OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Samira Makhmalbaf

Samira Makhmalbaf (persa: سمیرا مخملباف) (Teheran, 15 de febrer de 1980) és una cineasta iraniana, filla de Fatemeh Makhmalbaf i el cineasta Mohsen Makhmalbaf. És germana del fotògraf i productor Meysam Makhmalbaf i germana per part de pare (amb Marzieh Meshkini) de la també directora Hana Makhmalbaf.

## Filmografia

| Any | Títol | Traducció | Directora | Guionista | Altres | Annotacions |
| 1998 | سکوت (Sokut) | El silenci | No | No | Ajudant de direcció. | Dirigida, escrita i produïda per Mohsen Makhmalbaf. |
| 1998 | سیب (Sib) | La poma | ✔ | ✔ | | |
| 2000 | تخته سیاه (Takhté siah) | Les pissarres | ✔ | ✔ | | |
| 2000 | سميرا چگونه تخته سياه را ساخت (Samira cheghoneh 'Takhté siah' rol sakht) | Com la Samira va fer "Les pissarres" | No | No | Subjecte documental | Documental dirigit pel seu germà Meysam Makhmalbaf sobre el rodatge de Takhté siah. |
| 2002 | 11'09''01 September 11 | | ✔ | ✔ | | Pel·lícula antològica; segment amb el títol de "God, Construction and Destruction". |
| 2002 | الفبای افغان (Alefbay-e afghan) | L'alfabet afganès | No | No | Ajudant de direcció; juntament amb Meysam i Hana Makhmalbaf. | Dirigida, escrita i editada per Mohsen Makhmalbaf. Amb fotografia de Marzieh Meshkini. |
| 2003 | پنج عصر (Panj é asr) | A les cinc de la tarda | ✔ | ✔ | Directora de fotografia. | Títol basat en l'obra A las cinco de la tarde de Federico García Lorca. |
| 2004 | لذت دیوانگی (Lezate divanegi) | L'alegria de la bogeria | No | No | Subjecte documental | Documental dirigit per la seva germana Hana Makhmalbaf sobre la producció i rodatge de Panj é asr al Afganistan. |
| 2008 | اسب دوپا (Asbe du-pa) | El cavall de dues potes | ✔ | No | Productora. | Guió de Mohsen Makhmalbaf. |
| 2014 | Daddy's school | L'escola del pare | No | No | Subjecte documental | Documental sobre la familia Makhmalbaf. |

## Referències

* ↑ Whitaker, Sheila «Keep it in the family» (en anglès). The Observer, 10-12-2000. ISSN: 0029-7712.
# Nicàgores de Messènia

Nicàgores de Messènia (en llatí Nicagoras, en grec antic Νικαγόρας "Nikagóras") fou un notable messeni connectat per llaços d'hospitalitat amb Arquidam V d'Esparta. Quan Arquidam va fugir a Messènia, Nicàgores el va acollir, li va proporcionar habitatge i aliments, i després va negociar la seva tornada a Esparta i el va acompanyar.
Cleòmenes III va fer matar Arquidam, però Nicàgores va ser perdonat. Més tard Nicàgores va trobar a Cleòmenes a Egipte, quan havia fugit a la cort de Ptolemeu III Evergetes I i va voler venjar la mort d'Arquidam. Va convèncer el ministre Sosibi d'acusar Cleòmenes de conspiració contra la vida del rei, i Cleòmenes va ser empresonat; tot i així Cleòmenes va poder escapar, segons diuen Polibi i Plutarc.

## Referències

* ↑ 1.Nicagoras a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1173
# Angry Birds 2: La pel·lícula

Angry Birds 2: La pel·lícula (títol original en anglès: The Angry Birds Movie 2) és una pel·lícula en 3D animada per ordinador de comèdia del 2019. Està produïda per Rovio Animation i Sony Pictures Animation. És la seqüela d'Angry Birds: La pel·lícula dirigida per Thurop Van Orman i John Rice, produïda per John Cohen i escrita per Peter Ackerman L'elenc principal inclou a Jason Sudeikis, Josh Gad, Danny McBride, Bill Hader i Peter Dinklage, i també compta amb la participació de Rachel Bloom, Leslie Jones, Sterling K. Brown, Awkwafina, Eugenio Derbez, Tiffany Haddish entre d'altres.
Va recaptar 117,4 milions de dòlars a escala mundial i va comptar amb un pressupost de 65 milions. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Referències

* ↑ «The Angry Birds Movie 2 (2019)». [Consulta: 13 setembre 2019].
* ↑ «The Angry Birds Movie 2 (2019)». IMDb. [Consulta: 13 setembre 2019].
* ↑ «Angry Birds 2: La pel·lícula». Goita què fan, ara!. [Consulta: 30 gener 2023].

