OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Corretger

Josep Corretger fou un mestre de capella i organista del s. XVIII. A finals de novembre de 1777, encarregà establir un tribunal per avaluar les capacitats dels opositors del magisteri de Santa Maria d'Igualada a Josep Carles, antic coadjutor de Josep Camins i Marià Reynés, prevere resident a Esparreguera, després de la marxa de Miquel Maronda. Els regidors, després de l'avaluació del tribunal, escolliren Josep Corretger per regir el magisteri de la parroquial. La proposta de nomenament va ser ratificada de forma immediata per dos beneficiats comissionats per la comunitat de preveres.
Poc més coneixem del pas de Corretger pel magisteri igualadí, llevat d'un litigi que va mantenir amb un prevere el 1785, fet que, potser el va menar a la seva renúncia el 1787. Entre 1794 i 1798 Josep Corretger va assumir el magisteri de l'orgue de Santa Maria de Mataró.

## Referències

* Gregori i Cifré, Josep Maria; Romeu i Solà, Anna. Inventaris del fons musicals de Catalunya. Volum 9: Fons de la basílica de Santa Maria d'Igualada de l'Arxiu Comarcal de l'Anoia. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2016. ISBN 9788449066337.
# Ibrahim Moustafa

Ibrahim Moustafa (àrab: إبراهيم مصطفى) (Alexandria, 23 de setembre de 1904 - Ciutat de Mèxic, 9 d'octubre de 1968) va ser un lluitador egipci, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on fou quart en la competició del pes semipesant del programa lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, guanyà la medalla d'or en la mateixa competició del pes semipesant del programa lluita grecoromana.
El 1929, després de la invitació de la Federació sueca de lluita, Moustafa va recórrer Europa i va competir en diversos torneigs internacionals. Fuster de professió, en tornar a casa, passà a exercir d'entrenador de lluita lliure i va preparar un dels seus tres fills, Adel Ibrahim Moustafa, per als Jocs Olímpics de 1948 i 1952. El Torneig Internacional Ibrahim Moustafa recorda la seva figura.

## Referències

* ↑ «مات ابراهيم مصطفى: اول مصري فاز بميدالية ذهبية في دورة اوليمبية» (en àrab). Al-Ahram [El Caire], 10-10-1968, p. 7.
* 1 2 3 «Ibrahim Moustafa Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2 d’octubre 2013. [Consulta: 4 octubre 2018].
# Lusanger

Lusanger (en bretó Luzevieg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.000 habitants. Limita al nord amb Sion-les-Mines, al sud amb Jans, al nord-oest amb Mouais, a l'oest amb Derval i a l'est amb Saint-Vincent-des-Landes.

## Demografia

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | - | - | - | - | 1064 | 1051 | 1069 | 1160 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1208 | 1400 | 1464 | 1426 | 1576 | 1644 | 1677 | 1705 | 1648 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1683 | 1669 | - | - | - | - | - | - | - |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 977 | 1020 | 934 | 914 | 926 | 947 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-1983 | Léon Gauthier | |
| 1983-2001 | Pierre Garaud | |
| 2001-2008 | Bernard Bossard | Divers droite |
| 2008- | Jean Gavaland | Divers droite |
# Versta

Una versta (rus: Верста́, verstà) és una antiga unitat de mesura de longitud russa, equivalent a 1.066,78 m.

## Referències

* ↑ «Versta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Platja de la Granadella

La platja de la Granadella és una platja de grava situada al terme municipal de Xàbia (Marina Alta, País Valencià).

### Geografia

Es troba a un entorn aïllat, tot i que disposa d'accés per carretera. És una platja de Bandera Blava que compta amb zona abalisada per a eixida d'embarcacions. És una cala rústica de grava d'ocupació alta i la seua longitud és d'uns 160 metres i una amplitud de 10 m. Limita al nord amb Punta i al sud amb Punta del Castell de la Granadella.
En la carretera del Cap de la Nau hi ha indicacions que porten a la cala. Una vegada es pren la carretera de la Granadella, s'accedeix a la cala de manera directa. La baixada per aquesta via transcorre pel Parc Forestal de la Granadella.
Prop de la platja hi ha l'avinguda del Tio Català, una via amb habitatges adosats, situats uns al costat dels altres. Aquestes cases eren d'antics pescadors i han anat passant de generació en generació o han sigut venudes a tercers. Baixant a la cala per la carretera de la Granadella hi ha una gran quantitat de cases i xalets.
L'any 2016 la zona va patir un incendi forestal provocat que va cremar tota la vegetació i boscos dels voltants de la platja.

