OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Otó II de Borgonya

Otó I d'Andechs i Merània (i Otó II de Borgonya) (1180- 1234) fou comte d'Andechs, duc de Merània (o Andechs-Merània i comte de Borgonya per matrimoni amb la comtessa Beatriu II de Borgonya. El seu germà Enric va rebre el govern de les marques d'Ístria i de Carniola, que formaven part del ducat de Merània i, per tant, subjectes feudalment a Otó, però a la seva mort el 1228, aquestos territoris van passar també a ser administrats directament per Otó.

## Biografia

Otó va néixer el 1180, fill del comte d'Andechs i duc de Merània Bertold IV de Diessen i d'Agnès de Baixa Lusàcia. A la mort del seu pare el 1204 el va succeir com a comte d'Andechs i duc d'Andechs-Merània als 24 anys. El 1208 va esdevenir comte de Borgonya per matrimoni amb la comtessa Beatriu II de Borgonya amb la que va tenir per fills:
* El futur duc Otó II d'Andechs i Merània i comte Otó III de Borgonya (1208-1248)
* Agnès d'Andechs (†1263)
* Beatriu d'Andechs (†1265)
* Margarida d'Andechs (†1271)
* Alix o Adelaida de Merània (†1279), futura comtessa Adelaida I de Borgonya
* Elisabet d'Andechs (†1272)
El 1208 l'emperador germànic Felip de Suàbia fou assassinat a Bamberg (250 km al nord d'Andechs) pel seu rival l'emperador germànic Otó IV. Membres de la casa d'Andechs (el seu germà Enric II d'Ístria i I de Carniola i el príncep bisbe de Bamberg, Egnert) van estar implicats en el crim. El castell d'Andechs fou llavors completament arrasat i la casa d'Andechs va perdre tots els seus títols i béns per decisió de l'emperador Otó IV, el 1209 (si bé sembla que en va conservar el domini almenys en part), i també es van confiscar les seves terres bavareses que van passar als Wittelsbach. Otó II de Borgonya va tractar de reconciliar-se amb l'autoritat imperial per recuperar les possessions de la família el que sembla que va aconseguir, i els Andechs foren rehabilitats i Enric va tornar a governar fins a la seva mort sense fills el 1228 quan Otó II el va succeir a Ístria i Carniola.
El 1231 la seva esposa la comtessa Beatriu II de Borgonya va morir a l'edat de 38 anys. Otó va restar comte com Otó II de Borgonya. Va morir a Besançon el 1234 quan tenia 54 anys. El va succeir el seu fill Otó II d'Andechs i Merània que al comtat de Borgonya fou Otó III de Borgonya.
# Riera de Sant Quintí (Ripollès)

La riera de Sant Quintí (o riera de les Llosses) és un riu de muntanya calcària afluent del marge esquerre (oest) del riu Ter en el que desemboca al sud de Ripoll, a l'alçada del trencant entre la C-17 i la C-26. El seu curs està als municipis de les Llosses i de Ripoll.
El riu té el número 2000070 i és considerat riu de muntanya mediterrània calcària (MMC) a l'annex 1:Llistat de les masses d'aigua, tipologies i condicions de referència del Pla de gestió de la conca fluvial de Catalunya.

## Naixement

La riera de Sant Quintí neix a la Collada del Forn, al terme municipal de les Llosses.

## Curs

La riera passa per lo Mas, Cal Buxader, Sabatés, Molí de Sabatés i l'Hostal Cremat en el terme de la parròquia de Santa Maria de les Llosses; per Buxassa, l'Atalaya, Franquesa i Arenyas a Sant Esteve de Vallespirans i finalment, a la parròquia de Ripoll passa per Can Rampí, Casa Nova dels Bruchs i les Planas del Corral.

## Desembocadura

La riera de sant Quintí desemboca al riu Ter al costat de l'ermita del Remei de Baix al sud de Ripoll, a prop del trencant de les carreteres C-17 i C-26 (de Berga a Ripoll).

## Longitud i àrea

Segons la base de dades de la xarxa de conques principals de Catalunya, a la longitud màxima des de la seva desembocadura és de 13.14 quilòmetres i la seva àrea total és de 45.99 km².

## Afluents

La riera de sant Quintí té dos afluents que són de corrent permanent. A la vora dreta hi té la riera del Grau i a l'esquerra la riera de Carnalets. El seu afluent principal és la riera de Vilardell i té un total de 25 cursos d'aigua subsidiaris.

