OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rosmarino-Ericion

Rosmarino-Ericion correspon a l'aliança fitosociològica que agrupa allò que coneixem com a brolles i timonedes, que principalment estan esteses als terrenys margosos i calcaris poc permeables. Es caracteritza pel predomini d'espècies genistoides o ericoides, això és, de fulles amb superfície transpiradora molt reduïda. Rep el nom de dues de les espècies característiques presents a les associacions que hi pertanyen, el romaní (Salvia rosmarinus) i el xipell (Erica multiflora).
Propi de la part occidental de la regió mediterrània, és molt important a la península Ibèrica. A les Illes Balears hi és molt important a les Pitiüses, on cobreix la major part del terreny. A Mallorca i Menorca no és tant representatiu, ja que hi ha altres comunitats vegetals que s'alternen al seu paisatge.
Les principals associacions de l'aliança són:
* Teucrio-Helianthemetum capitis-felis
* Helianthemo-Micromerietum microphyllae
* Lavandulo-Genistetum acanthocladae
* Anthyllido-Teucrietum majorici
* Loto-Ericetum multiflorae

## Referències

* ↑ Bolòs, O; Vigo, J; Masalles, R; Ninot, J. Flora MANUAL DELS PAÏSOS CATALANS. Villatuerta: Pòrtic, 2005, p. 26. ISBN 84-7306-857-2.
* 1 2 3 de Bolós Capdevila, Oriol. La vegetació de les Illes Balears. Institut d'Estudis Catalans, 1996
# Antena de Oro 2020

La llista de guardonats de la XLVIII edició dels premis Antena de Oro 2020 va ser anunciada el 28 de novembre de 2020. A continuació la llista de guardonats:

## Televisió

* Ana Rosa Quintana, El programa de Ana Rosa, de Telecinco.
* José Luis Pérez, Trece al día de 13tv.
* Vicente Vallés, Antena 3 Noticias, d'Antena 3.
* José Antonio Luque, editor d'esports de Cuatro.
* Cachitos de hierro y cromo de La 2.
* Quién vive ahí de LaSexta

## Ràdio

* Yolanda Flores, De película de la RNE.
* Juan Pablo Ordúñez, El Pirata y su Banda, de Rock FM.
* Juan Ramón Lucas, La Brújula, d'Onda Cero.
* Dieter Brandau, d'esRadio.
* Francisco García Cabello, de Capital Radio.
* Tony Aguilar, Los 40 Principales de la Cadena SER.

## Digital

* Constantino Mediavilla, director de Madrid Diario i Diario crítico

## Trajectòria Professional

* Javier Cárdenas

## Gastronomia

* Restaurante Ferreiro, de Madrid.

## Especials

* José Esteban Verdes López-Diéguez, advocat
* Luis Fernández-Vega, catedràtic cap del Servei d'oftalmologia de l'Hospital Universitari Central d'Astúries i president de la Fundació Princesa d'Astúries;
* El Poble de Madrid, per la seva conducta davant la pandèmia, en la persona del seu alcalde, José Luis Martínez-Almeida.
* Associació Patronal de la Sanitat Privada (ASP), per la millor comunicació sobre salut durant la pandèmia
* Alberto Barciela Castro, per la seva llarga aportació a la informació sobre turisme a Espanya i, especialment, a Galícia.

## Referències

* ↑ «Ana Rosa Quintana, Vicente Vallés y Javier Cárdenas, premios Antenas de Oro 2020». El HuffPost, 28-11-2020. [Consulta: 14 desembre 2019].
* ↑ Ana Rosa Quintana se hace con el Premio Antena de Oro 2020, Europa Press, 27 de novembre de 2020
* ↑ El Pirata, premio Antena de Oro 2020 a rockfm.fm
* ↑ Javier Cárdenas, premio Antena de Oro 2020 por su Trayectoria Profesional, europafm.com
* ↑ Juan Ramón Lucas, Dieter Brandau, Ana Rosa Quintana y Vicente Vallés, Antenas de Oro 2020, Vozpópuli, 27 de novembre de 2020