## Enllaços externs

* Angry Birds 2: La pel·lícula - Lloc web oficial
* A Box Office Mojo (anglès)
* A The Numbers (anglès)
# Calcomania d'aigua

Les calcomanies de transferència d'aigua, anomenades també calcomanies d'aigua o calcomanies lliscants són calcomanies en les que l'adhesió a una superfície (paper, tela, ceràmica, etc.) es realitza mitjançant l'aplicació d'aigua. Generalment s'imprimeixen cap a dalt. En submergir-se la fulla de la calcomania, la capa de dextrosa que conté s'enlaira, fet que possibilita la transferència del disseny. A vegades s'agrega a la fulla una capa d'adhesiu a base d'aigua per crear un vincle més fort. L'aplicació de capes de laca o vernís acrílic resulta en una transferència més duradora.
Les calcomanies de transferència d'aigua són més primes que les adhesius de vinil i, al poder-se imprimir, resulten en un elevat nivell de detall; per tant, són populars en certes àrees d'artesania tals com la confecció de maquetes i modelisme.
Fins fa poc, els dissenys de les calcomanies s'imprimien professionalment, però amb la comercialització de fulles en blancs per impressores d'injecció i impressores làser, els aficionats i els petits negocis poden produir les seves pròpies calcomanies personalitzades. Anteriorment a l'aparició de les impressores, les calcomanies es podien elaborar artesanalment amb puntes de paper engomat com a base i adhesiu, i amb diverses aplicacions de laca per cabell, formant una capa protectora transparent. La imatge es tenia que dibuixar i pintar amb cura a mà.

## Referències

* ↑ Clarín.com. «Todo lo que se puede hacer con la impresora de casa» (en castellà), 27-09-2010. [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «Fuerzas Aéreas del Mundo a Escala», 16-09-2011. Arxivat de l'original el 2011-09-16. [Consulta: 17 desembre 2020].
# Entrenament personal

El coaching o entrenament personal és un sistema pràctic d'exercicis i higiene personalitzat, individual i fet a mida per a ampliar el coneixement i la bona gestió dels recursos personals (competències, emocions, etc.) d'una persona. El professional que acompanya i aconsella s'anomena en anglès coach, és un professional amb un màster en coaching obtingut en algun centre adscrit a la federació internacional, coneixements superiors de filosofia i psicologia sovint complementat amb altres disciplines. Proposa exercicis pràctics i mètodes a fer en el dia a dia i en fa un seguiment, d'una manera anàloga als entrenadors personals en exercici físic.

## Vegeu també

* Anàlisi transaccional
* PNL
* Ioga i gurú
* Filosofia

## Referències

* ↑ «¿Qué es el coaching y los tipos que hay?». Arxivat de l'original el 2020-11-27. [Consulta: 19 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Federació Internacional de Coaching
# Novi Níger

Novi Níger (en llatí Novius Niger) va ser un magistrat romà.
Era qüestor l'any 63 aC i va investigar els casos dels conspiradors catalinaris. Juli Cèsar que era llavors pretor, va ser acusat davant Níger per Luci Vetti com un dels conspiradors i Cèsar va acusar Níger per permetre que un magistrat d'alt rang fos acusat davant seu, i posteriorment el va empresonar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1201.
# 328
## Esdeveniments

* S'inaugura el pont de Constantí, construït sobre el Danubi entre Sucidava (Corabia, Romania) i Oescus (Gigen, Bulgària),amb construcció de l'arquitecte romà Theophilus Patricius.
* Mor el rei lakhmid Imru' al-Qays ibn 'Amr. El seu epitafi, la inscripció Namara, és una font important per a la llengua àrab.
* Inici de l'imperi maia a partir de les evidències arquitectòniques.
* La capital de l'Imperi Romà es trasllada a Constantinoble.

## Necrològiques

* Mor Santa Helena, esposa de l'emperador romà Constanci I. La tradició cristiana diu que va trobar la veritable creu a Palestina.

