OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# (308635) 2005 YU55

2005 YU$_{55}$ (també s'escriu 2005 YU55) és un asteroide potencialment perillós de 400 metres de diàmetre. Va ser descobert el 28 de desembre del 2005 per Robert S. McMillan al Steward Observatory de Kitt Peak. L'aproximació del 2011 fou la més propera coneguda d'un asteroide amb una magnitud absoluta d'aquesta brillantor des que 2010 XC$_{15}$ (H = 21,4) es va apropar a una distància lunar de 0,5 al 1976.
Al febrer de 2010, va ser qualificat d'1 en l'escala de Torí. El 19 d'abril de 2010, un radar d'alta precisió va situar l'orientació pel radiotelescopi reduït sobre l'òrbita en un 50%. Aquest canvi va eliminar qualsevol dubte de possibilitat d'un impacte amb la Terra en els següents 100 anys. Va ser eliminat de la taula de risc el 22 d'abril de 2010.
El 8 de novembre de 2011, a les 23:28 UT, l'asteroide passarà a una distància lunar de 0,85 de la Terra (unes 4/5 parts de la distància de la Terra a la Lluna). Una distància lunar de 0,85 és també 0,00217 AU (325.000 km). El 9 de novembre de 2011, a les 07:13 UT, l'asteroide passarà a 0,00160 AU (239.000 km) de la Lluna. Durant l'acostament, l'asteroide hauria d'arribar a una magnitud aparent d'11 i, per tant, esdevenir visible amb binoculars d'alta qualitat (amb una lent d'objectiu de 70 mm o més).
El 19 de gener de 2029, l'asteroide passà en 0,0019 AU (280.000 km) de Venus.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 març 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database Browser: (2005 YU55)», 2010-04-21 last obs. [Consulta: 5 maig 2011].
* 1 2 RTVE, Un gran asteroide pasa este martes junto a la Tierra, a una distancia más cercana que la Luna, 7 de novembre de 2011. (castellà)
* ↑ Don Yeomans, Lance Benner and Jon Giorgini. «Asteroid 2005 YU55 to Approach Earth on November 8, 2011». NASA/JPL Near-Earth Object Program Office, 10-03-2011. Arxivat de l'original el 2011-04-24. [Consulta: 5 maig 2011].
* 1 2 Blaine Friedlander Jr. «Arecibo telescope tracks 'potentially dangerous' asteroid within 1.5 million miles of Earth». Cornell Chronicle @ Cornell University, 30-04-2010. [Consulta: 5 maig 2011].
* ↑ «MPEC 2005-Y47: 2005 YU55». IAU Minor Planet Center, 29-12-2005. [Consulta: 5 maig 2011].
* ↑ Dr. Lance A. M. Benner. «2005 YU55 Goldstone Radar Observations Planning». NASA/JPL Asteroid Radar Research, 29-10-2011. [Consulta: 30 octubre 2011].
* ↑ «Date/Time Removed». NASA/JPL Near-Earth Object Program Office. Arxivat de l'original el 2011-04-26. [Consulta: 6 maig 2011].
* ↑ «JPL Close-Approach Data: (2005 YU55)», 2010-04-21 last obs. [Consulta: 5 maig 2011].

## Vegeu també

* Llista d'asteroides

## Enllaços externs

* Orbital simulation from JPL (Java) / Horizons Ephemeris
* NASA Asteroid Q&A (on YU55) (November 1, 2011)
* Asteroid 2005 YU55 will zip by Earth next week
# Jérôme Cohen-Olivar

Jérôme Cohen-Olivar (París, 6 de juny de 1964) és un guionista, director i productor de cinema franco-marroquí.

## Biografia

Va passar la major part de la seva infantesa al Marroc on va rodar pel·lícules de Super 8 mm abans de marxar a Los Angeles. Va assistir a la universitat a la Universitat de Califòrnia, Los Angeles (UCLA) i més tard al Lee Strasberg Theatre Institute. El seu primer curtmetratge Susan Susan, una sàtira sobre la immigració il·legal als Estats Units, va ser comprat per Disney per un import d'uns 300.000 dòlars.
Amb el seu amic de la infància Albert Levy, Jérôme Cohen-Olivar va produir un primer llargmetratge titulat Unveiled. La pel·lícula no va tenir l'èxit esperat a les sales però es va vendre bé en vídeo. "Cool Crime", una comèdia amarga sobre una colla de fantasmes que vaga per Los Angeles, obre el festival de Palm Springs i fa que el director tingui un acord amb l'agència de talent CAA. El 2008, el director va signar Kandisha, una pel·lícula de fantasia inspirada en una llegenda marroquina Aixa Kandisha que data del segle XIV.
L'Orchestre de Minuit, una comèdia basada en la història d'un home que viatja al Marroc per reviure l'orquestra del seu pare, va examinar les experiències dels jueus que van marxar del Marroc. Va guanyar el Premi del Jurat Ecumènic al Festival Internacional de Cinema de Montreal el 2015.

