OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mercat Medieval de Vic

El mercat medieval de Vic és un certamen festiu en què es combinen espectacles al carrer i parades d'artesans, tot ambientat en l'edat mitjana. Se celebra cada mes de desembre des de l'any 1996. Es tracta d'un dels certàmens d'aquest tipus celebrats a Catalunya que compta amb més edicions i amb una important afluència de públic. Es tracta d'una activitat adreçada a un públic de tipus familiar a la vegada que, gràcies a la seva bona documentació, ha esdevingut punt de referència per d'altres activitats semblants.

## Referències

* ↑ «Què i qui hi ha darrera del Mercat Medieval de Vic?». El9nou.cat.
# Mercurio Antonio López Pacheco

Mercurio Antonio López Pacheco y Portugal (per naixement: Mercurio Antonio Lopez Pacheco y Portugal Acuña Manrique Silva Girón y Portocarrero). Nasqué a Escalona, el 9 de maig de 1679 i va morir a Madrid, el 7 de juny de 1738. Va ser Gran d'Espanya, IX duc d'Escalona, XII marquès d'Aguilar de Campoo, IX marquès de Villena, VII Marquès de la Eliseda, IX comte de Xiquena, XVI comte de Castañeda i XIII comte de San Esteban de Gormaz.
Fill de Juan Manuel Fernández Pacheco, Gran d'Espanya, VIII duc d'Escalona, VIII marquès de Villena, X marquès de Moya, virrei i capità general dels regnes de Navarra, Aragó, Catalunya, Sicília i Nàpols i de María Josefa de Benavides Silva y Manrique de Lara. El seu germà va ser Marciano Fernández Pacheco, XII marquès de Moya.
Va ser un dels acadèmics fundadors de la Reial Acadèmia Espanyola, n'ocupà la butaca "Q" i després de la mort del seu pare, Juan Manuel Fernández Pacheco, VIII duc d'Escalona, fou el seu segon director (1726-1738). Va ser Capità General dels Reials Exèrcits, Majordom Major del rei Felip V d'Espanya, Virrei d'Aragó, ambaixador extraordinari a les cort de París i Torí. Pare i fill van ser cavallers de l'Orde del Toisó d'Or i Grans d'Espanya.
En 1695 es va casar a Toledo amb Petronila Antonia de Silva Mendoza y Toledo, dama de la regna mare Marianna d'Àustria, i morta la seva primera esposa, es va tornar a casar, a Madrid (1699), amb Catalina Osorio de Moscoso y Benavides, filla dels comtes d'Altamira, de la qual va tenir tres fills: Josefa (1703), Andrés Luis López-Pacheco y Osorio (1710-1746), qui el va succeir en tots els seus principals títols i possessions i en la direcció de la Reial Acadèmia Espanyola (1738-1746), i Juan Pablo Francisco López-Pacheco (1716-1751), Senyor de Garganta de Olla, que ho va fer primer en la mateixa butaca Q de la Reial Acadèmia Espanyola (1739-1751), i després, a la mort del seu germà, també en la direcció de la Reial Acadèmia Espanyola (1746-1751), amb el que les primeres quatre dècades de la RAE van estar dirigides per persones de la mateixa casa nobiliària de Villena.

## Referències

* ↑ Biografia al web de la RAE

## Bibliografia

* Soler Salcedo, Juan Miguel "Nobleza Española, Grandeza Inmemorial, 1520". Editorial Visión Libros. Madrid. 2008.

## Enllaços externs

* Elogio histórico del Excmo. Señor Don Mercurio Antonio Lopez Pacheco, Marqués de Villéna, su Director, hecho de comission de la misma Real Académia y leído en la Junta de 11 de septiembre de 1738 por el Doct. Don Blás Antonio Nassarre y Ferríz (Biblioteca Nacional).
* "El Marqués de Villena, la Real Academia Española y sus diccionarios", per R. Alvarado Ballester, 1992 (repos. Universidad de Sevilla) Arxivat 2017-10-17 a Wayback Machine.
* Geneall.net
# Miguel Benlloch Martínez

