OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Circumpolar (geobotànica)

Circumpolar en la geobotànica es refereix a la totalitat dels territoris propers als pols terrestres: En el cas de l'Àrtida convencionalment i aproximadament (per exemple s'inclouen les illes Aleutianes) es pren com límit sud el que marca el cercle polar àrtic (66º 33’N) i en l'Antàrtida el cercle polar antàrtic.(66° 33′ S). També es pren un límit climàtic per definir l'abast dels territoris circumpolars que és per sota de la isoterma de 10 °C del mes més càlid.

## Territori circumpolar nord

El territori circumpolar nord es diferencia del circumpolar sud, entre altres coses, per haver estat habitat per l'espècie humana des de fa milers d'anys i continua essent-ho. Aquesta gran regió ocupa una superfície de 41 milions de km² i és un 8% de la superfície total del planeta i un 15% de les terres emergides.
El territori circumpolar nord està ocupat pels extrems nord dels continents eurasiàtic i nord-americà i nombroses illes més septentrionals.
Les condicions climàtiques no són homogènies, si bé l'agricultura es practica fins a la latitud de 69°N a Noruega, a la inversa, la tundra arriba tan al sud com són els 51°N a la Badia de Hudson al Canadà.
Es calcula que hi viuen unes 1.800 espècies de plantes vasculars a més de les plantes no vasculars o criptògames.
La població d'aquest territori és d'uns 9 milions de persones que només representen el 0,3% del total de la població de la Terra. Els països que tenen part del seu territori en la zona circumpolar nord són: Rússia, Canadà, Dinamarca, Estats Units, Noruega, Suècia, Finlàndia i Islàndia.

## Territori circumpolar sud

Ocupa la totalitat del continent antàrtic i les illes adjacents. Només s'han trobat dues espècies de plantes vasculars en el continent antàrtic, però els líquens són més diversificats que en cap altre lloc de la Terra.

## Referències

* ↑ The circumpolar north: a political and economic geography of the Arctic and Sub-Arctic Per Terence E. Armstrong, Graham Rowley Edition: illustrated
# Meurthe i Mosel·la

Meurthe i Mosel·la (54) (en francès Meurthe-et-Moselle) és un departament francès situat a la regió del Gran Est.

## Història

El departament de Meurthe i Mosel·la va ser creat el 7 de setembre de 1871, a partir dels territoris pertanyents als departaments de Meurthe i de Mosel·la que el Tractat de Frankfurt havia deixat en mans franceses.
El límit actual entre el departament de Meurthe i Mosel·la i el departament de Mosel·la es correspon precisament amb la frontera francoalemanya entre 1871 i 1919.
L'única modificació posterior dels límits departamentals va tenir lloc el 1997 i va consistir en la incorporació de la petita localitat de Han-devant-Pierrepont, que fins llavors pertanyia al departament de Mosa.

## Referències

* ↑ Lee, Stephen J. Imperial Germany 1871-1918 (en anglès). Routledge, 2013. ISBN 1134665660.

## Vegeu també

* Llista de municipis de Meurthe i Mosel·la
* Llista dels Cantons de Meurthe i Mosel·la

## Enllaços externs

* Prefectura (en francès)
* Consell General Arxivat 2003-02-18 a Wayback Machine. (en francès)
* Comitè departamental de turisme Arxivat 1999-10-14 a Wayback Machine. (en francès)
# Francisco de Paula Quadrado y de Roo

Francisco de Paula Quadrado de Roo (Puerto Real, aleshores regne de Sevilla, 1794 - Madrid, 2 de desembre de 1873) va ser militar, marí, acadèmic i diplomàtic espanyol, membre de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

En 1809 ingressà al cos de guardiamarina a el Puerto de Santa María i arribaria a assolir el grau de capità de navili i brigadier de l'Armada en 1858. En 1823 fou agregat militar a l'ambaixada espanyola a Berlín, en 1833 als Estats Units i el 1835 a Torí. Fou condecorat amb la Creu Llorejada de la Marina. Es jubilà de l'Armada Espanyola en 1858.
Ingressà a la Reial Acadèmia de la Història com a membre corresponent en 1823 i en 1825 passà a supernumerari. Assolí el grau de numerari en 1838 com a primer en regir la Medalla número 1 i en 1844 fou nomenat tresorer de l'Acadèmia. De 1851 a 1865 seria censor de l'Acadèmia. En 1826 va ser secretari de la Comissió d'Índies encarregada d'imprimir la Crónica de Gonzalo Fernández de Oviedo i en 1857 fou president de la Comissió per formar els índexs de la Col·lecció de Manuscrits procedents de monestirs i convents suprimits. Va morir a Madrid, el 2 de desembre de 1873, al número 15 del cèntric carrer del Caballero de Gracia. També va ser membre corresponent de la Reial Acadèmia de Ciències de Torí.

