OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# S'Alqueria Blanca

S'Alqueria Blanca o l'Alqueria Blanca és un poble del terme de Santanyí, a Mallorca. El 2009 tenia 1126 habitants.
Les principals activitats econòmiques són els serveis de proximitat (comerços, bars i restaurants) i el turisme. Els recursos tradicionals eren l'agricultura, l'avicultura i la fabricació de teules.
La vida associativa està ben desenvolupada. Hi ha una associació de persones de la tercera edat, que fa gaudir els majors del poble amb el seu ampli programa d'activitats; una associació de mestresses de casa, que durant tot l'any s'encarrega de fer activitats en les quals pot participar la gent vinculada a l'associació o gent aliena a l'associació; i també una associació cultural anomenada s'Heura, de creació recent, dins l'any 2010, que fa diferents activitats destinades als habitants.
D'entre les tradicions típiques, que es van perdent, hi ha l'anar a tirar test i l'anar a córrer carros, tradició arrelada al jovent, per fer bulles i sortir al carrer.
El mercat del poble és els dimarts, a la plaça de Sant Josep.

## Llocs d'interès

* el Santuari de la Mare de Déu de Consolació
* el pou del Rei
* la torre d'En Timoner
* l'església de Josep (1863), amb el seu orgue de recent restauració
* l'escola Mare de Déu de Consolació, reoberta fa tres dècades

## Festes

D'entre les festes populars, es poden destacar les de Sant Antoni, Sant Josep, I Sant Roc, sent les de sant Josep i Sant roc, les festes predilectes.
* A les festes de Sant Antoni, celebrades el 16-17 de gener, és tradicional el fogueró del 16 a vespre, i l'endemà la Beneïda de carrosses i animals.
* Per Sant Josep, patró del poble, celebrat dia 19 de març, és tradicional una missa solemne i diferents actes.
* Per Sant Roc, festes de l'estiu, el poble surt al carrer a gaudir dels diferents actes que es solen preparar per a la primera quinzena d'agost. Per aquestes festes són tradició les revetlles tant per a joves com per a majors, curses per infants, jocs populars, representacions teatrals, missa solemne, sopar a la fresca, i un bon grapat d'altres actes que es van fent any rere any.

## Referències i enllaços

* ↑ Aguiló, Cosme «Gentilicis de l'antic terme de Santanyí». Sal i Xeixa, 1, 1984, pàg. 5 [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 0002976. Palma: Promomallorca, p.. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Nomenclàtor de nuclis de població de les Illes Balears
* ↑ ibídem
* ↑ S'Alqueria Blanca: siete mil vehículos diarios por un ‘embudo’ de cuatro metros, Ultima Hora, 31 d'agost de 2015
* ↑ S'Alqueria Blanca a viagallica.com
* ↑ «Festes de Sant Josep a S'Alqueria Blanca». Arxivat de l'original el 2016-11-07. [Consulta: 6 novembre 2016].
* ↑ S'Alqueria Blanca honora Sant Roc Arxivat 2016-11-07 a Wayback Machine. al web de l'ajuntament de Santanyí

## Enllaços externs

* S'Alqueria Blanca a facebook
# Farmàcia Joaquim Cases

La Farmàcia Joaquim Cases és un establiment situat a la cantonada de la plaça de la Llana i el carrer de Corders de Barcelona, catalogat com a de gran interès (categoria E1).

## Història

Segons la guia El Consultor del 1857, la farmàcia era en mans de Josep Saló.
El 1864, Teodor Aviñó i Boix va comprar l'establiment. La seva filla es va casar amb Josep Cases i Valls, secretari de l'Acadèmia de Medicina, que també va escriure i va rebre algunes medalles pels seus treballs. Durant aquesta època, els seus preparats tenien molta anomenada per la gent del barri i es van comercialitzar arreu del país i a Amèrica. Va inventar l'anomenada solució Cases, un reconstituent per a múltiples malalties o dolors.

## Descripció

Té un portal a cada carrer. Destaca de la façana el moble de fusta aplacat que ocupa tota la superfície de la botiga donant lloc als dos accessos amb la mateixa estructura: fusteria amb una porta vidriera central i dos laterals amb porticons plegables. A sobre hi ha una llinda contínua també de fusta amb la paraula «farmàcia» a cada façana i a la cantonada el nom del farmacèutic i la reproducció d'algunes de les medalles atorgades.
A l'interior es conserva gairebé tota la decoració modernista projectada el 1910 amb vidres gravats a l'àcid amb motius florals, mobles de prestatges amb treball d'ebenisteria presentant línies corbes i motius florals. Conserva també el moble del taulell amb una mampara que separava la clientela dels dependents i la part baixa decorada amb fulles d'acant i roses. La farmàcia, a més, té un col·lecció de pots per a conservar-hi herbes datats de més de 150 anys. Segons Carme Cornet, aquesta ceràmica seria feta pel terrissaire Fèlix Montfort. El paviment està compost per un mosaic hidràulic que segueix un model amb motius geomètrics i florals.

