OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Autoritat d'Antiguitats d'Israel

L'Autoritat d'Antiguitats d'Israel (AAI), coneguda fins al 1990 com a Departament d'Antiguitats és un organisme governamental israelià independent que s'encarrega del compliment de la Llei d'antiguitats de 1978 i que controla l'excavació i conservació de les antiguitats, així com en promou la recerca.
El director general de l'AAI és, actualment, Shuka Dorfmann. Les oficines es troben a l'edifici del Museu Rockefeller, a Jerusalem.

## Història

El Departament d'Antiguitats i Museus d'Israel, depenent del Ministeri d'Educació, fou fundat el 26 de juliol de 1948, llavors de l'establiment de l'estat d'Israel. Va continuar la tasca del Departament d'Antiguitats del Mandat britànic després de la partició de Palestina. Les activitats del nou departament es basaven principalment en les normatives del Departament d'Antiguitats britànic.
Era l'organisme del govern d'Israel responsable de les antiguitats del país i de l'administració dels museus petits. Entre les funcions principals s'hi incloïen el manteniment i la restauració de la col·lecció nacional d'antiguitats, la conservació de la col·lecció, l'elaboració d'una llista dels jaciments arqueològics, la inspecció d'aquests jaciments, la catalogació de noves troballes, dur a terme operacions de rescat de jaciments en perill, el manteniment d'una biblioteca arqueològica nacional i d'un arxiu, la publicació dels resultats de les excavacions, etcètera. També creà i gestionà el Cens Arqueològic d'Israel, que fou publicat en 10 km² de mapes.
L'AAI fou creada a partir del Departament pel parlament, la Knesset, en gran part a instàncies de l'últim director, Amir Drori, el 1999. Amir Drori esdevingué, a més, el primer director de l'AAI. L'Autoritat assumí totes les tasques i obligacions del Departament, però comptà amb un augment molt significatiu del personal per poder fer-se càrrec del Cens Arqueològic. Aquest període d'expansió durà uns quants anys, però actualment l'AAI ha vist el seu pressupost reduït i ha disminuït el nombre de col·laboradors. Tanmateix, segueix sent una institució activa i important.

## Directors de l'AAI

* Shmuel Yeivin, 1948-1961
* Avraham Biran, 1961-1974
* Avharam Eitan, 1974-1988
* Amir Drori, 1988-2000
* Yehosha Shuka Dorfmann, 2000-...

## Referències

* ↑ Korn, Dani. Public Policy in Israel: Perspectives and Practices (en anglès). Lexington Books, 2005, p. 193. ISBN 978-0-7391-1057-7.
* ↑ Skeates, Robin; McDavid, Carol; Carman, John. The Oxford Handbook of Public Archaeology (en anglès). Oxford University Press, 2012-01-05. ISBN 978-0-19-923782-1.
* ↑ Luke, Christina Marie; Kersel, Morag M. United States Cultural Diplomacy and Archaeology (en anglès). Routledge, 2013, p. 56. ISBN 978-0-415-64549-2.
* ↑ Murphy, Catherine. Wealth in the Dead Sea Scrolls and in the Qumran Community (en anglès). BRILL, 2018-12-24, p. 294. ISBN 978-90-474-0065-3.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'AAI (anglès) i (hebreu)
# Bak (instrument)

El bak o pak (hangul: 박; hanja: 拍) és un instrument de percussió, té forma de batall de fusta i és utilitzat a la música de cort i la música ritual coreanes. El músic que toca el bak s'anomena jipbak, actuant com el director o supervisor musical del grup. El bak crea un so de similar al picar de mans, s'utilitza al jeryeak i al gunjung eumak per indicar l'inici de les peces musicals.

## Construcció

El bak està fet de 6 làmines de fusta allargades i planes que mesuren aproximadament 13,5 cm de llarg. Les fustes van lligades totes juntes per un extrem amb corda o cordill per poder donar forma de ventall quan es despleguen.

