OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giuseppe Sinopoli

Giuseppe Sinopoli (Venècia el 2 de novembre de 1946 - Berlín el 20 d'abril de 2001) fou un compositor i director d'orquestra italià. Un dels més controvertits directors d'orquestra de l'última meitat del segle XX amb notables contribucions en interpretacions de Strauss, Mahler, Bruckner, Brahms, Schumann, Wagner i Verdi, els seus interessos es van estendre a la psicoanàlisi, la filosofia i l'arqueologia.

## Biografia

Al costat dels seus estudis de música (a Messina, després a Venècia), fa estudis de medicina, de psiquiatria i d'antropologia a la universitat de Pàdua. Estudia composició a Darmstadt a György Ligeti i Karlheinz Stockhausen, després a Siena amb Franco Donatoni i Bruno Maderna. Estudia també direcció d'orquestra a Viena a Hans Swarowsky, mestre igualment de Claudio Abbado i de Zubin Mehta.
En els anys 1970, Sinopoli és sobretot considerat com a compositor i com a especialista de la música contemporània, sobretot amb la fundació el 1975 del Conjunt Bruno Maderna, consagrat a la música d'avantguarda. Les primeres de les seves obres que atreuen l'atenció del públic són la Simfonia imaginària (1973), el Concert per a piano (1974-1975), Tomba d'Armor I (1975), II (1977) i III (1978). La seva òpera en dos actes Lou Salomé, sobre un llibret de Karl Dietrich Gräwe, que descriu la història de l'amiga de Friedrich Nietzsche, fou estrenada a la Staatsoper de Múnic el 10 de maig de 1981 sota la seva direcció.
A partir de 1978, tanmateix, es dedica cada vegada més a la direcció: en principi el repertori clàssic, amb les òperes de Giuseppe Verdi a Venècia, després el repertori simfònic d'Anton Bruckner, de Gustav Mahler i de Richard Strauss, compositor amb el qual cultivà afinitats cada vegada més grans (les seves gravacions de les obres de Strauss, realitzats principalment amb Deutsche Grammophon, són molt importants: desafien en excel·lència, i de vegades superen els de Georg Solti que gravava per a Decca Records).
D'una manera fulgurant, fenomen al capdavall bastant rar en tota la història de la direcció d'orquestra, en a penes dos decennis de plena activitat, de 1981 a 2001, Sinopoli ha treballat amb totes orquestres les més prestigioses: Deutsche Oper de Berlín, Teatro a la Scala de Milà, Wiener Philharmoniker de Viena, Royal Opera de Londres, Philarmonic Metropolitan Opera de New York. Ha estat sobretot al capdavant de l'Orquestra Philharmonia de Londres, de l'Accademia nazionale di Santa Cecilia de Roma i de la Staatskapelle de Dresde de 1992 a 2001.
Va enregistrar una seixantena de discs amb Deutsche Grammophon.
# Antonio Pasagali Lobo

Antonio Pasagali Lobo (Segòvia, 5 de febrer 1890 - Ciutat de Mèxic, 3 de març de 1951) va ser un professor espanyol, un dels principals dirigents socialistes de Jaén durant la II República Espanyola, diputat i responsable de la Secretària Internacional del PSOE.
Estudià Magisteri a Segòvia (1905) i Madrid (1907). En 1913 fou destinat com a inspector d'ensenyament a Pontevedra i després a Jaén, on fou professor de Ciències i director de l'Escola Normal de Magisteri de Jaén de 1933 a 1939. Fou escollit regidor de Jaén a les eleccions municipals espanyoles de 1931 pel Partit Republicà Radical Socialista però quan aquest s'integra a Izquierda Republicana va ingressar a l'agrupació socialista de Jaén del PSOE en 1933, partit al que va donar suport a les eleccions generals espanyoles de 1933. En 1934 va ingressar en la Societat d'Oficis Varis de la UGT. Aquell mateix any fou empresonat per participar en la revolució de 1934.
En les eleccions generals espanyoles de 1936 va ser elegit diputat per la circumscripció de Jaén amb 136.854 vots d'un total 274.114 votants, sobre un cens de 359.482 electors, resultant el setè candidat més votat després de Bernardo Giner de los Ríos García. Durant la guerra civil espanyola va estar al capdavant del Comitè Directiu del Banco Popular de las Previsiones del Porvenir i en acabar la guerra va ser nomenat encarregat de la Secretària Internacional del PSOE.
S'exilià primer a França i després a Mèxic, on hi arribà a bord del Nyassa. Va treballar com a professor de matemàtiques de l'Instituto Luis Vives. El 1946 li fou retirat el carnet del PSOE juntament amb Juan Negrín i 30 correligionaris més. El 24 d'octubre de 2009 va ser rehabilitat com a membre del Partit Socialista Obrer Espanyol.