## Referències

* ↑ «Farmàcia Joaquim Cases». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1857, p. 222, 408.
* 1 2 3 4 «Farmàcia Joaquim Cases». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Arroyomolinos (Càceres)

Arroyomolinos és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Evolució demogràfica

Evolució demogràfica :
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1184 | 1163 | 1135 | 1076 | 946 | 940 | 981 |

## Història

Va ser fundat l'any 1228 pel rei Alfons IX de Lleó, encara que es troben indicis que al neolític hi va haver assentaments. A l'imperi romà es van construir els molins que donen nom a la població. Els pobles àrabs també van construir molins a la zona.
El 28 d'octubre de l'any 1811, es va produir el succés històric més important d'Arroyomolinos. Durant la Guerra de la Independència Espanyola, es va produir una de les victòries més importants sobre l'exèrcit francès.
La batalla es coneix amb el nom de Batalla del Arroyo de los Molinos o la Sorpresa de Arroyomolinos. En ella, un combinat de forces dels exèrcits anglès, espanyol i portuguès, sota les ordres del General Hill, va aconseguir derrotar a les tropes franceses comandades pel General Girard.
La població va ser denominada Arroyomolinos de Montánchez des de l'any 1857 fins al 1981 en què va canviar de nom per Arroyomolinos
# Vanth (satèl·lit)

Vanth, oficialment (90482) Orcus I Vanth, és l'únic satèl·lit natural conegut del plutí i probablement planeta nan Orcus. Fou descobert per Mike Brown i T.-A. Suer en imatges del telescopi espacial Hubble del 13 de novembre de 2005. El descobriment fou anunciat el 22 de febrer de 2007 en IAUC 8812.

## Òrbita

El satèl·lit orbita Orcus en un cercle estret i precís amb un període d'aproximadament 10 dies. Brown pensa que igual que Plutó i Caront, Orcus i Vanth estan acoblats de marea.

## Propietats

Vanth es trobà a 0,25 arcsec d'Orcus amb una diferència de magnitud de 2,7±1,0. Estimacions fetes el 2009 per Mike Brown mostren que la magnitud aparent de Vanth és 21,97 ± 0,05 la qual és 2,54 ± 0,01 magnituds més fleble que Orcus. Això suggereix un diàmetre de 280 km. Encara que la diferència de colors d'Orcus (neutre) i Vanth (vermell) suggereix que Vanth podria tenin una albedo de factor dos o més baix que Orcus. Si Vanth tingués una albedo la meitat del d'Orcus, Vanth podria arribar als 380 km mentre Orcus té 860 km de diàmetre. La massa de Vanth també depèn de la seva albedo i pot variar entre el 3 i el 7,5% del total de massa del sistema.
El satèl·lit no s'assembla a altres satèl·lits de col·lisió coneguts perquè el seu espectre és molt diferent del del primari i, per tant, podria ser un objecte del cinturó de Kuiper capturat.

## Nom

Vanth rebé la designació provisional S/2005 (90482) 1. El 23 de març de 2009, Brown demanà als lectors de la seva columna setmanal que suggerissin possibles noms per al satèl·lit, el triat fou enviat International Astronomical Union (IAU) el 5 d'abril. El nom Vanth, fa referència a un psicopomp alat de la mitologia etrusca que guiava les ànimes dels morts a l'inframón. El nom fou escollit entre una gran quantitat d'opcions, i fou l'única amb un origen purament etrusc. Fou suggerida en per l'escriptora nord-americana Sonya Taaffe. El nou fou aprovat per la UAI el 30 de març de 2010.

