OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alexandre V d'Imerècia

Alexandre V fou rei d'Imerècia del 1729 al 1741 i per segona vegada del 1741 al 1752. Nascut cap al 1710, era el fill gran de Jordi VII d'Imerècia. El 1717 es va exiliar a Constantinoble i demanà ajuda al soldà per expulsar els Gurieli que dominaven al seu pare. Amb un exèrcit turc va entrar al país l'agost de 1719. Jordi Gurieli va assassinar Jordi VII d'Imerècia i es va proclamar rei (febrer de 1720) però Alexandre el va derrotar el juny i va ser coronat uns mesos després. Amb ell s'establí un domini otomà molt més proper i s'establiren guarnicions a més de dominar directament alguns ports estratègics. El 1738 el rei va enviar una ambaixada a Rússia i això va despertar els recels dels turcs. El 1741 va ser deposat pels turcs en favor del seu germà Jordi IX d'Imerècia però al cap de poc va ser restaurat per les protestes de Nadir Shah de Pèrsia. Va morir el març de 1752.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Façadisme

El façadisme és la pràctica arquitectònica consistent a demolir l'interior d'un immoble antic, tot deixant-hi en peu només la façana exterior, amb la intenció d'aixecar un immoble nou darrere seu, en general més gran i amb profundes alteracions tipològiques, volumètriques, estructurals i constructives respecte de l'original.
El façadisme és vist pels uns com una pràctica discutible, atesa la dissociació que provoca entre l'antiga pell exterior d'edifici i el seu nou interior i, per d'altres, com una solució de compromís entre la voluntat de preservar un edifici d'interès històric o estètic i la intenció de demolir-lo arran d'interessos immobiliaris. Tot sovint, el façadisme té el seu origen en el nivell de protecció de què gaudeixen alguns immobles, la qual cosa en fa una pràctica indefugible per als promotors immobiliaris.
En referència al façadisme, la UNESCO ha declarat que:
   Com a principi general, la proporció i el disseny han d'encaixar dins del tipus particular d'arquitectura i de patró històric, mentre que eliminar el nucli d'una construcció digna de protecció ("façadisme") no constitueix un mitjà adequat d'intervenció estructural.
En alguns casos, el façadisme pot respondre al fet que l'interior d'un edifici hagi restat inutilitzable com a conseqüència d'un fet fortuït com ara un incendi.
El façadisme és una pràctica habitual en l'arquitectura postmoderna, arribant al seu punt culminant durant la segona meitat del segle xx, en especial durants les dècades del 1980 i del 1990.

## Exemples

Exemples notables de façadisme als països catalans són:
* La casa consistorial de Gandia, del 1792 i reconstruïda el 1982.
* La nova seu del Col·legi Territorial d'Arquitectes d'Alacant, edifici de començaments del segle xix, reconstruït el 2005.
* L'Estadi Olímpic de Barcelona, del 1929, i reconstruït el 1989.
* L'antiga plaça de toros de Les Arenes de la mateixa ciutat, del 1900, i reconstruïda el 2011 com a centre comercial.
Cal no confondre el façadisme amb l'anastilosi, és a dir, la tècnica de reconstrucció d'un monument en ruïnes, com va ser el cas de la rehabilitació (entre el 1992 i el 1994) del teatre romà de Sagunt.

## Vegeu també

* Façana de l'antiga plaça de toros de Les Arenes de Barcelona (del 1900, interior del 2011).Conservació i restauració.

## Referències

* ↑ «Tesaurus d'Art i Arquitectura». Getty Institute, 31-07-2012. [Consulta: 13 març 2016].
* ↑ Aguiar, José. «Façadisme est la peur architecturale de son propre temps» (en francès). Le Façadisme dans les capitales européennes. ICOMOS, 19-29 març 1998. Arxivat de l'original el 2013-06-26. [Consulta: 13 març 2016].
* ↑ «Vienna Memorandum on “World Heritage and Contemporary Architecture – Managing the Historic Urban Landscape”» (en anglès). Centre del Patrimoni Mundial de la UNESCO, 20-05-2005.
* ↑ Richards, Jonathan. Facadism (en anglès). Routledge, 6 de gener del 1994. ISBN 978-0415083164.
# Artxil d'Imerècia

