus es va iniciar com una extensió de la Universitat de Califòrnia (Berkeley) especialitzada en temes d'agricultura. Després de ser la ‘granja de l'agricultura’, es va convertir en el segon campus del sistema d'Universitats de Califòrnia. Des de la seva fundació, la universitat ha participat en gran manera del desenvolupament agropecuari de Califòrnia, un dels sectors més importants de l'estat i una de les regions agràries més importants del país, gràcies a la seva recerca en llavors, fertilitzants, races d'animals i formació tècnica per a agricultors.

## Centres docents

La Universitat de Califòrnia en Davis té 102 programes de grau i 78 de postgrau. Els programes de grau s'imparteixen en quatre facultats.
* Facultat de Lletres i Ciència
* Facultat de Ciències Biològiques
* Facultat d'Agricultura i del Medi ambient
* Facultat d'Enginyeria
Els programes de postgrau s'imparteixen en set escoles:
* Estudis de Postgrau de l'UC Davis
* Escola de Postgrau d'Administració
* Escola d'Educació
* Escola de Dret
* Escola de Medicina
* Escola d'Infermeria Betty Irene Moore
* Escola de Medicina Veterinària

## Classificació

L'UC Davis està posicionada entre les 45 millors universitats del món en els rànquings consultats. Ocupa el número 38 segons "Best Colleges", el número 17 segons The Washington Monthly, està classificada en el número 16 per la Fundació Nacional de la Ciència dels Estats Units i és la número 43 segons l'ARW . També està dins de les 10 millors universitats públiques dels Estats Units. La seva planta professoral inclou 21 membres de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units, 20 membres de l'Acadèmia Americana d'Arts i Ciències i 9 membres de l'Acadèmia Nacional d'Enginyers dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «Best Colleges». U.S. News and World Report, 2011. Arxivat de l'original el 2009-08-21. [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ «The Washington Monthly College Rankings». Arxivat de l'original el 1 de maig de 2011. [Consulta: 16 octubre 2007].
* ↑ http://www.nsf.gov/statistics/profiles/ranking.cfm?ess=1&sort=a
* ↑ «ARWU2007-Top 500 World Universities». Institute of Higher Education in Shanghai, China. Arxivat de l'original el 24 de novembre de 2007. [Consulta: 25 novembre 2007].

## Enllaços externs

* Lloc web principal d'UC Davis (anglès)
# Women's Tour Down Under

El Women's Tour Down Under, conegut per motius comercials com el Santos Women's Tour és una cursa ciclista femenina per etapes que es disputa anualment a Austràlia. És la versió femenina del Tour Down Under. Al llarg de la seva història ha canviat de nom per motius comercials i també de format.
Des del 2016 forma part del calendari internacional de l'UCI. Les seves primeres dues edicions van integrar la categoria 2.2; el 2018 va ascendir a la 2.1; el 2020 va ser una de les curses de les Women's UCI ProSeries i, des del 2022, és una de les proves de l'UCI Women's World Tour, tot i que tant el 2021 com el 2022 no es va disputar a causa de la pandèmia de la covid-19.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| Jacob's Creek Tour Down Under (amateur) ||||
| 2004 | Oenone Wood | Sara Carrigan | Olivia Gollan |
| 2005 | Jenny MacPherson | Rochelle Gilmore | Alexis Rhodes |
| The Advertiser Women's Criterium Series (amateur) ||||
| 2006 | Jenny MacPherson | Sally Cowman | Bridget Evans |
| UniSA Women's Criterium Series (amateur) ||||
| 2007 | Jenny MacPherson | Belinda Goss | Peta Mullens |
| Rendition Homes - Santos Women's Cup (amateur) ||||
| 2011 | Chloe Hosking | Annette Edmondson | Nicole Whitburn |
| Santos Women's Tour - Tour Down Under Women's (amateur) ||||
| 2012 | Judith Arndt | Rebecca Werner | Alexis Rhodes |
| 2013 | Kimberley Wells | Nicole Whitburn | Jenny MacPherson |
| 2014 | Loes Gunnewijk | Valentina Scandolara | Amanda Spratt |
| 2015 | Valentina Scandolara | Melissa Hoskins | Loren Rowney |
| Santos Women's Tour - Tour Down Under Women's ||||
| 2016 | Katrin Garfoot | Shelley Olds | Lauren Kitchen |
| 2017 | Amanda Spratt | Janneke Ensing | Kirsten Wild |
| 2018 | Amanda Spratt | Lauren Stephens | Katrin Garfoot |
| 2019 | Amanda Spratt | Lucy Kennedy | Rachel Neylan |
| 2020 | Ruth Winder | Liane Lippert | Amanda Spratt |
| 2021 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2022 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2023 | Grace Brown | Amanda Spratt | Georgia Williams |
| 2024 | Sarah Gigante | Nienke Vinke | Neve Bradbury |
| 2025 | Noemi Rüegg | Silke Smulders | Mie Bjørndal Ottestad |