## Referències

* ↑ Constantin C. Giurescu. Chronological history of Romania. Editura enciclopedicµa rompanµa, 1974, p. 34.
* ↑ Bellamy, James A. «A New Reading of the Namārah Inscription». Journal of the American Oriental Society, 105, 1, 1985, pàg. 31–51. DOI: 10.2307/601538. ISSN: 0003-0279.
* ↑ Kordas, Ann; Lynch, Ryan J.; Nelson, Brooke; Tatlock, Julie. World History, Volume 1: to 1500 (en anglès). OpenStax, 2023-04-19, p. 648.
# Partit Patriòtic Assiri

El Partit Patriòtic Assiri és una organització política assíria del Kurdistan Iraquià. Fou fundat el 14 de juliol de 1973 i va operar principalment a través del Club Cultural Assiri de Bagdad. Es va aliar al Moviment Democràtic Assiri als anys vuitanta i va actuar llavors al Kurdistan, però va trencar l'aliança el 1991 i va començar a operar separadament amb seu a Dohuk. Estava dirigit per Albert Yelda i Nimrud Baido.
La zona de Dohuk estava sota control del Partit Democràtic del Kurdistan, amb el que va tenir diferències que es van agreujar i el 1999 les oficines del partit a Dohuk foren tancades pel govern regional durant quatre dies. Les seves relacions amb el Congrés Nacional Iraquià es van trencar quasi al mateix temps quan va acusar aquest grup de no considerar en la seva justa mesura l'aportació assíria a la lluita.
No va participar en les eleccions del 2005. A les de 2009 es va presentar en la Llista Autonomista Caldea-Siríaca-Assíria en coalició amb el Partit Comunista Khaldu-Ashur, però la llista només va aconseguir 1.680 vots (0,09%) molt menys que el Partit Comunista quan es va presentar sol el 1992. A les eleccions parlamentàries iraquianes de 2018 es va unir a la Llista Nacional Nahrain encapçalada per Younadam Kanna. El 22 de juliol de 2023, el partit es va unir a l'Aliança Athra, una aliança política que representava els interessos assiri-caldeo-síriac a l'Iraq.
Albert Yelda és ambaixador iraquià al Vaticà.

## Bandera

La bandera és blanca amb l'emblema de color negre al centre; per damunt hi apareix el nom del partit en neoarameu i per sota en àrab.

## Enllaços externs

* Assyrians in Iraq per B. Petrosian
* Fotos
# Setge de Huete

El setge de Huete fou un enfrontament militar entre el califat almohade i el regne de Castella pel control de la localitat de Wabda, l'actual Huete, el juliol del 1172.
Els notables murcians van convèncer el califa almohade Abu-Yaqub Yússuf d'assetjar Wabda, que feia poc havia estat repoblada i constituïa una amenaça per a Kunka i el Xarq al-Àndalus. Yússuf va acceptar el suggeriment i va sortir d'Ixbíliya en direcció a Wabda. Pel camí va prendre Vilches i Alcaraz i per la plana d'Albacete es va presentar davant de Wabda el juliol del 1172, que va assetjar. El setge, tanmateix, fou un fracàs per la manca de combativitat de les seves forces. Finalment, en acostar-se un exèrcit castellà, els almohades es van retirar cap a Kunka, Xàtiba, Alx i Uryula fins a Múrsiya on l'exèrcit fou dispersat. Aleshores Abu-Yaqub Yússuf i Alfons VIII de Castella signaren treves per set anys.

## Bibliografia

* Almonacid Clavería, José Antonio «De Huete a Cuenca con los almohades en 1172. Antecedentes para la conquista de Cuenca». Cuenca, 28, 1986, pàg. 7-38.
# El Baix Guinardó

El Baix Guinardó és un barri del districte d'Horta-Guinardó de la ciutat de Barcelona. Limita a l'oest pel carrer de Sardenya amb El Camp d'en Grassot i Gràcia Nova, al sud limita amb el barri de la Sagrada Família pel carrer de Sant Antoni Maria Claret, a l'est el carrer de Cartagena el separa del Guinardó i pel nord limita amb el barri de Can Baró per l'Avinguda Mare de Déu de Montserrat i la plaça de la Font Castellana. El barri compta amb la seu del districte d'Horta Guinardó, situada a la casa de les Altures. Altres llocs destacats del barri són el Parc de les Aigües, els Jardins del Baix Guinardó, la Comissaria dels Mossos d'Esquadra d'Horta-Guinardó i les casernes de Girona.