### Riera del Grau

La riera del Grau neix al peu de la muntanya en la que hi ha l'ermita de sant Nicolau al terme parroquial de Sant Sadurní de Sovelles. Travessa el terme de la parròquia i l'Hostal de Sovelles abans de desaiguar a l'indret de l'Atalaya, a Sant Esteve de Vallespirans.

### Riera de Carnalets

La riera de Carnalets neix al Coll de Sant Jaume, al terme municipal de Sant Jaume de Frontanyà, el Berguedà (tot i que la font el situa a la província de Girona). En aquest terme municipal passa per la Caseta d'en Coll de sant Jaume, Casellas, el molí de la Riba, la Riba i Serra de la Riba. A Ripoll passa per les cases Puig dels Bruchs, Matacà, la Caseta de les Arenyes i les Planes del Corral que és el lloc en el que desaigua.

## Referències

* 1 2 «Annex 1». Pla de gestió del districte de conca fluvial de Catalunya, pàg. 7-9 [Consulta: 17 novembre 2014].
* 1 2 3 4 5 6 Gomis, Cels «Hidrografía de la part de la conca del Ter compresa entre la unió del Freser ab lo Ter (Ripoll) y la desembocadura del Gés (Sant Feliu de Torelló)». Butlletí del Centre Excursionista de Catalunya. Centre Excursionista de Catalunya [Barcelona], 1, 1891, pàg. 69-70 [Consulta: 17 novembre 2014].
* 1 2 «Cartografia-fitxes». Departament de Medi Ambient i Habitatge, gencat.cat. Arxivat de l'original el 30 de gener 2014. [Consulta: 17 novembre 2014].
# Sarrià (possessió)

Sarrià és una possessió i antiga cavalleria de Palma situada a Establiments, entre les possessions de Bunyolí, Es Canyar, Son Llabrés i Son Bauçà. És documentada en el 1245 sota alou de l'Església de Mallorca. A mitjan segle xiv era dels Burguet. Segons la Història de Mallorca de Joan Dameto, produïa un dels millors olis i olives pansides de tot Mallorca.
El 1457 era de Joan Armadans i els segles següents va passar dels Berard als Llabrés fins ben entrat el segle xviii.
La finca tenia olivars, tafona i botiga d'oli; garrovers, figuerals, ametllers i conreu de cereals. Les pastures s'arrendaven i hi havia una guarda d'entre 200 i 300 ovelles. A més, tenia dos horts, un alzinar d'on treure carbó i accés a l'aigua de la font de Son Llabrés. Tot això la situa en primer lloc de les possessions més valorades del terme municipal de Palma i els seus voltants.
Durant la segona meitat del segle xix la finca fou de la família Armengol i finalment fou cedida com a obra pia al Bisbat de Mallorca que la subhastà. Ja al segle XX la finca fou adquirida per la família Guasp que dividí les aproximadament 700 quarterades en tres parts.

## Referències

* 1 2 3 Els noms de Fora Porta de la Ciutat de Mallorca, Gaspar Valero i Martí, Aj. Palma (2008)

## Fonts

* Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 16. Palma: Promomallorca, p. 27-28. ISBN 84-8661702-2.
* Fitxa de la possessió a Possessions de Mallorca

## Enllaços externs

* Cases de Sarrià
Viccionari
# Hélder de Souza Martins

Hélder de Souza Martins (Regne de Portugal, 28 de novembre de 1901 - valor desconegut) va ser un militar i genet portuguès que va competir durant el segon quart del segle xx.
Va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics. El 1924, als Jocs de París, va disputar dues proves del programa d'hípica. En el concurs de salts d'obstacles per equips, formant equip amb António Borges i José Mouzinho, guanyà la medalla de bronze, mentre en el concurs de salts d'obstacles individual fou dotzè, sempre amb el cavall Avro. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, fou quart en el concurs de salts d'obstacles per equips i setzè en concurs de salts d'obstacles individual, novament amb el cavall Avro. La tercera i darrera participació en uns Jocs fou el 1948, a Londres, on no finalitzà cap de les dues proves que disputà.