## Esports aquàtics

A la cala es pot a practicar el busseig, submarinisme i snorkel. Hi ha diverses rutes disponibles que posen en valor els seus fons marins. A la ruta més pròxima es pot accedir directament des de la platja, és de dificultat baixa i té una profunditat de -10 metres. Uns altres dels esports que es poden practicar són l'esquí aquàtic, el caiac o la canoa.
La platja es troba envoltada i resguardada per muntanyes, per la qual cosa el vent no és excessivament fort. Per això no és el lloc més indicat per a practicar esports com el windsurf, surf o paddel surf.

## Serveis

La cala està guardonada anualment amb la bandera blava a causa de les seues aigües netes i els seus serveis. Hi ha servei de vigilància i salvament marítim durant els mesos d'estiu, amb indicacions sobre l'estat de la mar. Així mateix, també hi ha WC públics i gratuïts.

## En la cultura popular

En aquesta cala és on el protagonista de La Mare dels Peixos, una de les rondalles valencianes d'Enric Valor, troba el monstruós animal que dona nom a l'obra.

## Referències

* 1 2 «Cala de la Granadella, una de las mejoras playas de la Comunitat Valenciana» (en castellà). Valencia Bonita, 08-07-2020.
* ↑ «El fuego devora la Granadella y arrasa viviendas en Xàbia y Benitatxell» (en castellà). Levante-EMV, 05-09-2016.
* ↑ «La cala de la Granadella, abans i després del foc». Levante-EMV, 06-09-2016.
* ↑ Valor i Vives, Enric. Rondalles valencianes 1. Picanya: Edicions del Bullent, 2018, p. 69.
* ↑ Borja i Sanz, Joan; Brotons Rico, Vicent. Catàleg de paisatges de Valor. Enric Valor, 1911-2000. Alacant: Biblioteca Virtual Joan Lluís Vives, 2015, p. 24 [Consulta: 14 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Cala de la Granadella Ajuntament de Xàbia
# Pera de Sant Joan

La pera de Sant Joan o pera Castell és un tipus de pera que destaca per ser les peres més primerenques i les més petites.

## Història

El seu origen és a Sant Boi de Llobregat, on un membre de la família Castells l'hauria importat des de Sud Amèrica a mitjans del segle xix. Va agafar branques per fer empelts, i així a la tornada a Sant Boi va començar a cultivar aquesta varietat. Aquest fet explicaria l'origen també del seu nom. Altres fonts situen el seu origen a Mallorca i parlen de la varietat mallorquina de Sant Joan.

## Descripció

La perera de Sant Joan és un arbre vigorós que produeix peres menudes de color groc verdós clar amb tint vermell a la banda on li toca el sol, que fan uns 4 cm de llargada amb un diàmetre aproximat de 3 cm. L'arbre floreix entre març i abril (com fan la resta de les varietats de pera) i els fruits maduren entre mitjan juny i principi de juliol. La seva polpa és blanca i cruixent i s'acostumen a menjar amb la pela i tot. Com a inconvenient té que es torna fàcilment bruna per dins i, per tant, no resisteix la conservació.

## Referències

* ↑ «Les peres de sant joan». Punt Informatiu, 23-06-2020. Arxivat de l'original el 2021-06-28. [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ Anècdotes d’un pagès il·lustrat explicades pel Josep Canals Pujol i recollides per la Teresa Canals Sabaté, Molins de Rei 2021, pàg. 160
* ↑ amicsarbres
# Magatzem Emili Matalonga

El magatzem Emili Matalonga és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental), situat al carrer de Sant Pau, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici industrial de petites dimensions, entre mitgeres, de planta baixa i pis. Presenta una composició molt senzilla, amb parets llises, arrebossades i sense cap tipus d'ornamentació superposada, però que conserva el segell diferenciador de l'arquitectura d'autor de Muncunill. La planta baixa té dues obertures formant arc rebaixat, i la superior un balcó central amb triple obertura amb llindes i un sobrearc cadascuna. La barana és de ferro i perfil corb. Remata l'edifici una motllura finíssima i una cornisa lleugerament corbada a la part central.

