OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deli-Orman

Deli-Orman (en búlgar Лудогорието, Ludogorieto o Deliorman Делиорман; en turc Deliorman) és una regió històrica situada al nord-est de Bulgària i al sud de Romania. La denominació a Bulgària era popular i no oficial i el 1942 va ser canviada a Polesie, un nom que, emperò, no va tenir èxit; finalment es va optar per traduir al búlgar el nom turc: Ludogorie.
El nom deriva del turc i vol dir "bosc salvatge". Es creu que fou habitada per turcs que hi van emigrar abans de la conquesta otomana (segurament ja al segle xii) i que hi van viure fins al segle xx. Els turcs de la zona parlen un dialecte parent del gagaús de Besaràbia (avui a la República de Moldàvia), però aquí són generalment musulmans mentre els gagaus són cristians. Sota els otomans fou terra d'asil de tota mena de refugiats polítics i religiosos i encara entre els turcs es troba un percentatge alt de kizilbaxis (Caps Vermells) xiïtes.
Les ciutats principals de la regió són Ràzgrad, Pliska, Novi Pazar i Isperih.

## Bibliografia

* W. Stubenrauch, Kulturgeographie des Deli-Orman. A: Berliner Geographische Arbeiten, 1933.
# Johannes Bosschaert

Johannes Bosschaert (Middelburg, 1608 - Dordrecht, 1629) fou un pintor neerlandès, membre de la familia de pintors Bosschaert, tots dedicats a natures mortes de flors.

## Biografia

Va ser un dels tres fills d'Ambrosius Bosschaert el Vell, que va pintar flors en un estil similar. Els seus germans Ambrosius i Abraham també es van convertir en pintors de flors.
Es va traslladar amb la seva família i el seu oncle Balthasar van der Ast a Bergen op Zoom el 1615, i novament amb ells a Utrecht el 1619, però després que el seu pare morís el 1621, es va convertir en membre del gremi de Sant Lluc de Haarlem el 1623, títol que va pagar fins al 1625. El 1626, es va traslladar al sud de nou i a la ciutat de Dordrecht es va fer membre del gremi de Sant Lluc. Va influir en el seu germà petit Abraham i en el pintor Jacob Gerritsz Cuyp. Igual que el seu pare i els seus germans, va signar les seves obres amb un monograma: JB. Va morir a Dordrecht, encara que la data exacta de la seva mort és desconeguda.

## Galeria

* Natura morta amb corona imperial, (1626)
* Gerro de flors dins una urna

## Referències

* 1 2 «Johannes Bosschaert» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 26 febrer 2016].
* ↑ Turner, 2000, p. 46.

## Bibliografia

* Turner, Jane. The Grove Dictionary of Art; From Rembrandt to Vermeer: 17th century Dutch artists (en anglès). Nova York: St. Martin Press, 2000. ISBN 0-312-22972-0.
# Candide (Bernstein)

Candide és una opereta còmica en dos actes composta per Leonard Bernstein el 1956, basada en la novel·la Càndid o l'optimisme de Voltaire. El llibret original fou escrit per Lillian Hellman. Del text s'han fet nombroses versions, però actualment s'utilitza la de Hugh Wheeler. El mateix Bernstein col·laborà al text, també amb Richard Wilbur, John Latouche, Dorothy Parker i Stephen Sondheim. En l'orquestració, ajudaren Hershy Kay, John Mauceri i Maurice Peress.
Víctima constant de l'infortuni, Candide desafia amb perseverança la idea segons la qual vivim en el millor dels mons possibles. Candide va ser una obra reescrita per l'autor per adaptar-la a formats propers a la comèdia musical. Bernstein proposa una partitura fresca, espontània, ocasionalment paròdica dels aires del segle xviii i sempre amb una innegable saviesa musical. El paper de soprano és un dels més compromesos per a soprano lírica lleugera per la seva coloratura a la cèlebre ària Glitter and be gay.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2017. [Consulta: 28 gener 2018].
* ↑ «Informació de l'òpera». Liceu. Arxivat de l'original el 12 de juny 2018. [Consulta: 12 juny 2018].
Viccionari
# Esquí de fons als Jocs Olímpics d'hivern de 1992