## Vegeu també

* Premis Ondas 2020
# Professor Layton and the Azran Legacy

Professor Layton and the Azran Legacy, conegut al Japó com a Professor Layton and the Legacy of Super Civilization A (レイトン教授と超文明Aの遺産, Reiton-kyōju to Chō-Bunmei Ē no Isan, literalment El professor Layton i el llegat de la civilització A), és un videojoc de trencaclosques i d'aventura gràfica desenvolupat per Level-5 per a Nintendo 3DS el 2013. És el sisè títol de la sèrie Professor Layton i l'últim que inclou el professor Layton com a protagonista.

## Jugabilitat

Semblant als jocs predecessors, Professor Layton and the Azran Legacy és un videojoc de trencaclosques dividit en episodis. El videojoc segueix el professor i els seus amics mentre exploren diversos espais i resolen puzles. La jugabilitat és semblant a la de Professor Layton and the Miracle Mask, entrega en la qual els jugadors fan servir el llapis en la pantalla tàctil per investigar els escenaris i resoldre els puzles. En algunes zones, es pot fer zoom amb la lupa per observar els indrets més detalladament. El videojoc inclou més de 500 puzles, 365 dels quals (un per dia des del llançament) estan disponibles a través de Nintendo Network. Existeixen monedes que es poden fer servir per comprar pistes durant la resolució d'un puzle. The Azran Legacy inclou també tres minijocs, disponibles quan s'avança en la història principal: un parterre de flors, un recorregut de nous, i un minijoc de moda. Durant la història, el jugador viatja arreu del món, per països com els Estats Units, Sud-àfrica o Rússia.

## Argument

Després de Professor Layton and the Miracle Mask, el llegat de l'antiga civilització Azran està custodiat per una organització anomenada Targent, que vol utilitzar el poder dels Azran per als seus propis objectius. A més, en Jean Descole, rival de Targent, també vol el poder dels Azran, cosa que origina el conflicte per obtenir el llegat de la civilització Azran. La història comença quan en Layton, en Luke i l'Emmy s'embarquen al dirigible Bostonius, on es reuneixen amb el professor Sycamore, un eminent arqueòleg que es vanta d'haver trobat una mòmia vivent de la civilització en qüestió. Tots plegats viatgen fins a la vila de Froenberg, situada a l'Àrtida, per veure la mòmia. Després d'alliberar-la del gel s'adonen que ha perdut la memòria. Comencen la investigació arreu del món per descobrir la veritat de la civilització Azran.

## Recepció

El videojoc va tenir una bona acollida per part dels mitjans especialitzats, amb una nota mitjana de 81 a Metacritic. Gamerologies va destacar-ne la banda sonora i la seva longeva jugabilitat, atorgant-li una puntuació de 8 sobre 10.

## Referències

* ↑ «LEVEL-5 Presents Its Tokyo Game Show 2012 Line-up | LEVEL-5 International America». Level5ia.com, 21-09-2012. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 14 novembre 2013].
* ↑ Ressler, Karen. «Latest Video for 'Final' Layton Game Previews Ice Lake Puzzle». Anime News Network.
* ↑ http://www.gamerologies.com/2013/11/23/analisis-de-el-profesor-layton-y-el-legado-de-los-ashalanti/ Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial al Japó (japonès)
* Pàgina web oficial al Regne Unit (anglès)
# Audition

Audition (オーディション, Ōdishon) és una pel·lícula japonesa dirigida per Takashi Miike i estrenada l'any 1999. Amb els anys, la pel·lícula s'ha convertit en una pel·lícula de culte.