## Referències

* ↑ Carmen Checa Godoy Izquierda Republicana en la provincia de Jaén (1934-1939)
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Antonio Pasagali Lobo, Fundación Pablo Iglesias
* ↑ De la vida, el teatro y el cine: MARIANO MORENO MATEO, mi tío bisabuelo vuelve a su partido
# Eri

Eri ('Aerius', Ἀέριος) fou un religìós, amic d'Eustaci de Sebaste vers el 360. Quan Eustaci fou elevat a bisbe, Aerius fou nomenat sacerdot i va dirigir un hospital al Pont. Sembla que per enveja va acusar el seu amic bisbe i va iniciar una heretgia (Erianisme). Se li va prohibir l'accés a les ciutats i ell mateix i els seus seguidors van viure en coves o a l'aire lliure. Encara quedaven seguidors de la secta en temps de Sant Agustí el 428.
Viccionari
# Al-Birjandi

Abd Ali ibn Muhammad ibn Husayn Birjandi (persa: عبدعلی مممدبن حسین بیرجندی) (Birjand, ?-1528) va ser un important astrònom d'època medieval a més de matemàtic i físic. Va viure a Birjand, a l'Iran.

## Obra

Va escriure més de tretze llibres i tractats, una part dels quals són:
* Sharh al-tadhkirah (un comentari en memòria d'at-Tussí). On fa diagrames de molts dels elements astronòmics que descriu. El capítol 11 va atraure l'atenció dels astrònoms del segle xix.
* Sharh-i Bist Bab dar Ma'rifat-i A'mal-i al-Asturlab (sobre lús de l'astrolabi).
* Risalah fi Alat al-Rasad (sobre instruments astronòmics);
* Tadhkirat al-Ahbab fi Bayan al-Tahabub (sobre els nombres);

## Notes

* ↑ «The Institute of Ismaili Studies - The Calligraphic Tradition in Islam». Arxivat de l'original el 2013-05-11. [Consulta: 2 gener 2012].
* ↑ Powell's Books - Islamic Philosophy, Theology, and Science, #47: Arabic Astronomy in Sanskrit Arabic Astronomy in Sanskrit: Al-Birjand? on Tadhkira II, Chapter 11 and Its Sanskrit Tranal-Birjand? on Tadhkira II, Cha by Takanori Kusuba
* ↑ Manuscript Exhibition 2007

## Referències

* Ragep, F. Jamil «Tusi and Copernicus: The Earth's Motion in Context». Science in Context. Cambridge University Press, 14, 1-2, 2001a, p. 145–163.
* Ragep, F. Jamil «Freeing Astronomy from Philosophy: An Aspect of Islamic Influence on Science». Osiris, 2nd Series, 16, Science in Theistic Contexts: Cognitive Dimensions, 2001b, p. 49–64 & 66–71.

## Enllaços externs

* Kusuba, Takanori. «Birjandī: ʿAbd al‐ʿAlī ibn Muḥammad ibn Ḥusayn al‐Birjandī». A: Thomas Hockey et al. The Biographical Encyclopedia of Astronomers. Nova York: Springer, 2007. ISBN 9780387310220. (PDF version)
* Biografia a Encyclopaedia Iranica
# Louise Erdrich

Louise Erdrich (Little Falls, Minnesota, 1954) és una escriptora nord-americana d'origen anishinaabemowin i alemany, membre de la Turtle Band of Chippewa, es crià a Wahpeton (Dakota del Nord) on els seus pares eren mestres de l'escola de la BIA. Les seves obres són ambientades entre els chippewa de Minnesota i Wisconsin. Va estar casada des del 1981 amb el també escriptor amerindi Michael Dorris, fins que se suïcidà el 1997. El novembre del 2012, rep el National Book Award for Fiction [Premi nacional de llibres de ficció; EUA] per la seva novel·la The Round House [La casa rodona].