## Filmografia

* 1994 : Unveiled (només productor)
* 1999 : Cool Crime
* 2008 : Kandisha (Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Brussel·les en 2009)
* 2015 : L'Orchestre de Minuit
* 2018 : The 16th Episode / Little Horror Movie

## Referències

* ↑ Jérôme Cohen-Olivar, New York Sephardi Film Festival 2019. Accessed 9 February 2019.
* ↑ ¿Quién es Aisha Kandisha? El Faro de Melilla, 19 de març de 2023
* ↑ ”Midnight Orchestra: Coexistence between Jews and Moslem Moroccans and the Memory resilience, African Bulletin, 26 January 2016.
* ↑ Ikram Bellarabi, Routes and Roots: The Representations of the Jewish Returnees on the Moroccan Big Screen, BA Thesis, Mohammed V University in Rabat, 2016/17.
* ↑ Jerome Cohen-Olivar Discusses ‘Little Horror Movie’, Horror News Network, 5 November 2018.
# Paco Jiménez

Francisco Jiménez Fernández, més conegut com a Paco Jiménez (Carmona, Sevilla, 22 d'abril de 1967) és un exjugador de bàsquet espanyol. Amb 1.98 d'alçada, el seu lloc natural a la pista era el d'aler. És el germà del també professional Andrés Jiménez.
Es va formar al planter del Club Joventut Badalona, amb qui va debutar a l'ACB la temporada 1985-86. Al primer equip de la Penya hi va jugar dues temporades, en les que va guanyar una Copa Príncep d'Astúries. Després va jugar un any al CB Llíria, de Primera B, dues temporades al Valvi Girona, d'ACB, i dos anys més novament al Llíria, amb qui va assolir l'ascens a l'ACB en acabar el seu primer any allà. La temporada 1992-93 la va començar jugant a Segona amb el Valforsa, però en el mes d'octubre va ser fitxat pel TDK Manresa, que jugava a ACB. La temporada següent va tornar al Llíria, a on va jugar a Segona i a EBA, on es va retirar.

## Referències

* ↑ Paco Jiménez jugador a l'ACB

## Enllaços externs

* Paco Jiménez: Saber ser "el hermano de" (castellà)
# VI Concurs de castells Vila de Torredembarra

El VI Concurs de castells Vila de Torredembarra, conegut també com a Concur7 2007, és un concurs de castells que se celebrà el diumenge 7 d'octubre de 2007 a la plaça del Castell de Torredembarra, reunint onze de les colles que pels criteris de selecció del concurs de castells de Tarragona no poden participar en aquest darrer esdeveniment.
Els Minyons de l'Arboç van revalidar el títol aconseguit el 2005, gràcies al 5 de 7 i el 3 de 7 descarregats i el 4 de 7 amb l'agulla carregat. No van poder assolir, però, la torre de 7. El podi el completaren els Castellers del Poble Sec i els locals Nois de la Torre empatats a punts amb la Colla Jove de l'Hospitalet.

## Colles participants

* Castellers de Mollet
* Matossers de Molins de Rei
* Colla Jove de l'Hospitalet
* Castellers del Poble Sec
* Castellers de Badalona
* Castellers de Rubí
* Castellers de Caldes de Montbui
* Castellers d'Altafulla
* Torraires de Montblanc
* Nois de la Torre
* Minyons de l'Arboç
# Jeanne i el noi formidable

Jeanne i el noi formidable, títol original en francèsJeanne et le Garçon formidable, és una pel·lícula dramàtica musical romàntica francesa del 1998 dirigida per Olivier Ducastel i Jacques Martineau. Va ser inscrita al 48è Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Argument

Jeanne salta de noi en noi, esperant l'amor veritable. Un dia, s'asseu al metro davant d'Olivier, i és amor a primera vista. Al cap d'un temps, revela que és seropositiu.