## Història

Diferenciat del Guinardó primigeni és un barri amb personalitat pròpia, històricament més proper a la vila de Gràcia. Gran part del barri, com el propi Guinardó, formaven part del terme de Sant Martí de Provençals, municipi que va ser annexat al de Barcelona l'any 1897. Les primeres urbanitzacions es van realitzar a mitjans del segle XIX en els terrenys al voltant del torrent de Lligalbé, entre els carrers Lepant i Travessera de Gràcia. El Carrer Bergnes de Casas és considerat com el més antic del barri.
El Baix Guinardó està marcat per dos fets que van canviar el seu territori: per un costat, l'arribada de la Societat General d'Aigües de Barcelona que va expropiar una part important dels terrenys del barri per instal·lar els dipòsits per tal d'abastir la ciutat, i per l'altre, el Cinturó de Ronda, que la travessava pel mig i que va condicionar la seva urbanització. Aquesta va desenvolupar-se majoritàriament a partir de la dècada dels cinquanta i articulada a l'entorn de la plaça d'Alfons X el Savi. Anteriorment havia estat una zona agrícola de muntanya i més tard de petites torretes d'estiueig.
L'obertura del Parc de les Aigües l'any 1978, després d'anys de reivindicacions portades a terme pels veïns des de 1974 per tal de convertir-lo en parc públic, i la instal·lació, al costat, de la seu del Districte d'Horta-Guinardó a la Casa de les Altures, van donar contingut al barri. L'enderrocament del pas elevat del Cinturó de Ronda el 2011 va dignificar el barri, que vol ser quelcom més que l'entrada al túnel del Turó de la Rovira, i que conserva alguns racons, passatges i rieres, que preserven la memòria històrica d'aquest lloc.

## Vegeu també

* Festa Major del Baix Guinardó
* Torrent de Lligalbé

## Referències

* ↑ Ajuntament de Barcelona, Web del Barri del Baix Guinardó
* ↑ Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó

## Enllaços externs

* El Baix Guinardó, a la web de l'Ajuntament de Barcelona
* Associació de Veïns del Baix Guinardó.
# Assassinats a Porquerolles

Assassinats a Porquerolles (títol original en francès, Meurtres à Porquerolles) és un telefilm francès de 2022 que forma part de la col·lecció Assassinats a.... Va ser escrit per Pierre Lacan i Anne-Charlotte Kassab i dirigit per Delphine Lemoine. S'ha doblat al català per TV3.
Es va emetre per primera vegada a Suïssa el 29 d'abril de 2022 al canal RTS Un, a Bèlgica el 20 de març de 2022 a La Une i a França el 7 de maig de 2022 a France 3.
Un film fora de temporada de la col·lecció Assassinats a ... ja va tenir lloc en part a l'illa de Porcairòla: Unides per un assassí. Tot i això, no hi ha cap connexió entre els dos.

## Repartiment

* Charlie Bruneau: Charlie Landowski
* François Vincentelli: Arnaud Taillard
* Nicole Calfan: Diane Taillard-d'Hauteville
* Didier Flamand: Hubert Taillard
* Chrystelle Labaude: Mireille Canovas
* Damien Jouillerot: Romain

## Producció

El rodatge va tenir lloc del 4 al 22 d'octubre de 2021 a l'illa de Porcairòla, davant de la Costa Blava.
L'emissió a França va ser seguida per 4,8 milions d'espectadors, cosa que va representar un 24,2% de quota d'audiència.

## Referències

* ↑ «Programació de TV3», 31-01-2025. [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «Tout le casting du film Meurtres à Porquerolles» (en francès). [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ «Audiences TV : "Meurtres à Porquerolles" en tête sur France 3» (en francès). Ecran Total, 08-05-2022. [Consulta: 6 juny 2022].
# Seanad Éireann

El Seanad Éireann (en català, Senat d'Irlanda) és la cambra alta de l'Oireachtas (el Parlament irlandès), el qual també consta del President d'Irlanda i el Dáil Éireann (la cambra baixa).
Generalment se'l coneix com Seanad o Senate (en gaèlic o en anglès, respectivament), i als seus membres com a senadors (seanadóirí en gaèlic; singular: seanadóir). A diferència del Dáil Éireann, els seus membres no són elegits directament, sinó que són escollits per diversos mètodes. Els seus poders són molt inferiors als del Dáil, i només poden retardar l'aplicació de les lleis amb les quals no es troben conformes, enlloc de vetar-les. Ha estat situat, des del seu establiment, a la Leinster House.