## Novel·les

* Jacklight, NY: Holt, Rinehart, and Winston, 1984
* The Painted Drum
* Love Medicine, Holt, 1984, (winner of the National Book Critics Circle Award)
* The Beet Queen, Holt, 1986
* Tracks: a novel, NY: Henry Holt, 1988
* Baptism of desire: poems, NY: Harper & Row, 1989
* Route Two, Lord John Press, 1990
* The Crown of Columbus, 1991, (with her late husband, Michael Dorris)
* The Bingo Palace, NY: HarperCollinsPublishers, 1994.
* Tales of Burning Love
* The Last Report on the Miracles at Little No Horse
* The Master Butchers Singing Club
* Four Souls
* The Blue Jay's Dance: A Birth Year, HarperCollins, 1995
* The Antelope Wife (winner of the 1999 World Fantasy Award)
* The Birchbark House, NY: Hyperion Books for Children, 1999
* The Last Report on the Miracles at Little No Horse, NY: HarperCollins, 2001
* The Master Butcher's Singing Club: A Novel, NY: HarperCollins, 2003
* Four Souls (2004)
* The Painted Drum (2005)
* The Plague of Doves (Harper, 2008)
* Shadow Tag (Harper, 2010)
* The Round House (2012)

## Poesia

* Baptism of Desire
* Jacklight

## Referències

* ↑ Leslie Kaufman. «Novel About Racial Injustice Wins National Book Award». New York Times, 14-11-2012. [Consulta: 15 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial de Louise Erdrich Arxivat 2008-05-17 a Wayback Machine.
* Breu Biografia de Louise Erdrich Arxivat 2007-07-15 a Wayback Machine.
* Pàgina d'un fan de Louise Erdrich
# Antonio Terrero y Díaz-Herrera

Antonio Terrero y Díaz-Herrera (Cadis, 15 d'octubre de 1799 - 1 de gener de 1878) fou un militar i enginyer espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
Militar de l'arma d'artilleria, va assolir els graus de brigadier d'artilleria i coronel de l'Estat Major. Fou professor d'astronomia i geodèsia de l'Escola de l'Estat Major de l'Exèrcit, i el 1863 va publicar el primer estudi de fotogrametria com a eina topogràfica.
En 1847 fou un dels 18 acadèmics designats per la reina Isabel II d'Espanya per formar la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, de la que en va presidir durant molts anys la Secció de Ciències Exactes.

## Referències

* ↑ José M. Iglesias Gil. Actas de los XVI Cursos Monográficos sobre el Patrimonio Histórico. Universidad de Cantabria, 2005, p.112.
* ↑ Biografia Arxivat 2016-05-31 a Wayback Machine. al web de la RAC
# Artèries temporals profundes

Les artèries temporals profundes anteriors i mèdies (TA: artèria temporal anterior, artèria temporal mèdia) són dues artèries originades a la segona porció de l'artèria maxil·lar. ascendent entre el múscul temporal i l'os. L'anterior artèria temporal profunda arriba a l'artèria llagrimal.

## Branques

L’anterior temporal profund emet branques per a l'os zigomàtic i l'ala principal de l'os esfenoide. La mitjana profunda temporal no presenta branques.

## Distribució

Totes dues es distribueixen al múscul temporal i als anàstoms amb l'artèria temporal mèdia.

## Referències

* 1 2 3 4 Diccionario Enciclopédico Ilustrado de Medicina Dorland. 1996. McGraw-Hill - Interamericana de España. Vol. 1. ISBN 84-7615-983-8.
# Matsutake

Matsutake (Japonès: 松茸/マツタケ) és una espècie de bolet micorrízic comestible molt buscada que creix a l'est d'Àsia, Europa i Amèrica del Nord. És apreciat a la cuina japonesa per la seva olor aromàtica i picant a espècies. És un ingredient de luxe al Japó.

## Etimologia

El nom comú, matsutake, en ús des de finals del segle xix, deriva del japonès matsu (pi) i take (bolet). El nom científic, Tricholoma nauseosum, significa "bolet pudent", i a Europa, l'olor del matsutake es descriu com "olor de mitjons".

## Hàbitat i distribució

Els bolets matsutake creixen a l'est asiàtic, el sud-est asiàtic (Bhutan i Laos), parts d'Europa com Estònia, Finlàndia, Noruega, Polònia, Suècia i al llarg de les costes del Pacífic del Canadà i els Estats Units.
Els bolets matsutake creixen sota els arbres i solen estar amagats sota la brossa del sòl del bosc, formant una relació simbiòtica amb les arrels de diverses espècies d'arbres. A Corea i al Japó, els bolets matsutake s'associen amb més freqüència amb Pinus densiflora.