## Repartiment

* Virginie Ledoyen com a Jeanne
* Mathieu Demy com a Olivier
* Jacques Bonnaffé com a François
* Valérie Bonneton com a Sophie
* Frédéric Gorny com a Jean-Baptiste
* Denis Podalydès com a Julien

## Recepció

El lloc web d'agregació de ressenyes Rotten Tomatoes va informar d'una puntuació d'aprovació del 60%, basada en 5 ressenyes, amb una puntuació mitjana de 5,8/10.

## Reconeixements

| Premi / Festival | Categoria | Receptors i nominats | Resultat |
| 48è Festival Internacional de Cinema de Berlín | Ós d'Or | | Nominat |
| 24a Premi César | Millor primera pel·lícula | | Nominat |
| 24a Premi César | Millor banda sonora | Philippe Miller | Nominat |

## Referències

* ↑ «Berlinale: 1998 Programme». berlinale.de. [Consulta: 21 gener 2012].
* ↑ Hervé AUBRON «Deux garçons enchantés. Rencontre sous le signe de Demy entre les deux coréalisateurs du film. Jeanne et le garçon formidable d'Olivier Ducastel et…». Libération, 22-04-1998..
* ↑ «Jeanne and the Perfect Guy (1999)». Rotten Tomatoes.

## Enllaços externs

* Tràiler a YouTube
# Cayetano Cardero de la Vega

Cayetano Cardero de la Vega (Isla de León, 29 de gener de 1799 - Madrid, 30 de juliol de 1862) fou un militar espanyol.

## Biografia

Fill de José Cardero i de Rosalía de la Vega, va ingressar en l'exèrcit de cadet el 13 de gener de 1809, el 2 de febrer de 1812 fou destinat a defensar Isla de León dels francesos. En 1813 ingressà a l'Acadèmia Militar i en 1815 assolí el grau de sotstinent, tot i que no es va efectiu fins 1821. L'11 de març de 1820 va participar en la proclamació de la constitució espanyola a Màlaga i va donar suport el trienni liberal. Quan el 1823 els Cent Mil Fills de Sant Lluís van invadir Espanya va lluitar a Ceuta i Isla de León. De 1823 a 1827 fou apartat de l'exèrcit, fins que es va reintegrar amb el grau de tinent.
A la mort de Ferran VII d'Espanya va donar suport a la seva filla Isabel II i el 1834 va lluitar a Catalunya en la Primera Guerra Carlina. El 18 de gener de 1835, com a tinent del Regiment d'Aragó, va encapçalar un pronunciament de caràcter liberal a Madrid. Malgrat el seu fracàs, fou alliberat i després de diversos destins, va anar a Mallorca per ordre de l'aleshores Capità General de Catalunya Manuel de Llauder i de Camín. El 1836 fou ascendit primer a capità i després a tinent coronel i va rebre la gran creu de l'orde de Sant Hermenegild i la Creu Llorejada de Sant Ferran. El 1836 fou elegit diputat a les Corts per Cadis i en 1841 guardonat com a comanador de l'Orde d'Isabel la Catòlica.
De 1841 a 1842 fou cap polític (governador civil de la província de Badajoz, on va dissoldre la Milícia Nacional. En 1843 fou ascendit a coronel i elegit diputat per Badajoz, però no ocupà l'escó per haver estat bandejar a les Illes Canàries fins 1847. En 1854 ascendí a brigadier d'Infantería i fou elegit diputat per Badajoz (districtes de Plasencia i Zafra) en 1853, 1856 i 1858. En 1854, a més, fou nomenat governador civil de Saragossa i de Màlaga i va rebre la gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica. En 1856 fou governador civil de Madrid.

## Referències

* ↑ Cardero de la Vega, Cayetano (1799-1862), mcnbiografias
* ↑ Diego Caro Cancela (dir). Diccionario biográfico de parlamentarios de Andalucía, 1810-1869: H-Z. Centro de Estudios Andaluces, 2010, p. 318-320.
* ↑ Biografia al waebd e la Diputació de Badajoz
* ↑ Índex històric del Congrés dels Diputats
# Tirat Tseví

Tirat Tseví (en hebreu: טירת צבי) (en català: Castell de Tseví) és un quibuts de jueus ortodoxos situat en el Consell Regional d'Emek HaMayanot, a uns 10 quilòmetres al sud de la ciutat de Bet-Xean, a Israel, just a l'oest del riu Jordà i prop de la frontera amb Jordània. El quibuts tenia una població de 654 habitants el 2006.