Miguel Benlloch Martínez (València, 3 de juny de 1893 - Madrid, 4 de febrer de 1983) fou un entomòleg valencià, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
Es llicencià en enginyeria agrònoma i fou professor d'entomologia agrícola i de patologia vegetal a l'Escola Especial d'Enginyers Agrònoms i director de l'Estació de Fitologia Agrícola.
El 1948 fou president de la Reial Societat Espanyola d'Història Natural. També col·laborà amb el CSIC, en el que en fou vocal del Patronat Alonso de Herrera i conseller d'honor de l'Institut Alfons el Magnànim de la Diputació de València. Especialitzat en control de plagues, el 1953 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, ingressant l'any següent amb el discurs La lucha contra las plagas del campo; su evolución en los últimos treinta años. Com a membre del consell assessor de l'Institut Nacional d'Investigacions Agronòmiques fou delegat espanyol en l'Organització Europea per a la Protecció de Plantes als Congressos de Patologia Comparada. El 1965 fou president de la delegació espanyola en el simposi de la FAO sobre la lluita contra els enemics de les plantes i el 1968 participà en les II Jornades de Fitiatria i Fitofarmàcia de Niça. Va rebre les grans creus de l'Orde del Mèrit Agrícola i de l'Orde d'Alfons X el Savi.

## Referències

* ↑ Esquela publicada al diari ABC
* ↑ «Presidents de la RSEHN». Arxivat de l'original el 2016-06-03. [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ Biografia Arxivat 2016-06-03 a Wayback Machine. al web de la RAC
# Miguel Moscardó Guzmán

Miguel Moscardó Guzmán (Madrid, 22 de desembre de 1910 - 1 de febrer de 1972) fou un militar i polític espanyol, governador civil i procurador en Corts durant el franquisme. Era fill del general José Moscardó Ituarte, i a la seva mort heretà el títol de II comte de l'Alcàsser de Toledo. El 16 de setembre de 1929 va ingressar a l'Acadèmia General Militar i posteriorment a l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo. El cop d'estat del 18 de juliol de 1936 el va sorprendre a Ceuta, on es va unir a les tropes revoltades, com el seu pare i els seus germans. Va travessar l'estret de Gibraltar amb els Regulars i va participar en l'aixecament del setge de l'Alcàsser de Toledo i en els combats a Oviedo, Saragossa i Terol, on fou ferit. Per això va rebre la Medalla Militar Individual.
En acabar la guerra civil espanyola es va diplomar en Estat Major i el 1949 fou nomenat regidor de l'ajuntament de Madrid en representació del terç familiar. D'abril de 1953 a maig de 1958 fou Governador civil de Guadalajara, i de 1958 a 1963 fou governador civil d'Alacant. També fou procurador en Corts com a Conseller Nacional de 1958 a 1961, de 1964 a 1967, i de 1971 a 1972.
Després de deixar el govern civil d'Alacant el 1963 va tornar a la carrera militar. Comandant des de 1953 i coronel des de 1963, fou nomenat agregat militar a les ambaixades espanyoles a França, Holanda i Bèlgica. L'octubre de 1969 fou ascendit a general de brigada i nomenat cap d'estat major de la I Regió Militar, càrrec que va ocupar fins a la seva mort per una afecció circulatòria l'1 de febrer de 1972. Fou sebollit a la cripta de l'Alcàsser de Toledo

## Referències

* ↑ Miguel Moscardó Guzmán a geneanet.org
* ↑ DECRETOS de 10 de abril de 1953 por los que se nombra Gobernador Civil de las provincias de Guadalajara y Orense a don Miguel Moscardó Guzmán y don José Luis Albert Rodríguez
* ↑ DECRETO de 9 de mayo de 1958 por el que se nombra Gobernador civil de la provincia de Alicante a don Miguel Moscardó Guzmán.
* ↑ Miguel Moscardó Guzmán a l'Índex Històric del Congrés dels Diputats
* ↑ Ha fallecido el general don Miguel Moscardó Guzmán, conde del Alcázar de Toledo
# Monument a Miquel Biada

El Monument a Miquel Biada és una obra del municipi de Mataró (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Ubicat a la placeta de l'estació, inaugurat l'any 1948 amb motiu de les festes del primer centenari del primer tren de l'Estat. És obra de l'escultor J. Ros i Bofarull, autor de les imatges de la Mare de Déu i de les Santes Juliana i Semproniana de l'altar major de la Basílica Parroquial de Santa Maria, i representa Mercuri sobre una roda, símbol del nou mitjà de transport. A la base hi ha un medalló que reprodueix el perfil de l'impulsor del ferrocarril i les dates de commemoració del centenari.

