OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chris Burden

Chris Burden (Boston, 1946 - 10 de maig de 2015), va ser un artista estatunidenc conegut per les seves performances. Estava casat amb l'artista multimèdia Nancy Rubins.

## Orígens

Va estudiar arts visuals, física i arquitectura a la Universitat de Pomona (Universitat de Califòrnia), a Irvine (Califòrnia), de 1969 a 1971. Per a la seva tesi de 1971 va presentar l'obra Five Day Locker Piece, una performance en la qual es va tancar durant cinc dies en la seva taquilla, el que va provocar una gran polèmica entre el personal docent.
El 1978 va arribar a ser ell mateix professor a la Universitat de Califòrnia (Los Angeles), una posició de la qual va dimitir el 2005 a causa d'una controvèrsia amb la universitat sobre l'obra d'un estudiant graduat —que recreava una de Jeffrey BurdenKastner. La performance utilitzava pretesament una pistola carregada, però les autoritats no van ser capaces de provar-ho.

## Performer

La reputació de Burden com artista va començar a créixer a principis dels anys 70 després que fes una sèrie de controvertides performances en les quals la idea del perill personal com expressió artística va ser central. La seva obra més coneguda d'aquesta època va ser potser Shoot («Tir») —realitzada el 1971 al F Space de Santa Ana (Califòrnia) — quan una ajudant li va disparar en el seu braç esquerre a una distància d'uns cinc metres. Altres performances dels anys 70 van ser Five Day Locker Piece (1971), Deadman (1972), B.C. Mexico (1973), Fire Roll (1973), TV Hijack (1978) i Honest Labor (1979), obres en les quals Burden s'ha crucificat sobre un Volkswagen, gatejat sobre vidres trencats o s'ha ficat en un sac sota un cotxe enmig del carrer.
A partir de 1975 va fer poques performances i va començar un període en el qual va crear instal·lacions i objectes que s'oposen a la ciència i la política. El 1975 va crear el B-Car, un vehicle lleuger completament operatiu que ell va descriure com capaç de "viatjar a 100 milles per hora i recórrer 100 milles per galó". Altres treballs d'aquest període van ser: DIECIMILA (1977), un facsímil d'un bitllet de 10.000 lires, "The Speed of Light Machine" (1983) (La màquina de la velocitat de la llum), que va reconstruir un experiment científic per a "veure" la velocitat de la llum; i la instal·lació C.B.T.V. (1977), una reconstrucció de la primera televisió.
El 2005, va llançar un iot no tripulat, d'auto-navegació, que va atracar a Newcastle el 28 de juliol després de 330 milles després d'un viatge de 5 dies des de Shetland. El projecte va costar 150.000 lliures i va ser finançat amb una beca significativa del Consell de les Arts Britànic (Arts Council of Great Britain), sent dissenyat i construït amb l'ajuda del Departament d'Enginyeria Naval de la Universitat de Southampton. La nau és controlada per una computadora de bord i un sistema GPS; no obstant això, en cas d'urgència la nau podia ser socorreguda per un vaixell acompanyant d'ajuda.
# Mandiraja

Mandiraja és un subdistricte (en indonesi, "Kecamatan") de la regència (Kabupaten) de Banjarnegara, a la província de Java Central, Java. La seva població el 2010 era de 63.679 habitats, incloent-hi 52.61 estrangers, quasi tot xinesos.
* Mandirajakulon
* Mandirajawetan
* Banjengan
* Kebakalan
* Kertayasa
* Panggisari
* Blimbing
* Purwasaba
* Candiwulan
* Simbang
* Glempang
* Kaliwungu
* Somawangi
* Kebanaran
* Salamerta
* Jalatunda
# Palau Mastelli del Cammello

El Palazzo Mastelli del Cammello és un palau gòtic a Venècia, Itàlia . Es troba al districte (sestiere) de Cannaregio, al Campo dei Mori i al riu Madonna dell'Orto.

## Història

L'edifici pertanyia antigament a tres germans comerciants de seda i espècies (Rioba, Sandi i Afani), que es van traslladar del Peloponès a Venècia cap al 1112 i després van adoptar el nom de Mastelli. Tradicionalment s'associen amb quatre estàtues dels tres moros i el seu criat al Campo dei Mori. La construcció inicial del palau es remunta al segle XII.