## Referències

* 1 2 Daniel W. E. Green. «IAUC 8812: Sats OF 2003 AZ_84, (50000), (55637),, (90482)», 22-02-2007.(anglès)
* ↑ Wm. Robert Johnston. «(90482) Orcus», 04-03-2007.(anglès)
* 1 2 3 4 Michael E. Brown. «S/1 90482 (2005) needs your help», 23-03-2009.(anglès)
* 1 2 3 4 5 Brown, M.E.; Ragozzine, D.; Stansberry, J.; Fraser, W.C. «The size, density, and formation of the Orcus-Vanth system in the Kuiper belt». The Astronomical Journal, 139, 6, 2010, pàg. 2700–2705. arXiv: 0910.4784. Bibcode: 2010AJ....139.2700B. DOI: 10.1088/0004-6256/139/6/2700.(anglès)
* ↑ Michael E. Brown. «Orcus Porcus», 06-04-2009.(anglès)
* ↑ «Minor planet circular», 2010.(anglès)
Satèl·lits de planetes nans :
PlutóOrcHaumeaQuaoarEris
Caront · Nix  · Hidra  · Cèrber  · Estix
Vanth
Namaka · Hiʻiaka
Weywot
Disnòmia :
# Farmàcia Guinart

La Farmàcia Guinart és un establiment situat al carrer Gran de Sant Andreu, 396 de Barcelona, catalogada com a de gran interès (categoria E1).

## Història

Va ser fundada el 15 de novembre del 1896 pel farmacèutic Anselm Guinart i Gonzàlez, i des d'alhesores s'ha mantingut sempre en mans de la mateixa família.

## Descripció

Establiment amb dues obertures al carrer de disseny idèntic. La decoració de la façana de la farmàcia combina diversos materials: ceràmica, fusta i ferro forjat. Es combinen les rajoles ondulades de color verd amb altres grogues amb motius florals en blau a mitja alçada. Tres mènsules de ferro forjat suporten la llinda, la central té un fanal, també de ferro forjat, amb vidres emplomats de colors del mateix estil que el dos quadres de vidres que hi ha sobre les portes. Els rètols són còpies dels originals, de fusta amb rajoles grogues amb les decoracions i lletres en blau i blanc. Les rajoles originals les va realitzar l'obrador Xumetra, del mateix Sant Andreu. Les portes són de fusta amb delicats ornaments de ferro forjat. La part baixa, ara de fusta, era de marbre ribetejat en negre.
L'interior conserva el mobiliari original de fusta de melis. Consisteix en un taulell amb un sobre de marbre amb plafons motllurats en el frontal i un moble amb prestatges adossats a les parets.

## Referències

* ↑ «Farmàcia Guinart». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «Farmàcia Guinart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Farmàcia Guinart». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Odd Martinsen

Odd Martinsen (Drammen, 20 de desembre de 1942) és un esquiador de fons noruec, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Grenoble, on va disputar quatre proves del programa d'esquí de fons. Fent equip amb Pål Tyldum, Harald Grønningen i Ole Ellefsæter guanyà la medalla d'or en els 4x10 quilòmetres, mentre en els 30 quilòmetres guanyà la medalla de plata. En els 15 quilòmetres fou vuitè i en els 50 quilòmetres divuitè. Vuit anys més tard, als Jocs d'Innsbruck, va disputar tres proves del programa d'esquí de fons. Fent equip amb Pål Tyldum, Einar Sagstuen i Ivar Formo guanyà la medalla de plata en els 4x10 quilòmetres, mentre en els 15 quilòmetres fou vuitè i en els 30 quilòmetres novè.
En el seu palmarès també destaquen cinc medalles al Campionat del Món d'esquí nòrdic, una d'or, una de plata i tres de bronze, entre les edicions de 1966 i 1974, així com onze campionats nacionals entre 1966 i 1978. El 1969 va rebre la medalla Holmenkollen. El 2001 la seva filla Bente Skari també va rebre aquest prestigiós premi, cosa que els converteix en els únics pare-filla en haver-ho aconseguit.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Odd Martinsen». [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ Federation, International Ski and Snowboard. «FIS | Odd MARTINSEN - Athlete Biography - Cross-Country» (en anglès). [Consulta: 11 gener 2025].
# Nix Olympica

Nix Olympica és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 19.78 ° latitud N i 230 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Nilosyrtis, nom compost format per Nil i Sirte.

