OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Epicaris

Epicaris (en llatí Epicharis, en grec Ἐπίχαρις) fou una lliberta romana de mala reputació que apareix implicada en la conspiració de Gai Calpurni Pisó contra Neró l'any 65 en la qual també va participar el filòsof Sèneca. Segons Poliè fou l'amant d'un germà de Sèneca i segurament per aquesta connexió va entrar en la conspiració, encara que Tàcit diu desconèixer la manera com hi va participar.
Es va esforçar per tots els mitjans per estimular els conspiradors a dur a terme el seu pla. Però les vacil·lacions i la lentitud de les seves actuacions la va irritar, i cansada d'esperar, va decidir intentar guanyar-se els mariners de la flota de Misenum a la Campània, on vivia. El primer amb qui va parlar en secret va ser Volusi Pròcul, un quiliarca (oficial), encara que sense mencionar cap nom. Aquest va revelar el complot a Neró. Epicaris fou cridada davant l'emperador, però va poder refutar l'acusació, ja que no havia donat cap nom i, per tant, no hi havia cap prova. L'emperador la va deixar sota custòdia.
Més tard, quan la conspiració fou descoberta, Neró la va fer torturar perquè revelés el nom dels seus còmplices, però tot i les horribles tortures a que fou sotmesa no li van poder fer dir res. Després de tres dies, es va produir una pausa a les tortures i quan aquestes es van reiniciar, mentre la portaven en una cadira de rodes a la sala de tortura perquè ja tenia les dues cames trencades, en un descuit va fixar el seu cinturó a les rodes de la cadira i es va suïcidar.
Tàcit diu d'ella que era millor que molts nobles cavallers i senadors que van revelar els noms dels seus còmplices, a vegades parents propers, sense necessitat de tortura.

## Referències

* ↑ Epicharis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 29
# Kerry Washington

Kerry Washington (anglès: Kerry Marisa Washington) (Bronx i Nova York, 31 de gener de 1977) és una actriu estatunidenca. Va obtenir un ampli reconeixement públic per interpretar l'experta en gestió de crisis Olivia Pope a la sèrie dramàtica Scandal (2012-2018). Pel aquest paper va ser nominada dues vegades al Primetime Emmy a la millor actriu en sèrie dramàtica i una vegada al Globus d'Or a la millor actriu en sèrie de televisió dramàtica. La seva interpretació d'Anita Hill al telefilm de thriller polític d'HBO Confirmation (2016), i el seu paper de Mia Warren a la minisèrie de Hulu Little Fires Everywhere (2020), van obtenir nominacions al premi Primetime Emmy a la millor actriu en minisèrie o pel·lícula.
Al cinema, Washington és coneguda pels seus papers de Della Bea Robinson a Ray (2004), de Kay a The Last King of Scotland (2006), d'Alicia Masters a les pel·lícules d'acció dels Quatre Fantàstics de 2005 i 2007, i de Broomhilda von Shaft a Django desencadenat de Quentin Tarantino (2012). També ha protagonitzat les pel·lícules independents Our Song (2000), The Dead Girl (2006), Mares i filles (2009), Night Catches Us (2010), American Son (2019), The Six Triple Eight (2024), interpretant la Major Charity Adams.
La revista Time va incloure Washington a la seva llista Time 100 de les persones més influents el 2014. El 2018 Forbes la va considerar la vuitena actriu de televisió més ben pagada.

## Obra publicada

* Thicker than Water: A Memoir. New York: Little, Brown Spark, 2023. ISBN 9780316497398. OCLC 1397065861.