## Referències

* 1 2 3 «Hélder Martins Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 31 de gener 2012. [Consulta: 11 abril 2018].
# Notre-Dame-des-Landes

Notre-Dame-des-Landes (en bretó Kernitron-al-Lann) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.839 habitants. Limita amb Blain, Héric, Grandchamp-des-Fontaines, Vigneux-de-Bretagne i Fay-de-Bretagne.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.067 | 1.127 | 1.112 | 1.274 | 1.527 | 1.649 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Louis Cercleron | |
| 2008- | Jean-Paul Naud | |
# PH intracel·lular

El pH intracel·lular (pHi) és el valor de pH quan es coneix el seu valor en el fluid intracel·lular. El pHi té un paper crític en el funcionament de la cèl·lula i se'n requereix una regulació estreta en les cèl·lules per a la supervivència.
Hi ha nombrosos mecanismes que fan canviar el pHi incloent la producció d'àcid metabòlic i el pas d'acids a través de la membrana del plasma, les membranes dels orgànuls i el procés de transport de membrana. Els mecanismes que regulen el pHi es consideren normalment transportadors de la membrana plasmàtica i n'hi ha dos tipus: els que són independents del HCO₃$^–$ i els que requerixen HCO₃$^–$. El pH extracel·lular normal és 7,4 +/- .1.{http://www.uptodate.com/contents/chapter-10c-intracellular-ph}%5BEnllaç+no+actiu%5D
El pH intracel·lular es troba al voltant de 7,0 degut a la producció d'àcids. Conté baix nivell de HCO3- i, per tant, un pCO2 per sobre de 45 mmHg de pH no pot ser 7,4 però un pH més baix de 7,3 en les cèl·lules HEK293.
# Son Llaüt

Son Llaüt és una possessió de Santa Maria del Camí situada entre Can Cerdó, Son Penjoi i Son Barca. En l'actualitat els terrenys de la possessió han estat ocupats per un polígon industrial, en romanen les cases i algunes dependències annexes. Es va formar a finals del segle xvi a partir de diferents peces de terra que havien format part de Terrades. Es va conèixer com ses Cases Noves.
Així, el 1659, la seva propietària era Francina Canyelles i deia tenir dues peces de terra anomenades el Camp Empedrat i la Tanca d'en Moià, que posteriorment varen formar Son Llaüt. El 1685 apareix com a propietari en Jeroni Canyelles i estava valorada en 1000 lliures, i el 1818 era de Francina Anna Amengual ocupava una superfície de 18 quarterades i estava valorada en 2887 lliures. Per enllaç matrimonial va passar a la família Simonet. Així, el 1863 era de Bartomeu Simonet i ocupava una superfície de 14 quarterades. Actualment gran part dels terrenys s'han convertit en un polígon industrial i les cases són de propietat municipal i són seu de la Factoria de So.

## Referències

* ↑ Alea Serveis Professionals SL Catàleg de béns patrimonials de Santa Maria del Camí. Ajuntament de Santa Maria del Camí, 2009
# Vera Myller

Vera Myller (Sant Petersburg, 1 de desembre de 1880 - 12 de desembre de 1970) va ser una matemàtica russa que va obtenir el seu doctorat a Alemanya amb David Hilbert i es va convertir en la primera dona professora universitària a Romania.

## Educació

Vera Lebedev va néixer a Sant Petersburg i es va educar a Nóvgorod . Des de 1897 fins a 1902 va participar en els Cursos Bestúzhev a Sant Petersburg. Després va viatjar a la Universitat Georg-August de Göttingen, on va completar un doctorat el 1906 sota la supervisió de David Hilbert. La seva tesi doctoral va ser Die Theorie der Integralgleichungen in Anwendungen auf einige Reihenentwickelungen, i es referia a equació integral.

## Matrimoni i carrera correguda

A Göttingen, va conèixer el matemàtic romanès Alexander Myller. Es va casar amb ell el 1907, va tornar amb ell a la Universitat Alexandru Ioan Cuza, i el 1910 es va unir a la facultat de matemàtica allà. El 1918 va ser ascendida a professora titular, convertint-se en la primera dona professora de Romania.

## Contribucions

Va escriure llibres de text en romanesa sobre àlgebra (1942) i aplicacions algebraiques de teoria de grup (1945), i va guanyar el Premi Estatal Romanès el 1953 pel seu text d'àlgebra.