## Referències

* ↑ «Cycling Australia confirmed its UniSA-Australia women's outfit set to contest the 11- 14 January 2018 Santos Women's Tour Down Under». Cycling Central, 28-12-2017. [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ «Santos Women's Tour Down Under secures UCI elevation for 2020» (en anglès). Arxivat de l'original el 2019-11-01. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «Women's Race Secures UCI WorldTour Status» (en anglès australià). Tour Down Under, 20-12-2022. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «Tour Down Under cancelled for second year running» (en anglès australià). ABC News, 30-09-2021.

## Vegeu també

* Tour Down Under

## Enllaços externs

* Resultats a cyclisme-sport.fr
* Resultats 1 a sitiodeciclismo.net
* Resultats 2 a sitiodeciclismo.net
* Resultats 3 a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
# Orontes I

Orontes (Orontes Ορόντης fou un príncep persa, fill o més probablement gendre d'Artaxerxes II de Pèrsia. El nom Orontes era equivalent en armeni a Ervant.
En la retirada dels grecs de Cir el Jove, quan se'ls va unir Tissafernes 20 dies després de signar un tractat amb ells, Orontes el va acompanyar i fou probablement part de la traïció que es preparava en la qual els generals grecs foren capturats (400 aC).
Va governar la satrapia d'Armènia (401 aC a 344 aC) i segons Diodor de Sicília fou nomenat el 386 aC com a comandant de les forces terrestres perses contra Evàgores II de Salamina, contra el que s'enviaven també forces navals dirigides per Tiribazos que fou l'hiparc d'Orontes per l'Armènia occidental. El 385 aC Tiribazos va oferir condicions de pau a Evàgores; aquest exigia ser reconegut rei i no com un simple governador vassall de Pèrsia però estava quasi disposat a acceptar les propostes del persa. Orontes va escriure a la cort i va acusar Tirabazos de traïció i va rebre l'orde d'arrestar al seu col·lega i assolir el comandament únic dels perses. Però Tirabazos tenia el suport de l'exèrcit i una part d'aquest, quan Orontes va reprendre l'atac contra Evàgores, va començar a desertar. Finalment Orontes va fer la pau amb Evàgores no sols amb els mateixos termes que abans havia rebutjat sinó amb els quals demanava el xipriota. Tirabazos fou jutjat i absolt i Orontes va perdre el favor de la família reial. La família va arrelar a Armènia si bé Orontes sembla que fou traslladat a Mísia.
Allí es va implicar en la gran revolta de sàtrapes de l'Àsia Menor del 366-361 aC, amb Mausol de Cària, Datames de Capadòcia i Ariobarzanes que havia sigut sàtrapa de Frígia. Orontes dominava una part de la zona occidental d'Anatòlia a l'entorn de Pèrgam. Va combatre contra el sàtrapa de Dascilios i va encunyar monedes al seu nom a Jònia.
Després Orontes hauria traït als seus aliats per tornar al favor del rei, ara Artaxerxes III. Va recollir diners per aixecar un exèrcit de mercenaris i va contactar amb el faraó Teos, i llavors va lliurar als mercenaris a Artaxerxes III per obtenir el seu perdó. Aquest li va encarregar una expedició a Egipte que va acabar amb la rendició de Tacos. Orontes va morir el 344 aC.
El seu fill Orontes II fou sàtrapa d'Armènia vers el 336 aC a 331 aC i la seva dinastia va seguir fins vers l'any 200 aC. Entre el 344 aC i el 336 aC la satrapia va estar en mans del príncep Darios, que el 336 aC fou el rei Darios III de Pèrsia. Vegeu Oròntides.

## Bibliografia

* Pierre Briant, Histoire de l'Empire perse de Cyrus à Alexandre, Fayard, Paris, 1996 (ISBN 2-213-59667-0), p. 646.