Artxil (Shah Nazar Khan), nascut el 1647, fill gran de Vakhtang V de Kartli fou rei de l'Imerècia en cinc períodes i va ser també rei de Kakhètia (1664-1676).
Encara que es va fer musulmà durant la seva estada a Pèrsia després va tornar a ser ortodox. El seu pare li va cedir la corona de Imerècia el 1661, però el Shah va ordenar deposar-lo el 1663, i llavors el seu pare li va cedir el regne de Kakhétia el 1664, ofert per Pèrsia. El 1675 va abandonar Kakhètia i va marxar a Imerècia on els turcs li van prometre el tron.
El 1678 el rei Bagrat V d'Imerècia va ser deposat i els turcs van col·locar a Artxil, però el soldà el va fer deposar el 1679. Va fugir a Rússia però no va poder anar a Moscou fins al 1686.
El 1689 va tornar a Imerècia i es va emparar del poder, però dos anys després va haver de fugir altra vegada a Rússia.
El 1695 va poder ocupar altra vegada el tron però el nobles el van deposar el 1696 i es va retirar a la Dvalètia.
El 1698 amb ajuda dels ossets va derrocar a Jordi Gotcha, però els turcs van enviar un exèrcit, va tornar a fugir a Dvalèthia (1698) i més tard va passar a Moscou on va morir el 1713.
A Moscou va establir la primera impremta en georgià. Poeta i home de lletres, va ser autor de les obres il·lustrades Sakartvelos Zneobani (Costums georgians), Dabaaseba Katsisa da soplisa (Argument entre l'home i el món), Dabaaseba Teimurazisa da Rustavelisa (Argument entre Teimuraz i Rustaveli) i els Artshiliani (poemes).

## Referències

* ↑ (anglès) Ronald Grigor Suny, The making of the Georgian nation, p.53
# Jordi I d'Imerècia

Jordi I el sant era germà d'Alexandre I d'Imerècia i fill de Bagrat I Mtziré. En morir el seu germà, el va succeir com a rei d'Imerècia i duc Xoropan. Fou assassinat el 1396 i el va succeir el seu germà Constantí II d'Imerècia (I de Xoropan).

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Kai Khusrau II Gurieli

Kai Khusrau II Gurieli fou mtavari de Gúria del 1685 al 1689. Era el fill gran de Jordi III de Gúria i rei d'Imerècia. El 1684, en morir el seu pare, el tron va ser usurpat per l'oncle de Kai khusrau, Malkhaz Gurieli, però el va derrotar el 1685 i va ocupar el poder. El 1689 els turcs van envair el país, van deposar-lo i executar-lo i van proclamar un altre cop a Malkhaz.

## Enllaços externs

* GURIA. The Gurieli Dynasty. GENEALOGY (anglès)

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Lleó d'Imerècia

Lleó I va néixer el 1573, i era el germà de Jordi II d'Imerècia, fou rei d'Imerècia del 1585 al 1588. En accedir al tron es va casar amb Marekh, vídua de Kvarkare V atabek de Samtskhé i germana de Levanti I Dadiani de Mingrèlia. Fou derrotat i empresonat per Mamia Dadiani de Mingrèlia el 1589. Va morir a la presó de Shketi, a Mingrelià el 1590.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Can Fins

Can Fins és una obra de Mataró (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de planta baixa i pis. Presenta brancals i llinda de pedra al portal d'accés i també a les finestres de planta baixa i planta pis on també hi ha una xafardera de fusta envernissada amb motius gòtics.

## Història

Casa edificada a començaments del segle xvii i conservada pràcticament en el seu estat inicial. Façana al carrer de Bonaire i al carrer de Sant Pere més Alt. Interessant com exemplar típic de casa del segle xvii.