## Referències

* ↑ "Nix Olympica". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Saint-Colomban

Saint-Colomban és un municipi francès, situat al departament de Loira Atlàntic, a la regió de país del Loira, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.747 habitants. Limita amb els municipis de Corcoué-sur-Logne al sud, La Limouzinière, Saint-Philbert-de-Grand-Lieu i Geneston a Loira Atlàntic, Saint-Philbert-de-Bouaine a Vendée.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 1.642 | 1.757 | 1.625 | 1.817 | 1.889 | 2.027 | 3.073 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Luc Gauthier | |
| 2008- | Patrick Bertin | |
# Aquerúsia

Segons la mitologia grega, l'Aquerúsia (en grec antic: Ἀχερουσία o Ἀχερουσίς λίμνη) era una llacuna vinculada al riu Aqueront, al món inferior o Hades i, per tant, relacionada amb el món dels morts.
Hi havia diversos llacs reals que rebien aquest nom. El més important es trobava a Tespròcia, a l'Epir, atès que el recorria el riu Aqueront. Tot i així, lluny de l'Aqueront hi havia altres llacs identificats amb l'Aquerúsia o que rebien aquest nom: un a Hermíona (Argòlida), un altre a Heraclea Pòntica, un altre entre Cumes i el Cap Misè (Campània), i, segons Plini el Vell, un altre a Memfis (Egipte).
D'altra banda, la caverna per on Hèracles va treure de l'Hades el gos Cèrber en un dels seus dotze treballs també rebia el nom d'Aquerúsia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Acherusia palus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 13 desembre 2020].
# Caraüll

Caraüll és un edifici del Segle XVII al municipi d'Oristà. Està relacionat amb l'antiga quadra i parròquia (Sant Genís de Caraüll) agregada el 1840 al municipi de Muntanyola (Osona), a la conca del Llobregat, entre els termes d'Oristà, de Santa Maria d'Oló i de Sant Bartomeu del Grau. L'església de Sant Genís de Caraüll depèn de l'església d'Oristà des del segle xiv.

## Descripció

Es tracta d'un edifici que en origen tenia planta rectangular i al qual se li han adossat diferents cossos agrícoles i d'habitatge.
Els murs estan construïts amb pedres irregulars i morter.
El teulat, a doble vessant, és lateral a la façana principal. Totes les finestres i la porta d'entrada tenen llinda de pedra tallada.
Aquesta casa tenia un molí, avui enderrocat.
Sant Genís de Caraüll (Sant Genís Nou) és una església i antiga parròquia de Caraüll. És una obra de Muntanyola (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És esmentada ja el 943 i depèn de la d'Oristà des del segle xiv. Fou reconstruïda al segle xviii d'estil neoclàssic, i no té culte des del 1936. A ponent, a 1,5 kilòmetres, hi ha les restes d'una església anterior (Sant Genís Vell) d'estil romànic. Aquesta es troba en mal estat de conservació perquè manquen la cobertura i part dels alçats.

## Història

La gent de la casa diu que és del 1700, però la vila de Caraüll apareix documentada per primera vegada el 1108 com a vila que pot estar situada dins la demarcació parroquial de Sant Andreu d'Oristà.
El 1152 apareix documentat el mas Caraüll sobirà.
En el fogatge fet a Oristà el 1553, conservat a l'Arxiu de la Corona d'Aragó, apareix el nom de Pere Puigrubí que està a Carahull.

## Referències

* ↑ «Caraüll». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 6 7 «Caraüll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
* ↑ «Caraüll». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Caraüll». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Saint-Herblon

Saint-Herblon (en bretó Sant-Ervlan-ar-Roz) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.059 habitants. Limita amb Ancenis al sud i a l'oest, La Roche-Blanche al nord, La Rouxière al nord-est, Varades a l'est, i Anetz al sud.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.365 | 1.444 | 1.613 | 1.845 | 1.921 | 1.842 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Marie-Françoise Jaafar | |
| 2008- | Gérard Barrier | |
# Can Verdaguer (Barcelona)

Can Verdaguer és una masia del districte de Nou Barris de Barcelona, catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Història

La finca havia tingut una gran extensió de terres de conreu que arribaven a l'avinguda Meridiana i fins al carrer de l'Escultor Ordoñez. També hi havia un bon sector amb plantacions de vinya.
El 2006 va ser adquirida per l'Ajuntament de Barcelona, que la va rehabilitar com a centre cívic, inaugurat el 2012. Durant les obres, es va destruir la terrassa porxada i un annex que hi havia a llevant, deixant a l'aire lliure l'antiga premsa.

## Descripció

És de planta basilical amb cobertes a quatre vessants, portal d'accés dovellat i diverses finestres, tant al primer pis com a les golfes. Té cossos annexes laterals per a guardar els carruatges i altres objectes agrícoles. Al damunt del magatzem hi ha un petit terrat. En entrar a la casa hi ha la tradicional gran sala i a mà dreta hi ha una cuina amb rajoles de ceràmica. Encara es guarda el cup del vi i altres objectes de la pagesia. Darrere de la casa hi ha un pati, que havia estat un jardí amb un gran pi i una bassa d'aigua pròpia.