## Referències

* ↑ «Monument a Miquel Biada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Mouzillon

Mouzillon (en bretó Maodilon, en gal·ló Saent-Filber-Graund-Loeen) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.418 habitants. Limita amb els municipis de Vallet, Le Pallet, Monnières, Gorges i Clisson a Loira Atlàntic, Tillières i Saint-Crespin-sur-Moine a Maine i Loira.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.327 | 1.357 | 1.404 | 1.554 | 1.679 | 1.760 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Michel Chiron | |
| 2001- | Patrick Baleydier | UMP |
# Muralles de Cruïlles

Les muralles de Cruïlles és l'antic recinte murat de la vila de Cruïlles (Baix Empordà) declarada bé cultural d'interès nacional.
Del recinte medieval se'n veuen restes molt malmeses que circueixen bona part del nucli antic del poble, amb la torre de l'homenatge del castell, l'església parroquial de Santa Eulàlia al centre, més alguns carrerons estrets i costeruts. Es pot seguir el traçat del recinte fortificat, que era de planta quadrangular. Els vestigis més notables es troben a llevant i a tramuntana. Al sud-est es dreça encara una torre quadrada, bastida amb carreus; s'hi veuen espitlleres i l'emmerletat que fou sobrepujat en convertir la torre en part de l'habitatge. Prop seu, al sud, un cap de carrer senyala l'espai d'un portal. A tot el sector de llevant hi ha fragments de llenç i també al nord on, a l'angle nord-oest, es mantenen en alçada considerable i probablement pertanyen a una gran torre angular. En aquests darrers trams (est i nord) l'aparell és de rebles i petites pedres desbastades que en diferents punts es disposen inclinades formant filades seguides. La cantonada esmentada és de carreus; hi ha petites sageteres. A la part restant dels trams de ponent i de migdia les restes de muralla, entre edificis tardans, hi són molt menys apreciables. Al peu dels murs de llevant hi ha una antiga conducció d'aigua subterrània, coberta amb llosses, que en part passa sota la muralla.

## Història

En un document de l'any 980 hi ha una notícia de lloc d'Alburne el qual s'anomena posteriorment en una relació d'albergs del comte de Rosselló del segle xiii. La seva església de Sant Cugat, amb elements arquitectònics alt-medievals, és documentada, però, a la segona meitat del xiii. A inicis del segle xiii la família Destorrent posseïa el castell d'Albons en feu dels senyors de Torroella de Montgrí. El 1272 el vescomte Dalmau de Rocabertí permutà els castells de Bellcaire i Albons amb altres possessions amb l'infant Pere. D'aquesta forma, passà a la corona, i el 1311, Jaume el Just el venia al comte Ponç V d'Empúries. El dit rei, que bastia el castell del Montgrí, prohibí al comte que continués les noves fortificacions d'Albons i Bellcaire; un dels motius de discòrdia d'ambdós personatges. El 1322, el mateix rei feia donació del domini d'Albons a Bernat d'Orriols, els successors dels quals continuaren posseint-lo durant segles, cognomenats Foixà des de finals del XIV i Vallgornera a partir del XVI.

## Referències

* 1 2 «Muralles de Cruïlles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Muralles de Cruïlles». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Los (Blake)

Los és un personatge mitològic creat per l'escriptor anglés William Blake. Los és descrit com un ferrer que colpeja el martell contra una farga, que representa metafòricament el batec del cor humà. És fill d'Enió i Tharmas, i germà d'Enitharmon.