## Referències

* ↑ Finn, Natalie. «Kerry Washington & Nnamdi Asomugha's Secret Wedding—See Their Marriage Certificate!». E! News, 03-07-2013. Arxivat de l'original el October 10, 2013. [Consulta: 26 setembre 2013].
* ↑ «On This Day». , 31-01-2009.
* ↑ Finn, Natalie. «Kerry Washington Is a Mom! Check Out Baby Isabelle Amarachi Asomugha's Birth Certificate». E! News, 02-05-2014. Arxivat de l'original el April 26, 2016. [Consulta: 2 maig 2016]. Sidebar: Certificate of Live Birth: Isabelle Amarachi Asomugha (County of Los Angeles Department of Public Health). Gives Kerry Washington birth date. Archived from the original on May 2, 2016.
* ↑ Note: FilmReference.com states "Born January 5, 1977 (some sources cite 1975)...." at «Kerry Washington Biography (1977?- )». Arxivat de l'original el March 3, 2016. [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ https://www.elperiodico.cat/ca/quadern/20201018/kerry-washington-del-bronx-a-hollywood-8156879
* ↑ Bricker, Tierney. «ABC picks up 'Charlie's Angels,' 'Good Christian Belles' and ten more», 13-05-2011. Arxivat de l'original el May 5, 2012. [Consulta: 1r octubre 2012].
* ↑ «Kerry Washington 2014 Time», 24-04-2014. Arxivat de l'original el April 25, 2014. [Consulta: 26 abril 2014].
* ↑ Delgado Barroso, Jesús. «Las confesiones de Kerry Washington en sus memorias: un doloroso secreto familiar, un trauma infantil y un aborto» (en castellà), 28-09-2023. [Consulta: 1r abril 2024].
# Farmàcia Tomàs Piñol

La Farmàcia Tomàs Piñol (també coneguda com a Ca l'Apotecari) és una farmàcia catalogada com a monument del municipi de Llardecans (Segrià) i protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La farmàcia s'integra dins de la casa de la família Piñol i ocupa un espai de 4 metres per 6 a la planta baixa. L'objecte de protecció és únicament la farmàcia, la resta de l'edifici en queda exclòs. L'únic element que destaca de l'exterior de l'edifici és l'arc de mig punt on es troba la data d'obertura de la farmàcia, 1848, i el relleu d'un morter. És a l'interior on es troba l'establiment tal com devia ser en origen i, per tant, d'aquí el seu interès. Destaca el mobiliari, sobretot el taulell de fusta tornejada en forma d'U. Els pots de ceràmica, un conjunt de 150 peces, en forma de copa amb tapa cònica de color blanc amb decoració vegetal i el nom del producte que conserva de color blau daten també de la primera meitat del segle xix. També cal esmentar els pots de vidre, ampolles, embuts i altres utensilis de laboratori.
El sostre, parets i porta de la farmàcia estan decorats amb pintures a l'aigua. S'hi representen elements botànics, el cel, la lluna, un àngel amb trompeta amb un escapulari fimbrant amb la inscripció Salus infimorum. La biblioteca científica, farmacològica i cultural és un element de gran interès.

## Història

La farmàcia Piñol data de 1846 tot i que la casa no es va acabar de bastir fins al 1848. Tomàs Piñol Llop, cabaler de la casa Cornadó, a banda de ser farmacèutic va ser alcalde i jutge. El seu successor, Tomàs Piñol O'Callaghan, va exercir les mateixes professions que el seu pare. El tercer i darrer farmacèutic, llicenciat el 1932, de la família fou Tomàs Piñol Visa.

## Referències

* 1 2 3 «Farmàcia Tomàs Piñol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 març 2013].

## Enllaços externs

* «Farmàcia Tomàs Piñol». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià. Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 20 març 2013].
# Fites de pedra al carrer Monturiol

Les fites de pedra al carrer Monturiol són una obra del municipi de Santa Coloma de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de fites de pedra de tipus troncocònic que marcaven els límits de la colònia. Actualment se'n conserven només dos al carrer Monturiol, de les moltes que hi hagué per tot el perímetre exterior de la urbanització, presumiblement en els carrers més importants. Porten gravades les inicials E. G. (Eusebi Güell) en grans dimensions a la zona superior.

## Història

Aquestes fites es deurien instal·lar per assenyalar els límits o les entrades de la Colònia Güell durant la seva construcció. Només se'n conserven les dues del carrer Monturiol, aquest dona directament al carrer Ferran Alsina que va fins a la Torre d'Aigües i la Masia Güell, fet que el converteix quasi en un camí privat i, per tant, menys susceptible de millores, ampliacions o asfaltats que poguessin malmetre els trets originals.