## Argument

Set anys després de la mort de la seva dona, Aoyama, executiu en una companyia, decideix que és hora de buscar una possible futura esposa, seguint els consells del seu fill que ja és temps de tornar a casar-se. Un amic, director i productor de cinema, li recomana realitzar una audició per a una actriu, buscant les característiques que a ell li agradaria trobar en la seva possible esposa. D'entre totes les candidates es fixa en Yamazari Asami, una jove amb experiència en ballet.
El dia de l'audició ella és l'última persona que veu. Abans de sortir anota el número de la seva fitxa, li truca i la porta a sopar. Ell insisteix a trucar una altra vegada dies més tard preocupat per haver semblat massa atrevit. Quan ho fa, Asami deixa conscientment que soni el telèfon unes quantes vegades abans d'agafar-lo. Està sola en una habitació fosca. Bé, no totalment sola, també està el que sembla un home, dins d'un sac...

## Repartiment

* Ryo Ishibashi: Shigeharu Aoyama
* Eihi Shiina: Asami Yamazaki
* Tetsu Sawaki: Shigehiko Aoyama
* Jun Kunimura: Yasuhisa Yoshikawa
* Renji Ishibashi: Vell en cadira de rodes
* Miyuki Matsuda: Ryoko Aoyama
* Toshie Negishi: Rie
* Ren Osugi: Shibata
* Ken Mitsuishi: El realitzador
* Yuriko Hirooka: Michiyo Yanagida
* Fumiyo Kohinata: Presentador de TV
* Misato Nakamura: Misuzu Takagi
* Yuuto Arima: Shigehiko de nen
* Ayaka Izumi: Asami de nen

## Referències

* ↑ «00's Retrospect: Bloody Disgusting's Top 20 Films of the Decade...».
* ↑ Audition.

## Enllaços externs

* labutaca.net Arxivat 2013-03-05 a Wayback Machine.
* deculto.com
* 20minutos.es
# Liu Yuxi

Liu Yuxi (wade-Giles: Liu Yü-hsi; xinès simplificat: 刘禹锡; xinès tradicional: 劉禹錫; pinyin: Liú Yǔxī) (772-842) fou un poeta, filòsof i assagista xinès, actiu durant la dinastia Tang. El pare de Liu Yuxi, Li Xu, es va veure obligat a abandonar Luoyang per evitar la rebel·lió d'An Lushan (755-763) i es va dirigir a Jiaxing (al nord de l'actual província de Zhejiang). Liu Yuxi va néixer i va créixer al sud. En la seva joventut va estudiar amb dos poetes de renom a Kuaiji (actual Shaoxing), els monjos Chan Lingche (靈 澈, 746-816) i Jiaoran (皎然, 730-799). Els seus treballs posteriors sovint reflectien aquesta sensibilitat budista en la qual havia estudiat.

## Pensament

Liu Yuxi participà en un debat filosòfic, amb els seus companys literats, els poetes Han Yu i Liu Zongyuan, relatiu a la dualitat del cel (el cel i, per extensió, el món natural o Déu) i la terra (el món de l'home). Han Yu, com a confucià, considerava el cel com a primordial, mentre que Liu Zongyuan els considerava com a esferes separades. La visió de Liu Yuxi, expressada en un assaig anomenat Tianlun Shu (Tiānlùn shū 天 論 書), era que el cel i la terra (és a dir, la naturalesa i l'home) interactuaven en certa manera. El cel de vegades predomina sobre la terra, i la terra de vegades predomina sobre el cel.

## Poesia

Els grans interessos de Liu Yuxi es reflecteixen en la temàtica de la seva poesia: els costums econòmics i socials de la gent i els seus problemes, la música folklòrica i el folklore, l'amistat, la festa i l'alcohol, i els temes històrics i la nostàlgia del passat. Alguns dels poemes més coneguts destaquen pel seu estil senzill i popular. Existeixen al voltant de 700 poemes seus, quatre d'ells s'inclouen en la clàssica antologia de la dinastia Qing sota el nom Tres-cents poemes Tang, que es va publicar per primer cop al segle xviii. Va destacar en l'ús de formes curtes i complexes en la poesia xinesa.

## Galeria

* Estàtua de Liu Yuxi a Baidicheng.
* Poema de Liu Yuxi fet pel cal·lígraf xinès Sun Xinde.