## Referències

* 1 2 «Can Fins». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Animal sagrat

Els animals sagrats són aquells animals que, en algunes cultures, són considerats manifestacions, encarnacions o favorits d'alguna divinitat. El culte a aquests és freqüent a cultures literàries i no literàries.
La religió de les cultures no literàries que consisteix en el culte als animals rep el nom de totemisme.
En l'antic Egipte eren animals sagrats el bou, l'ovella, el gat i el xacal. A l'Índia actual són animals sagrats les vaques i alguns micos.
Moltes altres bèsties també són estimades a causa de llegendes o similars, i en el cas d'alguns, matar-los és tabú. Alguns exemples d'animals no sagrats però considerats culturalment importants són l'aranya que ajudà Mahoma durant la seva fuga, o el pigarg americà del segell dels Estats Units.

## Bou

Al paleolític se li rendia culte.
Segons les proves de les coves de Chatal-Hü-yük, al sèptim mil·lenni a.C. es rendia culte al bou i tenia una relació amb la Deessa Mare.
A Creta (al Minotaure) i Egipte es feien pràctiques similars.
Als cultes mistèrics hi tenen una funció, tal com es veu als mites de Cibeles i Mitra.

## Ocell

A l'Illa de Pasqua als segles XII al XVI dC va haver un culte a un déu-pardal.
A l'antic Egipte es considerava el benu una manifestació del déu Atón-Ra.
Per als celtes els corbs eren l'aparició de les deesses de la guerra.
Els indis d'Amèrica del Sud i Amèrica Central tenien un culte al quetzal.

## Ós

Al paleolític inferior (10.000 anys a.C.) es creu que es feia un sacrifici al senyor de les feres per a tindre sort en la caça.
En l'actualitat: la religió tradicional dels Ainus i algunes regions àrtiques i subàrtiques d'Euràsia i Amèrica com el cas dels esquimals.

## Serp

El culte a les serps es troba a la Xina, Mèxic, Índia, Creta, Egipte, Israel i Canaan sent la figura en els cultes a la fecunditat.
Alguns investigadors han associat a la reina xaman japonesa Pimiko amb el culte a les serps.

## Referències

* 1 2 Rodríguez Santidrián, Pedro. «Animales sagrados, culto a los». A: Diccionario de las religiones. Madrid: Alianza, 1994, p. 39. ISBN 84-7838-400-6.
* ↑ Rodríguez Santidrián, Pedro. «Toro, Culto del». A: Diccionario de las religiones. Madrid: Alianza, 1994, p. 412. ISBN 84-7838-400-6.
* ↑ Rodríguez Santidrián, Pedro. «Pascua, Isla de». A: Diccionario de las religiones. Madrid: Alianza, 1994, p. 338. ISBN 84-7838-400-6.
* 1 2 3 Rodríguez Santidrián, Pedro. «Aves sagradas». A: Diccionario de las religiones. Madrid: Alianza, 1994, p. 61. ISBN 84-7838-400-6.
* ↑ Rodríguez Santidrián, Pedro. «Oso, Culto del». A: Diccionario de las religiones. Madrid: Alianza, 1994, p. 331. ISBN 84-7838-400-6.
* ↑ Wei-Tsu, Li «On the Cult of the Four Sacred Animals (四 大 門) in the Neighbourhood of Peking». Folklore Studies, 7, 1948, pàg. 1-94. DOI: 10.2307/1177454.
* ↑ Rodríguez Santidrián, Pedro. «Serpientes, Culto de». A: Diccionario de las religiones. Madrid: Alianza, 1994, p. 386. ISBN 84-7838-400-6.
* ↑ Miller, Laura «Rebranding Himiko, the Shaman Queen of Ancient History». Mechademia, 9, 1, 2014, pàg. 183. DOI: 10.1353/mec.2014.0015.

## Vegeu també

* Totemisme
# Vakhtang II de Geòrgia

Vakhtang II va ser rei de Geòrgia del 1289 al 1293. Era fill de David Narin, rei d'Imerècia. Va ser col·locat al tron per Arghun Khan.
El 1291 el seu parent David, fill del rei Demetri, es va revoltar i es va proclamar rei, però va fracassar. Va morir el 1293 i David fou proclamat rei.

