OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cui prodest

Cui prodest, o també Cui bono («qui se'n beneficia?»), és una locució llatina que fa referència al fet que en molts casos, a l'hora de determinar l'autor d'un acte, pot ser molt aclaridor preguntar-se qui és el beneficiari dels seus resultats. És una manera habitual de determinar el culpable d'un delicte. El cui prodest/cui bono es considera un dels principis del Dret romà.

## Limitacions

Malgrat que aquest principi és molt usat en criminalística, no és senzill determinar qui es pot beneficiar d'un determinat fet, ni tampoc pressuposar que tots els beneficiats hi han d'estar implicats per força, encara menys quan el veritable culpable els pot fer servir de cap de turc per a encaminar l'atenció lluny de la seva persona.

## Història

Ciceró va atribuir la frase cui bono a l'antic censor i cònsol romà Luci Cassi Longí Ravil·la, i va popularitzar-ne el seu ús:
| « | L. Cassius ille quem populus Romanus verissimum et sapientissimum iudicem putabat identidem in causis quaerere solebat "cui bono fuisset". El famós Luci Cassi, a qui el poble de Roma tenia per un jutge molt honest i savi, solia preguntar en resoldre els seus casos "A qui beneficia"? | » |
Sèneca va utilitzar l'expressió cui prodest en Medea (acte primer, escena primera, versos 500-501): «cui prodest scelus, is fecit» (aquell a qui aprofita el crim és qui l'ha comès). Sèneca utilitza la locució en la seva anàlisi, no criminalistica, de l'essència dels diversos beneficis i regals.
Hi ha un ús alternatiu molt estès però erroni de la locució: Quid prodest? (en interrogatives indirectes sense signe interrogatiu), encara que en aquest cas significa "què és útil?" o "quina cosa beneficia?", ja que quid és la forma neutra, en nominatiu, del pronom indefinit interrogatiu llatí quis, amb la qual cosa la interrogació d'autoria resta totalment desvirtuada.

## Referències

* ↑ Jordi-Carles Burillo, «Llatinismes» en: L'Esca, web de llengua i cultura catalanes.
* ↑ Laura Gibbs, «Cui bono» (anglès) en: Latin via Proverbs, 2006, autoeditat
* ↑ Ciceró. «M. Tvlli Ciceronis pro Sex. Roscio Amerino oratio».
* ↑ Sèneca, L.A.. Dels beneficis (en llatí, català). tom II, Liber V, 11.1. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1954, p. 24-25.
* ↑ Periodista Digital, Cui prodest scelus, is fecit. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Brent

«Brent» té aquests significats:
* riu Brent, curs d'aigua afluent del Tàmesi
* Brent (Londres), districte al nord-oest de Londres, Regne Unit
* Petroli Brent, classificació del petroli
* Brent (Alabama), població dels Estats Units a l'estat d'Alabama
# Leli Balb

Leli Balb (en llatí Laelius Balbus) va ser un senador romà que va viure al segle i. Formava part de la gens Lèlia, una gens romana d'origen plebeu.
Va acusar Acúcia, l'ex dona de Publi Vitel·li, de traïció (majestas). Encara que la van condemnar, no va obtenir la recompensa habitual per pressions del tribú Juni Otó. L'any 37 va ser condemnat com un dels amants d'Albucil·la, privat del seu rang senatorial i desterrat a una illa. La seva condemna va donar satisfacció general, ja que havia estat sempre disposat a acusar els innocents.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology.. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 457.

## Enllaços externs

* Article a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Alfons Maria Stickler

Alfons Maria Stickler SDB JCD (Neunkirchen, 23 de d'agost de 1910 – Ciutat del Vaticà, 12 de desembre de 2007) va ser un cardenal i arquebisbe catòlic austríac.

