OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisco Lozano Vicente

Francisco Lozano Vicente (Barcelona, 4 d'octubre de 1922 - Madrid, 8 de juny de 2006) fou un enginyer i polític espanyol, ministre d'Habitatge durant la transició espanyola.

## Biografia

Es llicencià en enginyeria de Camins, Canals i Ports a Barcelona, i en 1949 va ingressar com a funcionari del cos d'enginyers de l'Estat en la Prefectura d'Obres Públiques de Barcelona. Posteriorment fou destinat a les Prefectures d'Obres Públiques de Badajoz i Madrid. En 1962 és destinat als serveis centrals del Ministeri d'Obres Públiques, on fou cap de les divisions de Construcció i Materials de la Direcció general de Carreteres.
Entre altres càrrecs, va ser vicepresident de la Comissió de Revisió de Preus, delegat del Govern i president de RENFE des del 5 de juliol de 1970 fins al 15 de desembre de 1975, quan fou nomenat ministre de l'Habitatge al primer govern de la Monarquia.
Considerat un tecnòcrata i no afiliat a cap partit polític, fou renovat en el seu càrrec en el primer govern d'Adolfo Suárez i es va mantenir fins al 4 de juliol de 1977. Fou condecorat amb la Gran Creu del Mèrit Civil i la Gran Creu del Mèrit Militar, i amb la medalla d'or de la Universitat Autònoma de Madrid.

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ Francisco Lozano Vicente a El País, 8 de juliol de 1976
* ↑ Francisco Lozano Vicente Arxivat 2018-05-06 a Wayback Machine. a la ferropedia
* ↑ Esquela mortuòria a l'ABC, 11 de juny de 2006

## Enllaços externs

* Notícies sobre Francisco Lozano Vicente
# Francisco Quintana Ylzarbe

Francisco Quintana Ylzarbe (Barcelona, 1898 - 1957) fou un dirigent esportiu relacionat amb l'automobilisme català. La seva germana Julia Quintana Ylzarbe, el 1923 es casa amb Miguel Mateu Pla Al març de 1939 és nomenat delegat de el Consejo Nacional de Deportes en representació de Automòbil Club de Catalunya A l'octubre de l'any 1939, és nomenat delegat regional del Comitè Olímpic Espanyol-CND a l'apartat d'automobilisme Col·laborà amb l'empresa Hispano-Suiza. Presidí el Reial Automòbil Club de Catalunya (1940-1957), càrrec que compaginà amb el de president de la Federació Catalana d'Automobilisme des del 1943. Col·laborà en l'organització del Gran Premi Penya Rhin, en un final d'etapa del Ral·li de Lisboa (1947), en la recuperació de la Volta a Catalunya (1954) i en la creació de la Copa Montjuïc d'automobilisme (1954).

## Referències

* ↑ «Vida deportiva». La Vanguardia Española, 26-03-1939, pàg. 10.
* ↑ «Comité Olímpico Español». La Vanguardia Española, 17-10-1939.
* ↑ «Francisco Quintana Ylzarbe». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
# Sant Nicolau (Sabadell)

| Entitat de població | Habitants |
| Berardo | 5.696 |
| Sabadell | 193.380 |
| Salut, la | 1.709 |
| Sant Nicolau | 6.905 |
| Togores | 31 |
Sant Nicolau és un nucli de població del municipi de Sabadell, al Vallès Occidental. El 2005 tenia 5.678 habitants censats. Amb aquest nom es coneix avui dia a l'antiga església de Sant Feliu d'Arraona, coneguda com a Capella de Sant Nicolau.