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 celebrats a la ciutat d'Albertville (França) es disputaren deu proves d'esquí de fons, cinc en categoria masculina i cinc més en categoria femenina. En aquesta edició hi hagué una remodelació del programa: en categoria masculina la persecució 10/15 km. substituí els 15 quilòmetres i en categoria femenina la persecució 5/10 km substituí els 10 km i els 30 km. individuals els 20 quilòmetres.
Les proves es realitzaren entre els dies 9 i 22 de febrer de 1992 a les instal·lacions esportives de Les Saisies. Hi participaren un total de 223 esquiadors, entre ells 139 homes i 84 dones, de 40 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 10 km clàssics Detalls | Vegard Ulvang | Marco Albarello | Christer Majbäck |
| persecució 10/15 km Detalls | Bjørn Dæhlie | Vegard Ulvang | Giorgio Vanzetta |
| 30 km clàssics Detalls | Vegard Ulvang | Bjørn Dæhlie | Terje Langli |
| 50 km lliures Detalls | Bjørn Dæhlie | Maurilio De Zolt | Giorgio Vanzetta |
| 4x10 km relleus Detalls | NoruegaTerje Langli Vegard Ulvang Kristen Skjeldal Bjørn Dæhlie | ItàliaGiuseppe Pulie Marco Albarello Giorgio Vanzetta Silvio Fauner | FinlàndiaMika Kuusisto Harri Kirvesniemi Jari Räsänen Jari Isometsä |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 5 km clàssics Detalls | Marjut Lukkarinen | Liubov Iegórova | Ielena Välbe |
| persecució 5/10 km Detalls | Liubov Iegórova | Stefania Belmondo | Ielena Välbe |
| 15 km clàssics Detalls | Liubov Iegórova | Marjut Lukkarinen | Ielena Välbe |
| 30 km lliures Detalls | Stefania Belmondo | Liubov Iegórova | Ielena Välbe |
| 4x5 km relleus Detalls | Equip Unificat Ielena Välbe Raïssa Smetànina Larissa Lazútina Liubov Iegórova | NoruegaSolveig Pedersen Inger Helene Nybråten Trude Dybendahl Elin Nilsen | ItàliaBice Vanzetta Manuela Di Centa Gabriella Paruzzi Stefania Belmondo |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Noruega | 5 | 3 | 1 | 9 |
| 2 | Equip Unificat | 3 | 2 | 4 | 9 |
| 3 | Itàlia | 1 | 4 | 3 | 8 |
| 4 | Finlàndia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 5 | Suècia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 10 | 10 | 10 | 30 |
# David Romano i Ventura

David Romano i Ventura (Istanbul, 1925 - Barcelona, 12 d'octubre del 2001) fou un historiador i hebraista català.
De família sefardita, de petit va estar a Itàlia i França i finalment es va establir a Barcelona. Va estudiar llengües semítiques a la Universitat de Barcelona, on va tenir com a professors Josep Maria Millàs i Vallicrosa, Joan Vernet i Ginés i Alejandro Díez Macho. Es va llicenciar el 1949 amb premi extraordinari, i el 1951 es va doctorar amb la tesi Aportaciones al estudio de la organización administrativa de la Corona de Aragón en el siglo XIII (La familia Ravaya y su labor como tesoreros y bailes), que va guanyar el Premi Menéndez y Pelayo del CSIC.
De 1953 a 1957 fou secretari de redacció de l'Índice Histórico Español, amb Jaume Vicens i Vives i el 1958 va editar el Tractat d'astrologia de Bartomeu de Tresbens amb Joan Vernet, i la introducció a l'edició de l'Atles Català de 1375.
Des de 1949 fou professor de la Universitat de Barcelona, i des de 1954 hi ensenyà llengua àrab, història d'Israel, història i literatura dels jueus medievals, sobretot de la Corona d'Aragó. De 1962 a 1966 també fou catedràtic d'institut fins que el 1966 va obtenir la càtedra de llengua i literatura italianes. El 1970 fou escollit acadèmic de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona i el 1986 fou doctor honoris causa per la Universitat de Sàsser. De 1950 a 1966 va col·laborar amb el CSIC i de 1974 a 1984 fou vocal de l'Institut Milà i Fontanals del CSIC. El 1984 fou escollit acadèmic corresponent de la Reial Acadèmia de la Història.
Els seus estudis versen sobre els jueus de la Corona d'Aragó i la influència de la literatura italiana a la Catalunya del Renaixement, principalment Petrarca i Boccaccio.

