OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yozgat

Yozgat és una ciutat de Turquia, capital de la província de Yozgat i del districte de Yozgat a la Regió d'Anatòlia Central. Al cens del 2011 el districte tenia 96.350 habitants i la ciutat 76.745 habitants. Es troba als dos costats de'un rierol afluent del Delice Irmak. El seu nom deriva de yoz (ramat o pastura) i de gat (vila).

## Història

La regió va passar als otomans el 1398 i va romandre en mans de l'Imperi Otomà durant segles. La ciutat hauria estat fundada suposadament per la família Djebbarzade Çapanoğlu, derebeys testimoniats des de 1704; era una de les dinasties d'ayan (senyors) més importants d'Anatòlia central amb domini original al sandjak de Bozok de l'eyalat de Rum però després estès força més enllà. La família va encoratjar als colons, alguns no musulmans, a establir-se a Yozgat cap a la meitat del segle xviii després que l'antiga capital del sandjak, Büyüknefes (clàssica Tavium), va quedar en ruïnes; la ciutat fou dotada d'elements moderns i va arribar aviat a 15.000 habitants. Al mateix temps es va fundar i desenvolupar Newshehir a uns 150 km al sud. Mustafa Pasha va construir la mesquita i el mausoleu familiar (1778), i aquest darrer fou engrandit pel seu fill i successor Sulayman Beg.
Abans de la I Guerra Mundial era capital del sandjak del seu nom. El 1920 la família dels Çapanoğullari, encara poderosos, es van revoltar en favor del sultà i contra els nacionalistes de Mustafa Kemal però foren derrotats per les forces de Çerkes Ethem, un cap aliat de Mustafa Kemal, que va exigir l'entrega del governador local, considerat responsable, per castigar-lo, cosa que li fou refusada per Mustafa Kemal i unit a altres incidents va suposar el trencament entre els dos homes. El 1980 va arribar als 36.000 habitants i ha seguit augmentant tot i la forta emigració per manca d'indústria i, per tant, de feina.

## Notes

* ↑ «Estadistiques». Arxivat de l'original el 2012-07-11. [Consulta: 7 febrer 2012].

## Referències i enllaços externs

* Yozgat Arxivat 2012-03-25 a Wayback Machine.
* Şefaatli Arxivat 2018-03-09 a Wayback Machine.
* Lloc web del governador (turc)
* Lloc web de la muncipalitat Arxivat 2013-02-15 a Wayback Machine. (turc)
* Lloc web dedicat a Yozgat Arxivat 2012-09-10 a Wayback Machine. (turc)
* Yozgat Akğdağmadeni (turc)
# Pont del Passeig

El pont del Passeig és una construcció del municipi de Terrassa (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Salva el torrent de Vallparadís i uneix el centre de la ciutat amb els barris de Vallparadís i el Cementiri Vell. Enllaça el passeig del Comte d'Ègara (del qual agafa el nom) i la plaça del Doctor Robert amb l'avinguda de Jacquard.

## Descripció

Es tracta d'un pont de sis arcs sostinguts per pilastres troncopiramidals de carreus amb cantells de pedra de fil. La línia d'imposta, situada a la part superior de les pilastres, està molt remarcada. La part del mig de l'intradós dels arcs és de totxo i els carcanyols de paredat comú, tot emmarcat en pedra de fil.
Té 112 metres de llarg per 16,13 metres d'alçada.
La calçada actual té quatre vies per als vehicles, dues per cada sentit de circulació, amb voreres laterals per als vianants.

## Història

El pont fou començat l'any 1895 i fou la primera intervenció que es feu del Pla de Millores Públiques aprovat per l'Ajuntament el 1890, i que tenia per finalitat el desviament de la sortida per la part nord de la ciutat, que es feia mitjançant el pont de Sant Pere, enllaçant-la amb la carretera de Sant Sadurní d'Anoia a Sentmenat, a més de la urbanització del parc de Vallparadís. Fou ampliat el 1960 i, posteriorment, el 1990.

## Referències

* 1 2 3 4 «Pont del Passeig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2014].