## Geografia

Tirat Tseví es troba a 220 metres per sota del nivell del mar. El 22 de juny de 1942 en aquest indret es va enregistrar la temperatura més alta de tota Àsia: 53,7 °C.

## Història

El poble va ser fundat el 30 de juny de 1937 per jueus originaris de Polònia, Romania i Alemanya. El nom del quibuts prové del rabí Tseví Hirsch Kalischer, un dels pares del sionisme Des de la fundació, el poble ha patit diversos atacs per part de grups armats.

## Economia

La població del quibuts treballa en la indústria alimentària i a més és el principal cultivador de dàtils d'Israel amb unes 18.000 palmeres.

## Referències

* ↑ «NCDC Global measured extremes». [Consulta: 6 novembre 2007].
* ↑ Yorav.co.il, History of Kibbutz Tirat Zvi
* ↑ Haaretz.com Arxivat 2009-10-03 a Wayback Machine., Lulav growers

## Bibliografia

* Edna Margolis, Isidor Margolis, R. Cohen & J. Cohen, Jew and Arab on the Border: A story of Religious Pioneering, Hapoel Hamizrachi of America, 1940, New York, Edited by Aaron Binnun.
# Toon Karsmakers

Toon Karsmakers (Waalre, c. 1954) és un antic pilot de motocròs neerlandès que fou tres vegades seguides Campió dels Països Baixos de 500cc (1982 a 1984). El seu germà gran, Pierre Karsmakers, és conegut per haver estat un dels pioners del motocròs i el Supercross als EUA després d'acceptar una oferta de Yamaha per a instal·lar-s'hi, el 1973.

## Trajectòria esportiva

Nascut a Waalre, a 2 km d'Eindhoven i a 50 del famós circuit de Sint Anthonis, Toon Karsmakers cresqué en una família de vuit germans (sis nois i dues noies). Cinc dels nois -Toon, Paul, Frans, Pierre i Martin- es dedicaren al motocròs i hi assoliren nivell internacional. D'entre tots ells, qui més èxit tingué en competició fou Pierre, seguit per Toon, el més jove. L'únic germà que no va córrer mai va ser en Theo. L'oncle dels Karsmakers, Frans Baudoin, fou un pioner del motocròs als Països Baixos i en guanyà dos campionats nacionals a la seva època.
Toon Karsmakers debutà de ben jove i el 1972 guanyà el Campionat Júnior de 500cc de la NMB (Nederlandse Motorsport Bond) amb una Husqvarna. Entre 1974 i 1984, formà part en set ocasions de la selecció neerlandesa per al Motocross des Nations i en dues, per al Trophée des Nations. El 1981, aconseguí una sonada victòria al Motocross de Venray, una prestigiosa prova de pretemporada.
Ja retirat del motocròs, el 1987 participà, amb el seu germà Pierre, al Ral·li Dakar dins l'equip "Drum Store Honda". El 2008, Toon va anar als EUA per a participar al campionat del món de motocròs per a veterans, que se celebrava al circuit de Glen Helen (San Bernardino, Califòrnia). A la categoria de 50 anys o més, el neerlandès va aconseguir la victòria i el corresponent títol mundial.

## Palmarès
### Al campionat del món de motocròs

Font:
| Any | Motocicleta | 500cc |
| 1974 | Husqvarna | 35è |
| 1978 | Husqvarna | 42è |
| 1979 | Maico | 25è |
| 1980 | ? | - |
| 1981 | Honda | 19è |
| 1982 | Honda | 23è |
| 1983 | Honda | - |
| 1984 | Honda | 32è |
| 1985 | Honda | 38è |
| 1986 | Honda | 58è |

### Altres

* 3 Campionats dels Països Baixos de motocròs 500cc (1982-1984)
* 1 Campionat del món de motocròs per a veterans majors de 50 (2008)

## Referències

* 1 2 3 Wissink, Jos. «2011, the Pierre "PEPE" Karsmakers story» (en anglès). universityofbmx.com. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ «Pierre Karsmakers, Champion aux USA !» (en francès). motocross-history.com, 05-05-2013. [Consulta: 6 febrer 2020].
* 1 2 «Toon Karsmakers zijn motoren overzicht» (en neerlandès). motocrossadvies.nl, 2000. [Consulta: 6 juliol 2020].
* ↑ «Karsmakers winnaar in Venray» (en neerlandès). franssigmans.joankoolen.nl. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Pierre Karsmakers. Inducted: 2014» (en anglès). motorcyclemuseum.org. AMA. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ Olausson, Kenneth. «Heavenly high» (en anglès). husqvarna-motorcycles.com. Husqvarna, 11-01-2016. [Consulta: 22 gener 2020].
* ↑ «Palmares du Mondial Mx 3» (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 6 gener 2020].
# Jules Bordet

Jules Bordet (francès: Jules Jean-Baptiste Vincent Bordet) (Soignies, 13 de juny de 1870 - Brussel·les, 6 d'abril de 1961) fou un immunòleg, microbiòleg i professor universitari belga guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1919.

