OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wendy James

Wendy James (Londres, 21 de gener 1966) és una cantautora britànica, famosa per posar veu al grup Transvision Vamp.

## Biografia

Filla de mare noruega, fou adoptada de seguida que va néixer i va créixer a Portobello Road, va anar al sud d'Anglaterra on, en una formació va conèixer Nick Sayer, amb qui va formar el grup Transvision Vamp, que es va dissoldre el 1991.
Dos anys més tard va publicar el seu primer àlbum d'estudi en solitari, Now Ain't the Time for Your Tears, produït per Chris Kimsey i escrit íntegrament per Elvis Costello, que va arribar al número 43 de la llista d'àlbums oficials. Hi van destacar els senzills The Nameless One, London's Brilliant i Do You Know What I'm Saying? , que van assolir els números 34, 62 i 78 respectivament a la Llista Oficial de Singles . El 2004 va fundar un grup anomenat Racine, que va publicar dos discos abans de la seva dissolució el desembre de 2008.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* 1993 – Now Ain't the Time for Your Tears
* 2011 – Came Here to Blow Minds
* 2016 – The Price of the Ticket
* 2019 – Queen High Straight

### Singles

* 1993 - The Nameless One
* 1993 - London's Brilliant
* 1993 - Do You Know What I'm Saying?

## Referències

* 1 2 3 «Perilous Beauty – from Vampish past to touching presence and future intent – the Wendy James interview» (en anglès). writewyattuk, 13-04-2020. [Consulta: 18 gener 2025].
* ↑ «ELVIS COSTELLO + WENDY JAMES (2015): That year's model» (en anglès).
* 1 2 «WENDY JAMES full Official Chart History» (en anglès).
* ↑ «Imgur» (en anglès).
* ↑ «Wendy James races back into view» (en anglès).

## Enllaços externs

* Wendy James - Lloc web oficial
# La tija de l'orquídia

La tija de l'orquídia (original: La Chair de l'orchidée) és una pel·lícula de Patrice Chéreau estrenada el 1975, segons una novel·la de James Hadley Chase. Ha estat doblada al català

## Argument

Claire és la rica hereva d'un pare multimilionari que li ha deixat en morir tota la seva fortuna. La seva tia, senyora Basiter-Wegner vol apropiar-se d'aquesta fortuna. Aconsegueix fer-la tancar en un hospital psiquiàtric. Si vol recuperar el seu patrimoni, primer té l'obligación de recuperar l'equilibri mental. Claire s'escapa i, després d'un accident a la carretera, és recollida per dos homes, Louis Delarge, criador de cavalls, i Marcucci. La felicitat no els durarà massa, ja que la mort del protegit de Louis farà que dos assassins busquin la parella.

## Repartiment

* Charlotte Rampling: Claire
* Bruno Cremer: Louis Delage
* Edwige Feuillère: Senyora Bastier-Wagener
* Simone Signoret: Lady Vamos
* Alida Valli: la boja de l'estació
* Hans Christian Blech: Gyula Berekian
* François Simon: Joszef Berekian
* Hugues Quester: Marcucci
* Rémy Germain: Arnaud
* Roland Bertin: l'home de negocis
* Marcel Imhoff: el director de l'asil
* Pierre Asso: el doctor
* Marie-Louise Ebeli: la infermera de l'asil
* Ève Francis: la mare de Delage
* Luigi Zerbinati: Alcide
* Jenny Clève: l'assistent
* Günter Meisner: l'advocat
* Lucien Magnin: l'amo de l'hotel
* Robert Baillard: el jardiner
* Micheline Bona
* Jacques Sarthou
* François Viaur
* Eddy Roos
* Robert Nogaret
* Giampiero Fortebracchio

## Referències

* ↑ La tija de l'orquídia
* ↑ «La chair de l'orchidée». The New York Times.