## Referències

* Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, ISBN 2-7384-6186-7
# Jordi V de Geòrgia

Jordi V de Geòrgia conegut com l'Il·lustre o el Brillant (georgià: გიორგი V ბრწყინვალე, Jordi V Brtskinvale), fou rei de Geòrgia del 1314 fins al 1346. Va néixer cap al 1285 i era el fill més jove de Demetri II Tavdadebuli (que el va tenir amb Natàlia de Samtskhé).
El 1299 abans de ser deposat el rei David VIII, el seu germà Jordi V va ser associat al tron. La deposició només va durar uns mesos doncs el deposat, que tenia el suport popular, va tornar a ésser reconegut rei per evitar lluites.
David VIII fou deposat un altre cop el 1301 i el kan va nomenar un germà de David VIII, anomenat Vakhtang III, com a rei. El 1308 va ser col·locat en el tron, el fill de David, anomenat Jordi VI sota regència del seu oncle Jordi l'il·lustre o el Brillant (rei associat el 1299). Durant aquest temps David VIII estava rebel·lat però va morir el 1310.
El 1313 el fill de David, Jordi VI va deixar de ser rei; després d'un temps de vacil·lacions el kan va acceptar com a rei al regent David V. Aquest es mostra fidel als mongols però també intenta refer el seu país. El 1318 rep l'acord del kan per unificar Geòrgia en un sol regne. Immediatament va ocupar el Samtskhé (d'on havien estat senyors els seus avis i oncles per línia materna) on va exercir com a mthavar Bèka. També va sotmetre alguns eristhavi o mthavars que s'oposaven a la unitat del país o al poder reial.
Després va recuperar Gori, que havia estat ocupada pels Ossets que s'havien establert a Xida Kartli. També va restaurar les senyories de les valls del Ksani i Liakhvi. Va donar als pobles de les muntanyes un codi de lleis anomenat Dzeglis Deba. El 1330 va sotmetre l'Imerècia, al rei de la qual Bagrat I va donar el mthavar de Chorapan en compensació.
Cap al 1330 va esclatar la guerra civil al kanat dels il-kans i Jordi V ho va aprofitar per expulsar els deu mil soldats mongols que estaven estacionats al país. Després es va aliar amb l'horda d'or i Egipte. Va establir una nova moneda de plata coneguda com a Giorgauli Tetri que va substituir la moneda de plata dels mongols.
Va morir el 1346.
# Bagrat VI de Geòrgia

Bagrat VI fou rei de Geòrgia del 1465 al 1478. Va néixer cap al 1435 i era fill de Jordi (germà del rei Alexandre I) i de Gulkhan, filla de Demetri, eristhavi d'Imerècia. Jordi VIII de Geòrgia li va donar el títol de duc de Kutaïsi el 1455. El 1462 va derrotar a Jordi VIII a Txikori i va ser coronat a Kutaïsi com a rei d'Imerècia a l'estiu però la va perdre el 1463.
El 1465 va tornar a ser l'amo d'Imerècia, és a dir la part occidental, just quan el seu parent, el rei Jordi VIII va ser derrotat per l'atabek de Samtskhé i fet presoner. Llavors es va presentar a Kartli, la part central del regne, i es va fer reconèixer rei. El seu domini no es va consolidar fins al 1471.
Va governar fins al 1478 en què va morir i el va succeir el seu parent Constantí II, fill de Demetri III.

## Referències

* Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, ISBN 2-7384-6186-7
# The O'Reillys and the Paddyhats

The O'Reillys and the Paddyhats és un grup alemany de folk punk irlandès de la ciutat de Gevelsberg. El grup, originàriament de sis membres, es va formar el 2011 a partir del duet de folk irlandès The O'Reillys. El nom està compost pel nom del duet i paddy hat, la paraula que designa les típiques gorres planes irlandeses.