## Característiques

Segons la mitologia de William Blake, Los és el déu de la imaginació. Quan es torna rutinari en les seues accions, però, descendeix i es fa part del món material. Esdevé creador de la vida i dels sistemes orgànics. Crea la consciència amb l'evolució, la qual cosa condueix a la creació dels éssers humans.

## Aparicions

Los apareix per primera volta en Amèrica, una profecia, i poc després en el Llibre d'Urizen, tots dos del 1794, com un profeta etern d'Urizen, el creador del món, que després pateix una caiguda espiritual. Apareix en els Llibres profètics de Blake, en les obres de La cançó de Los, Amèrica, una profecia i Europa, una profecia. En aquestes obres, comença com un profeta en Àfrica, que descriu com Urizen dona les lleis a la humanitat.
El poema Jerusalem (1804) diu que Los era el pare d'Adam, Noé, Abraham, Moisés i altres personatges bíblics. En el poema Milton, Los es descriu com una flamerada del sol. Aquest punt de vista de Los i el sol és semblant a una descripció en un poema que Blake inserí en una carta (22 de novembre del 1802) que escrigué a Thomas Butts. En Vala, o els quatre Zoas, Los és testimoni d'una visió del Xai de Déu, que és sacrificat per a revelar el seu aspecte espiritual, mentre que Urizen i la Sinagoga de Satanàs treballen contra Crist i el condemnen a mort. Després que la Sinagoga de Satan promoga el deisme, s'apodera del sol i la lluna per a destruir els cels. La destrucció del món condueix a l'eternitat i el segon judici es duu a terme.
La versió última de Jerusalem, acabat el 1820, era un evangeli sobre la imaginació com a presència de Déu en la humanitat, i la figura messiànica del llibre és Los. Los vol crear el seu sistema per tal d'estar lliure de qualsevol altre sistema, i el seu sistema es basa en la creació en lloc de la raó. L'objectiu del llibre és descriure el triomf de Los i la nova apocalipsi en la qual el Xai de Déu (Agnus Dei) ve a Anglaterra per a governar.

## Referències

* ↑ «The Book of Urizen, copia G (Bentley 18, Erdman 18, Keynes 18)». William Blake Archive. [Consulta: 7 octubre 2013].
* ↑ Hamlyn, Robin. «William Blake (1757-1827)», en William Blake, pàgs. 26-8. Fundació "La Caixa". ISBN 84-7664-537-6 (català).
# Sogecuatro

Sogecuatro, la raó social del qual era Sociedad General de Televisión Cuatro, S.A.U., va ser una companyia de mitjans de comunicació a Espanya, la qual operava el canal de televisió Cuatro. A més, comptava amb Canal+ 2, CNN+ i Canal Club en el seu espai per a canals TDT. Aquesta societat operava com a subsidiària de Sogecable (posteriorment, Prisa TV), formant part de Grup Prisa, un conglomerat espanyol de mitjans de comunicació.
El 28 de maig de 2010, el Consell de Ministres d'Espanya va autoritzar la transferència de la llicència d'emissió de Sogecable a Sogecuatro.
D'altra banda, el 28 de desembre de 2010, es va produir la fusió amb Gestevisión Telecinco quan Prisa TV va vendre Sogecuatro a aquesta última per 485 milions d'euros i el 17,3% de l'empresa resultant (Mediaset Espanya).

## Referències

* ↑ «El Gobierno autoriza a Sogecable a ceder Sogecuatro su licencia de TV | Medios | elmundo.es». www.elmundo.es. [Consulta: 3 agost 2023].
* ↑ «Prisa da entrada a Telecinco y Telefónica en Digital + con el 22% cada una | Medios | elmundo.es». www.elmundo.es. [Consulta: 3 agost 2023].
# Scarus coeruleus

Scarus coeruleus és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 120 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Maryland (Estats Units), Bermuda i les Bahames fins a Rio de Janeiro (Brasil), incloent-hi les Índies Occidentals. Absent del nord del Golf de Mèxic.