## Referències

* 1 2 3 «Myller, Vera (1880 – 1970)». [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ «Mathematics Genealogy Project.Wera Lebedeff». genealogy.math.ndsu.noddak.edu. [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ Corduneanu, 2011, p. 3-15.
* ↑ «Myller-Lebedev Vera (1880-1970)». Central Library of the University of Iași. [Consulta: 18 novembre 2018].

## Bibliografia

* Corduneanu. Alexandru Myller Mathematical Seminar Centennial Conference.AIP Conference Proceedings. 1329. The centennial of a Romanian mathematical school, 2011. DOI 10.1063/1.3546071. ISBN 978-0-7354-0884-5.
# Leopold Friedrich

Leopold Friedrich (1 de gener de 1898 - 1962) fou un aixecador austríac que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà la prova del pes semipesant, per a aixecadors amb un pes inferior a 82,5 kg, del programa d'halterofília. En ella guanyà la medalla de bronze, per darrere Charles Rigoulot i Fritz Hünenberger.
En el seu palmarès també destaca la medalla de plata al Campionat del Món d'halterofília de 1923 del pes semipesant i un rècord del món.

## Referències

* 1 2 «Leopold Friedrich Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 8 gener 2017].
# Netilmicina

La Netilmicina és un antibiòtic aminoglicòsid amb una gran capacitat antibacteriana. La netilmicina no s'absorbeix pel tracte gastrointestinal i, per tant, només es pot administrar per injecció o infusió. Només es fa servir en el tractament d'infeccions greus particularment les resistents a la gentamicina.

## Enllaços externs

* Hemsworth S, Nunn A, Selwood K, Osborne C, Jones A, Pizer B «Once-daily netilmicin for neutropenic pyrexia in paediatric oncology.». Acta Paediatr, 94, 3, 2005, pàg. 268–74. DOI: 10.1080/08035250510025923. PMID: 16028643.
* Klingenberg C, Småbrekke L, Lier T, Flaegstad T «Validation of a simplified netilmicin dosage regimen in infants.». Scand J Infect Dis, 36, 6-7, 2004, pàg. 474–9. DOI: 10.1080/00365540410020613. PMID: 15307571.
* Brooks J, Marlow N, Reeves B, Millar M «Use of once-daily netilmicin to treat infants with suspected sepsis in a neonatal intensive care unit.». Biol Neonate, 86, 3, 2004, pàg. 170–5. DOI: 10.1159/000079423. PMID: 15237240.
# Maria del Pilar Shong

Maria del Pilar Shong (Sueca, 5 de maig de 1917 - Madrid? 1948?) fou una artista sinovalenciana. Fou coneguda pel nom Jua Land Shong, Pilar Shong o Pilar Shang.
Era néta de Jesús Shong Diediez Meeme, fundador de la troupe See-Hee. Provinent de Shandong, d'on havien fugit arran de la revolució Xinhai, la família Shong treballava ambulantment amb el seu espectacle, actuant per Espanya i ocasonalment Portugal des del 1913. Van actuar al Circ Regües de València del 22 d’abril al 2 de maig de 1917, i la xiqueta nasqué a Sueca, on la família s'havia desplaçat per tal d'actuar al Teatre Serrano. Tanmateix, la família deixà Espanya ràpidament i voltaren per Europa. Pilar comença a treballar als cinc anys, i l'estiu de 1927, en morir sa mare, la família s'instal·la a la ciutat de València.
El 1928 és batejada a Madrid, i alterna València amb Alemanya, apareguent a pel·lícules d'UFA com Varieté, d'Ewald André Dupont, on compagina presència en la pantalla amb Lya de Putti i Emil Jannings. El 1941 torna a Sueca, actuant al teatre Serrano.
Tot i que la troupe See-Hee feia inicialment espectacles malabars, destacant el llançament de ganivets i malabarismes amb trenes, l'estil de Pilar evoluciona cap al ball i el cant, fent també cançons espanyoles. A partir del 1948, se li perd el rastre.