## Importància

El jipak utilitza el bak per dirigir el grup, de la mateixa manera que un director d'orquestra utilitza una batuta. El bak es toca al principi de la música i al final amb tres tocs, o quan hi ha canvis significatius. Podeu escoltar exemples de bak aquí: Bak sons

## Referències

* ↑ Hye-gu, Lee. Korean Music and Instruments (en anglès). Seoul: National Classical Music Institute, cop. 1986.
* ↑ «The Beauty of Korea, Pak». Koreana, 12, Winter 1998, pàg. 82–85. Arxivat de l'original el 2011-07-22 [Consulta: 27 novembre 2017]. Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Bak, gugak. Access date: May 29, 2010.
* ↑ Eolssigu! The sounds of Korea (en anglès, català, castellà). Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2017. ISBN 9788491560371.
* ↑ Beck, John H.. Encyclopedia of Percussion. 2a edició. Routledge, 2007, p. 8. ISBN 9780415971232 [Consulta: 14 setembre 2016].
# Barbara Adam

Barbara E. Adam (3 de maig de 1945) és una sociòloga i acadèmica britànica retirada. Està especialitzada en teoria social particularment en referència al temps. Des de 1988 fins a la seva jubilació al 2011, va ensenyar a la Universitat de Cardiff; va ser nomenada Professora de Sociologia al 1999. Va ser editora fundadora de la revista científica Time & Society.

## Treballs seleccionats

* Adam, Barbara. Time and social theory. Oxford: Polity, 1990. ISBN 978-0745607405.
* Adam, Barbara. Timewatch: The Social Analysis of Time. Cambridge: Polity Press, 1995. ISBN 978-0745610207.
* Adam, Barbara. Timescapes of Modernity: The Environment and Invisible Hazards. London: Routledge, 1998. ISBN 978-0415162746.
* Environmental Risks and the Media. London: Routledge, 1999. ISBN 978-0415214469.
* Adam, Barbara. Time. Cambridge: Polity, 2004. ISBN 978-0745627779.
* Adam, Barbara; Groves, Chris. Future Matters: Action, Knowledge, Ethics. Leiden: Brill, 2007. ISBN 978-9004161771.

## Referències

* ↑ «Professor Barbara Adam» (en anglès). [Consulta: 9 octubre 2020].
# Batalla de Djenné

La batalla de Djenné fou un combat entre les forces de l'imperi de Mali i el Paixalik marroquí de Timbuctu. La batalla va significar el final de l'imperi de Mali i l'aparició de diversos petits estats a l'oest d'Àfrica.

## Antecedents

Durant els segles XV i xvi l'imperi de Mali va entrar en un progressiu estat de declivi, i tots els estats vassalls perifèrics es van independitzar i fins i tot l'imperi Songhai va afrontar la supremacia, però en 1591 l'imperi Songhai va ser derrotat en la batalla de Tondibi per una força expedicionària marroquina gràcies a l'ús d'armes de foc com l'arcabús i el canó, i foren empesos cap a l'est a través del riu Níger on van poder establir el regne Dendi. Amb els Songhai desterrats, el rei Mansa Mahmud IV de Mali va intentar reconstruir el seu regne, i el primer pas seria la conquesta de Djenné, que controla l'interior de la vall del Níger, governada per Sayyid Mansur, qui un cop alertat va demanar reforços a Timbuctu, i rebé una força dirigida pels alcaids al-Mustafa al-Fil i Ali bin Abd Allah al-Tilimsani, que incloïa arcabussers i que van arribar amb embarcacions fluvials.

## Batalla

Els marroquins van arribar el 26 de maig trobant Mansa Mahmud IV acampat a la duna de Sanuna, des d'on haurien d'embarcar per entrar a la ciutat, i van haver de lluitar per fer-se camí cap a la ciutat amb les armes de foc. Les forces paixalik van entrar a la ciutat, però l'exèrcit de Mali encara estava acampat i lluny de ser derrotat. Sayyid Mansur i el rei de Djenné Muhammad Kinba bin Isma’il van sortir i contraatacar l'exèrcit de Mali, que es va trencar i patir moltes baixes, i es vegué obligat a fugir.