## Referències

* 1 2 «Fites de pedra al carrer Monturiol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 febrer 2016].
# Frank-Walter Steinmeier

Frank-Walter Steinmeier (Detmold, 5 de gener de 1956) és un polític alemany del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya (SPD) que, des del 2017, és el 12è President d'Alemanya i, per tant, el cap d'Estat del seu país. Va arribar al càrrec en guanyar la votació a l'Assemblea federal d'Alemanya amb el 74% dels vots (931 vots de 1.260 totals).
Anteriorment, havia dirigit l'equip del canceller Gerhard Schröder del 1999 al 2005. Del 2005 al 2009, va ser ministre d'Afers Exteriors, i del 2007 al 2009 també vicecanceller del govern de coalició d'Angela Merkel. Paral·lelament, fou també president de torn del Consell de la Unió Europea durant el primer semestre de 2007. Durant un temps molt breu, el 2008, va ser president del seu partit. Finalment, abans d'acceptar el càrrec de President, des del desembre de 2013 fins al gener de 2017, va tornar a encarregar-se del Ministeri Federal d'Afers Exteriors.

## Vida privada

En aprovar l'examen d'accés a la universitat, Steinmeier va fer el servei militar entre 1974 i 1976 i, seguidament va estudiar Dret i Ciències Polítiques a la Universitat Justus Liebig de Giessen.
Steinmeier és protestant calvinista i membre actiu d'una congregació religiosa a Neukölln, Berlín. És casat amb Elke Büdenbender, a qui el 24 d'agost de 2010 va donar un ronyó, amb la qual té una filla.

## Vegeu també

* Presidència alemanya del Consell de la Unió Europea 2007

## Referències

* ↑ «www.bundespraesident.de: Der Bundespräsident / Reisen und Termine / Wahl des Bundespräsidenten». [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ «reformiert-info.de - Steinmeier: Mein Glaube darf nicht selbst zum Gegenstand der Politik werden.». [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ «DER SPIEGEL | Online-Nachrichten». [Consulta: 18 gener 2021].
# Fusió de nucli

Una fusió de nucli és un tipus d'accident greu en un reactor nuclear en el qual el combustible canvia d'un estat sòlid a líquid a causa del seu escalfament. Això pot ser degut a un augment de potència o la impossibilitat de refrigerar-lo. No se l'ha de confondre amb el terme 'fusió nuclear', que es refereix a la unió d'àtoms.
La fusió de nucli es produeix quan els sistemes de seguretat d'una central nuclear fallen i provoquen que la reacció nuclear es descontroli, cosa que fa que la temperatura del nucli de la central augmenti dràsticament i pot arribar a provocar la fusió dels materials radioactius, normalment urani o plutoni. La fusió de nucli és l'accident més temut, car pot provocar el col·lapse de l'estructura del nucli i, per tant, l'expulsió de grans quantitats de materials radioactius al medi ambient si hi ha algun tipus d'explosió o es filtren al subsòl.
Alguns exemples serien: l'accident de Txernòbil (1986), l'accident de Three Mile Island (1979) i l'accident nuclear de Fukushima I (2011).

## Referències

* ↑ "Cronos" reconstrueix el desastre de Txernòbil a 324.cat, 23/4/2010
* ↑ 25è aniversari de la tragèdia de Txernòbil. Txernòbil, el desastre Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a Diari de Girona
* ↑ Fukushima disaster: residents may never return to radiation-hit homes a The Guardian, 22/8/2011 (anglès)
* ↑ La central nuclear de Fukushima ha viscut un nou incendi que ha incrementat l'alarma nuclear a El Periódico, 8/3/2012
* ↑ Desastre de Fukushima: lucha por contener los vertidos radiactivos al mar a Cinco Días, 9/11/2013 (castellà)
# Futbol a Liechtenstein

El futbol és un dels esports més populars a Liechtenstein.

## Selecció nacional

La selecció de futbol de Liechtenstein diputà el seu primer partit oficial el 9 de març de 1982 a Balzers davant la selecció B de Suïssa, partit que acabà 0-1. Mai s'ha classificat per una competició major. L'any 2006 aconseguí dues victòries i dos empats (2-2 davant Portugal i 0-0 Eslovàquia).
Liechtenstein no va tenir selecció femenina fins al 2006.