## Enllaços externs

* Patrice Chéreau parla de la seva pel·lícula el 2008 Arxivat 2010-03-14 a Wayback Machine. (francès)
# Museu del Barroc de Catalunya

El Museu del Barroc de Catalunya és un museu inaugurat el 21 de febrer de 2024 a Manresa.
El museu es troba a l'antic col·legi de Sant Ignasi, en un sector d'aquest conjunt arquitectònic intervingut per l'arquitecte David Closes a fi d'adaptar-lo als usos museístics. Aquest espai havia estat ocupat anteriorment per la Sala Loiola.
La col·lecció del museu es focalitza en peces d'art barroc en la gran majoria realitzades per artistes catalans.
Aquest museu va néixer amb la intenció de reforçar la visibilitat del barroc català, període que sovint resta minimitzat en els discursos de molts museus d'art catalans. Certament, el Museu del Barroc de Catalunya ofereix una visió miscel·lània de les arts plàstiques del barroc català.
La col·lecció engloba pintures, escultures o peces de ceràmica i d'arts aplicades d'artistes com Josep Juncosa, Pasqual Bailon Savall, Andreu Sala, Pere Cuquet, Jaume Padró i Cots, Francesc Santacruz, Pere Costa i Cases, Joan Grau, Josep Sunyer i Raurell, Antoni Viladomat, Ramon Amadeu o Josep Bernat Flaugier.
Hi ha obres de caràcter religiós (retaules, imatges de devoció, pintures amb episodis de la vida de Jesús i de la Verge Maria, sants...) però també obres de l'àmbit civil tals com retrats, mobles, instruments musicals, armes, objectes de ceràmica, etc. S'hi combinen així mateix peces d'alt nivell artístic amb peces de caràcter popular, tals com un conjunt d'exvots. La música barroca catalana també hi és tinguda en compte com un element sonor integrat a l'exposició..
La major part de les peces en exposició procedeixen del Museu de Manresa, però n'hi ha de cedides per molts altres museus catalans tals com el Museu Nacional d'Art de Catalunya, la Cova de Sant Ignasi, el Museu d'Història de Barcelona o l'Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, entre d'altres
El museu inaugurat el 2024 es la primera fase d'un projecte que ha de continuar desenvolupant-se. Es preveu que el museu tingui una superfície expositiva de 1.319 m² i unes 182 peces exposades procedents d’una vintena d’institucions. Ocuparà el primer pis del col·legi de Sant Ignasi. La rehabilitació arquitectònica integral de l’edifici ha costat 7,5 milions d’euros i la creació del museu 1,9 milions més.

## Referències

* ↑ «David Closes, arquitecte». [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ Paz, Susana. «Manresa rep amb expectació l’estrena del Museu del Barroc», 21-02-2024. [Consulta: 22 febrer 2024].
* ↑ «Museu del Barroc de Catalunya – Museu referent de l'art barroc a Catalunya». [Consulta: 22 febrer 2024].
* ↑ Riu, Toni Mata i. «Manresa llueix el nou museu que reivindica la Catalunya barroca», 01-02-2024. [Consulta: 22 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Bedoll pubescent

El bedoll pubescent (Betula pubescens (sinònim Betula alba; bedot)) és un arbre caducifoli del gènere bedoll, natiu i abundant al nord d'Europa, a Islàndia i Groenlàndia on és l'única espècie d'arbre autòctona i nord d'Àsia.
Als Països Catalans junt amb el bedoll comú (Betula pendula), amb el qual està estretament emparentat, són els únics bedolls autòctons. Només es troba als Pirineus en altituds entre els 1.400 i 2.200 m, en boscs clars de l'estatge subalpí, de vegades dominant.

## Descripció

Arbre caducifoli que fa de 10 a 20 m d'alt (rarament fins a 27 m) amb una capçada prima. El pecíol i les fulles són pubescents (amb pèls fins), l'escorça és generalment blanquinosa o grisenca i les branquetes no són pèndules, les fulles són ovades o ovato-rombals, agudes doblement serrades de manera irregular; fruit obovat. Al Pirineu floreix d'abril a maig.
Arriben més al nord a l'Àrtida que altres arbres de fulla ampla. Els exemplars de les zones subàrtiques pertanyen a la subespècie Betula pubescens subsp. tortuosa. Aquesta subespècie és l'únic arbre autòcton d'Islàndia i Groenlàndia on arriba a fer de 5 a 6 m d'alt.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbres dels Països Catalans. 3a edició. Barcelona: Pòrtic Natura, 1994, p. 84-85. ISBN 84-7306-390-2.
* ↑ Den virtuella floran: Betula pubescens distribution
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Editorial Barcino 1990
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2016-02-15. [Consulta: 9 febrer 2016].
# Andorra (Drama)