## Biografia

Va fer la seva primera professió religiosa a la Congregació Salesiana el 15 d'agost de 1928 després d'acabar el noviciat a Alemanya. Després de completar la pràctica pedagògica i els estudis de teologia va ser ordenat sacerdot el 27 de març de 1937 a la basílica de Sant Joan del Laterà.
Després de graduar-se el 1940 a la Universitat Pontifícia Lateranense, va ser nomenat professor de dret canònic i civil a la Universitat Pontifícia Salesiana. Va ser rector de la mateixa universitat entre 1958 i 1966.
Va ser president del Pontificium Institutum Altioris Latinitatis del 1965 al 1968.
El 25 de març de 1971 va ser nomenat pel Papa Pau VI prefecte de la Biblioteca Apostòlica Vaticana.
El 8 de setembre 1983 va ser nomenat pro-bibliotecari de la Santa Església Romana i arquebisbe titular de Bolsena pel Papa Joan Pau II, qui el va consagrar bisbe l'1 de novembre següent; al mateix temps es va convertir en part de la Pontifícia Comissió per a la Interpretació autèntica del Codi de Dret Canònic.
El 7 de juliol de 1984 també va ser nomenat pro-arxiver .
Va ser creat i proclamat cardenal de la diaconia de San Giorgio in Velabro al consistori del 25 de maig de 1985. El 27 de maig següent va ser nomenat arxiver i bibliotecari de la Santa Església Romana; Va ocupar el càrrec fins l'1 de juliol de 1988.
El 29 de gener de 1996 va ser elevat al rang de cardenal prevere, i la diaconia va ser elevada pro hac vice.
És un dels cardenals que van celebrar la missa tridentina després de la reforma litúrgica.
Va morir al seu apartament al Palau del Sant Ofici del Vaticà a les 7:30 am el 12 de desembre de 2007, a l'avançada edat de 97 anys.
El funeral va tenir lloc el 14 de desembre a l'Altar de la Càtedra de la Basílica de Sant Pere. La litúrgia del funeral va ser presidida pel Papa Benet XVI. Està enterrat en les catacumbes de Sant Calixt.

## Honors

    Balí Cavaller de Gran Creu de Justícia del Sacre Orde Militar Constantinià de Sant Jordi (Casa de Borbó-Dues Sicílies)
    Creu de Comanador de l'Orde al Mèrit de la República Federal Alemanya

## Notes

* ↑ Cenni biografici
* ↑ Dal sito web del Sacro Militare Ordine Costantiniano di San Giorgio.
# Charles Conrad

Charles Conrad (Filadèlfia, 2 de juny de 1930 - Ojai, 8 de juliol de 1999) Charles "Pete" Conrad, Jr va ser un astronauta nord-americà i el tercer home a trepitjar la Lluna (missió Apollo 12). També va formar part del Projecte Gemini i Skylab.

## Biografia

Llicenciat en enginyeria aeronàutica per la Universitat de Princeton l'any 1953, va aconseguir entrar a la Marina dels Estats Units d'Amèrica, on es va convertir en pilot de proves i més tard en instructor de vol. Va formar part del segon grup d'astronautes triats per la NASA el 1962 que trepitjaria la Lluna al novembre de 1969 bord de l'Apollo 12. Molt abans va ser considerat per a la missió Mercury 7, però finalment va ser rebutjat.
Pete Conrad allunitzà amb el "Intrepid" al novembre de 1969, convertint-se en el tercer home que va trepitjar la Lluna. Un cop va haver baixat del Mòdul lunar i realitzés el seu primer passeig en la superfície del satèl·lit, ha fet broma sobre la seva alçada quan va comentar a Houston, que tothom des dels receptors de ràdio i televisió van poder sentir, el següent:
«Whoopie! Home, aquest va poder haver estat un petit pas per a Neil (Armstrong), però ha estat un gran per a mi!»
Temps després revelaria que aquest graciós comentari ho va fer per guanyar una aposta amb Oriana Fallaci.
El personatge de Conrad va aparèixer en la minisèrie de la televisió per cable nord-americana HBO que portava per títol "De la terra a la lluna" (títol original: From Earth to the Moon).
Va morir en un accident amb la seva motocicleta al juliol de 1999. Al principi va semblar sortir il·lès de la col·lisió, però al cap de 6 hores del tràgic accident va ser declarada la seva mort a causa d'una hemorràgia interna.