## Competicions

Liechtenstein és l'únic país de la UEFA que no té campionat de lliga i, per tant, no té cap plaça per la UEFA Champions League. Els clubs participen en la lliga suïssa de futbol.
Entre 1934 i 1937, dins la Federació Suïssa, els clubs de Liechtenstein disputaren un torneig només per clubs de Liechtenstein, que determinaren el Campió de Liechtenstein. FC Triesen guanyà la competició els anys 1934, 1935 i 1937. Des de 1945 es disputa la Copa de Liechtenstein de futbol.

## Principals clubs i estadis

| Club | Estadi | Capacitat |
| FC Balzers | Sportplatz Rheinau | 2.000 |
| USV Eschen/Mauren | Sportpark Eschen-Mauren | 2.000 |
| FC Ruggell | Freizeitpark Widau | 500 |
| FC Schaan | Sportanlage Rheinwiese | 1.500 |
| FC Triesen | Sportanlage Blumenau | 2.100 |
| FC Triesenberg | Sportanlage Leitawies | 800 |
| FC Vaduz | Rheinpark Stadion | 7.584 |

## Jugadors destacats

* Mario Frick
* Rainer Hasler
* Peter Jehle
* Marcel Buchel
* Martin Stocklasa
* Franz Burgmeier
* Sandro Wieser
* Michele Polverino
* Thomas Beck
* Daniel Hasler
Font:

## Referències

* ↑ «Liechtenstein - International Results». rsssf.com. [Consulta: 25 juny 2012].
* ↑ Chrös McDougall. Soccer. ABDO, 1 gener 2012, p. 45. ISBN 978-1-61783-146-1 [Consulta: 13 abril 2012].
* ↑ FIFA. «Women's Football Today» p. 117, 2006. Arxivat de l'original el 5 de novembre 2019. [Consulta: 17 abril 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-11-05. [Consulta: 16 febrer 2019].
* ↑ Ballard, John; Suff, Paul. The dictionary of football : the complete A-Z of international football from Ajax to Zinedine Zidane. Londres: Boxtree, 1999, p. 359-360. ISBN 0752224344. OCLC 59442612.
* ↑ «When Saturday Comes - Border crossing». Wsc.co.uk, 09-07-2012. [Consulta: 4 desembre 2013].
* ↑ «Geschichte», 06-02-2013. [Consulta: 13 abril 2018].
* ↑ «RANK TOP 10 best footballers from each country». xtratime.org. [Consulta: 9 febrer 2018].

## Vegeu també

* Associació de Futbol de Liechtenstein
* Selecció de futbol de Liechtenstein
# Gai Memmi Quirí

Gai Memmi Quirí (en llatí Caius Memmius C. F. Quririnus) va ser un magistrat romà probablement del segle iii aC. Formava part de la gens Mèmmia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser edil i des d'aquest càrrec va organitzar per primera vegada el festival de la Cereàlia a Roma cosa que se sap per una moneda que commemora el fet, ja que no es menciona per cap autor antic. No es coneix en quina data es va introduir la Cereàlia a Roma i, per tant, es desconeix en quin any va ser edil, però era en un any anterior al 216 aC.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1036?rgn=full+text;view=image;q1=Memmia+gensSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1026. ]
# Giudecca

La Giudecca (Italiàː dʒuˈdɛkka; vènet: Zueca) és una illa de la llacuna de Venècia, al nord de la península itàlica. En realitat està formada per vuit illots units per una mateixa base rocosa. És part del sestiere (districte) de Dorsoduro i una localitat del comune de Venècia.
La Giudecca es troba just al sud de les illes centrals de Venècia, separada pel Canal de la Giudecca. A l'extrem oriental, el canal de la Grazia la separa de l'illa de San Giorgio Maggiore, que ja pertany a un altre sestiere, el de San Marco.