## Referències

* 1 2 3 4 «'La historia de una chinita que ha nacido en Valencia...y con la cual quiere casarse un torero español', de Javier Sánchez Ocaña». Estampa, 20-07-1935. [Consulta: 26 novembre 2022].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Carrasquer Artal, Josep Antoni. «La gran artista xinesa que va nàixer a Sueca». Levante-EMV, 02-10-2022. [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «Dos investigadores onubenses descubren la identidad del chino enterrado en Riotinto». Huelva Buenas Noticias. [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «China en las artes escénicas y el cine · China en la España de la primera mitad del siglo XX · Archivo China España, 1800-1950». [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «Modelos y Espacios. Claves. Documentos para la historia del teatro español. 1942». [Consulta: 26 novembre 2022].
# William Smith (boxejador)

William Smith (Johannesburg, 19 de juliol de 1904 - Johannesburg, 20 de desembre de 1955) va ser un boxejador sud-africà que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or de la categoria del pes gall, en guanyar en la final a Salvatore Tripoli.
Posteriorment passà al professionalisme, amb un balanç de 39 victòries, 13 derrotes i 3 combats nuls. Destaquen els títols nacionals de pes gall de 1925 i el de pes ploma de 1929 i 1934.

## Referències

* ↑ «Willie Smith Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 5 de novembre 2012. [Consulta: 25 juny 2018].
* ↑ Willie Smith a boxrec.com
# Nuenen

Nuenen és una localitat del municipi neerlandès de Nuenen, Gerwen en Nederwetten, cap al nord-est d'Eindhoven en el Brabant del Nord. Nuenen és el cap de districte del municipi.

## Vincent Van Gogh

El pintor Vincent van Gogh va residir a Nuenen de 1883 a 1885.
Almenys un dels seus quadres representa una escena de la ciutat: Het uitgaan van de hervormde kerk te Nuenen ("Sortida de l'església reformada de Nuenen'"), que va ser robat del museu van Gogh el desembre 2002.
El quadre Menjant patates va ser pintat mentre van Gogh vivia a Nuenen. A la ciutat hi ha un carrer batejat a partir d'aquesta tela, així com un cafè, un col·legi i un bar. Hi ha una estàtua de Van Gogh al parc central de la ciutat.

## Segona Guerra mundial

Nuenen va ser un camp de batalla en el transcurs de l'Operació Horta, durant la Segona Guerra Mundial.
Edsger Dijkstra, matemàtic i informàtic neerlandès, va morir el 6 d'agost del 2002.
# Panta rei

Panta rei (del grec Πάντα ῥεῖ) és un concepte atribuït per Plató al filòsof presocràtic Heràclit que esquematitza la seva suposada opinió que tot està en canvi continu.

## Fonts i interpretacions

Plató, al diàleg Cràtil (402a i 440c), dona una caracterització general sobre la doctrina del flux perpetu, que vincula l'apotegma amb una altra cita famosa «No ens podem banyar dos cops al mateix riu». En diverses ocasions el filòsof atribueix el pensament a Heràclit, d'una manera més o menys vaga (v. Teeteto 152e i 180c-d).
Aristòtil indica que Plató fou impulsat a concebre la teoria de les formes com idees immutables, per poder concebre un objecte de coneixement estable, havent-se persuadit juntament amb els seguidors d'Heràclit, entre els quals hi havia Cràtil, mestre de Sòcrates, que totes les coses sensibles flueixen constantment i, per tant, no pot haver-hi un coneixement vertader d'elles (Metafísica, I, 6, 987a i XIII, 4, 1078b). També indica que Heràclit va concebre que tot, tret d'una sola cosa, flueix i es troba sotmès a la generació (Sobre el cel, III, 1, 298b).
És important assenyalar que en aquestes fonts no apareix literalment la frase Πάντα ῥεῖ. Només un autor tardà, Simplici (Física, 1313, 11) l'atribueix a Heràclit tal com es coneix i s'enuncia posteriorment.
Recentment, i sobre la base de la diferència d'aquestes fonts, s'ha generat controvèrsia sobre l'atribució de la doctrina del flux perpetu. Autors com W. K. C. Guthrie i Gregory Vlastos consideren que aquest pensament és totalment compatible amb la doctrina d'Heràclit de la identitat dels contraris, i que és un concepte fonamental dins de la concepció del pensador d'Efes. Mentre que Geoffrey Stephen Kirk sosté que és improbable que Heràclit sostingués que una pedra o una marmita de bronze estaven sotmesos a canvis continus, i que contradigués obertament la dada aportada pels sentits, en una etapa del pensament en què Parmènides no havia encara negat la seva veracitat.
En aquesta discussió es troba en disputa l'autoria del fragment 12 de la recopilació de Hermann Diels, transmesa per Ario Didimo, (DK 22 B 12: "Aigües diferents flueixen sobre els que entren als mateixos rius. S'escampa [...] i s'ajunta [...] es reuneix i se separa [...] s'apropa i se'n va.") que per a Kirk és una cita autènticament d'Heràclit, i que significa que rere els canvis hi ha una unitat que depèn de l'equilibri i de la mesura; però Guthrie rebutja aquesta cita i prefereix la versió platònica, que està vinculada a una expressió de Cràtil i l'escola heracliana contemporània de Plató, que coneixem també a través d'Aristòtil (Metafísica, 1010a13) i altres autors antics com Plutarc. Per a Eggers Lan, la cita platònica realitzada de memòria i, per tant, poc fiable, va generar els malentesos posteriors.