## Referències

* ↑ «Edat Mitjana». Arxivat de l'original el 2018-07-18. [Consulta: 17 juliol 2018].
* ↑ «El patrimoni i la història de Sabadell». Arxivat de l'original el 2019-09-15. [Consulta: 17 juliol 2018].
# Battista Agnese

Battista Agnese (1500-1564) va ser un destacat cartògraf genovès. Va produir a Venècia un gran nombre de cartes nàutiques especialment exactes i profusament decorades, encara que de menor valor artesanal que els mapes de l'Escola Cartogràfica de Dieppe. Treballava per encàrrec de prínceps, mercaders i oficials d'alt rang. Una versió del seu mapa mundial ovoide aparèixer en cada un dels 71 atles que han arribat fins als nostres dies.
A Agnese li agradava incorporar les noves troballes geogràfiques en els seus mapes, per exemple va incloure en un dels seus treballs la trajectòria del viatge de circumnavegació de Magallanes, aplicat en fil de plata i després desllustrat. Va traçar en or pur la ruta des de Cadis (Espanya) a Perú amb estades a través de l'istme de Panamà. Aquesta era la ruta de l'or que solcaven vaixells carregats amb els tresors americans i custodiats per grans galions fortament artillats.
Agnese solia no incloure la longitud en els seus mapes, possiblement degut a la seva afecció a l'exactitud, cosa que no es va poder aconseguir fins a les taules de distàncies lunars de José de Mendoza y Ríos o més tard amb la millora la mesura del temps a bord, amb la invenció del cronòmetre de John Harrison.
Un dels millors treballs d'Agnese és un atles mundial encarregat per Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic per al seu fill, Felip II. Va ser aparentment acabat cap a 1542, i va ser un dels primers mapes a mostrar la Baixa Califòrnia com una península en lloc de com una illa.

## Bibliografia

* Levenson, Jay A. Circa 1492: Art in the Age of Exploration . Washington: National Gallery of Art, 1993.
* Short, John Rennie. The World Through Maps: A History of Cartography . Toronto: Firefly Books, 2003.
* Library of Congress: Agnese Atles. Portolà atles of 9 charts and a world map, etc. Dedicated to Hieronymus Ruffault, Abbot of St Vaast. (1544)
* Atles de Battista Agnese, Biblioteca Digital Hispànica
# Steenwerck

Steenwerck (en neerlandès Steenwerk) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 3.414 habitants. Limita al nord amb Bailleul, a l'oest amb Le Doulieu, a l'est amb Nieppe, al sud-oest amb Estaires, al sud amb Sailly-sur-la-Lys i al sud-est amb Erkegem aan de Leie.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 4 415 | 4 962 | 4 473 | 4 580 | 4 747 | 4 784 | 4 789 | 4 761 | 4 800 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 4 760 | 4 786 | 4 659 | 4 465 | 4 309 | 4 229 | 4 010 | 4 014 | 4 056 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4 005 | 4 003 | 3 700 | 3 335 | 3 220 | 3 123 | 3 039 | 3 128 | 3 092 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 3 051 | 3 172 | 2 990 | 3 084 | 3 085 | 3 263 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1959-2008 | Maurice Declercq | |
| 2008- | Joël Devos | |

## Agermanaments

* Hemer (Rin del Nord-Westfàlia)
# Telesforo Montejo Robledo

Telesforo Montejo i Robledo (Segòvia, 5 de gener de 1818 -Madrid, 24 d'abril de 1896) va ser un polític espanyol, diputat i ministre de Foment durant el sexenni democràtic.

## Biografia

Advocat, liberaI, va participar en tots els pronunciaments i revoltes liberals contra el govern d'Isabel II d'Espanya (1840-43, vicalvarada, etcètera). Va donar suport a la revolució de 1868 i en fou secretari de la Junta Superior Revolucionària. Fou elegit diputat per Briviesca a les eleccions generals espanyoles de 1869 D'octubre a desembre de 1871 fou ministre de Foment en el gabinet presidit per José Malcampo y Monge.
Posteriorment continuaria la seva carrera al Senat, on fou senador per la província de Segòvia el 1871 i 1872, per la província de La Corunya de 1877 a 1878 i senador vitalici de 1881 a 1896. Arribaria a ser secretari i vicepresident del Senat, i participà en la redacció del seu reglament, vigent fins a la seva desaparició, durant la proclamació de la Segona República Espanyola.