## Arquitectura

La façana del palau té tres nivells i està coberta d'estuc gris. La planta baixa té un portal d'aigua flanquejat per llanceta i finestres d'arc. A la part inferior dreta, hi ha una petita font d'estil àrab, que fins fa uns anys s'utilitzava per beure aigua mentre s'estava al vaixell o góndola. El primer pis noble té una trífora flanquejada per parells de finestres laterals. Al seu costat dret, el nivell està decorat amb un baix relleu que representa un home amb turbant que estira un camell carregat. És aquesta escultura la que dóna nom del cammello al palau. El nivell també té dues "paterae", una d'elles representa un paó real. La finestra lateral esquerra té una mica d'altar romà que serveix de gruixuda columna cantonera. El segon pis noble té una hexàfora gòtica sostinguda per un balcó sobre mènsules i flanquejada per obertures laterals d'una sola llum, també amb balconades. El balcó esquerre dona la volta a la cantonada de l'edifici. Quatrefoils, dos d'ells irregulars, decoren la part superior de l'hexàfora.
La cornisa està sostinguda per petites dents decorades amb caps d'animals. A la part mitjana de la teulada hi ha una gran finestra de traca. Les finestres, els marcs de les portes, els balcons, les mènsules, els balustres, la cornisa, els quatre llaços i el relleu del camell són de pedra d'Ístria .

## Galeria

* Escultura del camell que va donar nom al palau.
* Finestra lateral del primer pis noble, foto de Paolo Monti
* Hexàfora quatriforme a la planta superior, foto de Paolo Monti
* Finestra lateral, foto de Paolo Monti
* El moro amb els cabells llargs
* El moro amb la bufanda
* Rioba: El moro amb el nas de ferro
* Estàtua del criat

## Referències

* ↑ «Palazzo Mastelli detto "Del Cammello"» (en itaià). Evenice - Il portale degli eventi a Venezia, 23-01-2018. [Consulta: 25 juny 2020].
* ↑ «Palazzo Mastelli». Hotel Heureka Venice, 21-01-2019. [Consulta: 25 juny 2020].
* ↑ Venice (en anglès). Somerset Books, 1980, p. 144.
* ↑ Sepeda, Toni. Brunetti's Venice: Walks Through the Novels (en anglès). Random House, 2011. ISBN 978-1-4464-7495-2.
* ↑ Pilling, Mq. The Ensign's Wife (en anglès). iUniverse, 2009, p. 140. ISBN 978-1-4401-7716-3.
* ↑ Buckley, Jonathan. The Rough Guide to Venice & the Veneto (en anglès). Rough Guides, 2004, p. 138. ISBN 978-1-84353-302-3.
# Nacho Rodríguez

Ignacio Pablo Rodríguez Marín (Màlaga, 2 de setembre de 1970), més conegut com a Nacho Rodríguez és un exjugador de bàsquet espanyol dels anys 90 y anys 2000. Fa 1,86 metres d'alt i pesa 84 kg. Jugava a la posició de base. Destacava per la seva personalitat i la seva disciplina tàctica i era considerat un dels millors defensors de la Lliga.
Actualment és el mànager de gestió de la secció de bàsquet del Futbol Club Barcelona.

## Historial

Va jugar 16 temporades consecutives a la Lliga ACB, la màxima categoria del bàsquet espanyol, a sis clubs: el Mayoral Maristas Málaga, en el qual va jugar durant quatre temporades, l'Unicaja de Málaga, on va jugar 6 temporades després de la fusió del Caja de Ronda i el Mayoral Maristas, el FC Barcelona, on va jugar sis temporades, l'Etosa Alacant, en el qual va romandre 2 temporades, el ViveMenorca, on va estar-hi una sola temporada i va acabar la seva carrera al bàsquet professional al Grupo Capitol Valladolid.

## Referències

* ↑ «Nacho Rodríguez, nou mànager de gestió del FC Barcelona Lassa de bàsquet». [Consulta: 16 juny 2019].
# Mirakontxa

Mirakontxa és un barri residencial de luxe de la ciutat de Sant Sebastià situat enfront de la badia de la Concha. Va sorgir paral·lel a la construcció del Palau de Miramar per la Casa Reial espanyola, el setembre de 1888. En aquest barri van fixar la seva residència d'estiu personatges com José Canalejas, president del Govern entre 1910 i 1912 i la residència del qual encara es conserva en el número 24.

