OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Patriòtic Belarús

El Partit Patriòtic Belarús (belarús: Беларуская патрыятычная партыя) és un partit polític de Belarús. Aquest partit és lleial al govern d'Aleksandr Lukaixenko.
El partit es va establir en l'any 1994, i inicialment va ser anomenat Moviment Patriòtic Belarús.
El partit va aconseguir un escó en la segona ronda de les votacions en les Eleccions presidencials belarusses de 1995.
En l'any 1996, el partit va canviar el seu nom i començar a anomenar-se Partit Patriòtic Belarús. El partit va nominar a Nikolai Ulakhovitx com el seu candidat a les eleccions presidencials de 2015. Ulakhovitx va aconseguir la quarta posició entre quatre candidats amb l'1,7% dels vots.

## Resultats electorals

| Any | Líder | | | | | Pos. | Govern |
| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Pos. | Govern |
| 1995 | Anatoly Barankevich | | | 1 / 260 | Nou | 14è | Suport extern |
| 2000 | Anatoly Barankevich | | | 0 / 110 | 1 | 10è | Extraparlamentari |
| 2004 | Nikolai Ulakhovich | No va participar | No va participar | No va participar | No va participar | No va participar | Extraparlamentari |
| 2008 | Nikolai Ulakhovich | No va participar | No va participar | No va participar | No va participar | No va participar | Extraparlamentari |
| 2012 | Nikolai Ulakhovich | No va participar | No va participar | No va participar | No va participar | No va participar | Extraparlamentari |
| 2016 | Nikolai Ulakhovich | 111,045 | 2.16% | 3 / 110 | 3 | 5è | Suport extern |
| 2019 | Nikolai Ulakhovich | 75,283 | 1.43% | 2 / 110 | 1 | 7è | Suport extern |

## Referències

* 1 2 Vitali Silitski & Jan Zaprudnik (2010) The A to Z of Belarus, Scarecrow Press, p237
* ↑ Nohlen, D & Stöver, P (2010) Elections in Europe: A data handbook, p258 ISBN 9783832956097
* ↑ Elections in 1995 IPU
* ↑ Nohlen & Stöver, p254
# Alexander Szelig

Alexander Szelig (Werdau, 6 de febrer de 1966) és un pilot de bob alemany, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990. Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Hivern, el 1988, 1992, 1994 i 1998. Nascut a Saxònia, va defensar la República Democràtica Alemanya fins a la reunificació alemanya.
El millor resultat el va obtenir als Jocs de Lillehammer de 1994, on guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a quatre del programa de bob. Formà equip amb Harald Czudaj, Karsten Brannasch i Olaf Hampel.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata i dues de bronze al Campionat del món de bob, així com tres ors i tres bronzes al Campionat d'Europa de bob.

## Referències

* 1 2 «Alexander Szelig Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2010-02-01. [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 26 març 2020].
# Anthony Nash

Anthony Nash (anglès: Tony Nash) (Amersham, 18 de març de 1936 - 17 de març de 2022) va ser un pilot de bob anglès que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on disputà les dues proves del programa de bob. Guanyà la medalla d'or en la prova del bobs a dos, formant equip amb Robin Dixon, mentre en el bobs a quatre finalitzà en dotzena posició. Quatre anys més tard, als Jocs de Grenoble, fou cinquè i vuitè en les mateixes proves. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i dues de bronze al Campionat del món de bob.

## Referències

* ↑ «Tony Nash Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2009. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 5 gener 2020].
# Clifford Gray

Clifford Gray (Chicago, 29 de gener de 1892 - San Diego, abril 1968) va ser un pilot de bobsleigh estatunidenc que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a 5 formant equip amb Billy Fiske, Geoffrey Mason, Richard Parke i Nion Tucker. Quatre anys més tard, als Jocs de Lake Placid guanyà la medalla d'or en la prova del bobs a 4 fent equip amb Billy Fiske, Edward Eagan i Jay O'Brien.
El 1937 guanyà la medalla de bronze al Campionat del Món de Bobsleigh i Skeleton.
De jove estudià a la Lake Forest Academy i la Cornell University.

## Bibliografia

* Wallenchinsky, David. (1984). "Bobsled: Four-Man". A The Complete Book of the Olympics: 1896-1980. Nova York: Penguin Books. p. 560.

## Referències

* 1 2 3 4 «Clifford Gray Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 9 febrer 2017].
# Edward Rimkus

Edward Rimkus (Schenectady, 10 d'agost de 1913 - Long Beach, 17 de maig de 1999) fou un pilot de bob estatunidenc que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sankt Moritz, on guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a quatre del programa de bob. Formà equip amb Francis Tyler, Patrick Martin i William D'Amico.