## Enllaços externs

* «Pont del Passeig». Ponts singulars. Ajuntament de Terrassa.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Moscardó

Moscardó és un barri del districte d'Usera, a Madrid (Espanya). Té una superfície de 90,88 hectàrees i, en data de 2020, una població de 27.128 habitants.
És una entitat de població que limita al sud amb Almendrales, Zofío i Pradolongo, al nord i est amb La Chopera (Arganzuela) i al nord i oest amb Comillas (Carabanchel). El seu nom homenatja el general franquista José Moscardó e Ituarte, un dels militars sublevats durant la Guerra Civil espanyola. Atès que la denominació incompleix la llei de Memòria Històrica, el 2015 l'Ajuntament de Madrid proposà reanomenar-lo com a «Salud y Ahorro», un projecte que no prosperà. Alhora, el club de futbol del barri, el CDC Moscardó, també es considera que, sense fer el canvi d'adoptar una nova denominació, fa apologia a la violència i ha rebut crítiques per rebre subvencions mentre vulnera la legislació.

## Referències

* ↑ «Distrito 12 - Usera» ( PDF) (en castellà). Ajuntament de Madrid, 2020 [Consulta: 9 gener 2024].
* ↑ Gómez, Pablo «Carmena rebautizará el barrio de Moscardó como «Salud y Ahorro»» (en castellà). La Razón, 1r desembre 2015 [Consulta: 9 gener 2024].
* ↑ «Exigen al Club de Futbol Moscardó cambiar su nombre por incumplir la Ley de Memoria Histórica» (en castellà). El Plural, 12-04-2018 [Consulta: 9 gener 2024].
* ↑ «Exigen al C.F.C.Moscardó cambiar su nombre por la Ley de Memoria Histórica» (en castellà). Acadèmia Nacional d'Entrenadors de Futbol, 16-04-2018 [Consulta: 9 gener 2024].

## Enllaços externs

* Ortofoto del districte amb els límits de cada barri
* Districtes de Madrid
# Sévérac

Sévérac (en bretó Severeg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.394 habitants. Limita amb Fégréac al nord, Guenrouet, Saint-Gildas-des-Bois i Missillac a Loira Atlàntic, Théhillac a Morbihan.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.106 | 1.273 | 1.238 | 1.290 | 1.318 | 1.187 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Christine Lelièvre | Divers droite |
# Portada/article maig 8
## Arbre del pa

L'arbre del pa (Artocarpus altilis) és una espècie que pertany al gènere Artocarpus, dins la tribu de les artocàrpies, de la família de les moràcies, amb centenars de varietats d'arbres distribuïdes del sud-est asiàtic (Filipines i Indonèsia) a la Polinèsia, passant per totes les terres d'Oceania. L'acció de l'home ha distribuït l'espècie per totes les àrees tropicals del planeta, especialment la zona antillana. L'espècie més coneguda és Artocarpus altilis o arbre del pa pròpiament dit. Aquesta espècie, juntament amb el kathal (Artocarpus heterophyllus), és la més cultivada del gènere arreu del món.
L'arbre del pa pot arribar a alçades tan considerables com 21 m en plena maduresa, encara que és més comú que oscil·li entre els dotze i quinze metres. El tronc pot tenir un diàmetre màxim de dos metres. Un làtex lletós i blanc és present arreu de l'arbre.
# Príncep de Grão-Pará

Príncep de Grão-Pará (en portuguès, Príncipe do Grão-Pará) va ser un títol nobiliari de l'Imperi del Brasil, atorgat a l'hereu presumpte del Príncep Imperial.
Tot i que es va fer servir des de la independència del Brasil, no es va formalitzar fins a la promulgació de la Constitució brasilera de 1824. El títol va ser revocat –juntament amb la resta de títols nobiliaris existents en el Brasil– per la Constitució brasilera de 1891, promulgada després de la proclamació de la República el 1889.
El nom del títol prové de l'antic estat de Grão-Pará i Maranhão, la part més septentrional dels territoris portuguesos a Amèrica del Sud. Va ser administrativament segregada de la resta de la colònia durant el període de la Unió Ibèrica i no va ser reintegrat formalment fins al 1823.