## Història

L'edifici va ser un magatzem tèxtil fins a l'any 1974, en què va s'hi instal·lar l'Institut del Teatre fins als anys vuitanta. El va fer construir Emili Matalonga i Aymerich, que uns anys més tard havia fet construir la seva residència i un altre magatzem al solar del costat uns anys abans, obra del mateix arquitecte Lluís Muncunill.

## Referències

* ↑ «Magatzem Emili Matalonga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Hípocles

Hípocles (en grec antic: Ἱπποκλῆς, llatí: Hippŏclēs), fill de Menip, fou un estrateg atenès de la Guerra del Peloponnès.
Va conquerir l'illa de Lèucada amb un estol de 27 galeres atenenques, l'any 412 aC, on va esperar el retorn de Gilip, el navarc espartà que tornava de Siracusa. Va tenir un èxit només parcial perquè dels 16 vaixells peloponesis que havien emprès el retorn, es van poder escapar tots cap a Corint, encara que malmesos, menys un que es va enfonsar, segons diu Tucídides.

## Referències

* ↑ Hippocles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 480
# Pau Víctor Delgado

Pau Víctor Delgado (Sant Cugat del Vallès, 26 de novembre de 2001) és un futbolista professional català que juga al FC Barcelona. Principalment un migcampista ofensiu, també pot jugar com a davanter.

## Carrera de club

Nascut a Sant Cugat del Vallès, Catalunya, Víctor es va incorporar al planter del Girona FC l'any 2018, procedent del CE Sabadell FC. El 20 de juliol de 2020, abans fins i tot d'haver jugat amb el filial, va debutar professionalment com a substitut de Jairo Izquierdo a la segona part en una derrota a Segona Divisió per 0-2 contra l'AD Alcorcón.
El 29 d'agost de 2022, Víctor i el seu company Álex Sala van ser cedits per un any al CE Sabadell FC de Primera Federació. La temporada següent, Pau Victor va recalar —també cedit— en el Barcelona Atlètic, conjunt amb el qual va aconseguir ser el màxim golejador de Primera Federació amb 18 dianes en 35 partits disputats.
El 24 de juliol de 2024 es va incorporar definitivament al FC Barcelona, signant contracte fins al 2029.
Va debutar en partit oficial amb el primer equip de Barça el 17 d'agost de 2024 al jugar en la primera jornada de lliga contra el València CF a l'estadi de Mestalla.

## Palmarès
### FC Barcelona

* 1 Supercopa d'Espanya: 2025

## Referències

* ↑ «Valery i els joves del planter Pau Víctor i Kebé són les grans novetats de la llista». Diari de Girona, 13-06-2020. [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ «El Alcorcón despide el año con un cumpleaños muy feliz» (en castellà). Marca, 20-07-2020. [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ «Pau Víctor i Àlex Sala, cedits al Sabadell». Girona FC, 29-08-2022. [Consulta: 30 agost 2022].
* ↑ Suelves, Marc Bernad. «Pau Víctor, el ‘9′ que pule Rafa Márquez» (en castellà). Diario As, 04-05-2024. [Consulta: 3 juny 2024].
* ↑ «Pau Victor: "Mi Pichichi ha sido por el trabajo de todo el equipo"» (en castellà). Mundo Deportivo, 29-05-2024. [Consulta: 3 juny 2024].
* ↑ «Pau Víctor, blaugrana until 2029». FC Barcelona, 24-07-2024.
* ↑ González, Carles. «Primera prova superada», 18-08-2024. [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ «Un Barça sublim suma el primer títol de l'era Flick (5-2)». Esport 3, 12-01-2025 [Consulta: 13 gener 2025].

## Enllaços externs

* Pau Víctor Delgado a BDFutbol
* Pau Víctor Delgado a La Preferente (castellà)
* Pau Víctor Delgado, Fitxa a Soccerway
# Riu avall cap a Kinshasa

Riu avall cap a Kinshasa és una pel·lícula documental de la República Democràtica del Congo, dirigida per Dieudo Hamadi i estrenada el 2020. La pel·lícula se centra en els supervivents de la Guerra dels Sis Dies de l'any 2000, molts dels quals viatgen a Kinshasa per demanar una compensació al govern per les pèrdues que van patir durant el conflicte. S'ha subtitulat en català.
La pel·lícula va ser nomenada a la selecció oficial del Festival de Canes de 2020, tot convertint-se en la primera pel·lícula designada de la República Democràtica del Congo. A causa de la cancel·lació del festival per la pandèmia de la COVID-19 a França, no es va projectar en aquell moment; tanmateix, es va fer una projecció en línia per a distribuïdors en el marc del Marché du Film.
Es va estrenar públicament el setembre de 2020 com a part del programa Planeta Àfrica del Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2020, on va rebre una menció honorífica del jurat pel premi Amplifica Veus. Posteriorment es va projectar al festival Dok Leipzig a l'octubre. El 2022 va formar part de l'Impacte!, el Festival de Cinema i Drets Humans de Catalunya.