## Espècies similars

Al nord-oest del Pacífic nord-americà, Tricholoma murrillianum es troba als boscos de coníferes d'una o més de les espècies d'arbres següents: avet Douglas, avet noble, avet vermell Shasta, pi Sugar, pi ponderosa o pi Lodgepole. A Califòrnia i parts d'Oregon.

## Cost i disponibilitat

Els matsutakes són difícils de trobar a causa dels seus requisits de creixement específics, la raresa del bosc i el terreny adequats i la competència d'animals salvatges com ara esquirols, conills i cérvols per a la collita anual de bolets.
La producció domèstica de matsutake al Japó també s'ha reduït dràsticament durant els darrers 50 anys a causa del nematode que mata els pins Bursaphelenchus xylophilus, i la collita anual de matsutake al Japó és ara de menys de 1.000 tones, amb el subministrament de bolets japonesos principalment format per importacions de la Xina, Corea, el nord-oest del Pacífic, la Colúmbia Britànica i el nord d'Europa. El matsutake japonès al començament de la temporada, que és el màxim, pot augmentar a 2.000 dòlars el quilogram. En contrast, el matsutake importat pot rondar als 90 dòlars el quilogram.

## Vegeu també

* Bolet
* Bolet de pi
* Bolet de tinta
# Justinià (general)

Justinià (en llatí Justinianus) (525 - després del 580) va ser el segon fill de Germà i nebot de Justinià I (vegeu-ne la genealogia a Justinià I). Va ser un destacat general de l'Imperi Romà d'Orient, com també ho va ser el seu germà Justí.
Primer es va destacar a la guerra gòtica l'any 550, quan va ajudar decisivament al seu pare en dirigir l'exèrcit que va envair Itàlia després de travessar Il·líria, i que el va substituir en el comandament després de la seva mort sobtada. L'any següent va dirigir junt amb el seu germà gran Justí, una expedició contra els eslaus, i és esmentat també com a comandant dels auxiliars grecs del longobard Alboí contra Trasimund, rei dels gèpides.
Es va fer universalment conegut quan el regent Tiberi el va nomenar el 574 comandant en cap de l'exèrcit de 150.000 germànics i escites mercenaris, contra el rei persa Cosroes, que havia envaït Armènia. Justinià va avançar cap a Capadòcia on també es va dirigir Cosroes. Els dos exèrcits es van trobar a Melitene i els perses van ser derrotats. Cosroes es va haver de retirar. La victòria es va deure en part a l'habilitat de Justinià i en part a la valentia de Curs, un escita al servei dels grecs.
Justinià va travessar l'Eufrates, va ocupar el nord de Pèrsia, va entrar als quarters d'hivern perses a Hircània i a la primavera següent va tornar a Armènia; però aquí va ser severament derrotat pel general Tamcosroes i Cosroes va trencar sobtadament les converses de pau que estaven en curs i la guerra va seguir. Tiberi, descontent de Justinià, el va cridar i va donar el comandament a Maurici.
Justinià es va sentir maltractat i va entrar en una conspiració per assassinar Tiberi el mateix dia que havia de ser coronat com emperador amb el nom de Tiberi II. Devia veure la impossibilitat del projecte perquè va confessar voluntàriament a Tiberi II els seus plans i va ser generosament perdonat (578).
L'any 579 Tiberi era absent de la capital; l'emperadriu Sofia que esperava que Tiberi s'hagués casat amb ella i havia quedat defraudada especialment en saber que s'havia casat amb una altra dona secretament, va persuadir Justinià de recuperar els seus plans amb la promesa d'ajut dels seus tresors i influència. El complot va ser descobert i la propietat de Sofia confiscada. L'emperadriu va ser posada sota vigilància, però Justinià va ser perdonat un altre cop. Ja no torna a aparèixer i no se sap quan va morir.

## Referències

* ↑ Greatrex, Geoffrey; Lieu, Samuel N. C.. The Roman Eastern Frontier and the Persian Wars (Part II, 363–630 AD) (en anglès). Nova York i Londres: Routledge (Taylor & Francis), 2002, p. 153-158. ISBN 0-415-14687-9.
* ↑ Smith, William (ed.). «Justinianus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 14 setembre 2022].
# Religioses de Maria Immaculada Missioneres Claretianes

Les Religioses de Maria Immaculada Missioneres Claretianes (en castellà Religiosas de María Inmaculada) són un institut religiós femení de dret pontifici, concretament una congregació religiosa. Popularment són conegudes com a Missioneres Claretianes, posposen al seu nom les sigles R.M.I.
No s'han de confondre amb les Religioses de Maria Immaculada, congregació fundada en 1876 per Vicenta María López y Vicuña.