## Titulars

* Maria da Glória de Bragança (1825 — 1826). Com a filla gran de Pere, havia estat Princesa de Beira (segona en la línia successòria del Regne de Portugal) i Princesa Imperial del Brasil (hereva de Pere I quan va ser proclamat Emperador del Brasil independent). Amb el naixement del seu germà Pere (primer fill home del monarca), va quedar relegada a la segona posició de la línia dinàstica. Tot i que, constitucionalment, el títol estava reservat a la progènie del Príncep Imperial, Pere I va decidir mantenir aquesta distinció a la seva filla gran. Quan Maria II va succeir el seu avi com a nova reina de Portugal, el títol de Príncep de Grão-Pará va quedar definitivament vacant.
* Luísa Vitória, en la qualitat de primogènita de la princesa imperial Isabel i néta de Pere II, tot i que nascuda morta (1874).
* Pedro de Alcântara, en la qualitat de primogènit de la princesa imperial Isabel, des del seu naixement (1875) i fins a la derogació del títol, el 1891.

## Referències

* ↑ Nogueira, Octaciano. 1824 (en portuguès). 3a ed.. Brasília: Senado Federal, 2012, p. 78 (Constituições brasileiras). ISBN 978-85-7018-424-5.
* ↑ «CONSTITUIÇÃO DE 1891 - Publicação Original» (en portuguès). Câmara dos Deputados. [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ Peixoto Pinheiro Sá, Luís Balkar «De vice-reino à Província: tensões regionalistas no Grão-Pará no cotexto da emancipação política brasileira» ( PDF). Somanlu, 1 (1), 2000, pàg. 83-107. Arxivat de l'original el 2022-11-22. ISSN: 2316-4123 [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ «Exposição apresenta D. Maria II: princesa do Grão Pará e rainha de Portugal» (en portuguès). Universidade Federal do Pará, 11-10-2019. Arxivat de l'original el 2022-11-22. [Consulta: 22 novembre 2022].
* 1 2 Gearini, Victória. «Príncipe do Grão Pará, o filho da princesa Isabel que desistiu do direito de possivelmente assumir o trono» (en portuguès brasiler). Aventuras na História. UOL, 29-08-2021. Arxivat de l'original el 2021-08-31. [Consulta: 22 novembre 2022].

## Vegeu també

* Cap de la Casa Imperial del Brasil
# Ratpenat cuallarg de les Salomó

El ratpenat cuallarg de les Salomó (Mops solomonis) és una espècie de ratpenat de la família dels molòssids endèmica de les illes Salomó.

## Referències

* ↑ «ratpenat cuallarg de les Salomó». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 17 gener 2025].
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Hemaris croatica

Hemaris croatica és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae) distribuïda des d'Europa fins a Àsia Central.

## Distribució

Es distribueix per una franja principal que va des de l'antiga Iugoslàvia fins a Afganistan, incloent Grècia, Liban, certs punts d'Ucraïna, entre d'altres.

## Descripció
### Imago

Envergadura alar d'entre 36 i 64 mm. Es distingeix d'altres espècies del gènere per presentar escamació a les ales i, per tant, tenir-les colorides en comptes de transparents. Cap i tòrax verds oliva. Abdomen verd oliva amb una franja horitzontal vermella que ocupa dos segments abdominals, acabat amb un cúmul de pèl vermell i negre. Ales anteriors verdes oliva amb una franja marginal i submarginal vermella. Ales posteriors roges.

### Eruga

pot arribar als 50 mm i és polimòrfica. Generalment és verda o marró, amb tot el cos puntejat de blanc i dues línies laterals per sobre dels espiracles blanques. En les formes verdes la base de la cua és blava i la punta verda i en les marrons és completament marró. Cap verd o marró.

## Hàbitat

Prefereix vessants de muntanyes oberts, secs i calorosos, amb algun arbust o bosquina. L'eruga s'alimenta principalment de Scabiosa (sobre Scabiosa argentea a Crimea), tot i que també accepta Cephalara i Asperula.

## Període de vol

A la zona septentrional de la seva distribució només hi ha una generació durant el juliol, mentre que a la meridional n'hi ha dues: la primera al maig/juny i la segona a l'agost. Excepcionalment n'hi pot haver tres: maig/juny, juliol/agost i agost/setembre.

## Costums

La femella pon els ous individualment. Les erugues, a diferència d'altres esfíngids, acostumen a caure a terra si són destorbades.