## Notes

* ↑ Apareix citat tant amb la grafia «Ros» com «Roo».

## Referències

* ↑ Anónimo, 1978, p. 96.
* 1 2 3 Anónimo, 1978, p. 96-98.
* ↑ Guillén y Tato, 1961, p. xviii.
* ↑ Francisco de Paula Quadrado al web de la Reial Acadèmia de la Història
* ↑ «Fomento.—Academias. De la Historia.». Guía oficial de España. Anuario histórico-estadístico-administrativo 1873-1984. Imprenta Nacional [Madrid], 1874, pàg. 463-464. ISSN: 1579-1084.

## Bibliografia

* Anónimo «107.– D. Francisco de Paula Quadrado de Ros». Boletín de la Real Academia de la Historia. Real Academia de la Historia, CLXXV, I, 1978, pàg. 96-98.
* Pellistrandi, Benoît. Un discours national?: la Real Academia de la Historia entre science et politique (1847-1897) (en francès). Casa de Velázquez, 2004. ISBN 84-95555-64-6.
* Vargas Ponce, José. Disertación sobre las corridas de toros. Real Academia de la Historia, 1961.
# Lunae Palus

Lunae Palus és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 14.83 ° latitud N i 295 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Luna, amb possible referència a la divinitat romana o a les Muntanyes de la Lluna on es van imaginar les fonts del Nil.

## Referències

* ↑ "Lunae Palus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Julius Sang

Julius Sang (Kapsabet, 30 de juny de 1946 - Eldoret, 9 d'abril de 2004) fou un atleta kenyà, especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970. Fou el primer esportista africà en guanyar una medalla olímpica en una prova de velocitat individual. Es casà amb la també atleta Tekla Chemabwai.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En ambdues, els 100 i 200 metres, quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Múnic, va disputar dues proves del programa d'atletisme. Formant equip amb Charles Asati, Hezahiah Nyamau i Robert Ouko, guanyà la medalla d'or en els 4x400 metres, mentre en els 400 metres guanyà la medalla de bronze.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or als Jocs de la Comunitat Britànica, el 1970 i 1974.

## Millors marques

* 100 metres llisos. 10.64" (1968)
* 200 metres llisos. 20.83" (1972)
* 400 metres llisos. 44.92" (1972)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Julius Sang». [Consulta: 23 juny 2022].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ «Julius SANG | Profile | World Athletics». [Consulta: 23 juny 2024].
# Sam Jones (jugador de bàsquet)

Samuel «Sam» Jones (Wilmington, Carolina del Nord, 24 de juny de 1933 – Orlando, Florida, 30 de desembre de 2021) fou un basquetbolista estatunidenc, que jugà tota la seva carrera professional als Boston Celtics a la posició d'escorta. Era famós per la seva rapidesa i els seus bàsquets decisius, especialment en època de playoffs. Destaca per ser el segon jugador de la història de l'NBA amb més campionats (10), només per darrere del seu company d'equip Bill Russell, que en guanyà 11. Juntament amb Bill Russell i K. C. Jones, Sam Jones conduí els Celtics a guanyar 8 títols consecutius, entre els anys 1959 i 1966, amb aquesta tríada de jugadors com a comú denominador.
El 1984, Jones fou inclòs en el Basketball Hall of Fame i el 1996 se l'anomenà un dels 50 millors jugadors de la història de l'NBA.
# Tobin Heath