## Enllaços externs

* http://www.jsc.nasa.gov/Bios/htmlbios/conrad-c.html
* http://www.conradawards.org Arxivat 2018-08-09 a Wayback Machine.
# Licopodi

Lycopodium és un gènere de plantes vasculars sense llavor de la família de les licopodiàcies, coneguts popularment com a licopodis o peus de llop.

## Etimologia

Etimològicament, Lycopodium prové de grec lýkos que significa "llop" i –pódion que significa "peu", ja que les extremitats de les seves branques s'assemblen a un peu de llop. Tant a l'interior de la península Ibèrica com a altres països d'Europa es coneixen aquestes plantes amb el nom genèric de "peu de llop".

## Característiques

Com tots els pteridòfits, presenten alternança de generacions i l'individu que veiem correspon a l'esporòfit diploide. Són plantes que no tenen mai flors, terrestres o epífites, molt ramoses, erectes, postrades, amb fulles (microfil·les) petites, simples, sovint espiculades i que cobreixen tota la tija i les branques. Les fulles fèrtils (esporofil·les) es troben reunides al capdamunt de la tija formant uns estròbils (una mena de pinyes allargassades). A l'axil·la d'aquestes esporofil·les hi ha els esporangis que són molt petits, pràcticament microscòpics, però s'agrupen en sorus prou evidents.

## Història natural

El gènere Lycopodium es reprodueix sexualment per espores. Tanmateix, és més comú que es multipliquin vegetativament (fase asexual) a través de rizomes.

## Taxonomia

Hi ha aproximadament 200 espècies, amb 37 tàxons àmpliament distribuïts en climes temperats i tropicals, encara que solen estar confinats a muntanyes als tròpics. A Catalunya hi trobem només dues espècies: Lycopodium clavatum i Lycopodium annotinum.

## Espècies autòctones als Països Catalans

Lycopodium clavatum i Lycopodium annotinum es troben a Catalunya concretament als Pirineus. També hi són presents el licopodi selago, Huperzia selago, (amb les esporofil·les situades a la part mitjana de la tija i que no formen estròbils) i el licopodi alpí, Diphasiastrum alpinum, (amb estròbils terminals, però fulles molt curtes (2-4 mm) fermament aplicades a la tija formant quatre rengles), que tradicionalment també han estat considerades part del gènere Lycopodium

## Usos

La pols d'espores (coneguda com a sofre vegetal) és groguenca i, especialment la pols de Lycopodium clavatum, s'ha usat molt en focs artificials, per a pintures, per a explosius, com antiadherent en preservatius i com a coberta de píndoles. És també utilitzat com a estabilitzador de gelats. El terme "màscara de Lycopodium" s'usa per descriure un tipus de màscara flamejant usada per algunes bandes de música o artistes a l'escenari, com Rammstein, en el tema Feuer frei!, del film xXx.
En experiments de física, la pols s'usa per fer ones sonores visibles en l'aire i per a observació i mesurament. Per exemple, Chester Carlson va utilitzar espores de Lycopodium en els seus experiments per a demostrar la xerografia.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels Països catalans 1980

## Enllaços externs

* GRIN Arxivat 2009-08-14 a Wayback Machine.: gènere Lycopodium L. Arxivat 2013-06-14 a Wayback Machine. (anglès)
# Metazou basal

Conjunt de embrancaments d'animals primitius sense valor taxonòmic que agrupa cnidaris, ctenòfors, mixozous i placozous. Llurs relacions filogenètiques no són clares i existeixen diferents hipòtesis que relacionen aquests embrancaments entre ells i amb la resta dels animals que presenten simetria bilateral.
# Shantel

Stefan Hantel, conegut com a Shantel, és un productor i músic alemany nascut a Mannheim 2 de març de 1968. Descendent de refugiats alemanys provinents de la Bucovina, és conegut per les seves aproximacions electròniques a la música popular dels Balcans.