## Obres

* Elementos y técnica del trabajo científico (1973)
* Antología del Talmud (1975)
* Judíos al servicio de Pedro el Grande de Aragón 1276-1285 (Barcelona: CSIC 1983)
* De historia judía hispánica (1991)
* La ciència hispanojudía (1992)
* Un texto en aljamía hebraicoárabe (Elche, 1314) Sefarad 29,2 (1969) págs. 313-318

## Referències

* ↑ «David Romano i Ventura». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Biografia per Josep Ribera-Florit

## Enllaços externs

* María Teresa Navarro Salazar, Montserrat Casas Nadal In memorian David Romano Ventura (1925-2001), Catedrático de Lengua y Literatura Italiana, Maestro y amigo : Espacio, tiempo y forma. Serie III, Historia medieval, ISSN 0214-9745, Nº 14, 2001,
# Świdnica

Świdnica és una ciutat polonesa al sud-oest del voivodat de Baixa Silèsia. És l'antiga capital del Ducat de Schweidnitz-Jauer i seu d'una diòcesi episcopal catòlica des del 2004. El 2008 tenia prop de 59.863 habitants. És una població coneguda per l'Església de la Pau, declarada Patrimoni de la Humanitat el 2001.

## Història

Amb antecedents d'un assentament eslau d'almenys del segle x, Świdnica apareix citada ja per primera vegada en un document del 1249, relatiu a la fundació d'una església franciscana, i en un altre datat del 1267 s'hi descriu ja com a ciutat, estatus que va deure adquirir al voltant del 1250, quan pertanyia al Ducat de Breslàvia. Pels volts del 1290 la ciutat tenia ja unes muralles en què s'obrien sis portes i la població vivia de l'artesania i el comerç. El 1291 esdevingué capital del Ducat de Świdnica, ostentat per una branca de la dinastira dels Piast.
L'últim duc piast fou Bolko II el petit. En morir el 1368 la seva vídua, Agnès d'Habsburg, mantingué el ducat fins a la mort, però el 1392 el Ducat de Świdnica fou incorporat al Regne de Bohèmia per Venceslau I d'Alemanya, ja que la seva mare, Anna de Świdnica, (casada amb el rei Carles IV i morta el 1362) era neboda i heretera de Bolko II.

## Residents Notables

* Maria Cunitz (1604–64), astronoma
* Manfred von Richthofen (1892–1918), Aviador de la Primera Guerra Mundial, conegut com El Baró Roig

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament de Świdnica Arxivat 2008-05-05 a Wayback Machine. (polonès)
# Josep Lluís Roig Sala

Josep Lluís Roig (Oliva, la Safor, 1967) és un poeta valencià. Ha estudiat filologia a les universitats de Barcelona, Lleida i València, treballa com a professor de català a un institut d'ensenyament secundari. Ha rebut nombrosos premis literaris, entre ells el Premi Vicent Andrés Estellés de poesia de 2008 amb Peixos d'un mar sec. És president de Saforíssims, Societat Literària.

## Premis literaris

* Senyoriu d'Ausiàs March, 1990: Amb el gest de les hores
* Martí Dot de Sant Feliu de Llobregat, 1990: Per a dansar la llum
* Salvador Espriu de poesia jove, 1991: Sal lenta
* Ciutat de Vila-real de teatre, 2002: Presoners de l'aigua
* Recull-Benet Ribas de poesia, 2004: El somrís de les carreteres secundàries
* Ciutat de Xàtiva-Ibn Hazm de poesia, 2004: Aparaulat
* Vila de Lloseta de narració curta, 2007: El primer paradís
* Ibn Jafadja, 2007: Càries
* Crítica dels Escriptors Valencians de teatre, 2008: Desàngel
* Premi Vicent Andrés Estellés de poesia, 2008: Peixos d'un mar sec
* Premi Mallorca de Poesia, 2007: La llum del curtcircuit
* Premi Teodor Llorente de novel·la negra, 2019: Promeses que no podrem complir