Tobin Heath és una centrecampista de futbol amb 118 internacionalitats i 15 gols pels Estats Units, amb els que ha sigut campiona mundial i bicampiona olímpica.
Va ser nomenada millor jugadora jove dels Estats Units al 2009.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols | Selecció (fases finals) |
| 2004 - 2005 | New Jersey Wildcats | 1 Lliga (W-League) |
| 2006 - 2009 2007 2009 | North Carolina Tar Heels Hudson Valley Quickstrike Lady Blues Pali Blues | 3 Lligues (NCAA) 0 1 Lliga (W-League) | Mundial sub-20 2007 (4t lloc) Jocs Panamericans 2007 (subcampió) Jocs Olímpics 2008 (campió) |
| 2010 | Atlanta Beat |
| 2011 | Sky Blue FC | | Mundial 2011 (subcampió) |
| 2012 | New York Fury | | Jocs Olímpics 2012 (campió) |
| 12/13 - 13/14 | Paris Saint-Germain |
| 2014 - act. 0 | Portland Thorns 0 | 1 Lliga (NWSL) 0 | Copa d'Or 2014 (final) Mundial 2015 (campió) |

## Referències

* ↑ US Soccer
* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 30 juliol 2016].
* ↑ US Soccer
# Whitney Engen

Whitney Engen és una defensa de futbol internacional pels selecció femenina de futbol dels Estats Units, amb els que ha guanyat el Mundial 2015. Amb el Tyresö FF va ser subcampiona de la Lliga de Campions.

## Trajectòria

| Temporades | Lliga | Club | P | G | Actualitzat |
| 2006 - 2009 | D3 | North Carolina Tar Heels | 105 | 19 |
| 2009 | D2 | Pali Blues |
| 2010 | D1 | Chicago Red Stars | 024 | 00 |
| 2011 | D1 | Western New York Flash | 017 | 00 |
| 2011 | D1 | Tyresö FF (cessió) | 006 | 01 |
| 2012 | D2 | Pali Blues |
| 2013 | D1 | Liverpool FC | 013 | 01 |
| 2014 | D1 | Tyresö FF | 004 | 00 |
| 2014 | D1 | Houston Dash | 011 | 00 |
| 2015 | D1 | Western New York Flash | 012 | 00 |
| 2016 | D1 | Boston Breakers | 013 | 01 |
| 2006 - 2007 | Selecció sub-20 | Selecció sub-20 |
| 2011 - 2016 | Selecció absoluta | Selecció absoluta | 040 | 04 | 19/11/2016 |

## Palmarès

* Competició
* Títols — Seleccions nacionals |||||||||||
* 1 Mundial
* 000 1 Copa d'Or
* 3 Copes d'Algarve
* 1 SheBelieves Cup
* Títols — Clubs |||||||||||
* 1 Lliga Professional
* 1 Lliga Semiprofessional
* 3 Lligues Universitàries
* Reconeixements — Premis |||||||||||
* Millor defensa de la Lliga Universitària
* Reconeixements — Seleccions de jugadores |||||||||||
* Onze ideal de la Lliga Professional

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 29 juliol 2016].
* ↑ Marca
# Samoiede (gos)

El samoiede és una raça de gos.

## Història i origen de la raça

El seu nom prové de la tribu que els criava: els samoiedes. Era una tribu nòmada que practicava la ramaderia de rens i usava aquests gossos com pastors i per a compartir la calor en les barraques, encara que moltes vegades dormien en l'exterior sobre la neu. Portat a Gran Bretanya des de Sibèria el 1889, el samoiede, o "smiling Sammy" com se'l sol anomenar en anglès, és un meravellós gos del llinatge dels spitz, que demostra gran resistència i longevitat i que ha estat utilitzat en expedicions a l'Àrtida.

## Descripció

Cap ample; ulls ametllats i foscos; orelles gruixudes, no molt grans i lleugerament arrodonides en les seves puntes; esquena de longitud mitjana; cua llarga i profusa que sol dur doblegada cap al dors.
Color: Blanc pur, blanc crema, crema; la capa externa és de to platejat en les puntes del pelatge.
Pelatge: Capa externa llarga, llisa i aspra però no de textura dura, amb una capa oculta suau, curta i espessa.
Alçada: Mascles 53-59 cm, femelles 48-53 cm.
Pes: Entre 23 i 30 kg.