## Referències

* ↑ Cua, Antonio S. Encyclopedia of Chinese Philosophy (en anglès). Routledge, 2013-11-05. ISBN 9781135367480.
* 1 2 刘禹锡集 (Selecció d'obres de Liu Yuxi). Wu Zaiqing, 2014. ISBN 978-7-5506-2009-4.
* ↑ Dainian, Zhang; Zhang, Dainian. Key Concepts in Chinese Philosophy (en anglès). Yale University Press, 2002. ISBN 0300092105.
# Taüts penjants

Els taüts penjants són taüts que s'han col·locat en penya-segats. Es poden trobar en diversos indrets, com ara la Xina, Indonèsia i Filipines. A la Xina, se'ls coneix en mandarí com xuanguan (xinés simplificat: 悬棺 ; xinés tradicional: 懸棺 ; pinyin: guān Xuan) que significa 'penjar un taüt'.

## La Xina

Els taüts penjants són un antic costum funerari d'algunes ètnies, sobretot l'ètnia Bo del sud de la Xina. Els taüts, de diverses formes, són, la majoria, tallats d'una sola peça de fusta, i es troben en bigues que es col·loquen cap a fora des de les cares verticals de les muntanyes, es deixen en coves a la cara dels penya-segats, o s'assenten en sortints de roques a les cares de les muntanyes.
Sembla que els taüts penjants es col·locaven així per a evitar que els cossos fossen capturats per animals, i també per a beneir l'ànima eternament. Espiritualment, la gent de Bo veia els penya-segats de la muntanya com una escala cap al cel i creia que en col·locar-ne els taüts al capdamunt, el mort estaria més a prop de la seua destinació. Una raó pràctica de col·locar els taüts als penya-segats era l'aïllament, perquè així eren menys vulnerables a la destrucció. Les ubicacions dels taüts penjants són:
* Fujian
** Muntanya Wuyi
* Hubei
** Comtat de Zigui
* Jiangxi
** Muntanya Longh, 20 km al sud-oest de la ciutat de
** Yingtan (gent de Guyue)
* Sichuan
** Comtat Gonxian de Yibin, sud-oest de Sichuan (poble de Bo)
** Qutang Gorge, una de les Tres Gorges
* Guangxi
** Els penya-segats del riu Hongshui del Comtat de Donglan, amb taüts penjants construïts pel poble Buyang
* Yunnan
** Penya-segats al sud-est de Bainitang (白 泥塘), Comtat de Qiubei, Prefectura autònoma zhuang i miao de Wenshan (poble Ku, descendents de Bo de Sichuan)

## Filipines

Els taüts penjants es poden trobar a Sagada, província Muntanyosa, a l'illa de Luzon.

## Indonèsia

A la cova de Londa Nanggala hi ha taüts penjants i efígies funeràries de la gent de Sa'dan Toraja de les terres altes de l'illa de Cèlebes.

## Referències

* ↑ «The Hanging Coffin». The Hanging Coffin. chinaculture.org. Arxivat de l'original el 27 de setembre de 2011. [Consulta: 10 octubre 2011].
* ↑ Man, Wong How «Hanging Coffins of the Bo People». Archeology, 44, 5, 10-1991, pàg. 64, 66. JSTOR: 41766013.
* ↑ «131 ancient Chinese ‘hanging’ coffins found on side of 100m cliff near Three Gorges Dam». , 15-12-2015 [Consulta: 9 desembre 2018].
# Xuetes a la literatura

Aquest article és una llista que recull la presència dels xuetes a la literatura.

## Poesia

* Autos de fe celebrats per la Inquisició de Mallorca en els darrers anys del segle XVII, OLIVER GASÀ, Bartomeu, ca. 1691.
* L'adéu del Jueu, PICÓ i CAMPAMAR, Ramon, 1867.
* La filla de l'argenter, PICÓ i CAMPAMAR, Ramon, 1872.
* A S. M. el Rey, TARONGÍ CORTÈS, Josep, 1877.
* Lo fogó dels juheus, PONS i GALLARZA, Josep Lluís, 1892.
* El xueta (cançó), D'EFAK, Guillem, 196?.
* Càbales del Call (poemari), FIOL, Bartomeu, 2005.