## Enllaços externs

* (basc)(castellà) Mirakontxa
* (castellà) Mirakontxa a l'Enciclopèdia Basca Auñamendi
# Fabian Delph

Fabian Delph (nascut el 21 de novembre de 1989) és un futbolista professional anglès que juga de centrecampista per l'Everton FC i ha representat el seu país a nivell sub-21.

## Palmarès
### Manchester City

* 2 Lliga anglesa: 2017-18, 2018-19.
* 1 Copa anglesa: 2018-19.
* 3 Copa de la lliga anglesa: 2015-16, 2017-18, 2018-19.
* 1 Community Shield: 2018.

## Referències

* ↑ «Search 1984 to 2006 – Birth, Marriage and Death indexes». Findmypast.com. Arxivat de l'original el 2015-07-02. [Consulta: 26 març 2010].
* ↑ «Fabian Delph». Leeds United A.F.C.. [Consulta: 16 juliol 2008].
* ↑ «Fabian Delph: Overview». Premier League. [Consulta: 10 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Fabian Delph, Fitxa a Soccerway
# Letònia al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior

Letònia va ser un dels països fundadors que va debutar al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior en 2003.
La millor posició de Letònia va ser en 2003, quan Dzintars Čīča va quedar 9è amb "Tu esi vasarā", mentre que la pitjor posició va ser en 2004 amb Mārtiņš Tālbergs, i C-Stones Juniors, que van quedar en 17a i última posició amb "Balts vai melns". Així, Latvijas Televīzija (LTV) va retirar Letònia de la competició i no hi retornaria fins 2010, la seva primera participació en 5 anys. Després d'aquest retorn, hi va participar una també en 2011, però va tornar a retirar-se de la competició sense tenir prevista la seva reincorporació.

## Història

Letònia és un dels setze països que han debutat al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior 2003, que va tenir lloc el 15 de novembre de 2003 al Fòrum de Copenhaguen, Dinamarca. La millor posició de Letònia va ser l'any 2003, quan Dzintars Čīča va quedar 9è amb "Tu esi vasarā". La pitjor posició del país va arribar l'any 2004 quan Mārtiņš Tālbergs i C-Stones Juniors van quedar 17è i últim amb "Balts vai melns". Latvijas Televīzija (LTV) va retirar Letònia del concurs després de 2005, i no tornaria fins al concurs de 2010, la seva primera participació en 5 anys.
L'emissora va seleccionar Šarlote Lēnmane per representar Letònia al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior 2010 a Minsk amb la cançó "Viva La Dance". Šarlote va guanyar el 10è lloc amb 51 punts.
Després de retirar-se inicialment del concurs de 2011, LTV va revocar la seva decisió el setembre de 2011 i va enviar una entrada al concurs de 2011 a Erevan, Armènia. El 27 de juny de 2012, LTV va anunciar la retirada de Letònia de la competició, i el país no ha tornat mai des d'aleshores. LTV va confirmar més tard la seva no participació el 2013, el 2014 i el 2015.
El 19 de novembre de 2015, es va anunciar que els països bàltics, inclosa Letònia, estaven interessats a participar en el concurs de 2016. Tanmateix, el 23 de maig de 2016, la LTV va confirmar que no tornaria al concurs el 2016.

## Participació

Llegenda
| Any | Seu | Artista | Cançó | Lloc | Punts |
| 2003 | Copenhaguen | Dzintars Čīča | «Tu esi vasarā» | 9 | 37 |
| 2004 | Lillehammer | Mārtinš Tālbergs i C-Stones Juniors | «Balts vai melns» | 18 | 3 |
| 2005 | Hasselt | Kids4Rock | «Es esmu maza jauka meitene» | 11 | 50 |
| No hi va participar entre 2006 i 2009 ||||||
| 2010 | Minsk | Šarlote Lēnmane | «Viva la dance» | 10 | 51 |
| 2011 | Erevan | Amanda Bašmakova | «Moondog» | 13 | 31 |
| No hi va participar entre 2012 i 2025 ||||||