## Bibliografia

* P.C. Rougeot & P. Viette. Guía de Campo de las Mariposas Nocturnas de Europa y Norte de África. ISBN 84-282-0567-1.

## Enllaços externs

* Sphingidae of Western Palaearctic (anglès)
# TP d'Or 1992

Els premis TP d'Or 1992, foren entregats el 23 de febrer de 1993 al Palau de Congressos de Madrid en una cerimònia presentada per Ramón García i Assumpta Serna.
| Categoria | Programa | Persona | Resultat |
| Actor | Farmacia de guardia | Carlos Larrañaga | Guanyador |
| Actor | El Quijote de Miguel de Cervantes | Fernando Rey | Nominat |
| Actor | La mujer de tu vida | Francisco Rabal | Nominat |
| Actriu | Farmacia de guardia | Concha Cuetos | Guanyadora |
| Actriu | Entre platos anda el juego | Rafaela Aparicio | Nominada |
| Actriu | Abigail | Catherine Fulop | Nominada |
| Presentador | Quién sabe dónde | Francisco Lobatón | Guanyador |
| Presentador | Al ataque | Alfons Arús | Nominat |
| Presentador | Antena 3 Noticias | José María Carrascal | Nominat |
| Presentadora | Queremos saber | Mercedes Milá | Guanyadora |
| Presentadora | De tú a tú | Nieves Herrero | Nominada |
| Presentadora | ¡Hola Raffaella! i A las ocho con Raffaella | Raffaella Carrà | Nominada |
| Personatge Revelació | El menú de cada día | Karlos Arguiñano | Guanyador |
| Sèrie Dramàtica Nacional | El Quijote de Miguel de Cervantes | El Quijote de Miguel de Cervantes | Guanyadora |
| Telecomèdia Nacional | Farmacia de guardia | Farmacia de guardia | Guanyadora |
| Telenovel·la | La loba herida | La loba herida | Guanyadora |
| Serie Estrangera | Beverly Hills, 90210 | Beverly Hills, 90210 | Guanyadora |
| Informatiu diari | Telediario | Telediario | Guanyador |
| Magazine i varietats | ¡Hola Raffaella! | ¡Hola Raffaella! | Guanyador |
| Programa de documentals i debat | Quién sabe dónde | Quién sabe dónde | Guanyador |
| Concurs | Cifras y letras | Cifras y letras | Guanyador |
| Programa infantil | Club Disney | Club Disney | Guanyador |
| Premi Especial a tota una vida | Miliki | Miliki | |

## Referències

* ↑ TP de Oro (21): 1992, una tele olímpica
* ↑ 'Farmacia de guardia' triunfa en los premios TP, El País, 26 de febrer de 1992
* ↑ Gala TP de Oro 1992 a IMDB

## Enllaços externs

* Entrega de los TP de Oro 1992 (vídeo de la gala)
# Suimanga de cua violàcia

El suimanga de cua violàcia (Anthreptes aurantius) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als boscso de ribera del Camerun cap a l'est fins a la República Centreafricana i nord-est de la República Democràtica del Congo i cap al sud fins Gabon, República del Congo, Angola i sud de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Suimanga de cua violàcia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Transformada de Stirling

En matemàtiques combinatòries, la transformada de Stirling d'una successió { a$_n$ : n = 1, 2, 3, ... } de nombres és la seqüència { b$_n$ : n = 1, 2, 3, ... } donada per
    $b_{n}=\sum _{k=1}^{n}\left\{{\begin{matrix}n\\k\end{matrix}}\right\}a_{k}$,
on $\left\{{\begin{matrix}n\\k\end{matrix}}\right\}$ són els nombre de Stirling de segon tipus, que és el nombre de particions d'un conjunt de mida $n$ en $k$ parts. Es tracta d'una transformació de seqüències lineal.
La transformada inversa és
    $a_{n}=\sum _{k=1}^{n}(-1)^{n-k}\left[{n \atop k}\right]b_{k}$,
on (−1)$^{n−k}$[n/k]{\textstyle (-1)^{n-k}\left[{n \atop k}\right]} és un nombre de Stirling del primer tipus amb signe, on es poden definir els nombres $\left[{n \atop k}\right]$ sense signe com el nombre de permutacions en $n$ elements amb $k$ cicles.
Berstein i Sloane (citats) van afirmar "Si a$_n$ és el nombre d'objectes en una classe de punts etiquetats 1, 2, ..., n (amb les etiquetes diferents, és a dir estructures etiquetades ordinàriament), llavors b$_n$ és el nombre d'objectes amb punts etiquetats 1, 2, ..., n (permetent les repiticions)."
Si
    $f(x)=\sum _{n=1}^{\infty }{a_{n} \over n!}x^{n}$
és una sèrie formal de potències, i
    $g(x)=\sum _{n=1}^{\infty }{b_{n} \over n!}x^{n}$
amb a$_n$ i b$_n$ com més amunt, llavors
    $g(x)=f(e^{x}-1)$.
De manera similar, la transformada inversa dona lloc a la identitat de funció generatriu
    $f(x)=g(\log(1+x))$.