## Referències

* ↑ «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 18 octubre 2015].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Telesforo Montejo a xtec.es
Càrrecs públics :
| Precedit per: Santiago Diego Madrazo Arroyo | Ministre de Foment (octubre-desembre) 1871 | Succeït per: Alejandro Groizard y Gómez de la Serna |
# Thiennes

Thiennes (en neerlandès Tienen) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek, regat pel Leie. L'any 2018 tenia 905 habitants.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1256 | 910 | 1028 | 1023 | 1122 | 1187 | 1207 | 1134 | 1082 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1063 | 1094 | 1026 | 1063 | 1061 | 1030 | 1062 | 1057 | 1049 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1073 | 1012 | 962 | 980 | 921 | 861 | 834 | 779 | 761 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 883 | 856 | 852 | 856 | 831 | 856 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1965-2006 | Jean Bart | |
| 2006- | Jean-Pierre Davrout | |
# Thomas Stafford Williams

Thomas Stafford Williams (Wellington, 20 de març de 1930 - Waikanae, 22 de desembre de 2023) va ser un cardenal neozelandès de l'Església catòlica i, abans del seu retir al 2005, va ser el cinquè arquebisbe de Wellington.

## Biografia

Williams va néixer a Wellington i estudià a l'escola primària de la Santa Creu de Seatoun, SS Peter and Paul School, Lower Hutt. Va obtenir el títol de batxiller en Comerç a la Universitat Victòria de Wellington, treballant diversos anys com a comptable. Durant el seu temps estudiantil s'involucrà al moviment de joventut catòlica (Catholic Youth Movement – YCW) i durant un període treballà a jornada completa al moviment. Al 1954 inicià els seus estudis al presbiterat al Seminari Nacional al Holy Cross College, Mosgiel, a Dunedin.
Al 1956 va ser enviat a la Universitat Pontifícia Urbana de Roma, on va obtenir una llicenciatura en teologia, essent ordenat prevere el 20 de desembre de 1959. Posteriorment va obtenir un títol en Ciències Socials a la University College Dublin.
En tornar a Wellington, serví com a vicari i com a director d'estudis al Centre Catòlic de Recerca. Deixà aquest càrrec quan s'oferí voluntari per servir com a missioner a Samoa, on va fer de rector de parròquia durant cinc anys. Tornà a Nova Zelanda al 1963 i esdevingué rector de la parròquia de St. Patrick a Palmerston North durant dos anys. Els quatre anys posteriors va tornar a dirigir el Centre Catòlic de Recerca a Wellington. Al 1971 es traslladà a Leulumoega, a Samoa, i tornà a Nova Zelanda al 1976 a la parròquia de la Sagrada Família de Porirua Oriental.
Esdevingué arquebisbe de Wellington el 20 de desembre de 1979 (en el seu 20è aniversari de la seva ordenació sacerdotal), després de la mort de Reginald Cardinal Delargey. El seu principal consagrador va ser Owen Snedden, durant molt temps bisbe auxiliar de Wellington.
Presidí la Conferència Episcopal Neozelandesa entre 1980 i 1988, i posteriorment entre 1992 i el 1999. A més, l'1 de juny de 1995 va ser nomenat ordinari militar, càrrec que ocupà fins l'1 d'abril de 2005 (el dia abans de la mort de Joan Pau II).
Williams va ser creat cardenal pel Papa Joan Pau II al consistori celebrat el 2 de febrer de 1983, rebent el títol de cardenal prevere pel Cardenal prevere de Gesù Divin Maestro alla Pineta Sacchetti.
Williams va ser un dels cardenals electors que participaren en el Conclave de 2005, on s'escollí el Papa Benet XVI. Dimití com a arquebisbe de Wellington el 21 de març de 2005 en assolir els 75 anys, essent succeït pel seu arquebisbe coadjutor, John Atcherley Dew.
Va fer una important campanya contra el tràmit de la llei permetent les unions civils a Nova Zelanda, dient que convertiria Nova Zelanda en un «desert moral». També va fer campanya contra l'expansió dels casinos.