## Referències

* ↑ «#BestOfJESC – Junior Eurovision Song Contest 2003». ESC+Plus, 07-09-2015. [Consulta: 26 agost 2016].
* ↑ Bakker, Sietse. «Talents from 14 nations to gather at Junior Eurovision 2011». European Broadcasting Union, 28-07-2010. [Consulta: 28 juliol 2010].
* ↑ Siim, Jarmo. «Latvia becomes 14th country to join Junior 2011». European Broadcasting Union, 09-09-2011. [Consulta: 9 setembre 2011].
* ↑ Al Kaziri, Ghassan. «JESC2013: Albania is entering again», 28-05-2013. Arxivat de l'original el 12 juny 2013. [Consulta: 31 maig 2013].
# Aiden Ford

El tinent Aiden Ford, va néixer el 1979, és un oficial marine interpretat per Rainbow Sun Francks a la sèrie de ciència-ficció Stargate Atlantis.
Durant la primera temporada Ford era un dels protagonistes de la sèrie, però per culpa d'un incident en l'últim capítol de la primera temporada (The Siege: Part 2) es veu obligat a abandonar Atlantis convertint-se així en un invitat recurrent a la segona temporada. En finalitzar la primera temporada, tant els productors de la serie com el mateix actor, no acabaven d'estar del tot satisfets amb el resultat del personatges i a conseqüència van decidir treure'l. Com que no volien treure'l cense més, els guionistes van idear una manera de fer el personatge més important, però amb l'efecte col·lateral de convertir-lo en recurrent.
Ford és un jove entusiasta i energètic, sempre disposat a ajudar a qui ho necessiti. Serveix com a segon de cap en del major John Sheppard. Anteriorment havia servit en el Comando Stargate i és un expert en explosius i armes.

## Referències

* ↑ «Childhood's End (Stargate Atlantis)». A: Childhood's End (Stargate Atlantis).
* ↑ Gosling, Sharon [July 2006]. «Into season 2». A: Stargate Atlantis: The Official Companion Season 2. London: Titan Books, p. 10-11. ISBN 1-84576-163-4.
# Frank Jerwood

Frederick Harold "Frank" Jerwood (Keighley, West Yorkshire, 29 de novembre de 1885 – Leicester, 17 de juliol de 1971) va ser un clergue i remer anglès que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la prova del quatre sense timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Frank Jerwood Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 de setembre 2011. [Consulta: 5 desembre 2015].
# Paula Thomas

Paula Thomas (Bradford, Regne Unit, 3 de desembre de 1964), també anomenada Paula Dunn, és una atleta britànica retirada especialitzada en la prova de 4 x 100 m, en la qual va aconseguir ser medallista de bronze europea el 1990.

## Carrera esportiva

En els Jocs de la Commonwealth d'Edimburg de 1986 va guanyar la medalla d'or en els relleus de 4 x 100 metres, amb un temps de 43.39 segons, per davant del Canadà i Gal·les.
En el Campionat Europeu d'Atletisme de 1990 va guanyar la medalla de bronze en els relleus 4 x 100 metres, amb un temps de 43.32 segons, arribant a meta després d'Alemanya de l'Est i Alemanya de l'Oest, sent les seves companyes d'equip: Stephanie Douglas, Beverly Kinch i Simone Jacobs.

## Referències

* ↑ «Paula Thomas». [Consulta: 24 desembre 2017].
* ↑ «Paula Thomas». [Consulta: 24 desembre 2017].
# Barri de Holyrood

Holyrood (/ˈhɒliruːd/; escocès: Halyruid, Taigh an Ròid en gaèlic escocès) és una zona d'Edimburg, la capital d'Escòcia, situada a l'est del centre de la ciutat, als peus de la Royal Mile. La zona originalment va prendre el seu nom de l'abadia de Holyrood, que era l'església de Holy Rude (en scots "santa creu"). Holyrood inclou els llocs següents:
* El modern edifici del Parlament d'Escòcia Per aquesta raó, "Holyrood" s'utilitza sovint als mitjans de comunicació contemporanis com a metònim del govern escocès.
* El palau de Holyrood House, la residència oficial del monarca a Escòcia.
* Les ruïnes de l'abadia de Holyrood
* Parc de Holyrood, un extens parc reial al sud i a l'est del palau.
* Queen's Gallery, part del complex de Holyroodhouse, antigament una església i ara una galeria d'art.
* Dynamic Earth, atracció de visitants i centre científic que és el museu interactiu més gran d'Escòcia.
* Diverses propietats residencials, comercials lleugeres i governamentals.

## Referències

* ↑ «Names in Scots - Places in Scotland». scotslanguage.com.
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 3 març 2016. [Consulta: 20 desembre 2014].
* ↑ Dennis Lock. Gower Handbook of Programme Management. Routledge, 20 maig 2016, p. 196–. ISBN 978-1-317-12514-3.