Andorra és una peça teatral dramàtica escrita per l'escriptor suís Max Frisch, que representa la finalització del seu període anomenat "teatre dedicat" (en alemany "engagierte Theater").
Frisch tematitza en l'exemple de l'antisemitisme, emprant una paràbola o al·legoria, l'impacte del prejudici, i la pregunta de la identitat d'una persona respecte a la imatge, que els altres tenen d'ella.
El drama tracta de l'Andri, un jove engendrat amb una estrangera, fora del matrimoni, i que per això és tractat com a fill adoptiu jueu. Els ciutadans d'Andorra el tracten amb prejudicis, fins al punt que, tot i conèixer més tard el seu veritable origen, s'aferra a la seva falsa identitat jueva (assignada pel seu pare). Seguint aquests fets, l'Andri és assassinat per un poble racista veí. Després que els andorrans no fan res per a evitar l'assassinat, justifiquen el seu mal comportament i covardia davant l'audiència, i neguen la seva culpabilitat.
Andorra fou estrenada el 2 de novembre de 1961, en el teatre Schauspielhaus de Zuric (un dels teatres més importants en llengua alemanya) dirigida per Kurt Hirschfeld, i celebrada com una de les peces de teatre essencials després de la Segona guerra mundial. L'obra fou també tema de controvèrsies, inflamades pel fet que Frisch escollí l'antisemitisme com a model, per la qual cosa el problema principal tractat en l'obra es veia minvat, i la realitat històrica es relativitzava.

## L'Andorra de Max Frisch i el principat d'Andorra

Com a model de país, anomenat "Andorra" per Frisch, hom entén Suïssa o Alemanya durant el temps del nazisme (o nacionalsocialisme).
Per tant, l'Andorra de l'obra teatral de Frisch, no fa referència al principat d' Andorra, sinó a un país imaginari.
A la revista "Els Marges" es pot llegir un tros de la peça d'obra, traduïda al català i el 2009 se'n va publicar una traducció catalana completa: Andorra (Andorra la Vella : Editorial Andorra, 2009; trad. Xavier Torruella).

## L'èxit d'Andorra als països de llengua alemanya

Mentre que l'obra teatral no va tenir gaire èxit a Broadway és en la zona de parla alemanya on fins avui es representa en molts escenaris i on s'ha afegit al currículum escolar.
Juntament amb Biedermann und die Brandstifter és l'obra més famosa de Max Frisch.
El famós artista de cabaret Georg Kreisler va fer una paròdia de l'obra de Max Frisch per a la ràdio el 1962.

## Referències

* ↑ «Apunts a partir d'"Andorra" de Frisch», 27-05-2017. Arxivat de l'original el 2017-09-27. [Consulta: 27 setembre 2017].
* 1 2 «Sodoma i Andorra». El Periòdic d'Andorra.
* ↑ «El jueu andorrà». J. M. Gomis.
# Rovelló (grup de bolets)

Bolets de carn granulosa, engrunadissa i que, en ferir-la, allibera làtex o llet de color taronja o vermell sang. A voltes presenten tonalitats blaves o verdoses sota la cutícula o a la cama. Sempre apareixen vora coníferes, acompanyades sovint per boix, estepes, mata, aladern, càrritx, murta o llistó. Els rovellons són comestibles. Poden ser parasitats per un fong ascomicet del gènere Hypomyces que els elimina les làmines. Aleshores les anomenem rovelloneres o mares de rovelló; són igualment comestibles.
Totes les espècies de rovellons pertanyen al gènere Lactarius.