## Biografia

Va fer els seus primers passos com a DJ a París, on s'havia traslladat el 1991 per a estudiar disseny gràfic. En tornar a Alemanya el 1994, va fundar l'empresa discogràfica Essay Recordings i una discoteca de música electrònica. El 1998, el seu soci Daniel Haaksmann es va traslladar a Berlín, raó per la qual la companyia de discos va tancar temporalment. El 2001, va viatjar a Txernivtsi, la ciutat natal dels seus avis, i des d'aquest moment es va començar a interessar per la música dels Balcans. El 2002, va publicar la compilació Bucovina Club amb remixes electrònics de bandes balcàniques conegudes. El 2003, va reactivar el seu segell discogràfic i va contractar a diverses bandes dels Balcans. El 2005, va publicar la segona part de la seva compilació, Bucovina Club 2. Alguns dels temes van ser utilitzats en pel·lícules com Borat. El 2007, va publicar al seu primer disc solista, Disko Partizani, obtenint força èxit comercial a Àustria, on va arribar al lloc 17 dels rànquings de venda, Alemanya i Polònia. També guanyà popularitat a Turquia, ja que rodà un videoclip a Istanbul. Aquell any també compongué la banda sonorà de la pel·lícula Auf der anderen Seite, de Fatih Akin. L'agost de 2009 publicà el seu àlbum Planet Paprika.

## Discografia

* Club Guerilla (1995)
* Auto Jumps & Remixes (1997)
* Higher than the Funk (1998)
* Great Delay (2001)
* Bucovina Club (2003)
* Bucovina Club Vol. 2 (2005)
* Disko Partizani (2007)
* Auf der anderen Seite, BSO, (2007)
* Planet Paprika (2009)

## Referències

* ↑ Cartwright, Garth: Awards for World Music 2006 - DJ Shantel, BBC Radio 3.

## Enllaços externs

* Shantel - Lloc web oficial
# Paolo Montarsolo

Paolo Montarsolo (Portici prop de Nàpols (Campània), 16 de març, 1925 - Roma (Laci), 31 d'agost, 2006), va ser un baix operístic italià especialment associat amb papers còmics.

## Biografia

Després d'estudis vocals a Nàpols i Milà, Montarsolo va debutar al Teatro San Carlo el 1949 i a La Scala el 1951, primer cantant petits papers però ràpidament es va consolidar en papers còmics en òperes de Wolfgang Amadeus Mozart i Gioachino Rossini, i va participar en molts revivals de Òperes del segle XVIII de compositors com Giovanni Battista Pergolesi, Luigi Cherubini, Domenico Cimarosa, Giovanni Paisiello, etc.
El 1954, va començar a aparèixer fora d'Itàlia, sobretot a Viena, Salzburg, París, Londres, Glyndebourne, i va fer el seu debut americà el 1957 a l'Òpera de Dallas, que va aparèixer posteriorment a l'Òpera de San Francisco, a la "Lyric Opera of Chicago" i al Metropolitan Opera a Nova York.
A més del repertori italià dels segles XVIII i XIX, també va obtenir un considerable reconeixement en papers de personatges com La forza del destino com Fra Melitone, Geronte a Manon Lescaut de Puccini, Gianni Schicchi, Der Rosenkavalier com Baró Ochs, el Doctor a Wozzeck, així com papers en moltes obres contemporànies de Rota, Tosatti, etc.
Es va retirar de l'escenari l'any 1997, però va continuar actiu com a director d'escena i professor. Va morir a Roma el 2006.