## Enllaços externs

* Robert M'Bean, History of Holyrood: with descriptive guide and catalogue of portraits and paintings, 1849 (anglès)
* Google Maps (mostra Holyrood)
# Oscar Geier

Oscar Geier (Zúric, 19 d'agost de 1882 - Mountain Lakes, 5 de novembre de 1942) va ser un pilot de bobsleigh suís que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Lake Placid, on guanyà la medalla de plata en la prova de bobs a 2 formant parella amb Reto Capadrutt. En aquests mateixos Jocs fou quart en la prova de bobs a 4 junt a Hans Eisenhut, Charles Jenny i Reto Capadrutt.

## Referències

* ↑ «Oscar Geier Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 12 febrer 2017].
# Fàbrica Pere Font i Batallé

La Fàbrica Pere Font i Batallé, o simplement Fàbrica Font i Batallé, és un edifici del centre de Terrassa, situat al Carrer del Doctor Cabanes, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

És una nau industrial aïllada que forma part d'un conjunt més ampli, però amb menys interès. És de planta rectangular, té dues plantes d'alçada i està coberta amb voltes a la catalana, de revoltó. L'estructura del forjat intermedi és igualment de voltes a la catalana tensades.
Tota l'obra és bastida en maó vist, amb obertura d'arc rebaixat en maó aplantillat com a únic element decoratiu. La façana està ritmada per lesenes i cornises corbes, de perfil rom, que fan visible l'estructura de voltes a la catalana de la coberta i a la vegada conformen els espais on s'obren les finestres.

## Història

L'edifici, obra de l'arquitecte Lluís Muncunill, va ser bastida l'any 1916 a instàncies de l'industrial Pere Font i Batallé per instal·lar-hi la seva fàbrica de teixits de llana. El 1935, el propietari va cedir part de les accions als seus quatre fills i va passar a anomenar-se Anònima Font Batallé. La mateixa firma posseïa un magatzem a la placeta de Saragossa i un despatx al carrer del Vall, actualment desaparegut.
Va funcionar fins a la dècada del 1970 i posteriorment fou usat com a garatge per a cotxes. En l'actualitat, la fàbrica ha estat reconvertida en un edifici d'habitatges i oficines, obra realitzada pels arquitectes Bacardit, Mampel i Pont a partir del 1997, una restauració que va rebre el premi Bonaplata.

## Notes

* 1 2 «Fàbrica Font Batallé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 octubre 2014].
* 1 2 «La fàbrica modernista Pere Font i Batallé». Records de Terrassa. [Consulta: 31 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Església Ortodoxa de Constantinoble

L'Església Ortodoxa de Constantinoble, que té el nom històric de Patriarcat Ecumènic de Constantinoble, és una de les esglésies autocèfales integrades en la comunió ortodoxa.

## Història

Constantí el Gran va crear el patriarcat com a segona jerarquia després de Roma el 330 i el 381 el concili de Constantinoble li va atorgar primacia, ja que es considerava a la ciutat la nova Roma, cosa que no fou acceptada pels Papes. Els patriarques però van ser protegits pels emperadors orientals i romans d'Orient. El 451 el concili de Calcedònia li va donar primacia a l'Àsia Menor i Tràcia cosa també rebutjada per Roma. El legat papal a Constantinoble va rebre l'estatus de Patriarca Llatí de Constantinoble el 1215. Després de caure Constantinoble en mans dels turcs la figura va mantenir la seva autoritat religiosa entre els ortodoxos però va perdre tota influència. La figura de Patriarca Llatí va desaparèixer.
Vegeu: Patriarca de Constantinoble i la llista de Patriarques de Constantinoble.