## Referències

* ↑ Forsskål, Peter: Descriptiones animalium avium, amphibiorum, piscium, insectorum, vermium; quae in itinere orientali observavit... Post mortem auctoris edidit Carsten Niebuhr. Copenhaguen. Descr. Animalium . 1-20 + i-xxxiv + 1-164. Any 1775.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Catesby, M. 1771. The natural history of Carolina, Florida and the Bahama Islands; containing the figures of birds, beasts, fishes, serpents ... with their descriptions in English and French, etc. 3rd. ed. 2 vols. Londres. Nat. Hist. Carolina.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parenti, P. i J.E. Randall, 2000. An annotated checklist of the species of the labroid fish families Labridae and Scaridae. Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. (68):1-97.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Phaps

Phaps és un gènere d'ocells de la família dels colúmbids (Columbidae) nativa d'Austràlia.
El gènere va ser introduït el 1835 pel naturalista anglès Prideaux John Selby amb el colom bronzat (Phaps chalcoptera) com a espècie tipus. El nom del gènere Phaps (φάψ) és la paraula del grec antic per designar un colom salvatge.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per tres espècies:
* Colom bronzat (Phaps chalcoptera).
* Colom bronzat arlequí (Phaps histrionica).
* Colom bronzat elegant (Phaps elegans).

## Referències

* ↑ Selby, Prideaux John. Pigeons. Edinburgh: The Naturalist's Library. W.H. Lizars, 1840, p. 194.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 301. ISBN 978-1-4081-2501-4 [Consulta: 12 gener 2025].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Pigeons – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 12 gener 2025].
# Vanesa Lorenzo

Vanesa Lorenzo (Badalona, 7 de gener de 1977) és una model, escriptora i empresària catalana.
Va néixer a Badalona el 1977, filla de pares andalusos. Va iniciar-se en el món de la moda com a model molt jove, amb 16 anys va quedar segona en el certamen The Look of the Year per a l'agència de models Elite. Iniciada la seva carrera a Barcelona, va tenir l'oportunitat de treballar a París, i d'allà, mentre creixia la seva popularitat, va traslladar-se a Londres i, després, a Nova York, fins que va tornar a Barcelona.
Durant la seva trajectòria com a model ha desfilat a les principals passarel·les del món per a dissenyadors com Lolita Lempicka, Bluemarine i Laura Biagiotti, i ha estat imatge de destacades marques com Dior, Armani, L'Oréal, Yves Saint-Laurent o Pantene, a més d'aparèixer a les portades d'importants revistes de moda com Elle, Vogue o Cosmpolitan, o d'esports com Sports Illustrated.
Actualment està retirada de la primera línia del món de la moda i es dedica a altres activitats. Amb 18 anys va aturar la seva carrera com a model per estudiar disseny de moda a Madrid, i anys més tard va crear la seva marca sense deixar l'activitat de model i que ha mantingut després. També ha escrit i publicat dos llibres: Yoga, un estilo de vida (2016), una disciplina que practica i l'apassiona des dels 20 anys, i Crecer juntos (2021), que tracta sobre la promoció del pensament crític en la infància.
D'altra banda, ha participat en algunes produccions cinematogràfiques: dues espanyoles, Entracto (1989) i El topo y el hada (1998), i la pel·lícula italiana Fuochi d'artificio (1997) de Leonardo Pieraccioni.
En l'àmbit personal, va mantenir una relació amb el model Jordi Roselló, i actualment amb l'exfutbolista Carles Puyol, amb qui està casada i ha tingut dues filles, Manuela i Maria.

## Referències

* 1 2 3 «Vanesa Lorenzo» (en castellà). ¡Hola!. [Consulta: 3 abril 2021].
* 1 2 3 4 «Vanesa Lorenzo: conoce a la que podría ser la nueva novia de Carles Puyol». ABC, 14-02-2013.
* 1 2 3 «Vanesa Lorenzo» (en castellà). Lecturas. [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ Sánchez-Mellado, Luz «Vanesa Lorenzo: “Mis hijas me han robado el plano”». El País, 01-11-2020.
* 1 2 Salgado, Gloria «Vanesa Lorenzo: «Vivía en la anarquía antes de ser madre»». El Diario Vasco, 26-11-2016.
* ↑ «Vanesa Lorenzo: "La disciplina positiva és un mètode per practicar amb la pandèmia"». Catalunya Ràdio, 24-01-2021. [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ «Vanessa Lorenzo pide matrimonio a Carles Puyol». El País, 03-04-2021.
# Àndrocles