## Referències

* 1 2 3 «Can Verdaguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Can Verdaguer». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Can Verdaguer». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Alfred Kälin

Alfred Kälin (Suïssa, 16 de gener de 1949) és un esquiador de fons suís, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part als Jocs Olímpics d'Hivern de Sapporo, on va disputar dues proves del programa d'esquí de fons. Formant equip amb Albert Giger, Alois Kälin i Eduard Hauser guanyà la medalla de bronze en la prova del relleu 4x10 quilòmetres, mentre en els 30 quilòmetres fou dissetè. Quatre anys més tard, als Jocs d'Innsbruck, disputà tres proves dels del programa d'esquí de fons. Destaca la cinquena posició en el relleu 4x10 quilòmetres.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Alfred Kälin». [Consulta: 25 febrer 2023].
# Saint-Joachim

Saint-Joachim (en bretó Sant-Yoasin) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 3.915 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 4.078 | 4.152 | 4.161 | 4.253 | 3.994 | 3.772 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Marc Justy | PCF |
| 2008- | Marie-Anne Halgand | PS |
# Assuraplaidin

Assuraplaidin fou un rei d'Assíria del confús període històric entre el 1730/1720 aC i el 1710/1700 aC, en què set personatges d'origen desconegut es disputaren el poder a Assur. A les llistes reials apareixen amb l'explicació de «fill d'un ningú» el que equival a dir que no eren de cap família reial i, per tant, usurpador.

## Referències

* Mesopotamian chronicles, per Jean-Jacques Glassner i Benjamin Read Foster, a Google Llibres

## Vegeu també

* Període paleoassiri
# Vent de Santa Ana

Els vents de Santa Ana són vents forts i extremadament secs caracterísitics del sud de Califòrnia i nord de Baixa Califòrnia. Bufen a finals de la tardor i a l'hivern. Poden ser calents o freds segons les temperatures que hi hagi a les regions font que són la Gran Conca i el desert de Mojave. Aquests vents sovint aporten el temps més càlid i sec de l'any i produeixen incendis forestals. L'etimologia del nom Santa Ana no està clara podria ser de les properes muntanyes Santa Ana o derivats de vent de Satanàs.

## Descripció

El vents Santa Ana són del tipus de vent catabàtic que resulten de les altres pressions en grans altituds a la Gran Conca entre Sierra Nevada i les Muntanyes Rocoses. Es diu sovint que l'aire s'escalfa i s'asseca quan passa pel desert de Mojave i el desert de Sonora però en realitat no és així. Quan arriba a la costa l'aire portat pel vent de Santa Ana té una humitat relativa sovint inferior al 10%.
La combinació de vent, calor i sequedat que acompanyen aquest vent torna la vegetació del chaparral en un combustible explosiu i provoquen grans incendis com el d'octubre de 2003 on cremaren 2.921 km².
Com a efecte positiu fa pujar les aigües fredes del mar a la superfície aportant molts nutrients i fa augmentar els peixos i, per tant, la pesca.

### Boira de Santa Ana

La Boira de Santa Ana és un fenomen derivat que es produeix quan acaba de bufar el vent de Santa Ana.

### Santa Ana fred

El vent Santa Ana pot ser també fred i sec i poden donar el temps més fred de l'any a Califòrnia.

## Referències

* ↑ http://www.geotimes.org/oct03/WebExtra103103.html
* ↑ Leipper, D. F., Fog development at San Diego, California, J. Mar. Research, 7, 337-346, 1948.
* ↑ Leipper, D. F., Fog on the United States West Coast: a review. Bull. Amer. Meteor. Soc. 75, 229-240.

## Enllaços externs

* University of California, Los Angeles, Meteorology Dept.: Santa Ana Winds Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine.
* What are the Santana or Santa Ana Winds?
* «NASA Satellite Finds Something Fishy About Santa Ana Winds». Jet Propulsion Laboratory, 11-03-2004 [Consulta: 25 maig 2006]. Arxivat 2020-09-21 a Wayback Machine.
# Saint-Père-en-Retz

Saint-Père-en-Retz (en bretó Sant-Pêr-Raez, en gal·ló Saeint-Paèrr-en-Rais) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.046 habitants. Limita amb Paimbœuf, Corsept, Saint-Brévin-les-Pins, Saint-Michel-Chef-Chef, Pornic, Chauvé, Arthon-en-Retz i Saint-Viaud.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.625 | 2.682 | 2.627 | 2.917 | 3.250 | 3.454 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Michelle Bruneaud-Leroux | |
| 2008- | Joseph Guilloux | |