## Referències

* ↑ Pat Mullen, "TIFF 2020: Downstream to Kinshasa Review". Point of View, September 13, 2020.
* 1 2 Christopher Vourlias, "‘Downstream to Kinshasa,’ First Congolese Film in Cannes Official Selection, Honors Resilience of War Victims". Variety, June 26, 2020.
* ↑ «Riu avall cap a Kinshasa». Cinema en Català. [Consulta: 10 abril 2022].
* ↑ «Riu avall cap a Kinshasa». Festival Impacte. [Consulta: 10 abril 2022].
* ↑ Elsa Keslassy, "Cannes’ Virtual Marché du Film Unveils Expanded Cannes Docs Lineup". Variety, June 10, 2020.
* ↑ Jeremy Kay, "TIFF adds special events including new edition of Planet Africa, live talks series". Screen Daily, August 25, 2020.
* ↑ Daniele Alcinii, "TIFF ’20: “Inconvenient Indian” takes People’s Choice Documentary Award". RealScreen, September 21, 2020.
* ↑ Jonathan Romney, "‘Downstream To Kinshasa’: DOK Leipzig Review (Cannes Label)". Screen Daily, October 27, 2020.
* ↑ «Torna Impacte!, el Festival de Cinema i Drets Humans, amb l’objectiu de donar visibilitat a l’activisme social», 05-04-2022. [Consulta: 10 abril 2022].
# Makonde

El makonde és la llengua parlada pela macondes, un grup ètnic del sud-est de Tanzània (regió de Mtwara) i del nord de Moçambic, a la província de Cabo Delgado. Makonde és una llengua bantu central i estretament relacionada amb el yao. Els dialectes matembwe i el mabiha (maviha) són divergents, i no tenen per què ser makonde.
Chikungunya, nom d'una febre viral transmesa pels mosquits, deriva de l'arrel verbal makonde kungunyala (que vol dir "allò que es doble cap amunt", "arribar a ser retorçat," o "caminar ajupits") després que la malaltia va ser identificada per primera vegada a l'Altiplà Makonde. La derivació del terme s'atribueix erròniament al suahili.

## Referències

* ↑ Makonde a The Joshua Project
* ↑ «Chikungunya at the Door — Déjà Vu All Over Again?». New England Journal of Medicine.
* ↑ Four cases of acute flaccid paralysis associated with chikungunya virus infection

## Bibliografia

* (portuguès) Manuel Viegas Guerreiro, Rudimentos de língua maconde, Instituto de Investigação Científica de Moçambique, Lourenço Marques, 1963, 152 p.

## Enllaços externs

* Machinga a Ethnologue
* Ndonde a Ethnologue
# Nèocles

Nèocles (grec antic: Νεοκλῆς) és un nom grec format pels mots neos ('nou, jove') i kleos ('fama, renom'). Pot fer referència als personatges següents:
* Nèocles, pare de Temístocles, atenès de rang distingit connectat amb la casta sacerdotal dels Licomedes. L'esmenten Plutarc i Heròdot.
* Nèocles, fill de Temístocles i Arquipe, va morir de jove, trepitjat per un cavall.
* Nèocles, pare d'Epicur, atenès que formà part dels clerucs (Ciceró els anomena agrípetes) enviats a Samos després de la conquesta de l'illa en temps de Pèricles. Com que la terra assignada no li donava prou per viure, va haver de fundar una escola.
* Nèocles, germà d'Epicur, va escriure un tractat (perdut) sobre els filòsofs epicuris, i hom li atribueix el proverbi λάθε Βιώσας ('viu passant desapercebut'), sobre el qual Plutarc va escriure un assaig.
* Nèocles de Crotona (it), metge i filòsof
* Nèocles, pintor, mestre de Xenó de Sició
* Nèocles de Tebes, beotarca el 373 aC

## Bibliografia

* Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown and co., 1867, p. 1153.
# Caragols de mar

Els caragols (o cargols) de mar són gastròpodes marins de moviments lents i amb closca. Les espècies vivents tenen una mida que va des d'1 mm fins als 91 cm de Syrinx aruanus. La solidesa de la closca fa que siguin un grup ben representat en el registre fòssil. La closca es pot fer servir com a instrument musical. Així mateix, els caragols de mar tenen usos en la gastronomia.