## Espècies de rovellons

Es diferencien dos grans grups de rovellons

### Rovellons vers

Els rovellons vers o esclata-sangs són rovellons que en ferir-los deixen escolar làtex de color roig sang, blau o taronja, però, en aquest darrer cas, esdevé roig en menys de 10 minuts. Les làmines dels rovellons vers són taronges, roses o vinàcies, i només són fongs micorrízics de pins.
* Lactarius cyanopus, rovelló blau
* Lactarius sanguifluus, rovelló esclata-sang
* Lactarius semisanguifluus, rovelló pinetell
* Lactarius vinosus, rovelló vinader
* Lactarius indigo, rovelló indi

### Pinetells

Els pinetells són rovellons que en ferir-los deixen escolar làtex de color taronja i aquest color es manté durant 10-15 minuts. En els pinetells les làmines són taronges i són fongs micorrízics de pins, avet o pícea
* Lactarius deliciosus, pinetell
* Lactarius deterrimus, pinetell de pícea
* Lactarius quieticolor, pinetell de pi negre
* Lactarius salmonicolor, pinetell d’avet
* Lactarius fennoscandicus, pinetell de Fennoscàndia

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
# Tuta (Colòmbia)

Tuta és un municipi colombià al departament de Boyacá, situat al centre-orient de Colòmbia, a la regió de l'Alt Chicamocha, a la Província del Centro. El terme té uns 165 km$^2$ i uns 9.673 habitants (2015),És a uns 26 km de la ciutat de Tunja. Als inicis del poblament espanyol del territori dugué el nom de "Pueblo de los Aposentos de la Concepción y Santa Bárbara de Tuta"; per aquest motiu se l'ha conegut com a "Aposentos Tuta". El topònim Tuta en muysc cubun (idioma muisca) significa «Propietat del Sol», «Fill del Sol» o «Cultiu Prestat». El municipi limita al nord amb Sotaquirá i Paipa, a l'oest amb Cómbita, al sud amb Toca, Chivatá i Oicatá, a l'est amb Firavitoba i Pesca.
L'economia del municipi es fonamenta en l'agricultura i l'agroindústria. Entre els productes agrícoles hi destaquen la papa, l'ordi, el blat de moro, els fesols, així com diverses hortalisses. Pel que fa al bestiar es cria principalment boví i l'oví.

## Història

En l'època precolombina el territori de l'actual municipi de Tuta fou habitat pels indígenes tutes, de la confederació muisca, tributaris del Zaque d'Hunza; el seu primer cacic fou Tutasúa, germà de Tomagata. El 1556 arribaren els pares dominics, primers evangelitzadors de tuta. el primer comanador fou Miguel Sánchez, un dels soldats que va participar en la destrucció del Temple del Sol de Sogamoso. El segon comanador fou Juan de Avendaño. Durant bona part del segle XVIII Tuta pertangué a l'administració d'Oicatá i Cómbita. El 1776 l'Arquebisbe de Santafé de Bogotà, doctor don Agustín de Alvarado y Castillo, expedí un Decret de fundació de noves parròquies allí on els pobles ho sol·licitessin, fet amb el que el caseriu de Tuta fou elevat a la categoria de parròquia, oficialitzant-ser el 23 de març de 1777. El 23 de desembre de 1783 el corregidor de justícia major de Tunja nomenà com a alcalde pedani a don Jerónimo Escobar. El 2 de gener de 1794 Tuta fou annexada a l'administració de la Vall de Sotaquirá, sota la dependència de l'alcalde de Paipa. Als anys 1800 Tuta i Sotaquirá tingueren un mateix alcalde, fins que el 1816 aconseguí la seva independència, sent el seu primer alcalde el senyor Pedro Fonseca .

## Bibliografia

* Senado de la República de Colombia (1989), Municipios colombianos. Bogotá: Pama Editores Ltda. ISBN 958-9077-02-1

## Notes

* ↑ «Información general de Tuta». Arxivat de l'original el 29 de mayo de 2015. [Consulta: 1r maig 2015].
* ↑ «Resultados y proyecciones (2005-2020) del censo 2005». [Consulta: 1r maig 2015].
* ↑ Población de Tuta, DANE, resultados oficiales del censo 2005, URL última consulta el 15/07/2008.
* ↑ Cf. Archivo General de la Nación (AGN), Fondo Notarial. Notaría 1, volumen 166, año 1743, página 427.
* ↑ Historia, Tuta (Boyacá), página oficial, URL última consulta el 23/01/2009.
* ↑ Economía, Página oficial del municipio, URL última consulta el 09/07/2008.
* ↑ «Página oficial de la Alcaldía de Tuta - Información general - Historia (Consultado el 11 de febrero de 2018).». Arxivat de l'original el 29 de mayo de 2015. [Consulta: 29 maig 2015].
# Copa de Clubs de la UNAF