## Referències

* ↑ «Ed Rimkus Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 31 desembre 2019].
# Gerhard Haidacher

Gerhard Haidacher (Innsbruck, 29 d'abril de 1963) és un pilot de bob austríac, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Albertville, on va guanyar la medalla d'or en la prova de bobs a quatre del programa de bob. Formà equip amb Ingo Appelt, Harald Winkler i Thomas Schroll. Dos anys més tard, als Jocs de Lillehammer, fou quart en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del món de bob.

## Referències

* ↑ «Gerhard Haidacher Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 28 de gener 2010. [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 16 febrer 2020].
# Gildo Siorpaes

Gildo Siorpaes (Cortina d'Ampezzo, 12 de gener de 1938) és un pilot de bob, esquiador i entrenador d'esquí italià, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960. És germà del també pilot de bob Sergio Siorpaes.
Siorpaes començà practicant esquí alpí el 1956 i fou membre de la selecció nacional italiana entre el 1960 i 1974, aconseguint els millors èxits a mitjans dels 60, quan guanyà tres medalles al Campionat Nacional de descens.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on guanyà la medalla de bronze en la prova del bobs a dos del programa de bob. Formà equip amb Eugenio Monti, Sergio Siorpaes i Sergio Siorpaes.
De 1967 a 1970 fou entrenador de l'equip femení nacional italià i de 1979 a 1995 fou director d'una l'escola d'esquí a Cortina d'Ampezzo.

## Referències

* 1 2 «Gildo Rigoni Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2012. [Consulta: 5 gener 2020].
* 1 2 «Profilo azzurricortina.it». Arxivat de l'original el 28 octubre 2014. [Consulta: 27 octubre 2014)].
# Tíquic

Tíquic és un dels setanta deixebles i un company Pau de Tars. No sabem res sobre la seva conversió al cristianisme.

## Història

Va néixer a la província romana d'Àsia, i molt probablement a Efes. Apareix al costat de Pau en el seu tercer viatge missioner de Corint per Macedònia i Àsia Menor fins a Jerusalem. Estigué amb Pau durant el seu primer captiveri i va ser enviat a Àsia com a portador de cartes als Colossencs i Efesis ( ). Segons Tit 3:12, Pau volia enviar Tíquic i Àrtemes a Creta per fer front a la manca de Titus. Sembla, però, que Artemis fou l'enviat, ja que durant la segona captivitat de Pau a Roma, Tíquic va ser enviat des d'allí a Efes. .
No se sap res més sobre la vida posterior de Tíquic amb seguretat i hi ha diverses ciutats que el reclamen com a bisbe propi. El Menologi de Basili II, que el commemora el 9 d'abril, el cita com a bisbe de Colofó i successor de Sòstenes. Altres tradicions fan que sigui encara bisbe de Calcedònia i Neàpolis.

## Enllaços externs

* «St. Tychicus». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. Nova York: Robert Appleton Company, 1913.
# Teoctista Florina

Teoctista Florina, en grec medieval Θεοκτίστη Φλώρινα, va ser la mare de l'emperadriu del segle ix, Teodora, consort de l'emperador Teòfil.

## Biografia

Teoctista Florina estava casada amb Marí, un oficial de l'exèrcit romà d'Orient que tenia el rang de drungari de la guàrdia, equivalent al de segon comandant de l'exèrcit. La família vivia originàriament a la ciutat d'Ebissa, a Paflagònia. Alguns genealogistes moderns han suggerit que Marí provenia de la família dels Mamikonian, un clan noble d'Armènia, però les fonts no ho deixen clar.
Amb Marí, Teoctista va tenir dos fills, Bardas i Petrones, i quatre filles, Teodora, Sofia, Maria i Irene. L'any 821 o potser el 830 (hi ha diferents opinions), Teodora es va casar amb Teòfil, que el 829 va succeir al seu pare Miquel el Tartamut (r. 820-829) com a emperador. Amb la coronació de la seva filla com a emperadriu, Teoctista també va ser honorada amb l'exaltat títol de Patrícia cenyida (Zoste patrikia), un càrrec cortesà reservat a les dones lligades íntimament amb l'emperadriu. Aproximadament al mateix temps va comprar una mansió a Constantinoble que va convertir en la seva residència.
A diferència del seu gendre l'emperador Teòfil, que era un iconoclasta fervent, se suposa que Teoctista era iconòdula. Es va negar a perseguir els iconòduls, i quan les cinc filles de Teodora l'anaven a visitar a casa seva, les instruïa en la veneració de les icones, amb gran indignació per part de Teòfil, que va prohibir a les seves filles anar a veure la seva àvia. Més tard, possiblement encara durant el regnat de Teòfil (829-842), la seva casa va ser transformada en un monestir. Teoctista i Teodora, i altres membres de la seva família, van ser enterrats allà.
Els seus fills Bardas i Petrones van ser personatges importants en el regnat de Teodora i el fill de Teòfil, Miquel III l'Embriac (r. 842–867). Una filla, Sofia, es va casar amb el Magister officiorum Constantí Babutzikos. Maria, també coneguda com a Kalomaria ("Maria la Bella") es va casar amb el patrici i després Magister officiorum Arsaber Finalment Irene es va casar amb el patrici Sergios, potser el germà o l'oncle matern del futur Patriarca de Constantinoble Foci.