## Conseqüències

La derrota de l'imperi de Mali a Djenné va destruir l'aliança temporal que Mahmud IV va poder reunir, i l'Imperi de Mali va deixar de ser un factor polític a la regió, es va retirar a Niani i va morir el 1610. Els seus tres fills van separar els vestigis del país, i Mali es va convertir en un conjunt d'aliats relativament lligats que foren ser engolits per l'Imperi Bambara, a qui tot el pashalik de Timbuktu va haver de retre homenatge. Així i tot, cap dels poders emergents s'acostaria a l'hegemonia de Mali o Songhai. L'Àfrica occidental va passar a una regió governada per estats més petits i menys centralitzats fins al segle xix.

## Referències

* ↑ Idrissa, Abdourahmane; Decalo, Samuel. Historical Dictionary of Niger (en anglès). Scarecrow Press, 2012, p. 174. ISBN 0810860945.
* 1 2 Hunwick, 1988, p. 234.
* 1 2 Shillington, Kevin. Encyclopedia of African History, Vol. 1. Londres: Routledge, 2004, p. 922. ISBN 1-57958-245-1.
* ↑ Ki-Zerbo, J; Niane, D.T.. UNESCO General History of Africa, Vol. IV: Africa from the Twelfth to the Sixteenth Century (Abridged Edition). Berkeley: University of California Press, 1998, p. 75. ISBN 0-520-06699-5.

## Bibliografia

* Hunwick, John. Timbuktu & the Songhay Empire: Al-Sa'dis Ta`rikh al-sudan down to 1613 and other Contemporary Documents. Leiden: BRILL, 1988, p. 480 pages. ISBN 90-04-12822-0.
# Peter Wrolich

Peter Wrolich (Viena, 3 de maig de 1974) és un ciclista austríac, ja retirat, que fou professional del 1999 al 2010. De la seva carrera destaca la victòria a la Herald Sun Tour del 2001 i la Volta a Colònia del 2002.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Atlanta i als de Sydney.

## Palmarès

* 1997
** Vencedor d'una etapa del Tour de Rabenstein
* 1998
** Vencedor de 3 etapes de la Volta a Guatemala
* 1999
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 2001
** 1r a la Herald Sun Tour
* 2002
** 1r a la Volta a Colònia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Saxònia
* 2004
** 1r a la Rund um die Hainleite
* 2005
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Geòrgia

### Resultats al Tour de França

* 2004. 113è de la Classificació general
* 2005. 146è de la Classificació general
* 2006. 135è de la Classificació general
* 2007. 133è de la Classificació general
* 2009. No surt (13a etapa)

## Referències

* ↑ «WROLICH Peter». [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «Retraite - Wrölich met un terme à sa carrière - Cyclism'Actu». [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Peter WROLICH» (en italià). [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «Olympedia – Peter Wrolich». [Consulta: 21 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# José María Ríos García

José María Ríos García (Saragossa, 15 de novembre de 1910 — Alacant, 31 d'agost de 1999) fou un enginyer espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

El 1933 es llicencià a l'Escola Especial d'Enginyers de Mines de Madrid. El 1924 va treballar sobre estructures cristal·lines amb el professor Julio Palacios Martínez. El 1935 va continuar estudis a la Victorian University de Manchester, fou professor a l'Escola d'Enginyers i el 1936 anà a Alemanya gràcies a l'obtenir en concurs internacional la Medalla Humboldt de l'Acadèmia de Múnic.
El 1944 va ser nomenat col·laborador de l'Institut Lucas Mallada de Recerques Geològiques, i el 1949 conseller adjunt del Patronat Alfons X el Savi, tots dos vinculats al CSIC. El 1953 va obtenir la càtedra de Geologia General a Escola Especial d'Enginyers de Mines de Madrid, i el 1959 es va doctorar en enginyeria de mines a la Universitat Politècnica de Madrid. El 1958 fou nomenat vocal de la Comissió Nacional de Geologia.
El 1962 va crear per encàrrec de l'INI l'Empresa Nacional Minera del Sàhara, de la que també en fou director i responsable i sota la seva direcció es posà en funcionament el jaciment de fosfats de Bucraa. El 1966 fou nomenat vocal del Consell Superior de Mineria.
El 1963 fou nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, de la que n'era membre des de 1953, i el 1966 hi ingressà amb el discurs "Evaluación de la validez de los fundamentos, métodos y logros de las Ciencias Geológicas". El 1982 passà a la condició de supernumerari. El 1976 va ser nomenat acadèmic corresponent de l'Acadèmia Mundial de les Ciències i les Arts de Nova York i membre de la Societat Geològica dels Estats Units. Fou condecorat amb les grans creus de l'Orde del Mèrit Civil, de l'Orde d'Alfons X el Savi i gran oficial de l'Orde Civil d'Àfrica.