## Història

La Giudecca era coneguda antigament com a Spinalunga ("espina llarga"). El nom Giudecca prové d'una corrupció de la paraula llatina "Judaica" i, per tant, pot ser traduït com el "call": diverses ciutats d'Itàlia del sud i Sicília tenen barris històrics jueus anomenats Giudecca o Judeca. Tanmateix, el gueto original venecià era a Cannaregio al nord de la ciutat, i no hi ha cap evidència, a part del nom, que els jueus hagin mai viscut a Giudecca. A més, el terme "Giudecca" no ha estat utilitzat per a denotar els calls jueus de les ciutats d'Itàlia del nord.
Giudecca era històricament una àrea de palaus grans amb jardins, l'illa esdevenia una àrea industrial a inicis del segle XX amb drassanes i fàbriques, a més d'un estudi de cinema. Molta part de la indústria local va desaparèixer després de la Segona Guerra Mundial, sent ara considerada com a àrea residencial tranquil·la en gran part per allotjaments de classe treballadora amb alguns apartaments i cases exclusives. És coneguda pel seu moll llarg i per les seves esglésies, incloent-hi l'Església del Redemptor (Venècia). L'illa tenia d'un molí de farina enorme, el Molino Stucky, el qual ha estat convertit en un hotel de luxe i un complex d'apartaments. A l'altre extrem de Giudecca s'hi troba l'hotel de cinc-estels Hotel Cipriani amb grans jardins privats i piscina d'aigua salada.
Les renovacions modernes d'antigues arquitectures de Giudecca han augmentat la reputació de l'illa com a lloc de vacances. El 2011, els desenvolupadors venecians van reobrir les habitacions d'una prominent mansió del segle XVI com a lloguer de llarg termini sota el nom de "Villa F."

## Galeria

* Església del Redemptor (Venècia)
* El moll que connecta Giudecca amb Venècia durant la Festa del Redentore de juliol
* Església de Santa Maria de la Presentació, popularment coneguda com a «chiesa delle Zitelle» (església de les solteres)
* El modern barri de Junghans
* Teatre contemporani Junghans, seu de l'Acadèmia Teatral veneciana
* Vista aèria del Canal de la Giudecca (esquerra)

## Referències

* ↑ «Giudecca nell'Enciclopedia Treccani» (en italià). [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ Vigolo, Stefano. «Isola di San Giorgio Maggiore» (en italià). Beni culturali online. [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ Lawrence, Vanessa «Còpia arxivada». W, 9-2011, pàg. 276. Arxivat de l'original el 8 de juny 2013 [Consulta: 11 març 2012].

## Vegeu també

* Llista d'illes d'Itàlia

## Enllaços externs

* Imatge de satèl·lit (Google maps)
* Guia, notícies, esdeveniments a Giudecca
* Mini Guia de Giudecca
# HD 76700

HD 76700 és una nana groga (tipus espectral G6V) situada a 195 anys llum de la Terra en la constel·lació del Peix Volador. Té una massa molt semblant a la del Sol, però és més freda i brillant i, per tant, més vella. És orbitada per com a mínim un planeta.
Sistema HD 76700 :
| Companya (per ordre des de l'estrella) | Massa | Semieix major (ua) | Període orbital (dies) | Excentricitat | Inclinació | Radi |
| b | >0.233 ± 0.024 M$_J$ | 0.0511 ± 0.0030 | 3.97097 ± 0.00023 | 0.095 ± 0.075 | — | — |

## Vegeu també

* Llista d'estrelles amb planetes extrasolars confirmats

## Referències

* Tinney et al. «Four New Planets Orbiting Metal-enriched Stars». The Astrophysical Journal, 587, 1, 2003, pàg. 423–428. DOI: 10.1086/368068.
* Butler et al. «Catalog of Nearby Exoplanets». The Astrophysical Journal, 646, 1, 2006, pàg. 505–522. Arxivat de l'original el 2019-12-07. DOI: 10.1086/504701 [Consulta: 29 novembre 2009].