## Referències

* ↑ Guilland, Rodolphe «Contribution à l'histoire administrative de l'Empire byzantin: la patricienne à ceinture, ἠ ζωστὴ πατρικία». Byzantinoslavica, 32, 1971, pàg. 273-274.
* ↑ Kajdan, Aleksandr P. The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York; Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 1278-1279, 2066. ISBN 9780195046526.
# Gustav Weder

Gustav Weder (Diepoldsau, 2 d'agost de 1961) és un pilot de bob suís, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Calgary, on fou quart en la cursa de bobs a dos del programa de bobsleigh. Quatre anys més tard, als Jocs d'Albertville, va disputar les dues proves del programa de bobsleigh. Fent parella amb Donat Acklin guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a dos, i la de bronze en la de bobs a quatre, formant equip amb el mateix Acklin Lorenz Schindelholz i Curdin Morell. Fou l'encarregat de dur la bandera suïssa durant la cerimònia de clausura dels Jocs. La tercera i darrera participació en uns Jocs va tenir lloc el 1994, a Lillehammer, on a més fou l'abanderat en la cerimònia inaugural. Revalidà la medalla d'or, amb Acklin com a parella, en la prova de bobs a dos i guanyà la de plata en la de bobs a quatre, formant equip amb el mateix Acklin, Kurt Meier i Domenico Semeraro.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles d'or i quatre de plata al Campionat del món de bob, set ors i tres bronzes al Campionat d'Europa de bob i quatre ors i set plates a la Copa del Món de bob.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Gustav Weder». [Consulta: 16 març 2022].
* ↑ List of combined men's bobsleigh World Cup champions: 1985-2007
* ↑ List of four-man bobsleigh World Cup champions since 1985
* ↑ List of two-man bobsleigh World Cup champions since 1985
# Màxim I de Jerusalem

Màxim de Jerusalem o Màxim Hierosolimità (llatí: Maximus Hieroslymitanus) fou un teòleg i escriptor del segle ii en llengua grega que probablement fou bisbe de Jerusalem.

## Identificació

Se sap que entre 155 i 185, hi va haver un bisbe de nom Màxim que va governar la diòcesi de Jerusalem, tot i que és possible que en realitat fossin dues persones diferents, Màxim I de Jersusalem, que hauria exercit el càrrec vers el 155, i Màxim II de Jerusalem, que l'hauria exercit cap al 185. Tampoc és segur que l'escriptor i el bisbe fossin la mateixa persona i, si a més foren dos bisbes diferents, no se sap quin d'ells hauria estat l'escriptor, tot i que és més probablement que fos el segon.

## Obra

Màxim va escriure el tractat Πσρὶ τῆς ὕλης, De Materia.
# Heinrich Angst

Heinrich Angst (valor desconegut, 29 d'agost de 1915 - 9 de setembre de 1989) fou un pilot de bob suís que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
Durant la seva carrera va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics d'Hivern. El 1948, a Sankt Moritz, fou quart en la prova de bobs a quatre del programa de bob. El 1956, als Jocs de Cortina d'Ampezzo, disputà les dues proves del programa de bob. Guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a quatre, formant equip amb Franz Kapus, Gottfried Diener i Robert Alt, mentre en la prova del bob a dos fou setè. En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or, una de plata i quatre de bronze al Campionat del món de bob.

## Referències

* ↑ «Heiri Angst Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de juliol 2012. [Consulta: 3 gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 4 gener 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 4 gener 2020].
# Teognost d'Alexandria (escriptor romà d'Orient)

Teognost (en llatí Theognostus, en grec Θεόγνωστος) fou un escriptor i gramàtic romà d'Orient nascut a Alexandria que va viure al començament del segle ix.
Fou autor d'una obra sobre prosòdia que es conserva en manuscrit, dirigida a l'emperador Lleó V l'Armeni. També va escriure una història sobre el regnat de l'emperador Miquel el Tartamut, el successor de Lleó.