## Cures

Han de ser educats amb fermesa i paciència. El seu bell pelatge blanc requereix una cura intensa, sobretot en els joves i a l'època de muda (en cas contrari bastarà amb raspallar-los una vegada a la setmana). Si estan mullats o bruts caldrà recompondre'ls el més ràpid possible perquè el pèl no sofreixi massa. Necessiten grans espais per a córrer i fer exercici. La gruixuda capa de pèl necessita raspallats i pentinats periòdics.

## Temperament

Fidel i bo amb els nens, qualitats que li confereixen el do de ser una obedient mascota. El samoiede és intel·ligent, atent, emprenedor i afectuós. L'espai li resulta indispensable i necessita fer molt d'exercici. És fort i resisteix bé els canvis de clima. Respon vivament a les mostres d'afecte.

## Entrenament

És bastant obstinat i arrogant, i mai serà del tot obedient per molt bona educació que se li imparteixi.

## Utilitat

Són bons gossos de companyia, molt estesos per la seva bellesa. Poden participar també en proves esportives de tir de trineu.

## Enllaços externs

* Llistat de races de gossos i descripció a la web d'Affinity Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine..
# Calidris

Calidris és un gènere d'ocells de l'ordre dels caradriformes i de la família dels escolopàcids. Sovint es coneixen amb els noms comuns de territ o corriol, tot i que aquests noms també s'apliquen a ocells d'altres gèneres, com Limicola (vegeu Limícoles) o Tryngites.

## Característiques

Són ocells que viuen a les zones litorals i aiguamolls emparentats amb els picaplatges. Totes les espècies passen l'època de reproducció a l'Àrtida durant l'estiu.

## Taxonomia

N'hi ha 24 espècies:
* territ acuminat (Calidris acuminata).
* territ de tres dits (Calidris alba).
* territ variant (Calidris alpina).
* territ de Baird (Calidris bairdii).
* territ gros (Calidris canutus).
* territ becadell (Calidris falcinellus).
* territ becllarg (Calidris ferruginea).
* territ cuablanc (Calidris fuscicollis).
* territ camallarg (Calidris himantopus).
* territ fosc (Calidris maritima).
* territ d'Alaska (Calidris mauri).
* territ pectoral (Calidris melanotos).
* territ menut comú (Calidris minuta).
* territ menut del Canadà (Calidris minutilla).
* territ roquer (Calidris ptilocnemis).
* batallaire (Calidris pugnax).
* territ semipalmat (Calidris pusilla).
* territ becplaner (Calidris pygmaea).
* territ gorja-roig (Calidris ruficollis).
* territ menut siberià (Calidris subminuta).
* territ rogenc (Calidris subruficollis).
* territ de Temminck (Calidris temminckii).
* territ de Bering (Calidris tenuirostris).
* territ trencaones (Calidris virgata).

## Referències

* ↑ Isnova - Enciclopèdia Balear d'Ornitologia

## Bibliografia

* Mlíkovský, Jirí (2002): Cenozoic Birds of the World, Part 1: Europe. Ninox Press, Prague. PDF fulltext Arxivat 2011-05-20 a Wayback Machine. Arxivat 2011-03-07 at WebCite
* Nebel, S.; Jackson, D.L. & Elner, R.W. (2005): Functional association of bill morphology and foraging behaviour in calidrid sandpipers. Animal Biology 55(3): 235-243. doi:10.1163/1570756054472818 PDF fulltext Arxivat 2011-06-10 a Wayback Machine.
* Thomas, Gavin H.; Wills, Matthew A. & Székely, Tamás (2004): A supertree approach to shorebird phylogeny. BMC journals 4: 28. doi:10.1186/1471-2148-4-28 PDF fulltext Arxivat 2016-04-11 a Wayback Machine. Supplementary Material
* Alexander Wetmore (1937): The Eared Grebe and other Birds from the Pliocene of Kansas. Condor 39(1): 40. PDF fulltext Arxivat 2008-06-25 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* «Calidris». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Territ gros (Calidris canutus)
# Sarnitsa (municipi)

Sarnitsa (búlgar: Община Сърница) és un dels municipis situats a la Província de Pazardzhik, Bulgària. El seu centre administratiu és Sarnitsa. Aquest municipi es va establir l'1 de gener de 2015.