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two dimentional spectral types for the HD stars, Vol. 1. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1975.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* 1 2 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Age consistency between exoplanet hosts and field stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 08-12-2015. DOI: 10.1051/0004-6361/201527297.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Geoffrey Marcy «Four New Planets Orbiting Metal‐enriched Stars» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 10-04-2003, pàg. 423–428. DOI: 10.1086/368068.
* ↑ «The effective temperature scale of FGK stars. I. Determination of temperatures and angular diameters with the infrared flux method» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 2005, pàg. 446–464. DOI: 10.1086/430101.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Bárbara Rojas-Ayala «SWEET-Cat updated. New homogenous spectroscopic parameters». Astronomy and Astrophysics, 11-2018, pàg. 13. DOI: 10.1051/0004-6361/201833350.
* ↑ Jeff A Valenti «Spectroscopic Properties of Cool Stars (SPOCS). I. 1040 F, G, and K Dwarfs from Keck, Lick, and AAT Planet Search Programs». The Astrophysical Journal Supplement Series, 1, 7-2005, pàg. 141–166. DOI: 10.1086/430500.
* ↑ «On the ages of exoplanet host stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 11-2005, pàg. 609–626. DOI: 10.1051/0004-6361:20053452.

## Enllaços externs

* «HD 76700». Extrasolar Visions. Arxivat de l'original el 2011-06-05. [Consulta: 29 novembre 2009].
Coordenades: 08$^h$ 53$^m$ 55,5153$^s$; −66° 48′ 03,571″
# Hidatode

Un hidatode és un òrgan situat generalment a les fulles i que secreta aigua. és un tipus de teixit biològic, probablement una evolució de l'estoma el qual ha restat immòbil. Estan situats a les fulles, generalment de les angiospermes, i secreten aigua líquida pel procés de la gutació a través dels porus de l'epidermis de la fulla o del marge d'aquestes, típicament situats en la punta de les dents de serra de les fulles serrades.
Els hidatodes estan connectats al sistema vascular de les plantes pel xilema.
Com que el líquid exsudat és conduït pel xilema, també conté sals, sucres i compostos orgànics dissolts en l'aigua i de vegades cristal·litza per evaporació formant una substància pulverulenta a les vores de la fulla, La cristal·lització és molt evident en les plantes halòfites adaptades a viure en ambients molt salins i, per tant, als hidatodes d'aquestes plantes se'ls coneix com a “glàndules de la sal”.
Els hidatodes estan formats per un grup de cèl·lules vives amb nombrosos espais intercel·lulars omplerts d'aigua, però amb pocs o sense cloroplasts.
Els hidatodes es troben distribuïts en moltes espècies d'angiospermes (en uns 350 gèneres pertanyents a 115 famílies botàniques). En plantes tropicals com en el gènere del taro: Colocasia (Araceae), la quantitat que s'allibera cada nit supera els 300 ml d'aigua. També es troben en plantes aquàtiques.

## Classificació

Els hidatodes poden ser de dos tipus:
* Passius, com els de les gramínies, que eliminen aigua per osmosi quan agumenta la pressió radical.
* Actius, són la majoria dels hidatodes epitèmics (com en els gèneres Tropaeolum, Saxifraga) i tricòmics (com en els gèneres Cicer, Phaseolus); són glàndules que funcionen independentement de la pressió radicular.
Els hidatodes epidèrmics o tricòmics secreten una solució aquosa amb alguns compostos orgànics o inorgànics (secreció ecrina, per bombeig d'ions metàl·lics a través de la membrana plasmàtica).
En les fulles joves i les tiges de la cigronera (Cicer arietinum) els hidatodes epidèrmics consten d'un peduncle uniseriat i un cap oval pluricel·lular. La solució s'acumula sota la cutícula i quan arriba a un cert volum s'obren porus en la cutícula i apareixen gotetes en la superfície. La presència de nombrosos mitocondris indica que la secreció és activa. En la planta del cigró aquesta secreció és tan abundant que, per sota les plantes, mulla les mans si es toca.
Els hidatodes epitèmics presenten un teixit parenquimàtic especialitzat, l'epitema, situat al final d'una o diverses venes de les fulles.

## Bibliografia

* Hipertextos de Botánica Morfológica – TEMA 14. Estructuras Secretoras: osmóforos e Hidátodos.
* Strassburger, E. 1994. Tratado de Botánica. 8va. edición. Omega, Barcelona, 1088 p.

## Referències

* ↑ «GDLC - hidatode». Diccionari.cat

## Enllaços externs

* hydathode physiology