## Obres
### Narració

* Històries circulars i altres relats (2003)
* El primer paradís (2007)
* Insuficient s'escriu amb sang (2011)
* Resurrecciói mort de G.T.(2015)
* Els peus gelats (2016)
* Promeses que no podrem complir (2019)

### Poesia

* Amb el gest de les hores (1991)
* Per a dansar la llum (1991)
* Sal lenta (1992)
* Ebri de vi perdut (1998)
* Oasi breu (2000)
* El somrís de les carreteres secundàries (2004)
* La presó de l'aigua (2005)
* Càries (2008)
* Peixos d'un mar sec (2009)
* Un boxejador entre la boira (2013)
* Els dubtes i els glaçons (2014)
* La fam tendra (2023) Premi de Poesia Maria Beneyto 2022

### Teatre

* Presoners de l'aigua (2003)
* A joc de daus (2004)
* Desàngel (2007)
* El cop de la bala - A joc de daus (Tria Llibres, 2009)
* Tantes històries la mateixa història (2012)

### Narrativa infantil i juvenil

* Insuficient s'escriu amb sang (2011)
* München (2013)

## Referències

* ↑ «La Pobla de Vallbona lliura els Premis Literaris Teodor Llorente». El periòdic, 23-03-2019 [Consulta: 22 octubre 2021].

## Enllaços externs

* «Josep Lluís Roig Sala». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* Fitxa bibliogràfica a gencat.net Arxivat 2005-03-01 a Wayback Machine.
* Josep Lluís Roig a l'Editorial Tria Llibres
* El cop de la bala - A joc de daus
# Es Celleràs

Es Celleràs era una possessió de Santa Maria del Camí situada a la vall de Coanegra, en el terme de Santa Maria del Camí, entre els actuals Son Oliver, es Cabàs i Son Agulla.
Coneguda primer com el Celler del Rei per haver pertangut a l'infant Jaume, futur Jaume II de Mallorca. En el s. XIV estigué integrada en es Cabàs. En el s. XVII passà a Sebastià Pisà. Els antics conreus de vinyet foren substituïts per oliverar i garroverar. El 1733 Antoni Cotoner, marquès d'Ariany, havia aquirit es Celleràs i Son Far. Les cases foren assaltades i robades l'any 1818 i a conseqüència d'aquest fet foren abandonades pels Pisà, que fins a l'actualitat han estat coneguts com a Cellerassos. De les cases i cup sols en resten les rines i la terra ha estat annexionada a Son Oliver. El topònims s'ha mantengut a les terres, unes 10 quarterades, situades davant les cases, conegudes com es Pla des Celleràs.

## Referències

* ↑ Morro, Mateu. Muntanyes de Coanegra. Palma: Documenta Balear, 2010. ISBN 978-84-15081-23-4.
* ↑ «Celleràs». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 248. ISBN 84-8661702-2.
# Anastasi I (papa)

Anastasi I (mort a Roma el 19 de desembre del 401), va ser papa de l'Església Catòlica entre el 399 i 401. Les esglésies cristianes ho celebren el 19 de desembre a Occident i el 27 d'abril a Orient.

## Biografia

Romà de naixement, va ser escollit papa el 27 de novembre del 399. Va intentar conciliar les esglésies de Roma i d'Antioquia. Va prescriure que els sacerdots estiguessin drets a l'hora de llegir els evangelis. Va succeir a Jerònim en la seva controvèrsia amb Rufí respecte a Orígenes. Va excomunicar a Rufí i va condemnar els treballs d'Orígenes però va reconèixer que mai havia escoltat el nom d'Orígenes abans de la traducció d'una de les seves obres per Rufí. Segons la tradició hauria tingut un fill que el succeí com a Innocenci I.
Va morir el 19 de desembre del 401. A Occdient solia celebrar-se el 27 d'abril, fins que el 1992 es va canviar la data.