## Fonts

* Opera Guide, Roland Mancini i Jean-Jacques Rouveroux, Fayard, 1986.
* Opera News, Obituaris, novembre de 2006.

## Enllaços externs

* Entrevista a Paolo Montarsolo, 3 d'octubre de 1981.
# Núria Ventura i Mustienes

Núria Ventura Mustienes (Barcelona, 7 de març de 1985) és una jugadora de corfbol catalana.
Va començar a jugar amb el KC Barcelona, amb el qual va debutar a la Lliga catalana la temporada 2006-07. La temporada 2009-10 va fitxar pel Korfbal Club Sant Cugat i dos anys més tard pel CE Vilanova i la Geltrú, aconseguint una Lliga, dues Copes Catalunya i una Supercopa catalana. Ha sigut internacional amb la selecció catalana de corfbol.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Lliga Catalanes de corfbol: 2011-12
* 2 Copes de Catalunya de corfbol: 2011-12, 2012-13
* 1 Supercopa Catalana de corfbol: 2013-14

## Referències

* ↑ «Núria Ventura Mustienes | enciclopedia.cat». [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ VD. «El Bar Avenida CEVG es proclama campió de la Lliga Nacional de Korfbal». Eix Diari, 12-06-2012. [Consulta: 7 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Núria Ventura Mustienes - IKF (anglès)
# Ana Botella Gómez

Ana Botella Gómez (València, 12 de febrer de 1958) és una política valenciana del Partit Socialista del País Valencià (PSPV), delegada del Govern a la Comunitat Valenciana (2010-2011) i diputada al Congrés dels Diputats en la XI i XII legislatures.
Llicenciada en Geografia i Història per la Universitat de València amb premi extraordinari de llicenciatura en 1980, Ana Botella ha ampliat els seus estudis a Alemanya i a França. També és diplomada en Comerç Exterior per la UNED i Màster en Direcció i Gerència Pública de la Universitat Politècnica de València.
Funcionària de carrera, Ana Botella ha desenvolupat les seues tasques a la Generalitat Valenciana des del 1987 com a tècnica superior de l'administració general, a l'Institut de la Mitjana i Petita Indústria (IMPIVA) com a cap d'àrea. Entre 1991 i 1993 és directora general de l'Institut Turístic Valencià (ITVA).
El 2007 és triada regidora socialista a l'Ajuntament de València, càrrec que abandona el desembre de 2010 per ser nomenada delegada del govern a la Comunitat Valenciana en substitució de Ricardo Peralta. Amb el canvi de govern de Mariano Rajoy fou substituïda en el càrrec per la popular Paula Sánchez de León, el desembre de 2011.
Al XII Congrés del PSPV celebrat el març del 2012, fou triada secretària econòmica de l'executiva socialista encapçalada pel nou secretari general Ximo Puig. Ha estat escollida diputada per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Ana Botella Gómez, nova delegada del Govern a la Comunitat Valenciana, a Las Provincias de 23/12/2010 [Consulta: 24/12/2010]
* ↑ «Paula Sánchez de León, nueva delegada del Gobierno» (en espanyol). Levante-EMV, 30-12-2011. [Consulta: 30 desembre 2011].
* ↑ «Ana Botella, la buena noticia económica del congreso socialista» (en castellà). ValenciaPlaza.com, 02-04-2012. [Consulta: 2 abril 2012].