La Copa de Clubs de la UNAF —en àrab كأس إتحاد شمال إفريقيا للأندية, Kaʾs Ittiḥād Xamāl Ifrīqiyā li-l-Andiya, ‘Copa de la Unió del Nord d'Àfrica de Clubs'— és una competició futbolística organitzada per la Unió de Federacions de Futbol del Nord d'Àfrica (UNAF). Hi participen els millors equips dels següents països Algèria, Egipte, Líbia, Marroc i Tunísia.
La competició va ser ideada l'any 2011 per la fusió de la Copa de Campions d'Àfrica del Nord de futbol i la Recopa d'Àfrica del Nord de futbol. No obstant, fou posposada fins a l'any 2015 per problemes amb els patrocinadors.
Resum dels principals campionats d'Àfrica del Nord durant la història:
| Anys | Competició | Països participants |
| 1912-1920 | Campionat d'Àfrica del Nord (UFASS) | Algèria, Marroc i Tunísia |
| 1921-1956 | Campionat d'Àfrica del Nord (ULNA) | Algèria, Marroc i Tunísia |
| 1930-1956 | Copa d'Àfrica del Nord (ULNA) | Algèria, Marroc i Tunísia |
| 1970-1975 | Copa del Magrib de futbol | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 1970-1976 | Recopa del Magrib de futbol | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2008-2010 | Copa de Campions de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2008-2010 | Recopa de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2010 | Supercopa de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia i Líbia |
| 2015 | Copa de Clubs de la UNAF | Algèria, Marroc, Tunísia, Líbia i Egipte |

## Historial

| Any | Campió | Resultat | Finalista | Estadi |
| 2015 | Raja Casablanca | lligueta | Ismaily SC | Estadi Mohamed V, Casablanca |

## Referències

* ↑ «UNAF Nessma Cup a new-look format». unaf, 15-08-2011. Arxivat de l'original el 2011-10-09.
* ↑ «Annulation de la coupe Nessma UNAF». Raja AC official fun website, 21-11-2011. Arxivat de l'original el 2011-12-02.
* ↑ «La Cuope de l'UNAF Relancée». Foot Algerien, 17-06-2015. Arxivat de l'original el 2016-04-24.
# Androna

Androna és una paraula catalana que prové etimològicament de la paraula llatina "Anrdrona". En llatí vol dir l'espai entre dues cases o passadís entre dos murs.
Per tant, tal com diu la seva definició, una androna és un tros de terreny que estant situat en la teva pròpia finca al costat de la finca contigua, es deixa sense edificar, permetent d'aquesta forma poder obrir finestres o disposar de llums i vistes en el propi edifici. Per tot això, el fet de disposar d'una androna en un terreny propi, dona la possibilitat física de tenir llums i vistes en les dependències d'un edifici situades al costat de la paret que limita amb la finca contigua, per mitjà de la creació d'un pati lateral en la teva pròpia finca.
Al barri vell de Girona i a Pals al Baix Empordà, ciutats aixecades sobre un puig de roca natural, aquest espai entre les cases feia les vegades de claveguera a cel obert a més de facilitar el desguàs de l'aigua quan plovia. Al País Valencià, a més del significat susdit, l'androna designa el conducte subterrani per on s'escorren les aigües residuals, o bé la boca d'entrada d'un conducte de desguàs.
La Llei 5/2006, de 10 de maig, en el llibre cinquè del Codi Civil de Catalunya, referent als drets reals diu el següent:
Article 546-10
Llums, vistes i finestres
1. Ningú no pot tenir vistes ni llums sobre la finca veïna ni obrir cap finestra o construir cap voladís en una paret pròpia que confronti amb la d'un veí o veïna sense deixar en el terreny propi una androna de l'amplada que fixen la normativa urbanística, les ordinacions o els costums locals o, si no n'hi ha, d'un metre, com a mínim, en angle recte, comptat des de la paret o des de la línia més sortint si hi ha voladís.
2. Llevat que el títol de constitució estableixi una altra cosa, si una finca té constituïda a favor seu una servitud de llums i de vistes, el propietari o propietària de la finca servent que vulgui edificar ha de deixar davant de l'obertura una androna, però pot obrir finestres que rebin la llum per la dita androna. Si la servitud és només de llums, el propietari o propietària pot edificar dins de l'espai de l'androna fins al caire inferior de l'obertura que dona llum.
3. Ningú no pot obrir cap finestra en una paret contigua a la d'un veí o veïna si no deixa una distància mínima de quaranta centímetres entre la finestra i el límit de la finca. Si les parets i els balcons formen un angle agut, la distància mínima entre el balcó i la línia d'unió d'ambdues parets ha d'ésser d'un metre.