## Trajectòria

Els dos músics Sean i Dwight O'Reilly van actuar com el duo folk irlandès del 2009 al 2011, principalment al Rin del Nord-Westfàlia. En conèixer el baixista Paddy i la violinista Emily O'Farrell en un pub de Gevelsberg van afermar les primeres intencions de formar un grup més gran influenciat pel rock i el punk. Finalment, Dr. Bones a la bateria i Zack O'Hara a la guitarra elèctrica, ambdós d'amics del grup, van estar-hi d'acord i es va formar The O'Reillys and the Paddyhats.
El mateix any, els Paddyhats van fundar el seu propi festival, l'O'Reilly Festival (aleshores anomenat Irish Folk Punk Party) amb fins a 1.000 assistents. El 2012 van produir el seu primer àlbum de presentació Sound of Narrow Streets als Dialog Studios d'Oberhausen.
L'àlbum Seven Hearts One Soul, de 2016, va ser produït pel productor Jörg Umbreit als Senden Main Studios. Els set músics van fer un primer videoclip per a la cançó «Barrels of Whisky» al Hagen Open-Air Museum, el qual va obtenir més de 2 milions de visites en un any. Aquell mateix any van tocar al Wacken Open Air un total de tres vegades davant de diversos milers de persones.
Només sis mesos més tard, El 3 de febrer de 2017, el grup va publicar el seu segon àlbum d'estudi, Sign of the Fighter, finançat gràcies als més de 8.000 euros recaptats pels seus seguidors a Startnext per mitjà de micromecenatge. El disc inclou una versió de la coneguda cançó «The Boxer» de Simon and Garfunkel. Amb el llançament del tercer àlbum d'estudi Green Blood, The O'Reillys and the Paddyhats va aconseguir situar-se en el lloc 57 a les llistes d'àlbums alemanyes. El juliol de 2022, el membre fundador i vocalista Sean O'Reilly va deixar el grup i Paddy Maguire va esdevenir el nou cantant.

## Referències

* ↑ «The O'Reillys and the Paddyhats - Gemeinsam für ein neues Album» (en alemany). Startnext. [Consulta: 28 octubre 2022].
* ↑ «The O’Reillys and the Paddyhats – Sign of the Fighter (2017)» (en alemany). [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ «The O’Reillys & Paddyhats – Green Blood Tour» (en alemany). Celtic-rock.de. [Consulta: 28 octubre 2022].
* ↑ Thomaschewski, Carmen. «Gevelsberg: Sänger Franz Wüstenberg verlässt die Paddyhats» (en alemany), 28-07-2022. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ Pérez, Eloy. «The O’Reillys & The Paddyhats – Green Blood (Metalville)» (en castellà). Ruta 66, 22-10-2018. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ «ALBUM REVIEW: THE O’REILLYS AND THE PADDYHATS – ‘In Strange Waters’ (2021)» (en anglès), 26-10-2021. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ «ALBUM REVIEW: THE O’REILLYS AND THE PADDYHATS – Coming Home (2024)» (en anglès). LONDON CELTIC PUNKS WEB-ZINE, 06-01-2025 [Consulta: 18 gener 2025].
# Fornovo di Taro

Fornovo di Taro és un municipi situat dins del territori de la província de Parma, a Emília-Romanya, (Itàlia).
Fornovo di Taro limita amb els següents municipis: Collecchio, Medesano, Sala Baganza, Solignano, Terenzo, Varano de' Melegari. El pont de Solferino connecta amb Ramiola a l'altra banda del riu.

## Història

És especialment recordat com el lloc on es va desenvolupar la batalla de Fornovo, lliurada el 1495 entre la lliga italiana i les tropes franceses de Carles VIII.

## Demografia

* Gràfica d'evolució demográfica de Fornovo di Taro entre 1861 i 2001
* Font ISTAT - elaboració gràfica de Wikipedia

## Vegeu també

* Brescia

## Referències

* ↑ Poliakov, Léon. Jewish Bankers and the Holy See from the Thirteenth to the Seventeenth Century. Routledge & K. Paul, 1977, p. 250. ISBN 978-0-7100-8256-5 [Consulta: 12 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Fornovo d Taro
# Simó Gurieli