## Història

La congregació va ser fundada per Maria Antònia París (1813-1885) amb la col·laboració de Sant Antoni Maria Claret i Clarà (1807-1870). Havia estat novícia a la Companyia de Maria de Tarragona, però en 1842 va tenir la idea de fundar una nova congregació, i la va comunicar al pare Claret.
Alguns anys després, Claret, que ara era arquebisbe de Santiago de Cuba, convidà la religiosa i algunes companyes que s'hi havien unit a unir-se amb ell i col·laborar en l'apostolat que feien els Missioners Fills del Cor Immaculat de Maria que havia fundat l'any anterior. El 15 d'agost de 1851, a la Catedral de Tarragona, les dones van fer vot de mantenir-se unides i en 1852 van arribar a Cuba.
Van obtenir l'autorització de Pius IX el 25 d'agost del 1855; llavors Claret va signar el decret d'erecció del nou institut, posant-lo sota la protecció de la Immaculada Concepció. El 1858 la fundadora es va traslladar a la península Ibèrica, fundant-hi altres cases.
L'aprovació de la Santa Seu va arribar el 13 de gener de 1899.

## Activitat i difusió

Les Religioses de Maria Immaculada són una congregació essencialment missionera: les germanes es dediquen a anunciar la paraula de Déu mitjançant l'ensenyament, la catequesi, publicacions, tant a creients com a no creients.
Al final de 2005, la congregació tenia 518 religioses a 86 cases a: Argentina, Bèlgica, Brasil, Colòmbia, Congo-Brazzaville, Congo Kinshasa, Corea del Sud, Cuba, Espanya, Estats Units, Filipines, Japó, Hondures, Índia, Itàlia, Mèxic, Panamà, Polònia, Santo Domingo i Veneçuela.

## Referències

* Fundació a Mbutu, Nigèria

## Vegeu també

* Fills del Cor de Maria
* Maria Antònia París
* Antoni Maria Claret i Clarà

## Enllaços externs

* Lloc web de la congregació
* Lloc web antic visible a Wayback Machine (http://www.claretianasrmi.org)
# Batalla de Bairén

La batalla de Bairén fou un enfrontament entre les forces de Rodrigo Díaz de Vivar i Pere I d'Aragó, i les almoràvits de Abul-Hasan Ali al-Hajj. El Pacte de Borriana signat el juny de 1094 establia una ajuda mútua enfront dels almoràvits entre Rodrigo Díaz de Vivar, que acabava de conquerir Balansiya el maig i havia fet cremar Yafar ibn Abd Allah ibn Yahhaf, i Pere I d'Aragó i Navarra. En virtut del pacte, va abastir de municions amb les forces dels dos senyors el castell del Benicadell, la fortalesa que dominava l'accés a la plana valenciana des del sud, ja que els almoràvits dominaven Gandia i Xàtiva. Yusuf ibn Tashfin va nomenar Abul-Hasan Ali al-Hajj comandant de l'exèrcit que hauria de conquerir la ciutat en substitució de Yusuf Abu Abdullah Muhammad. De retorn a València, van vèncer els musulmans, que disposaven d'un estol de suport, al Castell de Bairén, a Gandia el gener del 1097.

## Referències

* ↑ Cronología de Aragón y otros relacionados(castellà) GEA de Albarracín,
* ↑ Bocairent, Segle XI Arxivat 2008-09-18 a Wayback Machine.
* ↑ «?????».(castellà) Rodrigo Díaz de Vivar
* ↑ Castillo de Bairén(castellà) DGPA,
* ↑ «Batalla de Bairén». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* The march of conquest of Yusuf ibn Tashfin: The birth of the Lamtuna-Banu Turjut empire Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine.(anglès)
# Joan Bordoy i Cañellas

Joan Bordoy i Cañellas (Lloseta, 1898 - Barcelona, 12 d'octubre de 1972) fou un futbolista català dels anys 1920 que jugava de porter.