## Biografia

Va néixer el 13 de juny de 1870 a la ciutat de Soignes, situada a la província d'Hainaut. Va estudiar medicina a la Universitat de Brussel·les, on es doctorà el 1892. El 1894 aconseguí entrar a treballar a l'Institut Pasteur de París, treballant al costat d'Ilià Mètxnikov, i el 1900 fou el responsable de dirigir la secció de l'Institut acabada de fundar a Brussel·les.
El 1907 fou nomenat professor de bacteriologia a la Universitat de Brussel·les. Bordet morí el 6 d'abril de 1961 a la ciutat de Brussel·les.

## Recerca científica

Durant la seva estada a l'Institut Pasteur ajudà a Ilià Mètxnikov en la seva recerca sobre la fagocitosi dels bacteris sobre els leucòcits i va descriure l'hemòlisi evocada per l'exposició del sèrum de la sang a una cèl·lula forana.
Al costat d'Octave Gengou fou el descobridor del bacil que produeix la tos ferina, bacil anomenat en el seu honor Bordetella pertussis, i va desenvolupar una vacuna contra la malaltia. Posteriorment realitzà investigacions sobre la immunologia, basada en els anticossos, desenvolupant factors bactericides presents en el sèrum i desenvolupant el mètode El sistema del complement.
L'any 1919 li fou concedit el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia per la seva recerca al voltant de la immunologia.

## Premis i honors

El març de 1916, va ser elegit membre estranger de la Royal Society i el 1930, van pronunciar la seva Croonian Lecture. En aquesta conferència, Bordet també va concloure que els bacteriófags, els bacteris -Matar els "virus invisibles" descoberts per Felix d'Herelle no existien i que els bacteris es destruïen mitjançant un procés de autòlisi. Aquesta teoria es va esfondrar el 1941 amb la publicació per part de Ruska de les primeres imatges de bacteriòfags al microscopi electrònic.
* 1919: Membre de la Reial Acadèmia de Ciències, Lletres i Belles Arts de Bèlgica.
* 1921: guardonat amb el Premi Cameron de Terapèutica de la Universitat d'Edimburg.

## Referències

* 1 2 3 «Nobel Prize in Physiology or Medicine 1919» (en anglès americà). [Consulta: 2 febrer 2025].
* 1 2 «Jules Jean Baptiste Vincent Bordet, 1870-1961» (en anglès). DOI: 10.1098/rsbm.1962.0002. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ Oakley, Cyril Leslie «Jules Jean Baptiste Vincent Bordet, 1870-1961». Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, 8, 1-1997, pàg. 18–25. DOI: 10.1098/rsbm.1962.0002.
* ↑ Hausler, Thomas (2007) Virus vs. Superbacteris: una solució a la crisi dels antibiòtics? Palgrave Macmillan. ISBN 0230551939
* ↑ Index biographique des membres et associés de l'Académie royale de Belgique (1769–2005).
# Lur laua

Lur laua (‘terra plana’) és una antiga denominació administrativa de part de Biscaia, País Basc, que en temps del Senyoriu agrupava els territoris i poblacions que es regien, jurídicament, pel fur de Biscaia, la legislació tradicional del Senyoriu. Estava composta pels elizates organitzades en merindades. Quedaven fora de la terra plana, amb furs diferents, la ciutat i les viles, el Duranguesat i les Encartaciones. En formaven part també les viles alabeses d'Aramaio i Laudio.

## Referències

* ↑ Manu Uriarte: «El derecho foral alavés», Euskonews & Media, 32. zenbakia, 1999-05-07.