## Obres

* Bosquejo geológico de parte del país Vasco-cántabro... Pirineos, 1954
* Estudio geológico de la zona de criaderos de hierro de Vizcaya y Santander', Madrid, 1949.
* Contribución al conocimiento de la Geología Cantábrica. Un estudio de parte de las provincias de Burgos, Álava, Vizcaya y Santander, Madrid, 1945. amb A. Almela i J. Garrido

## Referències

* ↑ «José María Ríos García». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ José María Ríos, ingeniero de Minas e investigador, El País, 8 d'octubre de 1999
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-08 a Wayback Machine. Al web de la RAC
* ↑ José Maria Ríos García a l'Enciclopedia Vasca Auñamendi
# Teorema d'Euler

En matemàtiques, i en particular en aritmètica modular, el teorema d'Euler és un teorema, anomenat així en honor del matemàtic suís Leonhard Euler, que estableix que
* Teorema d'Euler - Sigui n un nombre natural i a un enter coprimer amb n, llavors
* $a^{\varphi (n)}\equiv 1\mod n.$
* on $\varphi$ és la funció fi d'Euler i mod designa la congruència sobre els enters.
{ x : x de R } i
{ ax : x de R }
són iguals; per tant, els seus productes són iguals. Així,
P ≡ a$^{φ(n)}$P (mod n) on P és el primer d'aquests productes.
Com que P és coprimer amb n, en resulta que
Aquest teorema és una generalització del petit teorema de Fermat (que no tracta més que el cas on n és un nombre primer), i al seu torn és una cas particular del teorema de Carmichaël.
Aquest teorema permet simplificar el càlcul de les potències mòdul n. Per exemple, si es vol trobar el valor de $7^{222}$ mòdul $10$, és a dir trobar a quina classe és congruent $7^{222}$ mòdul $10$, n'hi ha prou amb veure que 7 i 10 són primers entre ells, i que $\varphi (10)=4$. Per tant, el teorema d'Euler indica que
    $7^{4}\equiv 1\mod n.$
se'n dedueix que
    $7^{222}\equiv 7^{4\times 55+2}\equiv (7^{4})^{55}\times 7^{2}\equiv 1^{55}\times 7^{2}\equiv 49\equiv 9\mod 10.$
Per tant, la xifra buscada és $9$.

## Enllaços externs

* Eric W. Weisstein, Teorema d'Euler a MathWorld.
# Tio (prefix)

Tio i de vegades ti, en les zones rurals del País Valencià, és el prefix que se sol posar davant del nom de qualsevol altre ciutadà del poble, ja siga familiar, o no. En aquestes zones l'ús sistemàtic de malnoms està molt estès. Per tant, tothom s'és referenciat amb la partícula tio més el seu corresponent malnom. Exemples, tio Rull, tio Pep, tio Canya, etc.

## Referències

* ↑ Malnoms/renoms de la Vall d'Uixó
* ↑ Malnoms valencians del segle XIX Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Joaquim Martí Mestre
Viccionari
# Toxicologia

La toxicologia és una branca de la farmàcia o de la medicina que estudia els efectes de les toxines o verins vegetals, animals i minerals, tant com teràpia o intoxicació. Normalment es considera una branca de la farmacologia o de la medicina legal. La paraula "τοξικός" procedeix del grec i significa verí de les fletxes usades en la caça en l'antiguitat. Les puntes de les fletxes es preparaven amb material contaminat amb bacteris, per exemple amb trossos de cadàvers o verins vegetals, amb la intenció d'accelerar la mort dels animals. Com a verins vegetals utilitzaven plantes que provocaven inflamacions, que lesionaven el cor o paralitzaven els músculs o la respiració. Per tant, la toxicologia és l'estudi dels efectes nocius causats per les substàncies químiques sobre els éssers vius.