## Trajectòria

Mallorquí de naixement, es traslladà a Barcelona a l'edat de quatre anys i sempre es considerà català. Començà a jugar de mig centre, però aviat passà a jugar de porter, donada la seva alçada i per recomanació mèdica. La seva trajectòria transcorregué íntegrament al Club Esportiu Europa, club on fou campió de Catalunya el 1922-23 i finalista del campionat d'Espanya la mateixa temporada. També jugà amb la selecció catalana de futbol. Es retirà el 1927.
L'any 1924 es disputà un partit d'homenatge en favor de Bordoy entre l'Europa i la UE Sants amb victòria de l'Europa per 8 gols a 1. El 1928 se li va retre un segon partit d'homenatge on l'Europa s'enfrontà a una selecció de jugadors amb victòria de l'Europa per 5 gols a 4.
Fou durant dues temporades entrenador de l'Europa, abandonant finalment tota activitat relacionada amb el món del futbol.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya: 1922-23

## Referències

* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1911/01/19/pagina-3/613649/pdf.html?search=bordoy
* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* 1 2 3 4 http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1967/11/27/pagina-21/931211/pdf.html
* 1 2 3 http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1960/10/03/pagina-20/1406609/pdf.html
* ↑ http://www.facebook.com/group.php?gid=114942710272
* ↑ http://hemeroteca.lavanguardia.es/preview/1928/07/17/pagina-37/33609929/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1972/09/17/pagina-9/974387/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.lavanguardia.es/preview/1928/07/17/pagina-9/33275666/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.lavanguardia.es/preview/1924/09/23/pagina-10/33276189/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1927/10/05/pagina-1/621564/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1927/10/05/pagina-1/621568/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1928/07/16/pagina-1/621574/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1928/10/26/pagina-3/626487/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1928/10/26/pagina-1/617353/pdf.html
* ↑ http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1930/02/17/pagina-1/615447/pdf.html

## Enllaços externs

* Joan Bordoy a facebook
* Trajectòria a Mundo Deportivo
# Adolf Hammerstein

Adolf Hammerstein (Mannheim, 7 de juny de 1888 - Kiel, 25 de febrer de 1941) va ser un matemàtic alemany. Hammerstein va estudiar a la universitat de Heidelberg (1908-1910) i a la universitat de Göttingen (1910-1914). En aquesta última, el 1914, va escriure una tesi doctoral sobre teoria de nombres sota la direcció d'Edmund Landau, que no va arribar a defensar per l'esclat de la Primera Guerra Mundial. Després d'haver estat mobilitzat des del 1914 fins al 1919, es va doctorar a Göttingen amb una altra tesi sobre teoria de nombres, també dirigida per Landau. Després de fer estudis postdoctorals a la universitat de Tubinga, va ser nomenat assistent a la universitat de Berlín a partir de 1927, substituint Gábor Szegő qui havia estat nomenat professor titular a Königsberg. Després de la seva habilitació el 1924 hi va ensenyar fins al 1935 com a professor associat. El 1935 va ser nomenat professor titular de la universitat de Kiel, on va romandre fins a la seva mort el 1941.
Els traballs principals de Hammerstein versen sobre la anàlisi funcional, les equacions diferencials parcials i la teoria de les equacions integrals no lineals. D'especial importància és l'equació que porta el seu nom:
    $y(x)=f(x)+\int _{B}K(x,s)\cdot \phi (y(s))ds$, equació de Hammerstein,
per a la qual va demostrar que, sota determinades condicions, sempre te una solució.

## Referències

* ↑ Askey i Nevai, 1996, p. 14.
* ↑ Mayorga, 1988, p. 18.
* ↑ Collatz, 2013, p. 283.
* ↑ Zeidler, 1990, p. 616.

## Bibliografia

* Askey, Richard; Nevai, Paul «Gabor Szegő: 1895-1985» (en anglès). The Mathematical Intelligencer, Vol. 18, Num. 3, 1996, pàg. 10-22. DOI: 10.1007/BF03024305. ISSN: 0343-6993.
* Collatz, Lothar. «Numerik». A: Gerd Fischer, Friedrich Hirzebruch, Winfried Scharlau, Willi Törnig (eds.). Ein Jahrhundert Mathematik 1890 – 1990 (en alemany). Springer, 2013, p. 269-322. ISBN 9783322802651.
* Mayorga, Bernardo «Efemérides» (en castellà). Revista Integración, temas de matemáticas, Vol. 6, Num. 1, 1988, pàg. 5-22. DOI: 10.18273/revint. ISSN: 0120-419X.
* Zeidler, Eberhard. Nonlinear Functional Analysis and its Applications (en anglès). Springer, 1990. ISBN 978-1-4612-0981-2.

## Enllaços externs

* «Adolf Hammerstein». Kieler Gelehrtenverzeichnis. [Consulta: 13 maig 2021]. (alemany)