## Referències

* ↑ Guthrie, Historia de la filosofía griega I, p. 423, n. 96
* ↑ Guthrie, Historia de la filosofía griega I, p. 423ss., especialment n. 99
* ↑ Vlastos, AJP 76, 1955, 338ss.
* ↑ Kirk, Los filósofos presocráticos, p. 284ss
* ↑ Guthrie, Historia de la filosofía griega I, p. 460ss
* ↑ Eggers Lan, Los filósofos Presocráticos I, p. 326ss.
# Luis Ceballos Fernández de Córdoba

Luis Ceballos y Fernández de Córdoba (San Lorenzo de El Escorial, 31 de juliol de 1896 – 26 de setembre de 1967) va ser un enginyer de forests i naturalista espanyol, membre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals i de la Reial Acadèmia Espanyola de la Llengua.

## Biografia

El seu pare Luis Ceballos Medrano va ser enginyer de Montes i professor de Topografia i Geodèsia de l'Escola en Sant Lorenzo. El seu germà gran, Gonzalo, arribaria a ser un prestigiós entomòleg, en tant Luis va ser professor de l'Escola d'Enginyers de Forests, destacant com a botànic especialitzat en els problemes forestals. Tots dos van gaudir d'un ambient familiar naturalista que sens dubte va marcar llurs destins.
Va treballar durant quatre anys com a Enginyer en la Unión Resinera Española i, poc després, va ser encarregat de la Secció de Flora i Mapa Forestal de l'Institut Forestal de Recerques i Experiències (IFIE), iniciant així la seva marxa investigadora. Amb l'IFIE va realitzar missions a regions forestals com el Protectorat del Marroc. El 1940 és nomenat professor de Botànica i Geografia Botànica de l'Escola Especial d'Enginyers de Montes, en el qual va començar la seva extraordinària i dilatada labor docent, que marcaria la vida i formació de nombrosos i destacats Enginyers de Muntanyes als quals va impartir els seus coneixements.
Entre els seus nombrosos mereixements destaquem el rebut el 1945, quan va ingressar en la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals. Més tard, el 1956, va ser nomenat doctor honoris causa per la Universitat Tècnica de Lisboa.
El 1959 li va ser atorgada la Gran Creu del Mèrit Agrícola i posteriorment, el 1964, la d'Alfons X el Savi. Un any més tard va ingressar en la Reial Acadèmia Espanyola de la Llengua, en el discurs de la qual va ressenyar la Flora del Quixot.
Entre els seus treballs destaquen els realitzats entorn de la vegetació forestal gaditana, malaguenya i canària, els matolls espanyols, els boscos a la Regió Mediterrània, i diversos estudis sobre els avets, la savina albar, els cedres o els pins.
Una de les seves principals obres, realitzada al costat de Joaquín Ximénez Embún, va ser el Pla General de Repoblació d'Espanya, realitzat el 1938, fonament d'una filosofia —avançada per a l'època— en la qual establia les modernes bases ecològiques de les repoblacions. Seva és la famosa frase que advertia sobre com interpretaven les autoritats i alguns companys el seu Pla: "el bosc és una població vegetal, no un exèrcit d'arbres".

## Referències

* ↑ García Pereda, Ignacio «Cortiça em Marrocos. A excursão florestal de Octavio Elorrieta em 1933». DT SEHA.
* ↑ Luis Ceballos Arxivat 2016-04-08 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Colegio y Asociación de Ingenieros de Montes Arxivat 2016-03-22 a Wayback Machine. Biografia, retrat, bibliografia (parcial).