## Geografia

El municipi es troba a la part sud de la Província de Pazardzhik, la extensió de la seva superfíciees d'un total de 198,59 km². Limita amb Municipi de Velingrad al nord, el Municipi de Batak a l'est, el Municipi de Dospat de la Província de Smolyan al sud-est, i els municipis de Garmen i Satovcha de la Província de Blagoevgrad a la regió al sud-oest.

## Comunitats

Només hi ha tres comunitats amb població permanent: Sarnitsa, Pobit Kamak i Medeni Polyani, sent només Sarnitsa una ciutat i, per tant, la mes poblada. Aquesta regió es caracteritza per ser de majoria musulmana.

## Referències

* ↑ «Monitoring of the application of the European Charter of Local Self Government in Bulgaria» ( PDF) (en anglès). Congress of local and regional authorities, 40th session. Consell d'Europa, 30-04-2021, pàg. 23.
* ↑ «Площ землища Община Сърница» (en búlgar). [Consulta: 16 novembre 2023].
* ↑ «За Сърница - Sarnitsa.BG». [Consulta: 16 novembre 2023].
# Pilar de ferro de Delhi

El pilar de ferro de Delhi, a l'Índia, és al Complex Qutb, lloc declarat Patrimoni de la Humanitat. És un important testimoni en la història de la siderúrgia i mostra l'alt nivell de coneixement i sofisticació dels antics ferrers hindús en les tècniques de fosa del ferro.
Posseeix una altura de 7,21 metres, dels quals 93 cm es troben actualment enterrats sota el nivell del terreny on roman dret. El diàmetre a la base és de 41 cm, i presenta un gradual estrenyiment fins a la part superior.
El pilar va ser elaborat durant el període de l'emperador Chandragupta II, durant el segle iv. Està conformat amb ferro forjat, i és d'una puresa del 98%, que amb la formació d'una compacta capa de protecció de molt baixa porositat ha permès que l'estructura no hagi estat afectada pel procés de corrosió ni oxidació, tot i haver estat a la intempèrie uns 1600 anys. Atès que hi ha una tradició local que indica que l'abraçar el pilar atrau la bona sort, el 1997 es va instal·lar al voltant del mateix una tanca de protecció, per tal d'impedir la seva degradació, pel fet que l'esmentada pràctica es va fer popular entre la creixent afluència de turistes al lloc.

## Vegeu també

* Complex Qutb

## Referències

* ↑ 1600 Years Young, Materials Performance, July, 2005.
* ↑ A. Silcock; M. Ayrton (2003), Wrought iron and its Decorative dirà: with 241 Illustrations, Mineola, NY, Dover
* ↑ Veazey, Matthew V. «Thanks to its Enduring Corrosion Resistance, an Indian Historical Artifact’s Appearance Belies its Age» (en anglès). Chanistry International, 27, n.6, 2005. Arxivat de l'original el 2004-01-06 [Consulta: 19 agost 2013].

## Enllaços externs

* Nondestructive evaluation of the Delhi iron enxampar PDF (anglès)
# Mildred Bright

Mildred Bright (Nova York, 30 d'abril de 1892 – Woodland Hills (Los Angeles), 27 de setembre de 1967) va ser una actriu de cinema mut nord-americana.

## Biografia

Va néixer a Manhattan el 1892 i es va educar a l'escola del convent de Holy Name a la mateixa ciutat. Inicialment va treballar en el món del teatre musical i del vodevil a Broadway participant per exemple en l'obra “Havana” (1909) dels germans Shubert. També va actuar com a model de diferents artistes i era considerada una bona aquarel·lista. L'octubre del 1912 va ser contractada per la productora Éclair American debutant amb la pel·lícula “When an Old Maid Gets Busy” (1912). Allà va conèixer el que seria el seu marit, Robert Frazer, amb qui es casaria el 1913. Durant bona part del 1912 i 1913, les pel·lícules en que va participar van ser dirigides per Étienne Arnaud. El març del 1914 es va produir un incendi als estudis Eclair a Fort Lee que va cremar fins i tot el laboratori. Mentre intentava reconstruir l'estudi, part de la companyia, entre els quals hi havia Mildred Bright, Edna Payne i Joe Ryan, va ser enviada a Tucson (Arizona) per continuar rodant pel·lícules dirigits majoritàriament per Webster Cullison.
Posteriorment, aquell mateix 1914 Bright va abandonar el cinema tot i que el 1922 encara va participar en una darrera pel·lícula. Robert Frazer va morir el 1944 de leucèmia i ella li va sobreviure fins al 1967 quan va morir en la llar per a actors de Woodland Hills (Califòrnia).