## Referències

* ↑ «The Catholic Church in Aotearoa New Zealand | Cardinal Thomas S. Williams», 08-02-2013. Arxivat de l'original el 2013-02-08. [Consulta: 25 desembre 2023].
* ↑ «Thomas Stafford Cardinal Williams [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 25 desembre 2023].
* ↑ Arxivat 2005-02-22 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'arxidiòcesi de Wellington (anglès)
# Théodore Olivier

Théodore Olivier (1793-1853) fou un matemàtic francès conegut per les seves maquetes mecàniques.

## Vida i Obra

Olivier va estudiar al Liceu Imperial de Lyon en el que va obtenir el premi extraordinari de matemàtiques el 1811, fet que li obrí les portes de l'École Polytechnique. La seva semblança física amb Napoleó va fer que es digués que era el seu germà secret, tot i que no n'existeixen evidències.
El 1815 és professor adjunt a l'Escola d'Artilleria de Metz i el 1819 passa a ser professor titular. El 1821, a sol·licitud del rei de Suècia Carles XIV Joan (Jean-Baptiste Bernadotte), es trasllada a Suècia per establir l'escola militar de Mariemberg.
En retornar a França, critica l'excessiva teoria de l'École Polytechnique i el 1829, juntament amb Alphonse Lavallée, Jean-Baptiste Dumas i Jean Claude Eugène Péclet, funda l'École Centrale des Arts et Manufactures, on serà professor de geometria i mecànica. A més, entre 1830 i 1844 també va ser professor de l'École Polytechnique i des de 1838 va ser professor de l'École Nationale Supérieure des Arts et Métiers.
Olivier és conegut, sobre tot, pels seus models tridimensionals de geometria. Molts d'aquests models van ser venuts a institucions nord-americanes com l'Union College, la Universitat de Colúmbia o West Point, on se'n conserven col·leccions notables.
Olivier també va treballar sobre la teoria del engranatges publicant un ampli tractat sobre el tema i construint, també, models que es conserven al Museu d'Arts i Oficis de París.
No va tenir fills, però era l'oncle del explorador Aimé Olivier de Sanderval.

## Referències

* ↑ Nesme, pàgina 4.
* ↑ Hervé, pàgina 294.
* ↑ Nesme, pàgines 5-6.
* 1 2 Nesme, pàgina 7.
* ↑ Hervé, pàgina 296.
* ↑ Hervé, pàgina 298.
* ↑ Hervé, pàgines 305 i ss.

## Bibliografia

* Hervé, J.M.. «Théodore Olivier (1793-1853)». A: Marco Ceccarelli (ed.). Distinguished Figures in Mechanism and Machine Science (en (anglès)). Springer, 2007, p. 294-319. ISBN 978-1-4020-6365-7.
* Jacomy, Bruno «Du cabinet au Conservatoire. Les instruments scientifiques du Conservatoire des Arts et Métiers à Paris» (en (francès)). Journal of the History of Collections, Vol. 7, Num. 2, 1995, pàg. 227-233. DOI: 10.1093/jhc/7.2.227. ISSN: 0954-6650.
* Nesme, Auguste. Notice sur Théodore Olivier (en (francès)). Aimé Vingtrinier, 1858.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Théodore Olivier» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* «The Olivier Models». Union College. Arxivat de l'original el 21 de juny 2016. [Consulta: 19 juny 2016].
* «Theodore Olivier 3D Geometric Models». Canada Science and Technology Museum. [Consulta: 19 juny 2016].
# Uebigau-Wahrenbrück

Uebigau-Wahrenbrück és un municipi alemany que pertany a l'estat de Brandenburg. Es troba als marges del riu Schwarze Elster, 11 km al nord-oest de Bad Liebenwerda, i 21 km a l'est de Torgau. Fou creat el 31 de desembre de 2001 de la fusió d'Uebigau, Bahnsdorf, Drasdo i Wiederau en Uebigau-Wahrenbrück. El 27 de setembre de 1998 s'uniren els de Beiersdorf, Beutersitz, Bönitz, Domsdorf, Kauxdorf, Marxdorf, Prestewitz, Rothstein, Saxdorf, Wildgrube i Winkel. Limita amb els municipis de Herzberg (Elster), Doberlug-Kirchhain, Schilda, Tröbitz, Schönborn, Bad Liebenwerda, Mühlberg (Elbe) i Falkenberg (Elster).