Àndrocles (en grec antic: Ἀνδροκλῆς, llatí: Androcles) va ser un demagog i orador atenès del segle v aC natural del dem de Pitos.
Era contemporani i enemic d'Alcibíades, contra qui va presentar testimonis i va parlar amb vehemència en ocasió de l'acusació de la mutilació de les estàtues d'Hermes l'any 415 aC, segons diu Plutarc. Va ser el principal inductor de l'expulsió d'Alcibíades de la ciutat i del seu desterrament.
Després d'aquests fets, Àndrocles, que havia guanyat popularitat, va ser el cap per un temps del partit democràtic, però quan la democràcia fou enderrocada el 411 aC i es va establir el govern oligàrquic dels Quatre-cents, va ser executat, com explica Tucídides. Aristòtil va conservar una frase d'un discurs d'Àndrocles, on utilitzava una figura incorrecta.

## Referències

* ↑ Androcles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 171
# Distribució hipoexponencial

En teoria de la probabilitat, la distribució hipoexponencial o la distribució d'Erlang generalitzada és una distribució contínua, que ha trobat ús en els mateixos camps que la distribució d'Erlang, com ara la teoria de les cues, l'enginyeria de teletrànsit i, en general, en els processos estocàstics. S'anomena distribució hipoexponencial ja que té un coeficient de variació inferior a un, en comparació amb la distribució hiperexponencial que té un coeficient de variació superior a un i la distribució exponencial que té un coeficient de variació unitari.

## Visió general

La distribució d'Erlang és una sèrie de k distribucions exponencials totes amb velocitat $\lambda$. L'hipoexponencial és una sèrie de k distribucions exponencials cadascuna amb la seva pròpia taxa $\lambda _{i}$, la taxa de la $i^{th}$ distribució exponencial. Si tenim k variables aleatòries exponencials distribuïdes independentment Xi, llavors la variable aleatòria,
${\boldsymbol {X}}=\sum _{i=1}^{k}{\boldsymbol {X}}_{i}$
es distribueix hipoexponencialment. La hipoexponencial té un coeficient de variació mínim de 1/k.

## Caracterització

Una variable aleatòria ${\boldsymbol {X}}\sim Hypo(\lambda _{1},\dots ,\lambda _{k})$ té una funció de distribució acumulada donada per,
$F(x)=1-{\boldsymbol {\alpha }}e^{x\Theta }{\boldsymbol {1}}$
i funció de densitat,
$f(x)=-{\boldsymbol {\alpha }}e^{x\Theta }\Theta {\boldsymbol {1}}\;,$
on ${\boldsymbol {1}}$ és un vector columna d'uns de la mida k i $e^{A}$ és l'exponencial de la matriu de A. Quan per a tot $\lambda _{i}\neq \lambda _{j}$, la funció de densitat es pot escriure com
on $\ell _{1}(x),\dots ,\ell _{k}(x)$ són els polinomis de base de Lagrange associats als punts λ1.....λk.

## Referències

* ↑ Yanev, George P. «Exponential and Hypoexponential Distributions: Some Characterizations» (en anglès). Mathematics, 8, 12, 12-2020, pàg. 2207. DOI: 10.3390/math8122207. ISSN: 2227-7390.
* ↑ «HypoexponentialDistribution—Wolfram Language Documentation» (en anglès). https://reference.wolfram.com.+[Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ Smaili, Khaled; Kadri, Therrar; Kadry, Seifedine «Hypoexponential Distribution with Different Parameters» (en anglès). Hypoexponential Distribution with Different Parameters, 2013, 16-04-2013. DOI: 10.4236/am.2013.44087.
* ↑ «Hypoexponential Distribution with Different Parameters» (en anglès). https://www.researchgate.net.+[Consulta: 23 juny 2023].