## Bibliografia

* Gregorio Bañales: Foru eta Aduanen ibilbidea, Bizkaiko Foru Aldundia. ISBN 84-7752-347-9

## Enllaços externs

* Web de les Juntes Generals de Biscaia
# Centre Cultural Terrassa

El Centre Cultural de Terrassa, antigament el Centre Cultural de la Caixa de Terrassa, i actualment La Factoria Cultural de Terrassa (LaFACT), és un edifici del centre de Terrassa inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat al costat de l'antiga fàbrica Aymerich i Amat, a la Rambla d'Ègara. És un edifici de planta irregular, format per diversos cossos de formigó, amb cobertes planes i lluernes que imiten el coronament en forma de dent de serra característic de les construccions fabrils de la zona. A la part posterior hi ha l'auditori, de grans dimensions i planta quadrangular, més elevat, amb la part superior metàl·lica i de volums geomètrics. A la banda esquerra del conjunt hi ha un edifici d'estructura cúbica, amb façana metàl·lica i de vidre.

## Història

L'edifici de LaFACT, promogut per la Caixa d'Estalvis de Terrassa, amb l'objectiu de dinamitzar l'activitat cultural de la ciutat, va ser erigit en la commemoració del centenari de la fundació d'aquesta entitat, i s'inaugurà el 25 d'octubre del 1980. Els arquitectes que van participar en l'obra van ser Josep Soteras, Francesc Cavaller, Antoni Bergnes, Joan Baca i Reixach i Joan Baca i Pericot.
A partir del 1991 la gestió del centre formà part de la Fundació Cultural Privada Caixa Terrassa. Arran de la desaparició de la caixa, primer dins el grup Unnim i posteriorment absorbida pel BBVA, el centre es publicitarà els anys següents amb el nom de Centre Cultural de Terrassa.
Des del 2015, al vestíbul superior s'hi exhibeixen de manera permanent els quatre murals que Joaquim Torres Garcia va pintar per a la sala de la lluerna de la seva casa de Mon Repòs, adquirides el 1993 per la Caixa de Terrassa per preservar-ne la integritat i retirades de l'edifici quan aquest es trobava en procés de restauració. Estan instal·lats en una estructura metàl·lica de manera que presenten la mateixa disposició del lluernari original.
El 16 de juny del 2021 es va presentar la nova imatge de la marca de la Fundació Antiga Caixa de Terrassa i l'edifici va passar a anomenar-se LaFACT, Factoria Cultural de Terrassa | El Centre Cultural. A més a més, es va augmentar el nombre d'espectacles anuals i el Programa d'Alt Rendiment.

## Galeria d'imatges

* Maqueta de l'edifici, amb la cúpula de l'auditori al fons
* Nom que presentava LaFACT durant l'etapa fundacional (1980-1991)
* Aspecte que presentava durant els anys 1991-2021
* Detall del vestíbul d'entrada i d'una de les sales d'exposició

## Referències

* 1 2 3 «Centre Cultural de la Caixa de Terrassa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 abril 2013].
* ↑ «Joaquim Torres-García: Pintures de Mon Repòs». Centre Cultural Terrassa. [Consulta: 30 octubre 2015].
* ↑ «Instagram» (en català). [Consulta: 19 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Factoria Cultural de Terrassa

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Stanislav Zloch

Stanislav Zloch (Strakonice, 7 de juny de 1954) és un antic pilot d'enduro txec de renom internacional. Al llarg de la seva carrera en va guanyar dos Campionats d'Europa (1976-1977) i un de Txecoslovàquia (1977). També va formar part de l'equip txecoslovac que va guanyar el Trofeu als Sis Dies Internacionals d'Enduro tres anys (1977, 1978 i 1982). Acabada la seva carrera dins l'enduro, Zloch va competir durant uns anys en ral·lis raid. El 1998 va acabar desè al Ral·li Dakar amb una KTM, resultat que fou el millor mai aconseguit per un txec en aquesta prova.

## Palmarès

* 2 Campionats d'Europa d'enduro (1976 en superiors a 350cc i 1977 en 500cc)
* 3 victòries al Trofeu dels ISDE amb l'equip estatal (1977-1978, 1982)
* 1 Campionat de Txecoslovàquia d'enduro (1977)

## Referències

* ↑ «Dakar je výzva a sen» (en txec). archiv.hn.cz, 28-02-1997. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «European Enduro Championships 1968 – 1981» (en anglès). speedtracktales.com. [Consulta: 18 maig 2023].
* ↑ «ISDE PALMARES SINCE 1913» (en anglès). fim-isde.com. FIM. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ Cirmaciu, Michal. «S motocyklistou Afrika silně otřásla» (en txec). idnes.cz, 07-01-2002. [Consulta: 22 maig 2023].