## Referències

* ↑ Clark, Mitchell. «Some basics on shell trumpets and some very basics on how to make them» (en anglès). Arxivat de l'original el 21 d’octubre 2013. [Consulta: 27 febrer 2014].
* ↑ «Cargols de mar amb salsa picant». Cuines.
# Camargo (cràter marcià)

Camargo és el nom d'un cràter d'impacte al planeta Mart situat amb el sistema de coordenades plaentocèntriques a 17.74 ° latitud N i 109.68 ° longitud E. L'impacte per un asteroide va causar un obertura de 4,77 quilòmetres de diàmetre en la superfície del planeta. El nom va ser aprovat l'any 1988 per la Unió Astronòmica Internacional en honor de la comunitat boliviana de Camargo.

## Referències

* ↑ "Camargo (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ National Geographic Society. National Geographic Atlas of the World, 1970 (i altres edicions)..

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Càrcinos el Vell

Càrcinos (en grec antic: Καρκίνος, llatí: Carcĭnus) va ser un poeta tràgic de l'antiga Grècia que va viure al segle iv aC. El seu pare era Xenòtim, del dem de Tòricos.
Segons Tucídides (II 23.2), va ser un dels tres estrategs al capdavant d'una flota de 100 trirrems enviada per Atenes l'any 431 aC per auxiliar els habitants de Corcira durant la guerra entre aquesta illa i Corint. Pel que fa a la seva activitat com a dramaturg, no se n'ha conservat cap obra; les fonts el consideren un poeta tràgic, però el sol títol que es conserva fa referència a una comèdia. Aristòfanes es burla d'ell en diverses ocasions.
Segons Ateneu de Nàucratis (I 22), Càrcinos era molt bon ballarí a l'escena teatral. El seu fill, Xènocles el Vell, fou també dramaturg, i el seu net, també Càrcinos, fou un reputat poeta tràgic.

## Referències

* ↑ 1.Carcinus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 612
* ↑ Hornblower & Spawforth, S., A. «Carcinus (1)». A: Oxford Classical Dictionary. Oxford University Press, 2012, p. 279.
* ↑ Aristòfanes, La Pau, 781, 794.
* ↑ Müller, Carl Otfried. Histoire de la littérature grècque jusqu' à Alexandre le Grand. Trad., annot. et précédée d'une étude sur Otfried Müller et sur l'Ecole historique de la philologie allemande par Karl Hillebrand. Durand, 1866, p. 6–.
# María Josefa Mujía

María Josefa Mujía (Departament de Chuquisaca, 1812 - Sucre, 30 de juliol de 1888) fou una poetessa boliviana. És considerada una de les primeres poetesses del romanticisme a Bolívia. Va pertànyer a l'època anomenada romanticisme del segle XIX i va ser una de les autores més destacades, juntament amb Manuel José Cortés, Néstor Galindo, Adela Zamudio, Ricardo Mujía o Nataniel Aguirre.
Va quedar-se cega quan tenia catorze anys i, per tant, va restar aliena a totes les sensacions que involucren la vista. Tanmateix, la seva exquisida sensibilitat la va ajudar a crear-se un món interior de bellesa i de bondat que va saber exterioritzar en les seves nombroses composicions poètiques. És considerada la primera dona escriptora de Bolívia, a partir del moment de la independència del país.
El seu germà Augusto passava les tardes llegint-li obres religioses i literàries. També escrivia cartes per a ella i transcrivia la seva poesia. Encara que ella li va fer prometre de mantenir secreta la seva obra, ell va ensenyar el seu poema "La Ciega" a un amic. Es va publicar al diari "El Eco de la Opinión" el 1850. i es va convertir en un dels poemes més famosos de Mujía. Segons Gabriel René Moreno, va participar en un concurs nacional per compondre una inscripció a la tomba de Simón Bolívar. En honor seu es va anomenar una escola amb el seu nom, el Colegio María Josefa Mujía.