## Enllaços externs

* Web del PSPV Arxivat 2011-06-12 a Wayback Machine.
# Friedrich Wilhelm Pixis

Friedrich Wilhelm Pixis (Mannheim, 12 de març de 1785 - Praga, 20 d'octubre de 1842) va ser un violinista alemany. Es va convertir en professor de violí al Conservatori de Praga i va ser important en la vida musical de Praga.
El seu pare, Friedrich Wilhelm, era organista a l'Església Reformada Evangèlica de Mannheim i compositor de música per a orgue i piano; el seu germà Johann Peter es va convertir en pianista i compositor.
Va mostrar talent musical a una edat primerenca. Va estudiar amb Ignaz Fränzl i va ser un intèrpret notable als nou anys. Des del 1797 fins al 1800, el seu pare el va portar a ell i al seu germà Johann Peter a realitzar gires a les ciutats alemanyes. Durant la seva estada a Hamburg el 1798 va tenir lliçons amb Giovanni Battista Viotti. Més tard van fer una gira a Polònia i Rússia. Finalment, el pare es va establir a Viena, on els dos germans tenien classes amb Johann Georg Albrechtsberger.
Friedrich Wilhelm es va mudar el 1810 a Praga i es va convertir en professor de violí al Conservatori de Praga. Més tard va ser líder de l'orquestra de teatre i director de la Societat Musical de Praga. Va tenir una gran reputació com a professor i es va convertir en important en la vida musical de Praga, les seves activitats incloent concerts de quartet de cordes.
Va morir a Praga el 20 d'octubre de 1842.

## Referències

* ↑ "Pixis". A Dictionary of Music and Musicians. 1900 – via Wikisource.
* 1 2 3 4 BLKÖ:Pixis, Friedrich Wilhelm (en alemany). 1870 – via Wikisource.
* ↑ ADB:Pixis, Friedrich Wilhelm (en alemany). 1888 – via Wikisource.
# Llista de topònims de Nefiac

Llista de topònims (noms propis de lloc) de Nefiac (Rosselló).
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!

## muntanya

| Nom | Ubicat a | instància de | coordenades |
| La Jaça | Nefiac | muntanya | 42° 42′ 36″ N, 2° 38′ 54″ E﻿ / ﻿42.709972°N,2.648278°E﻿ / 42.709972; 2.648278 299.6 msnm |
| Puig Calbell | Nefiac | muntanya | 42° 42′ 21″ N, 2° 40′ 06″ E﻿ / ﻿42.705972°N,2.668444°E﻿ / 42.705972; 2.668444 200 msnm |
| Roc Gran | Nefiac | muntanya | 42° 42′ 30″ N, 2° 39′ 25″ E﻿ / ﻿42.708278°N,2.656833°E﻿ / 42.708278; 2.656833 259.1 msnm |

## riu

| imatge | Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Protecció | Commons (més fotos) | Dades a WD |
| | Bulès | Rosselló | riu | Desemboca: Tet Llarg: 34.67km | 42° 30′ 35″ N, 2° 34′ 35″ E﻿ / ﻿42.50975°N,2.57631°E﻿ / 42.50975; 2.57631 42° 41′ 36″ N, 2° 42′ 44″ E﻿ / ﻿42.6934°N,2.71234°E﻿ / 42.6934; 2.71234 1308.7 88 msnm | | Boulès | |
| | Tet | Pirineus Orientals | riu | Desemboca: mar Mediterrània Llarg: 115.8km Conca: 1369km² | 42° 42′ 48″ N, 3° 02′ 23″ E﻿ / ﻿42.713333333333°N,3.0397222222222°E﻿ / 42.713333333333; 3.0397222222222 | | Têt | |