## Referències

* ↑ 2.Theognostus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1078-1079
# Maumusson (Loira Atlàntic)

Maumusson (en bretó Malvegon) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 949 habitants. Limita amb Bonnœuvre, Pannecé, Pouillé-les-Côteaux, La Roche-Blanche, La Rouxière, Belligné a Loira Atlàntic, Freigné a Maine i Loira.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 830 | 862 | 824 | 826 | 833 | 806 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Paul Trimoreau | |
| 2008- | André Guillet | |
# Fernando Schwartz Girón

Fernando Schwartz Girón (Ginebra, 15 de novembre de 1937) és un diplomàtic, presentador de televisió i escriptor espanyol. És fill de Juan Schwartz Díaz-Flores i germà de l'economista liberal Pedro Schwartz Girón.

## Biografia

Com diplomàtic i fill de diplomàtics va viure a diversos països durant 25 anys. Va ser ambaixador d'Espanya a Kuwait i als Països Baixos i portaveu del govern per a afers exteriors fins a retirar-se el 1988.
Va treballar més tard per al grup PRISA sent conseller editorial d'El País, portaveu del grup i director de comunicació. Ha estat professor d'Opinió a l'Escola de Periodisme El País-Universitat Autònoma de Madrid i copresentador, al costat de Máximo Pradera i Ana García-Siñeriz, del programa Lo + Plus de Canal + entre 1995 i 2004. En 2006 va presentar el programa Schwartz & Co en la televisió autonòmica balear, IB3. Resideix entre Madrid i Mallorca amb la seva família.
Com a escriptor, el 1996 va guanyar el Premi Planeta, del que en fou finalista el 1982. En 2006 també va guanyar el Premi Primavera de Novel·la.

## Obres

* La internacionalización de la guerra civil española, 1971
* La conspiración del Golfo, 1982. Finalista del Premi Planeta
* La venganza, 1988
* La Reina de Serbia, 1993
* El desencuentro, 1996. Premi Planeta
* El engaño de Beth Loring, 2000
* Educación y descanso. Las anécdotas de la diplomacia, 2000
* Cambio dos de veinticinco por una de cincuenta, 2002
* Vichy 1940, 2006 Premi Primavera de Novel·la
* El cuenco de laca, 2008
* El príncipe de los oasis, 2009
* Viví años de tormenta, 2012
* Héroes de días atrás, 2016
* Que vaya Meneses 2019

## Premis

* Finalista al Premi Planeta 1982 amb La conspiración del Golfo
* Premi Planeta 1996 per El desencuentro
* Premi Primavera de Novel·la 2006 per Vichy 1940'

## Referències

* ↑ Decret del nomenament
* ↑ Decret del nomenament
* ↑ Fernando Schwartz Arxivat 2017-08-13 a Wayback Machine. a elboomeran.com
* ↑ El escritor y periodista define 'El desencuentro' como una novela intimista, El País, 16 d'octubre de 1996

## Enllaços externs

* Notícies sobre Fernando Schwartz a El País
# Mercat de la Puríssima Concepció

El Mercat de la Puríssima Concepció és un edifici situat al mig de la plaça de Cuba de Mataró (Maresme), de la qual popularment ha pres el nom, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Format per una sola nau, a l'estil de les fàbriques i cellers de finals del segle xix, la seva façana, encarada a llevant vers el centre de la ciutat, és de línies molt racionals on es destaquen unes finestres verticals disposades simètricament.
A diferència dels mercats tradicionals, és construït d'obra i arrebossat, i les decoracions de l'exterior guarden una gran similitud amb la fàbrica Societat Cooperativa Cristallera de la mateixa ciutat. L'edifici, d'estil racionalista, és obra de Lluís Gallifa Grenzner.

## Història

Fou inaugurat el 14 d'abril del 1936 a l'indret on s'instal·lava un primitiu mercat que proveïa des del 1894 la banda de ponent de la ciutat. A redós del mercat, els dissabtes se celebra una petita fira de roba i quincalleria. El seu desmantellament va fer que fos traslladada a la propera plaça de les Tereses l'any 1949.
Al mig de la plaça hi ha una font de pedra amb quatre piques coronada per una columneta de ferro.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mercat de la Puríssima Concepció». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Comtat de Foix (subregió)