## Referències

* ↑ Algunes fuentes daten el seu any de naixement el 1820. Vegeu La Razón Arxivat 2020-02-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Poetry of Bolivia». A: The Princeton Encyclopedia of Poetry and Poetics. 4ª. Princeton: Princeton University Press, 26 d'agost de 2012, p. 153. ISBN 978-1-4008-4142-4.
* ↑ Foster, David William. Handbook of Latin American Literature. 2a edició. Nova York: Garland, 1992, p. 71. ISBN 978-0-8153-1143-0.
* ↑ Badani, Javier. «La poeta perdida» (en castellà). La Razón, 12-08-2012. Arxivat de l'original el 29 d'agost de 2016. [Consulta: 26 juliol 2016].
* ↑ Barnadas, Josep M. «María Josefa Mujia». A: Diccionario Histórico de Bolivia (PDF) (en castellà). Sucre: Grupo de Estudios Históricos, 2002. ISBN 8483702770 [Consulta: 14 març 2021]. Arxivat 2014-01-09 a Wayback Machine.
* 1 2 «Maria Josefa Mujia» (en castellà). Revista del Pacifico. Imprenta y Libreria del Mercurio de Santos Tornero, 1, 1858, pàg. 414.
* 1 2 «Liceo Nacional Maria Josefa Mujia 1913 - 2016, Ciudad Sucre (2021)» (en castellà). [Consulta: 14 març 2021].
* ↑ «Liceo Nacional Maria Josefa Mujia 1913 - 2016, Ciudad Sucre (2021)» (en castellà). [Consulta: 14 març 2021].

## Enllaços externs

* Maria Josefa Mujía: La primera poetessa del romanticisme bolivià, per Víctor Montoya
# Jusèp Amiell Solè

Jusèp Amiell Solè (Garòs, 18 d'abril de 1930 - Viella, 17 de desembre de 2024) va ser un sacerdot i escriptor aranès.

## Biografia

Va estudiar al Seminari de la Seu d'Urgell i fou ordenat sacerdot el 20 de juny de 1954. Va ser rector de Linyola del a1962 al 1964, estat rector de Bossòst el 1973 i de la Pobla de Segur el 1977. Va traduir a l'aranès el Missal i el 17 de gener de 1979 donà a l'església del Pater Noster de Jerusalem el parenostre en aranès. Posteriorment va ser director espiritual del Seminari Diocesà i el 1991 va ser nomenat rector de Vielha. Va ser també canonge del Capítol Catedralici del Bisbat d'Urgell, el primer aranès escollit per a aquest càrrec des de 1805.
Va participar activament en el revifament de la cultura aranesa i va ser secretari de la Fondacion deth Musèu Etnologic dera Val d'Aran, membre del Patronat deth Musèu dera Val d'Aran i cofundador de la revista Tèrra Aranesa. També va traduir a l'aranès el Nou Testament (2010) i el Llibre dels Salms (2011) i va escriure goigs de sants venerats a la vall.
Per la seva tasca de defensa i promoció de l'occità aranès, per la seva normalització lingüística en la litúrgia i la vida quotidiana, va rebre entre altres guardons el Prèmi Lengua Viua el 2004, el juny 2010 la Medalla d'Or del Conselh Generau d'Aran i el 2012 la Creu de Sant Jordi.

## Obres

* Petit Missau Aranés (1978)
* Crotzes e drapèus istoriques dera Val d'Aran
* Nau Testament (2010)
* Salms (2011)
* Istòria dera Glèisa en Aran (2016)

## Referències

* ↑ «S'ha mort el divulgador de l'aranès Jusèp Amiell». Vilaweb, 18-12-2024.
* ↑ «Pàgina del bisbat d'Urgell». Arxivat de l'original el 2017-04-20. [Consulta: 19 abril 2017].
* ↑ Marquès Sala, Benigne «Ha mort Mn. Jusèp Amiell Solé». Catalunya Cristiana, vol. XLVI, num. 2359, 12-01-2025, pàg. 40.
* ↑ L'aranès Jusèp Amiell Solè, distingit amb la Creu de Sant Jordi a ràdio Seu, 10 d'abril de 2012
* ↑ La Creu de Sant Jordi 2012 a Jusèp Amiell Solé, autor de goigs en aranès
* ↑ Balagué Bajona, Pere «Istòria dera Glèisa en Aran». CatalunyaReligió.cat, 23-11-2016.