## Comunitats

| Bahnsdorf Beiersdorf Beutersitz Bomsdorf Bönitz Domsdorf | Drasdo Kauxdorf Langennaundorf Marxdorf München/Elster Neudeck | Prestewitz Rothstein Saxdorf Uebigau Wahrenbrück Wiederau | Wildgrube Winkel Zinsdorf |

## Agermanaments

* Wadern
* Zawadzkie
* Bad Driburg

## Enllaços externs

* Web d'Uebigau Wahrenbrück
# Unión Suiza de Relojería

La Unión Suiza de Relojería és un establiment situat a la cantonada de l'Avinguda Diagonal i la Via Augusta de Barcelona, catalogat com a de gran interès (categoria E1).

## Història i descripció

Fou dissenyat per l'arquitecte Eduard Maria Balcells per a la família de joiers Vendrell, i obrí les portes el 1945. Ocupa la planta baixa i el primer pis del xamfrà de la casa Ramon Volart, projectada el 1928 per Enric Sagnier.
L'establiment disposa de dues obertures a la Diagonal, una al xamfrà i quatre a la Via Augusta. L'entrada es realitza pel xamfrà, de forma arrodonida i aplacat en granet negre amb una motllura al voltant de la porta. A sobre de la porta destaca una tarja amb un rellotge circular blanc sobre fons negre. A l'interior es conserva gran part del projecte decoratiu original de Balcells. A la sala de vendes destaquen una sèrie de pilastres amb fust aplacat en marbre negre i capitell daurat i un pòrtic amb fust rodó de marbre.
El 2015 es va ampliar amb el primer pis, on va residir Francesc Macià i que fou decorat amb profusió pel mateix Sagnier.

## Referències

* 1 2 «Unión Suiza de Relojería». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 «Unión Suiza de Relojería». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 «La Unión Suiza». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «La Unión Suiza». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Valdina

Valdina (sicilià Vaddina) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2009 tenia 1.305 habitants. Limita amb els municipis de Roccavaldina, Torregrotta i Venetico.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Pierluigi Di Stefano | Llista cívica |
# Vall Soana

La Vall Soana (arpità Vâl Soana) és una de les Valls arpitanes del Piemont. Es troba al vessant meridional del massís del Gran Paradiso entre la vall de l'Orco i la Vall Chiusella. Bona part de la vall es troba al Parc Nacional del Gran Paradiso

## Geografia

La vall s'ajunta a la vall de l'Orco a l'altura del Pont-Canavese i s'encaixa al vessant meridional del Gran Paradiso sotsdividint-se en valls petites. El torrent d'aigua més llarg és el Soana.

### Cims

Els cims principals de la vall són:
* Rosa dei Banchi - 3.164 m
* Punta Lavina - 3.308 m
* Torre del Gran San Pietro - 3.692 m.

### Valls secundàries

Dins la Vall de Soana hi ha tres valls secundàries
* Vallone di Forzo – deu el nom al torrent que el recorre, el Forzo. Hi ha les fraccions: Forzo (1.178 m), Boschietto (1.461 m). Idalt de tot hi ha el bivacco Pier Mario Davito (2.360 m). Al final hi ha el colle di Bardoney (2.833 m) i la Punta Lavina (3.308 m).
* Vallone di Campiglia - pren el nom de la fracció Campiglia Soana. Allò s'hi troba el Santuari de san Besso. Hi ha una antiga carretera de cacera feta construir pel rei Humbert I el 1897. Dal de la vall hi ha la fracció Azaria.
* Vallone di Piamprato - pren el nom de la fracció Piamprato. Condueix al Colle Larissaz (2.584 m) que el lliga amb la vall de Champorcher.