## Misc

| Nom | Ubicat a | instància de | coordenades | Commons (més fotos) |
| Estació de Nefiac | Nefiac | antiga estació de ferrocarril | 42° 41′ 01″ N, 2° 39′ 52″ E﻿ / ﻿42.68361111111111°N,2.6644444444444444°E﻿ / 42.68361111111111; 2.6644444444444444 119 msnm | Gare de Néfiach |
| Menhir de la Juliana | Nefiac | menhir | 42° 42′ 42″ N, 2° 39′ 20″ E﻿ / ﻿42.711556°N,2.655444°E﻿ / 42.711556; 2.655444 243.5 msnm | |
| Santa Maria de Nefiac | Nefiac | església | 42° 41′ 39″ N, 2° 39′ 59″ E﻿ / ﻿42.69425°N,2.66636111°E﻿ / 42.69425; 2.66636111 113 msnm | Église Sainte-Marie de Néfiach |
| casa de la vila de Nefiac | Nefiac | instal·lació Ús: seu del govern local | 42° 41′ 40″ N, 2° 39′ 58″ E﻿ / ﻿42.6944472559547°N,2.66605926266664°E﻿ / 42.6944472559547; 2.66605926266664 fr:66170 NEFIACH | Town hall of Néfiach |
# Luci Aliè

Luci Aliè (en llatí Lucius Alienus) va ser un magistrat i polític romà del segle v aC.
Era edil de la plebs l'any 454 aC. És famós perquè va acusar Veturi (Veturius), el cònsol de l'any anterior, de quedar-se amb part del botí que havia guanyat a la guerra i que no va distribuir entre els soldats sinó que el va vendre per cobrir les necessitats de tresoreria de l'estat.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/146?rgn=pages;view=image;q1=Alie+nusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 131. ]
# Ana María de Vicente-Tutor Guarnido

Ana María de Vicente-Tutor Guarnido, més coneguda com a Ana Tutor, (Saragossa, 25 de gener de 1946 - Madrid, 21 de gener de 1998) va ser una política espanyola.

## Trajectòria

Tutor va ser Llicenciada en Ciències Polítiques i Sociologia per la Universitat Complutense de Madrid. En 1971, va ingressar per oposició en el Cos Tècnic del Ajuntament de Madrid. Afiliada al PSOE des de 1975, amb les primeres eleccions municipals, després de la mort del dictador Francisco Franco, en 1979 va passar a exercir el càrrec de Cap del Gabinet de l'alcalde Enrique Tierno Galván, fins a la mort d'aquest en 1986. A l'octubre d'aquest any va ser nomenada Delegada del Govern a Madrid, càrrec que va ocupar fins a 1991. En aquest any, Tutor va dimitir per a presentar-se a les eleccions municipals madrilenyes pel PSOE. Després dels comicis, va ser escollida regidora, ja que ja no va abandonar fins a la seva mort. Dins de l'Ajuntament, va ser portaveu del Grup Socialista en la comissió de Medi Ambient i en les Juntes Municipals de Retiro i Latina.
Va ser vicepresidenta de la Fundació del Centre d'Estudis de l'Administració. Al març de 1979, va publicar el llibre Manual del concejal socialista, document de referència per a representants del PSOE en l'àmbit local de tot el país. En 1991, va rebre la Medalla de Plata al Mèrit Policial atorgada pel Ministeri de l'Interior.
Tutor va estar casada amb el periodista Alfonso Sobrado Palomares i va ser mare de quatre fills. Va morir en el Hospital de la Princesa el gener de 1998 a causa d'una leucèmia.
Des de maig de 1998, un parc de Madrid al districte de Fuencarral-El Pardo, porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Fernández Vargas, Valentina. Memoria de mujeres en el callejero de Madrid. Ayuntamiento de Madrid, 2005, p. 58.
* ↑ País, Ediciones El «Ana Tutor» (en castellà). , 31-10-1986 [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ «Biografía de Ana Tutor». [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ «datos.bne.es» (en castellà). [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ País, Ediciones El «Ana Tutor, concejal del PSOE en el Ayuntamiento de Madrid» (en castellà). , 22-01-1998 [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ «ABC (Madrid) - 22/01/1998, p. 66 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà). [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ «Muere la concejala del Grupo Socialista Ana Tutor». [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ País, Ediciones El «Un parque de Fuencarral llevará el nombre de Ana Tutor» (en castellà). , 18-05-1998 [Consulta: 24 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Parque Ana Tutor en la web del Ayuntamiento de Madrid