El Comtat de Foix (en occità Comtat de Fois, també conegut, lattu sensu com a País de Fois ) és una petita regió històrica d'Occitània, amb capital a Foix. La seva extensió correspon aproximadament a la de l'històric comtat de Foix i actualment se situa totalment dins del departament de l'Arieja (a l'est).
Va ser un comtat occità independent creat al segle xi pel comte Bernat Roger de Foix, que posteriorment va esdevenir una província dins l'organització francesa de l'Antic Règim.
Segons la proposta del diari Jornalet de divisió administrativa d'Occitània, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el Comtat de Foix seria una subregió ubicada dins la regió del Llenguadoc, que contindria 6 parçans (comarques occitanes):
* Baix Arieja - Bassa Arièja
* Donasà - Donasan
* País de Foix - País de Fois
* Sabartès - Savartés
* Seron - Seron
* Vic de Sòs - Vic de Sòs
Altres classificacions proposen que el Seron es consideri una subcomarca que s'integri al País de Foix (País de Fois-Seron). Així mateix, el Baix Arieja sorgeix de la integració de dos comarques històriques: el Pedaguès (Pedagués) i l'Agarnaguès (Agarnagués).
Oficialment, totes les comunes del comtat de Foix estan situades al nord, centre, sud i sud-est del departament francès de l'Arieja.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
# Miguel de Roda y Roda

Miguel de Roda y Roda (Turón, 24 de gener de 1808-Madrid, 1863) va ser un advocat, propietari i polític espanyol, diputat, senador i ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Va estar sempre vinculat al liberalisme progressista. En 1836 era comandant del primer batalló de la Milícia Nacional de Granada i va donar suport al motí de la Granja de San Ildefonso. Fou escollit diputat per Granada a les eleccions de 1836, 1837, 1839, 1840, 1841, 1843, 1846, 1851, 1853 i 1854, com a representant del sector moderat del Partit Progressista, i senador vitalici des de 1858. Quan es va produir la vicalvarada (1854) fou Ministre de Foment en el brevíssim gabinet del Duc de Rivas i ministre interí durant uns mesos amb Baldomero Espartero

## Referències

* ↑ «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2018-10-05. [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ Diego Caro Cancela (dir). Diccionario biográfico de parlamentarios de Andalucía, 1810-1869: H-Z. Centro de Estudios Andaluces, 2010, p.410-412.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
# Miquel Mir i Noguera

Miquel Mir i Noguera (Palma, 1841 - Madrid, 1912) és un religiós i filòsof mallorquí, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Llengua. És considerat un dels principals pensadors neoescolàstics mallorquins.
El 1857 va ingressar a la Companyia de Jesús, i d'allí passà a donar classes a Loiola, Burgos i Salamanca. Quan es va produir la revolució de 1868 marxà cap a Anglaterra, on es va ordenar sacerdot i es llicencià en teologia. El 1871 va tornar a Espanya i des de 1873 fins a 1886 va viure a Madrid, col·laborant amb els sacerdots Cabré i La Torre a ordenar i publicar les epístoles d'Ignasi de Loiola. Degut als seus enfrontaments amb la direcció de l'Orde per les seves visions liberals fou destinat el 1882 a El Puerto de Santa María, però el 1883 va tornar a Madrid i d'allí fou destinat a Saragossa.
La seva fama guanyada com estilista li va permetre que el 1886 fos nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de la Llengua, però els enfrontaments amb la Companyia s'accentuaren de manera que el 1891 va marxar de l'orde, tot i que continuà com a capellà. El 1896 va publicar amb pseudònim Los jesuitas de puertas adentro o un barrido hacia afuera en la Compañía de Jesús, que va provocar una forta polèmica amb altres teòlegs i la seva immediata inclusió en l'Index Librorum Prohibitorum. Posteriorment publicaria en toms Historia interna documentada de la Compañía de Jesús, que també fou inclòs en l'Índex. Tot i això, dedicà els seus estudis posteriors a defensar la fe catòlica contra els seus detractors i a publicar estudis sobre Teresa de Jesús. A la seva mort llegà la seva col·lecció de llibres a la Biblioteca Episcopal de Mallorca.

## Obres

* Influencia de los aragoneses en el descubrimiento de América (1892)
* Historia de la Pasión de Jesucristo (1893)
* Los jesuitas de puertas adentro o un barrido hacia afuera en la Compañía de Jesús (1896)
* Curiosidades de la mística parda (1897)
* Santa Teresa de Jesús. Su vida, su espíritu, sus fundaciones (1912)
* Historia interna documentada de la Compañía de Jesús (10 toms, 1913)

## Referències

* ↑ Pere Fullana Puigserver. El moviment catòlic a Mallorca (1875-1912). Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1994, p.128.
* ↑ Gonzalo Díaz Díaz. Hombres y documentos de la filosofía española, Volum 5. CSIC, 1992, p.535-536.
* ↑ «Miquel Mir i Noguera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.