## Novel·la i narració

* Jorge Aguiló o Misterios de Palma, INFANTE, Eduardo, 1866.
* Los muertos mandan, BLASCO IBÁÑEZ, Vicente, 1909.
* La mayorquine, GAUBERT, Ernest, 1914.
* Por el amor al dolor. Una chuetada, MONASTERIO, Antonia de, 1924.
* Mort de dama, VILLALONGA PONS, Llorenç, 1931.
* La custodia AGUILÓ AGUILÓ, Marià, 1956.
* Els emparedats, MOYÀ i GILABERT DE LA PORTELLA, Llorenç, 1958.
* Primera memoria, MATUTE, Ana Maria, 1960.
* El xueta, FERRA i MARTORELL, Miquel, 1984.
* Contes del Call, FERRA i MARTORELL, Miquel, 1984.
* Carrer de l'Argenteria, 36, SERRA i BAUÇA, Antoni, 1988.
* La por, ben AVRAHAM, Nissan, 1992.
* Dins el darrer blau, RIERA, Carmé, 1994.
* La casa del pare, SEGURA AGUILÓ, Miquel, 1995.
* L'atlas furtiu, BOSCH, Alfred, 1998.
* Cap al cel obert, RIERA, Carmé, 2000.
* Abraham Savasorda, PLANAS, Rosa, 2001.
* Josep J. Xueta, POMAR, Jaume, 2001.
* El darrer xueta de Mallorca, AGUILÓ, Tano, 2002.
* Le maître des boussoles, REY, Pascale, 2004.
* La aguja de luz, TURRENT, Isabel, 2006.
* Els crepuscles més pàl·lids, LÓPEZ CRESPÍ, Miquel, 2009.

## Teatre

* Entremès d'un fadrí gran pissaverde, anònim, s. XVIII
* La cua del xueta, UBACH i VINYETA, Francesc d'Assis, 1881.
* Dilluns de festa major, MAYOL MORAGUES, Martí, 1955.
* El fogó dels jueus, MOYÀ i GILABERT DE LA PORTELLA, Llorenç, 1962.
* Els comparses, CORTÈS CORTÈS, Gabriel, 1963.
* A l'ombra de la Seu, VILLALONGA PONS, Llorenç, 1966.

## Llibres de viatges i memòries

* Viatge a les Illes Balears i Pitiüses, GRASSET DE SAINT-SAEVEUR, André, 1800-05.
* Notas y observaciones hechas en mi viaje y permanencia en Mallorca, DE CABANYES Y BALLESTER, Jose Antonio, 1837.
* Un hiver a Majorque, SAND, George, 1839.
* Viaje a la isla de Mallorca en el estio de 1845, CORTADA, Juan, 1845.
* L'illa de la calma, RUSIÑOL, Santiago, 1919.
* Del meu temps, FORTEZA i PINYA, Miquel, 1926-1962.
* Babels i Babilònics, FUSTER i ORTELLS, Joan.
* Diari 1957-58 FUSTER i ORTELLS, Joan
* A dead branch on the tree of Israel, GRAVES, Robert, 1957.
* Memòria xueta. SEGURA AGUILÓ, Miquel. 1994.
* La nissaga d'un xueta, CORTÈS, Llorenç. 1995.
* Històries del Carrer, FORTEZA, Conxa. 2006.
* Arrels xuetes, ales jueves. SEGURA AGUILÓ, Miquel. 2007.
# Canal de Llangollen