## Concentració i dosi

| « | Totes les coses són un verí i res existeix sense verí, a penes una dosi i raó perquè una cosa no sigui un verí | » |
| — Atribuït a Paracels (1493-1541) |||
La qüestió de determinar la toxicitat d'una determinada substància és important per a poder determinar la quantitat o concentració d'aqueixa substància. Algunes substàncies tenen amb xicotetes quantitats un efecte positiu sobre el cos i es tornen perilloses quan es prenen en major concentració. Una excepció a aquesta regla són les substàncies que afecten al material genètic, també anomenades genotòxiques, ja que teòricament una sola molècula pot ser suficient per causar una mutació a una cèl·lula i acabar provocant un tumor.
Moltes substàncies considerades verinoses només són tòxiques després d'un procés de transformació metabòlica. Un exemple és el metanol que no és verinós en si mateix, sinó quan es converteix en formaldehid tòxic al fetge. Moltes molècules narcòtiques es tornen tòxics al fetge, com per exemple l'acetaminofèn o paracetamol, especialment en presència d'alcohol. La variabilitat genètica de certs enzims del fetge transformen en tòxics molts compostos diferents d'un individu a un altre. Perquè l'activitat d'un enzim hepàtic pot induir l'activitat d'altres, moltes molècules es tornen tòxiques en combinació amb altres.
Una activitat molt comuna entre els toxicòlegs és la d'identificar quins enzims del fetge són les que converteixen una molècula en verí, o quals són els productes tòxics d'aqueixa conversió o en quines condicions i en quins individus té lloc aqueixa conversió.
El terme DL$_{50}$ es refereix a la dosi d'una substància tòxica que mata al 50% d'una població, generalment ratolins o altres animals utilitzats en laboratori. Normalment s'expressa com una relació matemàtica entre la quantitat de tòxic per pes corporal per tal d'assolir la mort d'un individu.

## Vegeu també

* Límit d'exposició professional
* Toxicologia genètica
* Ecotoxicologia

## Enllaços externs

* Agència per a Substàncies Tòxiques i el registre de malalties
* ToxFAQs™
* Curs de toxicologia per a comunitats
* Resums de salut pública
* Estudis de cas en medicina ambiental
# William Wrede

Georg Friedrich Eduard William Wrede (1859 - 1906) va ser un teòleg alemany.
Important autor del moviment de recerca del Jesús històric. En la seua obra El secret messiànic en l'evangeli de Marcos (1901) fa veure que aquest evangeli segueix una estructura segons un interès teològic i catequètic. Per tant, no és de caràcter històric, en el sentit modern de la paraula. Segons la seua tesi, Jesús no tenia la consciència messiànica que li atribueix la comunitat cristiana de l'entorn de Marc, per aquest motiu recorren al recurs literari del "secret messiànic" pel qual Jesús prohibia als seus deixebles dir que era el messies.
Aquesta obra elimina la possibilitat de tractar l'evangeli de Marc com una font històrica, igual que havia ocorregut anteriorment amb els altres tres evangelis. Aquest fet va ser determinant al deixar a l'Escola Liberal (Ernest Renan, Bernhard Weiss, Adolf von Harnack) sense eines en la reconstrucció del Jesús històric. Va marcar les bases per al desenvolupament de l'escepticisme que va tenir lloc en els últims anys de l'antiga recerca del Jesús històric.

## Obra

* El secret messiànic en l'evangeli de Marc (Göttingen, 1901)
«William Wrede» (en castellà). Enciclopedia Libre Universal. «El contingut d'aquest article incorpora material adaptat d'una entrada de la Enciclopedia Libre Universal, publicada sota llicència GFDL.»
# Camprubí