## Imatges

* Cerimònia a la Basílica Patriarcal de Sant Jordi
* Mosaic a l'antiga basílica de Santa Sofia
* Escut Imperial a la façana de la Basílica Patriarcal de Sant Jordi

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial
# Philippe de Plaissis

Philippe du Plaissis, du Pleissiez o du Plaissiez va ser un cavaller francès nascut al comtat d'Anjou (Plessis-Macé) la segona meitat del segle xii que va ingressar a l'Orde del Temple durant la tercera Croada el 1189.
La seva elecció al capdavant de l'Orde va tenir lloc entre gener i març de 1201, ja que un dels seus primers actes com gran mestre va ser la signatura d'un acord amb l'Orde de l'Hospital sobre el reg de terres i l'ús dels molins que les dues Ordes posseïen al comtat de Trípoli, que porta la data de 17 d'abril de 1201.
Des del començament del seu mandat es va veure enfrontat al rei de la Petita Armènia, ja que aquest s'havia apoderat d'una fortalesa templera situada al principat d'Antioquia. Després d'una causa duta a terme pel papa Innocenci III, els templers són expulsats de la Petita Armènia i els seus béns confiscats.
El 1201, Egipte i després Síria són assolats per una epidèmia de pesta, i en 1202 es produeix un fort terratrèmol. La pau és necessària per reconstruir les ciutats i pobles destruïts. Philippe du Plaissis negocia una treva amb els musulmans, en la qual rebutja associar als Cavallers Teutònics. Quan els Hospitalaris negocien també una treva, aquesta és rebutjada al seu torn pels Templers. Aquests conflictes interns provoquen la intervenció del Papa.
En efecte, l'Orde del Temple ha comptat sempre amb el suport del papat (l'1 de febrer de 1205 Innocenci III confirma la butlla d'Anastasi IV Omne datum optimum ) fet que provoca, però, constants queixes de bisbes i prínceps contra els templers. No obstant això, el 1208, Innocenci III es dirigeix a Philippe du Plaissis per recordar-li que l'obediència és un dels tres vots que pronuncia el templer en al seu ingrés en l'Orde i que el seu incompliment el fa apòstata. No sembla que aquesta amonestació sigui realment escoltada per una Orde que recluta a nombrosos cavallers i que s'enriqueix amb quantioses donacions.
El registre de Reims fixa la mort de Philippe du Plaissis l'11 dels idus de novembre, és a dir, el 12 de novembre de 1209.
| Precedit per: Gilbert Hérail | Gran Mestre 1201 - 1209 | Succeït per: Guillaume de Chartres |
# Frederic I d'Alta Lorena

Frederic I o Ferry I (v. 910/915 - 978) va ser comte de Bar i duc d'Alta Lorena. Era fill de Cunegunda i de Wigéric, comte de Bigdau, després comte palatí de Lotaríngia.
El seu matrimoni amb Beatriu de França, filla d'Hug el Gran (robertià), duc dels francs, i d'Eduvigis de Saxònia, filla de l'emperador Enric I d'Alemanya, li va aportar en dot els ingressos lorenesos de l'abadia de Saint, entre els quals l'abadia de Saint-Mihiel. Va fer construir una fortalesa a Fains, a la frontera entre el regne de França i el regne de Germània, i va intercanviar feus amb el Bisbe de Toul. És així com es va constituir a poc a poc un domini coherent que va esdevenir el Comtat de Bar.
El ducat de Lotaríngia estava llavors dirigit per l'arquebisbe Bruno de Colònia, el qual era el germà d'Otó I del Sacre Imperi Romanogermànic i d'Eduvigis de Saxònia i, per tant, l'oncle de l'esposa de Frederic. Bruno i Otó van decidir el 959 la partició de Lotaríngia en dos ducats, i llavors Frederic fou viceduc de l'Alta Lotaríngia. Uns anys més tard, el 977, Frederic va rebre el títol de Duc d'Alta Lotaríngia.
Va afavorir la reforma monàstica a Saint-Dié i a Moyenmoutier.

## Matrimoni i descendència

Es va casar el 954 amb la germana d'Hug Capet, Beatriu de França del qual va tenir:
* Enric, mort entre 972 i 978.
* Adalberó II de Metz († 1005), bisbe de Verdun i després bisbe de Metz
* Teodoric o Thierry I (962/972 - 1027), comte de Bar, duc de Lorena
* Ida, casada amb Radbot d'Altenburg va construir el castell d'Habsburg i estaria entre els ancestres de la casa d'Habsburg.

## Referències

* ↑ Genealogia de Frédéric, duc d'Haute-Lotharingie, al lloc web de Medieval Lands
* ↑ Menzel, Wolfgang. History of Germany, from the Earliest Period (en anglès). G. Bell & sons, 1907, p.401. ISBN 1440092214.

## Enllaços externs

* Friedrich I. Herzog von Ober-Lothringen (959-978) Arxivat 2005-12-16 a Wayback Machine.