## Municipis

El componen els municipis de Frassinetto, Ingria, Ronco Canavese i Valprato Soana. Altres localitats importants són Campiglia Soana i Piamprato.

## Llocs d'interès

És prou important el Santuari de san Besso situat a una altura de 2.016 metres a Campiglia Soana.

### Refugis alpins

Per a facilitar la sortida als cims de la vall i l'excursionisme d'alta muntanya, la vall és dotada d'alguns refugis alpins
* Refugi Bausano - 2.019 m (es troba dins l'estructura del Santuari de san Besso)
* Bivacco Pier Mario Davito - 2.360 m
Bivacco Gino Revelli - 2.610 m

## Enllaços externs

* Web de la vall Arxivat 2020-08-13 a Wayback Machine.
# Vall de Susa

La Vall de Susa (italià: Val di Susa, occità: Val d'Ors, piemontès: Valsusa, francoprovençal: Vâl Susa) és una vall italiana situada a la Ciutat metropolitana de Torí, a l'oest del Piemont. La part baixa forma part de les Valls arpitanes del Piemont, mentre que la part alta forma part de les Valls Occitanes.

## Geografia

A la vall hi ha un total de 39 municipis. En total hi ha al voltant de 90.000 habitants
Els principals municipis són Avigliana, Bardonescha, Bussoleno i Susa, que ocupen vora el 30% de la població de la vall.

## Ciclisme

La Vall ha estat una de les etapes del Giro d'Itàlia:
* 1991 (8 de juny): 13^ etapa, guanyada per Eduardo Chozas.
* 1993 (11 de juny): 19^ etapa, cronòmetreindividual guanyada per Miguel Induráin.
* 1994 (11 de juny): 21^ etapa, guanyada per Pascal Richard.
* 2000 (3 de juny): 20^ etapa, cronòmetre individual guanyada per Jan Hruska.
* 2005 (28 de maig): 19^ etapa, guanyada per Josè Rujano.
i del Tour de França:
* 1952: 11^ etapa, Bourg d'Oisains-Sestrière, guanyada per Fausto Coppi
* 1992: 13^ etapa, Saint-Gervais-Sestrière, guanyada per Claudio Chiappucci
* 1996: 9^ etapa, Monetier les Bains-Sestrière, guanyada per Bjarne Riis
* 1999: 9^ etapa, Le Grand Bornand-Sestrière, guanyada per Lance Armstrong

## Enllaços externs

* Imatges de la vall de Susa
# Veïnat de Roma

El veïnat de Roma és un veïnat de Llofriu, a Palafrugell (Baix Empordà), protegit en conjunt com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'antic veïnat de Roma és a uns 30 m al sud-oest del nucli de Llofriu, pel camí que voreja, una mica elevat, el curs sinuós de la riera de Llofriu.
El mas de Roma és una casa de dues plantes i tres crugies que tenia bona part del teulat enfonsat. La façana presenta obertures emmarcades en pedra i ampits motllurats les finestres. A la llinda de la porta situada a l'eix central hi ha gravat l'any 1736. L'edifici és fruit d'afegitons i refeccions.
Davant del mas hi ha un petit casalot que ha estat modificat. És l'únic edifici del lloc encara habitat. A poca distància vers llevant, al llarg del camí hi ha unes ruïnes que corresponen a un agrupament de tres o quatre casalots de dimensions molt reduïdes tots ells. Eren edificis de dues plantes. El grup de cases tenia un seguit de terrasses sobre voltes al llarg del costat de migdia. La construcció és feta a base de pedruscall i morter amb fragments de terrissa barrejats. Les obertures estan emmarcades en pedra.
Camí amunt, ja força separat del veïnat, hi ha el gran mas conegut com a Mas Pi, que ha estat restaurat com a segona residència. Consta de tres plantes i data dels segles XVII - XIX.

## Referències

* 1 2 3 4 «Veïnat de Roma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].