## Referències

* ↑ «androna». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
# Boirina àrtica

La boirina àrtica és el fenomen de la boirina visible de color vermell marronós que es presenta en latituds altes i que està motivada per la contaminació de l'aire. A l'Àrtida, durant la primavera, hi ha poca pluja, neu o turbulència que desplaci els contaminants de les masses d'aire i per això aquesta boirina pot durar més d'un mes.

## Història

La borina àrtica es presentà ja l'any 1750 a línici de la Revolució industrial. Els inuits li varen donar el nom de "Poo-jok". Anys després l'explorador Fridtjof Nansen també en va donar notícia. En anglès el terme per referir-se a la boirina àrtica (Arctic haze) va ser encunyat el 1956 per Murray Mitchell, un oficial de l'exèrcit aeri destinat a Alaska per descriure una reducció anormal de la viisibilitat en els reconeixements aeris quan encara no se sabia si la boirina era natural o per la contaminació.

## Característiques

És una boirina estacional amb el màxim a finals d'hivern i primavera. Els contaminants s'origines per la crema del carbó de les latituds mitjanes i del nord, especialment d'Àsia. Els aerosols contenen un 90% de sofre i la resta és carboni que li dona color vermellós. Aquesta contaminació ajuda a escalfar encara més l'Àrtic en el canvi climàtic.

## Referències

* ↑ Garrett, Tim. Pollutant Haze is Heating up the Arctic. 10 May 2006. Earth Observatory. Earth Observatory News Arxivat 2008-10-10 a Wayback Machine.
* ↑ Desonie, Dana. Polar Regions: Human Impacts (en anglès). Infobase Publishing, 2008, p. 66. ISBN 143810569X.
* ↑ Rozell, Ned. Arctic Haze: An Uninvited Spring Guest. 2 April 1996. Geographical Institute, University of Alaska Fairbanks. 1 May 2007. Arctic Haze Arxivat 2007-04-12 a Wayback Machine..
* ↑ Law, Kathy S. and Andreas Stohl. Arctic Air Pollution: Origins and Impacts. 16 March 2007. Science. Science

## Bibliografia

* Connelly, Joel. Pictures of Arctic are Hard to Argue With. 13 November 2006. Seattle Post-Intelligencer.
* Rozell, Ned. Arctic Haze: An Uninvited Spring Guest. 2 April 1996. Geographical Institute, University of Alaska Fairbanks.
    1 May 2007 Arctic Haze Arxivat 2007-04-12 a Wayback Machine.
* Study: The Haze is Heating Up the Arctic. 10 May 2006. United Press International.
* Garrett, Tim. Pollutant Haze is Heating up the Arctic. 10 May 2006. Earth Observatory. Earth Observatory News Arxivat 2008-10-10 a Wayback Machine.
* Contaminating the Arctic Arxivat 2007-12-22 a Wayback Machine.. 01 January 1999. Scholastic.
* Gorrie, Peter. Grim prognosis for Earth. 03 January 2007. Toronto Star.

## Enllaços externs

* What is Arctic Haze? Arxivat 2013-01-27 a Wayback Machine.
* Arctic Haze Arxivat 2007-04-12 a Wayback Machine.
* Earth Observatory News Arxivat 2008-10-10 a Wayback Machine.
* Arctic Pollution: Contaminating the Arctic (Scholastic) Arxivat 2007-12-22 a Wayback Machine.