## Vegeu també

* Transformada binomial

## Referències

* Bernstein, M.; Sloane, N. J. A. «Some canonical sequences of integers». Linear Algebra and Its Applications, vol. 226/228, 1995, pàg. 57–72. arXiv: math/0205301. DOI: 10.1016/0024-3795(94)00245-9..
* Khristo N. Boyadzhiev, Notes on the Binomial Transform, Theory and Table, with Appendix on the Stirling Transform (2018), World Scientific.
# Zel

El zel o estre és el període en el qual els animals vertebrats són sexualment actius, en condicions favorables per a fecundar o ser fecundades. Es manifesta sobretot en les femelles. En els mascles és l'estat d'hiperestèsia sexual.
També es coneix com el període de les amors o temporada d'aparellament, i es parla comunament d'anar calenta, anar alta, anar (de) moguda (o ésser moguda o anar de mogudesa), anar lluenta, anar forta, anar/ser/estar en amor, anar de capoll, anar (d') eixida, anar de ges, anar de vega, parar-se i anar de gos(sa), gat(a), etc.
Les olors tenen un paper important en la detecció de femelles en zel, així com les secrecions vaginals i les salives. Durant aquesta etapa ocorre l'ovulació en les femelles. La freqüència i la durada depèn de l'espècie.
* Anuals: La major part de les espècies salvatges tenen aquest tipus de cicle. Això fa coincidir el naixement de les criatures amb l'època de més gran quantitat d'aliment disponible, clima més càlid, o moments propicis de migracions. Ex.: cèrvids, ocells salvatges, ossos, llops, foques, etc. El comportament durant l'època dels amors és molt variat segons l'espècie. La femella en zel sol mostrar una excitació inusual, i que sol afectar gairebé sempre el comportament dels mascles. Per exemple, la moguda de la vaca, o la brama dels cabirols.
* Periòdiques: succeïxen regularment cada cert temps. Sol produir-se en animals domèstics, animals de clima regular (pràcticament invariable) i sedentaris.
* Permanents: la moguda és permanent, o millor dit, no existeix. Sempre són fèrtils. Això succeïx sobretot en ocells domèstics o de corral, com per exemple la gallina. Aquests éssers ponen ous gairebé cada dia. És a dir, ovulen gairebé tots els dies i, per tant, sempre són fèrtils. Tenen un dipòsit d'espermatozoides en el seu úter, que permet conservar el semen del mascle durant diversos dies. Aquesta és també la raó que un gall puga tenir moltes gallines al seu càrrec sempre fecundades. En l'ésser humà (Homo sapiens sapiens), l'apetit sexual és independent de l'ovulació.

## Referències

* ↑ «zel». Grup Enciclopèdia, Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 12 agost 2022].
* ↑ «estre». Grup Enciclopèdia, Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 12 agost 2022].
* ↑ Espinal i Farré, Maria Teresa. «Zel». Diccionari de sinònims de frases fetes. Universitat Autonoma de Barcelona, 2006. [Consulta: 12 agost 2022].
* ↑ «Feromones sexuals en mamífers». A: La Terra i el medi : cicle de conferències.. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2005 (Publicacions de la Presidència). ISBN 84-7283-783-1.
Viccionari
# Premi Feroz a la millor actriu de repartiment

El Premi Feroz a la millor actriu de repartiment és un premi cinematogràfic que s'entrega anualment, des del 2014, com a part dels Premis Feroz, creats per l'Associació d'Informadors Cinematogràfics d'Espanya.