El Canal de Llangollen (gal·lès: Camlas Llangollen) és un canal navegable que travessa la frontera entre Anglaterra i Gal·les.
La via d'aigua enllaça Llangollen, a Denbighshire, Gal·les del nord, amb Hurleston al sud de Cheshire, passant per la ciutat d'Ellesmere, Shropshire. El 2009 un tram d'onze milles del canal va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco. És el tram que va des del pont de Gledrid prop de Rhoswiel fins a les cascades de Horseshoe Falls, incloent l'aqüeducte de Chirk i l'aqüeducte de Pontcysyllte.
La via d'aigua, d'on el canal actual agafa el seu nom, va ser construïda quan les obres per completar el Canal d'Ellesmere van ser aturades a principis del segle xix. El Canal d'Ellesmere havia de ser una via comercial per enllaçar el port de Liverpool amb la regió de West Midlands. Tanmateix, a causa d'una sèrie de problemes, com l'augment dels costos i la forta competència, el pla no va ser mai completat. Com que la via d'aigua mai va arribar al què havia de ser el seu naixement principal, al Moss Valley, Wrexham, es va construir un canal d'alimentació al llarg de la vall de Llangollen fins al riu Dee; l'obra va crear les Horseshoe Falls a Llantysilio.
La línia de Llangollen -amb aigua del riu Dee- va esdevenir la font principal d'aigua per la secció central de l'inacabat Canal d'Ellesmere. Per tant, no va ser construïda com a via ampla per a navegació sinó com a branca d'alimentació navegable. L'any 1846 el Canal d'Ellesmere passà a formar part de la xarxa del Shropshire Union Canal.
Als anys 80 del segle XX, la British Waterways decidí rebatejar les seccions centrals supervivents del Canal d'Ellesmere amb el nom de Canal de Llangollen. Aquest canvi d'imatge de les vies d'aigua industrials de la Gran Bretanya com a destinacions de lleure n'ha fet augmentar el seu ús i n'ha promogut la restauració.

## Bibliografia

* Goss, Keith. WW Guide to the Llangollen Canal. Waterways World, Juliol 2009.
* Minifie, Michael. Llangollen Canal. Waterways World, Gener 2010.
* Waterways World. Canal Guide 2 – Llangollen and Montgomery Canals. Waterways World, 2005. ISBN 978-1-870002-89-9.

## Referències

* ↑ «Unesco names Pontcysyllte aqueduct as UK's latest World Heritage site». The Times [Londres], 28-06-2009 [Consulta: 12 gener 2010].

## Enllaços externs

* Llangollen Canal – Web de North Wales Borderlands
# Dmitri Làptev

Dmitri Iàkovlevitx Làptev (rus: Дми́трий Я́ковлевич Ла́птев) (1701-1771) va ser un explorador rus de l'Àrtida. L'estret Dmitri Làptev és nomenat en el seu honor i el nom del Mar de Làptev és nomenat en honor d'ell i del seu cosí, Khariton Làptev.

## Primers anys

Dmitri Làptev va néixer al poble de Bolótovo, prop de Velikie Luki, el 1701. Un any abans, el seu cosí Khariton Làptev va néixer també a Bolótovo. Ell i el seu cosí van ser alguns dels primers estudiants de l'Escola de Matemàtiques i Ciències de la Navegació a Sant Petersburg, establerta per Pere el Gran. Després de la seva graduació, ràpidament es va traslladar a les files navals i es va convertir en un oficial naval de classificació en diversos vaixells diferents.

## Exploració àrtica

Dmitri Làptev va ser un lloctinent a la Marina assignat a la Segona Expedició de Kamtxatka el 1735 sota la direcció de Vitus Bering. Amb la mort del capità del vaixell "Iakutsk" el 1736, Bering va nomenar Làptev com a cap de la tripulació del Iakutsk i va dibuixar la costa de l'oceà Àrtic des del riu Lena cap a l'est. Amb el permís de Bering, Làptev va tornar a Sant Petersburg per a l'hivern. Un segon intent l'any següent no va aconseguir arribar a les flotes orientals de l'expedició.
El 1739, Làptev va ser el comandant d'una expedició per traçar la regió de Txukotka en el llunyà est del continent. L'expedició va començar malament al principi i el "Iakutsk" va quedar atrapat pel gel molt ràpidament. Aquell hivern, la tripulació, liderada per Làptev, va ser la primera russa a viure entre la població indígena del baix riu Indigirka. Els habitants de Rússkoie Ústie proporcionaven menjar, assistència i fins i tot van moure la nau per obrir l'aigua quan va arribar la primavera. Làptev i la tripulació van proporcionar mapes significatius de les zones, sovint a través d'excursions per terra i expedicions.
Després de l'expedició, va continuar el seu servei militar a la Flota del Bàltic. Làptev va ser ascendit al rang d'Almirall el 1762, i es va retirar el mateix any.