## Destacats exsenadors

* Noël Browne
* Robert Malachy Burke
* Éamon de Buitléar
* James Dooge
* Garret FitzGerald
* Brian Friel
* Valerie Goulding
* Edward Haughey, Baron Ballyedmond
* Maurice Hayes
* Michael D. Higgins
* Tras Honan
* Douglas Hyde
* Benjamin Guinness, 3rd Earl of Iveagh
* Cecil Lavery
* Edward Pakenham, 6th Earl of Longford
* Sam McAughtry
* Peadar Toner Mac Fhionnlaoich
* Catherine McGuinness
* John Magnier
* Seamus Mallon
* P. J. Mara
* Maurice George Moore
* Conor Cruise O'Brien
* Mary Robinson
* Bríd Rodgers
* James Ryan
* T. K. Whitaker
* Gordon Wilson

## Referències

* ↑ «Seanad: definition of Seanad in Oxford dictionary (British & World English). Meaning, pronunciation and origin of the word». Oxford University Press, 2013. Arxivat de l'original el 25 de desembre 2018. [Consulta: 30 novembre 2013].
# Premsa Andorrana

Premsa Andorrana SA és una empresa andorrana que edita el Diari d'Andorra, 7 Dies, la Base i llibres amb el nom d'Edicions del Diari d'Andorra. L'empresa és propietat de Reig Capital Group i el Grup Segre hi té una petita participació. L'any 2010 hi va haver una polèmica entorn del grup quan Jaume Bartumeu, President d'Andorra, va acusar Premsa Andorrana de tenir una "orientació editorial destinada cada matí a tirar sorra al Partit Socialdemòcrata".

## Referències

* ↑ «Acusen Bartumeu de “pressió intolerable” a un periodista». Diari d'Andorra, 10-05-2010. Arxivat de l'original el 7 de gener 2012. [Consulta: 24 juliol 2010].

## Bibliografia

* Bertrana, Univers (coord.). L'entorn comunicatiu d'Andorra. Andorra: Universitat d'Andorra, 2015. ISBN 978-99920-3-059-2.
# Josep Quero i Molares

Josep Quero i Molares (Barcelona 1905 - Sant Pere de Ribes, Garraf 1987) fou un jurista i polític català. El 1927 es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona i amplià estudis a Roma, Berlín i la Haia. Fou professor de dret internacional a la Universitat de Barcelona i de problemes socials contemporanis a l'Escola d'Estudis Socials.
Més tard ingressà a ERC i fou secretari tècnic de la Comissió Jurídica Assessora del govern català el 1932, alhora que el 1935 era catedràtic a Sevilla. El 1936 Conseller de Justícia de la Generalitat de Catalunya i el 1939 sotssecretari d'Afers Estrangers de la Segona República. En acabar la guerra civil espanyola s'exilià a París, on salvà materials lingüístics del filòleg Joan Coromines. Allí elaborà el seu pensament sobre les bases de la transició de la dictadura a la democràcia i plantejà el nou federalisme europeu.
Formà part de l'organització de protecció dels exiliats a França, i fou assessor del servei francès de protecció dels refugiats apàtrides. Es traslladà a Ginebra, on fou cap del servei de traduccions de l'Organització Mundial de la Salut. Posteriorment, se n'anà als EUA i residí a Washington D.C, on treballà entre 1953 i 1968. Tornà a ingressar a l'OMS, on treballà a l'oficina sanitària Panamericana. Col·laborà a Jus i La Ley (Buenos Aires), Revista de la Facultad de Derecho (ciutat de Mèxic), Cuadernos de Cultura Iberoamericana (San José de Costa Rica), Revista Interamericana de Bibliografía i a les catalanes Quaderns (Perpinyà) i La Nostra Revista (ciutat de Mèxic). El 1968 fixà la seva residència a Ginebra i el 1978 retornà a Catalunya.

## Obres

* El principio de autonomía de la voluntad en Derecho Internacional Privado (1930)
* La política de no intervención (1937)
* El bombardeo de ciudades abiertas (1938)
* Estatuto jurídico de los refugiados españoles (1945)

## Referències

* ↑ «Biografia Josep Quero i Molares · memoriaesquerra.cat». [Consulta: 22 desembre 2024].
* 1 2 3 «Josep Quero i Molares | enciclopedia.cat». [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ Tudurí, Marià Rubió i; Tudurí, Mariano Rubió y. Barcelona, 1936-1939. L'Abadia de Montserrat, 2002, p. 114. ISBN 978-84-8415-427-3.