## Guanyadores i nominades

| Edició | Any | Guanyadora | Obra | Nominades |
| I | 2014 | Terele Pávez | Las brujas de Zugarramurdi | Verónica Echegui - La gran familia española Petra Martínez - Todas las mujeres Natalia de Molina - Vivir es fácil con los ojos cerrados Rossy de Palma - 3 bodas de más Bárbara Santa-Cruz - 3 bodas de más |
| II | 2015 | Itziar Aizpuru | Loreak | Nerea Barros - La isla mínima María León - Carmina y amén Carmen Machi - Ocho apellidos vascos Yolanda Ramos - Carmina y amén |
| III | 2016 | Luisa Gavasa | La novia | Marian Álvarez - Felices 140 Dolores Fonzi - Truman Blanca Suárez - Mi gran noche Elvira Mínguez - El desconocido |
| IV | 2017 | Ruth Díaz | Tarde para la ira | Marta Etura - El hombre de las mil caras Rossy de Palma - Julieta Terele Pávez - La puerta abierta Candela Peña - Kiki, el amor se hace |
| V | 2018 | Adelfa Calvo | El autor | Anna Castillo - La llamada Belén Cuesta - La llamada Lola Dueñas - No sé decir adiós Gracia Olayo - La llamada |
| VI | 2019 | Anna Castillo | Viaje al cuarto de una madre | Bárbara Lennie - Todos lo saben Natalia de Molina - Quién te cantará Marisa Paredes - Petra Ana Wagener - El reino |
| VII | 2020 | Julieta Serrano | Dolor y gloria | Penélope Cruz - Dolor y gloria Mona Martínez - Adiós Laia Marull - La inocencia Antonia San Juan - El hoyo |
| VIII | 2021 | Verónica Echegui | Explota explota | Natalia de Molina - Quién te cantará> Juana Acosta - El inconveniente Nathalie Poza - La boda de Rosa Paula Usero - La boda de Rosa |

## Referències

* ↑ http://www.ecartelera.com/noticias/16625/lista-ganadores-premios-feroz-2014/
* ↑ http://feroz.es/nominados-a-los-premios-feroz-2015/ Arxivat 2014-12-17 at Archive.is
* ↑ http://feroz.es/nominados-a-los-premios-feroz-2016/%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Richard Avenarius

Richard Heinrich Ludwig Avenarius (París, 19 de novembre de 1843 - Zúric, 18 d'agost de 1896), fou un filòsof positivista germà-suís, un dels formuladors juntament amb Ernst Mach de la filosofia de l'empiriocriticisme.

## Biografia

Era el fill segon de l'editor alemany Eduard Avenarius, en aquells dies director de la sucursal parisenca de Brockhaus, i de Cecilia Wagner, germana menor de Richard Wagner, que va ser el seu padrí. El seu germà el poeta Ferdinand Avenarius va tenir un important paper en l'organització cultural Dürerbund i va promoure moviments de reforma de la cultura alemanya. Avenarius va estar en una Nicolaischule a Leipzig i va estudiar a Zúric, Berlín i de nou a Leipzig, en la universitat del qual es va doctorar en filosofia el 1868 amb una tesi sobre el panteisme de Baruch Spinoza; va obtenir l'habilitació el 1876; va participar en la creació del Cercle Filosòfic de Leipzig i va treballar com Privatdozent fins a 1877. Llavors va marxar a la Universitat de Zúric per ensenyar filosofia i física inductiva en la mateixa fins a la seva mort en 1896. Des de 1877 va dirigir, en col·laboració amb Wilhelm Wundt i uns altres, la revista Vierteljahrsschrift für Wissenschaftliche Philosophie (Revista Trimestral de Filosofia Científica).

## Obres

L'obra principal de Avenarius és Kritik der regnin Erfahrung (Crítica de l'experiència pura, 1888-1890); l'obra El concepte humà del món (1891) va influir les idees de Ernst Mach, Ber Borochov i William James

## Referències

* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 18 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.

## Enllaços externs

* Richard Avenarius en Symploké
* Monografia sobre Avenarius de Santiago Valentí (1922)