## Referències

* ↑ «Anastasi I, Papa». Catalunya Cristiana, vol. XLVI, num. 2355, 15-12-2024, pàg. 34.
* ↑ Martínez, Tomàs. «Santoral, 19 de desembre». Card.cat, 19-12-2022. [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ «Saint Anastase Ier» (en francès). Nominis: nominis.cef.fr. [Consulta: 29 desembre 2017].
* ↑ Forum orthodoxe.com : saints pour le 27 avril du calendrier ecclésiastique
* ↑ «Pope Anastasius I». The Ecole Glossary. Arxivat de l'original el 2010-06-16. [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ The Editors of Encyclopædia Britannica. «Saint Anastasius I». Encyclopædia Britannica. [Consulta: 8 agost 2016].
# Platja de la Malva-rosa

La platja de la Malva-rosa és una platja urbana de València.
El seu nom, així com el del barri situat al seu costat, data del 1848 i és gràcies a un jardiner, Félix Robillard, que per aquell temps exercia el càrrec de jardiner major del Jardí Botànic de València. La platja, que en els temps antics era utilitzada per a desembarcar la pesca i per a l'intercanvi de comerç entre els diferents poblats pròxims a la capital, es va anar convertint en lloc de descans de la burgesia valenciana.
En l'actualitat, aquesta àmplia i oberta platja, d'arena fina i daurada, presenta un aspecte molt animat tant en la mateixa platja, per la qualitat i quantitat de serveis que ofereix, com en el passeig Marítim que la delimita, la construcció del qual va començar el 1980, i que alberga restaurants i cafeteries. Disposa de llocs de socorrisme i una zona adaptada per al bany de les persones amb mobilitat reduïda.
Aquesta és la platja que va pintar Sorolla l'estiu del 1903 al quadre Las tres velas.

## Vegeu també

* Casa-Museu de Blasco Ibáñez

## Referències

* 1 2 valencia, paco varea. «Félix Robillard, tan lejos y tan cerca de la Malva-rosa a la que dio nombre» (en castellà), 16-02-2010. [Consulta: 22 abril 2023].
* ↑ Garín, Felipe «La azarosa vida de 'Las tres velas'» (en castellà). El País [Madrid], 08-05-2008. ISSN: 1134-6582.
# Can Carbonell (Terrassa)

Can Carbonell és una masia de Terrassa (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. És situada al nord de la ciutat, fora de la trama urbana, entre els plans de Can Bogunyà i el Bon Aire, vora el torrent de Can Bogunyà, prop de la confluència d'aquest amb el torrent de Can Candi, els quals formen el naixement de la riera del Palau. S'hi accedeix per un trencall que surt vora el km 1 de la carretera local BV-1274, que comunica la carretera de Matadepera (BV-1221) amb el Parc Audiovisual de Catalunya, antic Hospital del Tòrax, situat al nord del mas. Can Carbonell es troba en terrenys del Parc Agroforestal de Terrassa.
Al nord-oest del mas hi ha l'antiga bòbila de Can Carbonell, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia típica vallesana del pla, molt reformada i amb afegits. El cos principal és rectangular, de planta baixa i dos pisos. La coberta és a dos vessants. La façana principal és perpendicular al carener i de composició simètrica. La planta baixa presenta un portal d'accés en arc de mig punt adovellat, flanquejat per dues finestres de factura més tardana. El primer pis presenta una finestra amb motllura de perfil gòtic al centre, i a cada banda s'obre una finestra i un balcó d'època posterior. El segon pis és centrat per un joc de tres finestres en arc de mig punt lligades entre elles per una línia d'imposta. L'exterior de l'edifici és arrebossat i deixa veure les dovelles i els perfils de pedra.

## Història

El mas de Can Carbonell es troba documentat als fogatges del 1457. Actualment s'utilitza com a explotació agrícola i masoveria, i també com a segona residència.