Simó Gurieli va ser mtavari de Gúria succeint al seu pare Mamia II Gurieli, el 1627. Va néixer el 1606. Va ser proclamat el 1627 però deposat ràpidament i cegat, essent proclamat Kai Khusrau I Gurieli, fill de Vakhtang I Gurieli. El 1621 es va casar amb Mariami (que després es va casar amb el rei Rustam de Kartli i més tard amb el rei Vakhtang V de Kartli) i que era filla de Manuchir I Dadiani, mthavari de Mingrèlia; Mariami va morir el 1682. Va tenir tres fills: Demetri, que va ser rei d'Imerècia; Otia (+1645) que es va casar amb la filla de Zaal Sidamoni, eristhavi de l'Aragvi; i Elena, casada amb Vamek III Dadiani, mtavari de Mingrèlia. Es va retirar a Jerusalem i allí es va fer monjo i va morir el 1672.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.

## Enllaços externs

* GURIA. The Gurieli Dynasty. GENEALOGY (anglès)
# Fox News Channel

Fox News Channel és un canal de notícies nord-americà, emetent per cable i satèl·lit que va començar a emetre en 1996 en competència amb Cable News Network, fundada per Ted Turner l'any 1980 i es va convertir en el model dels canals d'informació, i MSNBC en 1995. El propietari del canal és la Fox Corporation. El canal està disponible en 85 milions de llars als Estats Units i són molts més des de l'estranger, emetent principalment des dels estudis de la ciutat de Nova York. El canal s'identifica principalment amb la dreta i el Partit Republicà. Va donar mostres de suport a la guerra d'Iraq.
Un blog anomenat Media Matters compilà 70 moments on Fox News i els seus convidats han sigut sexistes.

## Referències

* ↑ Vaughn, Stephen L. «Cable News Network». A: Encyclopedia of American Journalism (en anglès). Routledge, 2007, p. 75. ISBN 9781135880200.
* ↑ Bartlett, Evan «Here are 70 times Fox News has been sexist towards women». Independent, 15-08-2015 [Consulta: 25 agost 2015]. Arxivat 28 August 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-08-28. [Consulta: 25 agost 2015].

## Vegeu també

* Chase Carey
# Malkhaz Gurieli

Malkhaz Gurieli fou mtavari de Gúria del 1684 al 1685 i el 1689. Era el fill jove de Kai Khusrau I Gurieli, mtavari de Gúria, i va succeir al seu germà Jordi III de Gúria quan aquest va morir en combat el 1684. Derrocat pel seu nebot Kai Khusrau II Gurieli va marxar exiliat a Akhaltsikhé el 1685. Restaurat pels turcs el 1689 fou derrocat un altre cop i cegat al cap de poc. El tron va passar a Mamia III Gurieli de Gúria (després rei d'Imerècia). Va fer-se monjo i va arribar a ser bisbe de Semokmedi.

## Enllaços externs

* GURIA. The Gurieli Dynasty. GENEALOGY (anglès)

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# George Stewart Symes

Sir George Stewart Symes (1882-1962) fou un oficial britànic amb el rang de tinent coronel, i administrador colonial. Al llarg de la seva carrera va rebre l'orde del Bany (CGB), l'orde de Sant Miquel i Sant Jordi (GCMG), i l'orde del Servei Distingit (DSO).
Va servir a Sud-àfrica el 1902 i al Protectorat d'Aden (1903-1904). Es diu que fou l'únic oficial britànic que va rebre l'orde de serveis distingits al hinterland d'Aden.
Fou governador del districte del Nord a Palestina (1920 a 1925), cap secretari del govern de Palestina (1925 a 1928), governador de Tanganyika de 1931 a 1933 i governador general del Sudan Anglo-egipci de 1934 a 1940.

## Referències

* ↑ Robertson. J.W.. Symes, Sir (George) Stewart (1882–1962). Oxford University Press, September 2004 (Oxford Dictionary of National Biography) [Consulta: 10 febrer 2009].
* ↑ «Lieutenant Colonel Sir (George) Stewart Symes». Arxivat de l'original el 2010-03-11. [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ Long, Charles William Richard. British Pro-consuls in Egypt, 1914-1929: The Challenge of Nationalism. Routledge, 2004, p. 215. ISBN 0415350336.

## Enllaços externs

* The Malvern Register, 1905