## Llegat

Un cap al delta del riu Lena i un estret entre l'illa Bolshoy Lyakhovsky i la península asiàtica porten el seu nom. El Mar de Làptev també porta el nom de Dmitriy Làptev i el seu cosí, i l'explorador àrtic, Khariton Làptev.

## Referències

* ↑ «Двоюродные братья Дмитрий Яковлевич и Харитон Прокофьевич Лаптевы or The cousins Dmitry Yakovlevich and Khariton Prokofyevich Laptev». [Consulta: 9 octubre 2012].
* ↑ Frost, Orcutt. Bering: The Russian Discovery of America. New Haven, CT: Yale University Press, 2003, p. 77.
* ↑ Haywood, A.J.. Siberia: A Cultural History. Londres: Oxford University Press, 2010.
* ↑ Rasputin, Valentin. Siberia, Siberia. Evansville, IL: Northwestern University Press, 1996, p. 300–301.
# Fragmentació IP

La fragmentació IP és un procés de protocol d'Internet (IP) que divideix els paquets en peces més petites (fragments), de manera que les peces resultants puguin passar per un enllaç amb una unitat de transmissió màxima (MTU) més petita que la mida del paquet original. Els fragments són reassemblats per l'amfitrió receptor.
Els detalls del mecanisme de fragmentació, així com l'enfocament arquitectònic general de la fragmentació, són diferents entre IPv4 i IPv6.
RFC 791 describes the procedure for IP fragmentation, and transmission and reassembly of IP packets. RFC 815 describes a simplified reassembly algorithm. The Identification field along with the foreign and local internet address and the protocol ID, and Fragment offset field along with Don't Fragment and More Fragments flags in the IP header are used for fragmentation and reassembly of IP packets.
Si un host receptor rep un paquet IP fragmentat, ha de tornar a muntar el paquet i passar-lo a la capa de protocol superior. Es pretén que el remuntatge es produeixi a l'amfitrió receptor, però a la pràctica es pot fer mitjançant un encaminador intermedi, per exemple, la traducció d'adreces de xarxa (NAT) pot necessitar tornar a muntar fragments per traduir fluxos de dades.
Sota IPv4, un encaminador que rep un paquet de xarxa més gran que el MTU del següent salt té dues opcions: deixar anar el paquet si el bit de senyalització No fragmentar (DF) està establert a la capçalera del paquet i enviar un protocol de missatges de control d'Internet (ICMP). missatge que indica la condició de fragmentació necessària (tipus 3, codi 4) o fragmentar el paquet i enviar-lo a través de l'enllaç amb una MTU més petita. Tot i que els originadors poden produir paquets fragmentats, els encaminadors IPv6 no tenen l'opció de fragmentar-se més. En comptes d'això, cal que l'equip de xarxa proporcioni paquets o fragments de paquets IPv6 inferiors o iguals a 1280 bytes i calen amfitrions IPv6 per determinar la MTU òptima a través de Path MTU Discovery abans d'enviar paquets.

## Referències

* ↑ «IP Fragmentation in Detail - Packet Pushers» (en anglès). https://packetpushers.net.+[Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ «Fragmentation at Network Layer» (en anglès). https://www.geeksforgeeks.org,+22-05-2018.+[Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ «IP Fragmentation Processing» (en anglès). https://erg.abdn.ac.uk.+[Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ Architectural Implications of NAT, novembre 2000.