## Referències

* ↑ «Can Carbonell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ Verdaguer i Caballé, Joaquim. «El genuí Pla del Bon Aire i la capella de Sant Jaume», 04-07-2015. [Consulta: 28 octubre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Iekaterina Lérmontova

Iekaterina Vladímirovna Lérmontova, rus: Екатерина Владимировна Лермонтова (Sant Petersburg, 11 febrer 1889 - 9 gener 1942) va ser una paleontòloga russa autora de la primera estratigrafia cambriana de Siberia.
Estava emparentada amb el poeta Mikhaïl Lérmontov i amb Iúlia Vsévolodovna Lérmontova (1847-1919), química. Va estudiar a l'Institut Pedagògic de les Dones (avui dia Universitat Herzen), on es va graduar el 1910. Després va obtenir un altre grau a la Universitat de St. Petersburg el 1912.
Dins 1921, va treballar per al Comitè Geològic i per a l'Institut de Recerca Científica de Geologia de la Unió Soviètica. La seva recerca se centrava en els fòssils del Cambrià de Siberia; va ser la primera persona que va investigar els trilobits del Cambrià en el territori de la URSS. Va estudiar els trilobits fòssils del Kazakhstan, Sibèria, els Urals, i l'Àsia central soviètica. Va morir víctima del Setge de Leningrad durant Segona Guerra Mundial.
Lermontova és el nom de divisions bioestratigràfiques del Cambrià i d'animals i algues fòssils del mateix període.

## Referències

* ↑ Николаевна, Груздева Елена Universum: Вестник Герценовского университета, 2, 06-04-2018.
* 1 2 3 Ogilvie, Marilyn Bailey. The Biographical Dictionary of Women in Science: L-Z (en anglès). Taylor & Francis, 2000. ISBN 9780415920407.
* ↑ M. Ogilvie i Jy Harvey. The Biographical Dictionary of Women in Science. Pioneering Lives from Ancient Times to the Mid-20th Century. Volume 2 L-Z (en anglès). Nova York: Routledge. ISBN 0-415-920408-X [Consulta: 17 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Ekaterina Lermontova, paleontóloga
# Bøur

Bøur [ˈbøvʊɹ] és un poble situat a l'illa de Vágar, a les illes Fèroe. Forma part del municipi de Sørvágur. L'1 de gener de 2021 tenia 75 habitants.

## Geografia

La localitat és a la part occidental de l'illa, a la costa nord del fiord conegut amb el nom de Sørvágsfjørður, a 4 km a l'oest de la vila de Sørvágur. Seguint la costa cap al nord hi ha el poble de Gásadalur, amb el que s'uneix per terra a través d'un túnel, el Gásadalstunnilin, de 1400 metres de longitud. Des de Bøur hi ha una magnífica vista del fiord, dels illots Tindhólmur i Gáshólmur, i dels farallons adjacents.
Bøur se situa en una petita vall modelada pel petit riu Stórá. Les cases estan amuntegades i deixen camins estrets entre elles. El riu, que passa per l'oest de la localitat, baixa des del nord formant diverses cascades. A la costa de Bøur hi ha una platja de sorra, on hi ha també l'únic moll de poble.

## Història

Bøur és un assentament anterior a el segle xiii i, per tant, un dels més antics de les Fèroe, ja que remunta la seva història a l'era viking. En un document de 1710 s'esmenta que Bøur tenia una església, però no se sap quina va ser la primera que es va erigir al poble. L'església actual data de 1865 i és de dimensions petites: 11,5 x 7 m.
La localitat va tenir el seu propi municipi de 1915 a 2005, any en què es va agregar a Sørvágur. aquest municipi incloïa també Gásadalur.

## Recepció

* ↑ «Statistical Database» (en feroès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 11 setembre 2021]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ «Mapa de les Fèroe». Trap Danmark. [Consulta: 1r novembre 2019].
* ↑ «Mapa de les Fèroe». Trap Danmark. [Consulta: 1r novembre 2019].
* ↑ «Vága sýsla» (en feroès). Heimabeiti. Arxivat de l'original el 2015-07-15. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Bøur» (en feroès). Fólkakirkjan (Església de les Illès Fèroe). [Consulta: 8 novembre 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.
* Llista de túnels de les Illes Fèroe.
* Caça de balenes a les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament de Sørvágur. (feroès)
* Pàgina oficial de l'Aeroport de Vágar (feroès) (anglès)