## Filmografia

* When an Old Maid Gets Busy (1912)
* The Vengeance of the Fakir (1912)
* An Accidental Servant (1913)
* The Spectre Bridegroom (1913)
* The Love Chase (1913)
* The Crimson Cross (1913)
* For Better or for Worse (1913)
* The Sons of a Soldier (1913)
* The Witch (1913)
* The Banker's Daughter (1913)
* Rob Roy (1913)
* A Puritan Episode (1913)
* One of the Rabble (1913)
* Oh! You Rubber! (1913)
* Trouble on the Stage (1913)
* Loaded (1913)
* Apply to Janitor (1913)
* Cue and Miss Cue (1914)
* The Snake Charmer (1914)
* An Enchanted Voice (1914)
* Valentine's Day (1914)
* The Electric Girl (1914)
* In a Persian Garden (1914)
* The Renunciation (1914)
* The Dupe (1914)
* Mesquite Pete's Fortune (1914)
* For His Father's Life (1914)
* Fate's Finger (1914)
* The Man Who Came Back (1914)
* Cupid, a Victor (1914)
* The Quarrel (1914)
* Smallpox on the Circle U, de Webster Cullison (1914)
* The Strike at Coaldale (1914)
* Partners of the Sunset(1922)

## Referències

* 1 2 3 «Brief biographies of popular players». Motion Picture Magazine, 10-1914, pàg. 109.
* ↑ Lamb, Andrew. Leslie Stuart: Composer of Florodora (en anglès). Psychology Press, 2002, p. 198-200. ISBN 9780415937474.
* ↑ «Motography’s gallery of picture players». Motography X, 3, 09-08-1913, pàg. 93.
* ↑ Katchmer, George A. Eighty Silent Film Stars: Biographies and Filmographies of the Obscure to the Well Known (en anglès). McFarland, 1991, p. 317. ISBN 9780899504940.
* ↑ Slide, Anthony. The New Historical Dictionary of the American Film Industry (en anglès). Routledge, 2014-02-25, p. 63. ISBN 9781135925543.
* ↑ «Frontier day celebration on the screen». Motion Picture News X, 3, 25-07-1914, pàg. 44.
# Frank Stephen Baldwin

Frank Stephen Baldwin (New Hartford, 10 d'abril de 1838 - Denville Township i Morristown, 8 d'abril de 1925) va ser un inventor i matemàtic estatunidenc conegut per haver estat el primer gran constructor de màquines calculadores mecàniques.
La seva família es va traslladar a Nunda (Nova York) quan només tenia dos anys. En aquesta població va fer els seus estudis, fins que el 1854 va ingressar al Union College de Schenectady (New York); però no va poder acabar els seus estudis perquè el seu pare va tenir un accident que el va deixar impedit i va haver de prendre la direcció del negoci familiar.
El 1869 va anar a Saint Louis com gerent d'uns molins i, a partir, d'aquesta època es va dedicar més intensament a desenvolupar els seus propis invents. El 1873, l'any després de casar-se, es van traslladar a Williamsport (Pennsilvània), on va començar a construir i vendre màquines de calcular que va designar amb el nom d'aritmòmetres. Les màquines consistien en un disc mòbil amb pínnules que es podien estendre fora del disc.
A partir de 1911 es va associar amb Jay Randolph Monroe per impulsar la Monroe Calculating Machine Co. que va estar fabricant aquestes màquines fins al 1971.

## Referències

* 1 2 Monroe, 1926, p. web.
* ↑ Cortada, 1993, p. 28.

## Bibliografia

* Cortada, James W. Before the Computer: IBM, NCR, Burroughs, and Remington Rand and the Industry they Created (en (anglès)). Princeton University Press, 1993, p. 25-43. ISBN 0-691-04807-X.
* Monroe, Jay Randolph «A Personal Story of Interest to Business Men and Accountants» (en (anglès)). . Monroe Calculating Machine Co., 1926.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Frank Stephen Baldwin» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)