## Enllaços externs

* Josep Quero a [memòriaesquerra.cat]
# Augusto Barcia Trelles

Augusto Barcia Trelles (A Veiga (Astúries), 5 de març de 1881 - Buenos Aires, 19 de juny de 1961) va ser un advocat, escriptor i polític republicà asturià.

## Biografia

Doctor en Dret i advocat, va ser germà de Camilo Barcia Trelles, catedràtic de Dret Internacional, que va tenir com a deixeble a Adolfo Miaja de la Muela. Va ser autor de diverses obres de caràcter jurídic-polític i històric. Va ser elegit diputat pel Partido Reformista del també asturià Melquiades Álvarez a les Corts entre 1916 i 1923. Després de l'adveniment de la Segona República, el 14 d'abril de 1931, s'afilia a Acció Republicana, el partit de Manuel Azaña, sent diputat en les legislatures de 1933 i 1936, i encapçalant-la a les Corts de 1935.
Co-fundador l'11 de febrer de 1933 de l'Associació d'Amics de la Unió Soviètica. Va defensar Lluís Companys i altres membres del govern de la Generalitat de Catalunya per la seva participació en la proclamació de l'Estat Català a l'octubre de 1934.
Després de la victòria, el febrer de 1936, del Front Popular, és nomenat ministre d'Estat als successius governs de Manuel Azaña, Santiago Casares Quiroga, Diego Martínez Barrio i José Giral, a més d'actuar per un breu període de dos dies (entre l'11 i el 13 de maig de 1936) com a president del govern després de la dimissió de Manuel Azaña en haver estat elegit president de la República. Transcorregut aquest temps, Azaña va nomenar Santiago Casares Quiroga president del govern.
Va ser l'últim president de la Comissió de Compres d'Armament a París, càrrec que va abandonar en saber de la caiguda de Catalunya a mans franquistes, exiliant-se a Amèrica. Va actuar, ja després del final de la Guerra Civil, com a Ministre d'Hisenda en els dos primers governs de la República en l'exili de José Giral.

## Obres

* San Martín,
* El genio político de Inglaterra
* La política de no intervención, 1942
* Las ideas económicas de Wagemann
* Un golpe de Estado internacional, 1944
* Mosaico internacional,
* Jovellanos político
* El pensamiento vivo de Jovellanos, 1951

## Bibliografia

* Homenaje en Memoria de don Augusto Barcia Trelles. Centro Asturiano, Buenos Aires 1962.

## Enllaços externs

* http://www.geneall.net/H/per_page.php?id=550634
* Fitxa al Congrés dels Diputats
* AUGUSTO BARCIA TRELLES, un masón d'A Veiga
# Casèids

Els casèids o caseids (Caseidae) són una família extinta de sinàpsids que visqueren entre el Carbonífer superior i el Triàsic superior. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya, el Brasil, Espanya (incloent-hi l'Alt Urgell), els Estats Units, França, Itàlia, Madagascar, Polònia, el Regne Unit i Rússia. Tenien el dermatocrani ample i desenvoluparen nombroses adaptacions per a una dieta herbívora rica en fibra. Foren un dels pocs grups de sinàpsids primitius que sortiren dels ecosistemes càlids i humits de la Pangea equatorial. L'espècimen més petit, corresponent a un individu jove d'Eocasea, pesava menys de 10 kg, mentre que Cotylorhynchus i l'alierasaure haurien pogut assolir una llargada total d'entre 4 i 6 m i un pes d'entre 330 i 500 kg. Tot plegat indica una tendència evolutiva cap a una major grandària, presumiblement relacionada amb la seva dieta.

## Referències

* ↑ Entrada «Caseidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ Romano i Nicosia, 2015, p. 1.118.
* ↑ Ruaix i Vinyet, J. «Punts conflictius d'ortografia». Llengua Nacional, 83, T2 2013.
* 1 2 Chinsamy-Turan, 2012, «The Origin and Radiation of Therapsids» (T. S. Kemp).
* 1 2 Zachos i Asher, 2018, «Non-Mammalian synapsids: the deep roots of the mammalian family tree» (K. D. Angielczyk i C. F. Kammerer).

## Bibliografia

* Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012. ISBN 9780253005335.
* Romano, M.; Nicosia, U. «Cladistic analysis of Caseidae (Caseasauria, Synapsida): using the gap‐weighting method to include taxa based on incomplete specimens» (en anglès). Palaeontology, 58, 6, 2015, pàg. 1.109-1.130. DOI: 10.1111/pala.12197.
* Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018. ISBN 978-3-11-027590-2.