«Camprubí» té aquests significats:
* Toponímia:
** Camprubí (Borredà), mas al nucli de Borredà (Berguedà)
** Casa Camprubí (Cornellà de Llobregat), edifici modernista projectat per l'arquitecte Josep Maria Jujol a la carretera de Sant Joan Despí a Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat)
** Casa Camprubí (Roses), edifici a la carretera que va de Roses a Cadaqués (Alt Empordà)
* Biografies:
** Esteve Camprubí i Mercader (Navarcles, 1885 - Colònia Vidal, Puigreig, 1969), músic i poeta
** Joan Camprubí, diversos personatges
** Jordi Galí Camprubí (Barcelona, 1944), interiorista català
** Josep Camprubí i Duocastella (Manresa, 1954) alcalde de Manresa entre els anys 2006 i 2011, i regidor de l'ajuntament des del
** Martí Camprubí i Puigneró (Manresa, 1910 - Barcelona, 1992), autor, actor i director teatral
** Xevi Camprubí i Pla (Tona, Osona, 1965), historiador i periodista català
** Zenòbia Camprubí i Aymar (Malgrat de Mar, 1887 - San Juan de Puerto Rico, 1956), escriptora i traductora, muller, secretària i col·laboradora de Juan Ramon Jiménez
** Marià Camprubí (Reus 1804 - ?) Coreògraf
# Estadi Olímpic de Lake Placid

L'estadi Olímpic de Lake Placid (en anglès: Lake Placid Speedskating Oval) és un estadi exterior en forma oval situat a la ciutat de Lake Placid (Estat de Nova York, Estats Units d'Amèrica). Fou l'escenari principal de les competicions dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 i de patinatge de velocitat sobre gel dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1980.
# José Azevedo

José Bento Carvalho Azevedo, conegut com a José Azevedo (Vila do Conde, 19 de setembre de 1973 és un ciclista portuguès, professional des del 1994 fins al 2008. Destacant com a escalador, es va classificar dos cops entre els deu primers del Tour de França. Va aconseguir tres Campionats nacionals en contrarellotge i també va participar en els Jocs Olímpics d'Atlanta i als de Sydney.
Un cop retirat passa a ser director esportiu de l'equip Team RadioShack.

## Palmarès

* 1993
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Abimota
* 1994
** 1r al GP Almoçageme
* 1995
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Jornal de Notícias
* 1996
** Campió de Portugal en contrarellotge
** 1r al GP Costa Azul
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Abimota
* 1997
** Campió de Portugal en contrarellotge
** 1r al Gran Premi Abimota i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal
** 1r al GP Sport Noticias i vencedor d'una etapa
* 1998
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal
** 1r a la Volta a Portugal do Futuro i vencedor de 3 etapes
** 1r al Trofeu Joaquim Agostinho i vencedor de 2 etapes
* 1999
** Vencedor d'una etapa del Trofeu Joaquim Agostinho
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Abimota
** Vencedor d'una etapa del GP Sport Noticias
* 2000
** Vencedor d'una etapa de la Volta a l'Algarve
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries
** 1r al Gran Premi Portugal Telecom
** Vencedor d'una etapa del GP Sport Noticias
* 2001
** Campió de Portugal en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa de la Volta a l'Algarve
* 2003
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Alemanya
* 2007
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi International CTT Correios de Portugal

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2001. 5è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2002. 6è de la classificació general
* 2003. 26è de la classificació general
* 2004. 5è de la classificació general
* 2005. 30è de la classificació general
* 2006. 19è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1996. Abandona
* 1997. Abandona
* 2002. 34è de la classificació general
* 2003. Abandona
* 2005. No surt (13a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# José María Serrano Sanz

José María Serrano Sanz és un economista espanyol, catedràtic d'economia aplicada per la Universitat de Saragossa. Des de 2004 és acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.
Es doctorà en economia a la Universitat de Barcelona i posteriorment fou nomenat catedràtic d'economia aplicada de la Universitat de Saragossa, on també ha estat director del Departament d'Estructura Econòmica. També és director de la Fundació Economia Aragonesa (FUNDEAR), del Grup de Recerca Sector Exterior i Integració Monetària (SEIM) i de la Revista de Economía Aplicada. També és vicedegà i director de la Seu Pirineus de la Universitat Internacional Menéndez y Pelayo. En 2004 va ingressar a la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Obres

* El viraje proteccionista en la Restauración: la política comercial española, 1875-1895 (1987)
* Los presupuestos de la Restauración (1875-1895) (1987)
* Discursos librecambistas
* De la crisis económica en España y sus remedios (2011)

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. al web de la RACYMP

## Enllaços externs

* Articles de José María Serrano Sanz a El País
«Obra de José María Serrano Sanz» a Dialnet.