OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Federació Socialista Democràtica

La Federació Socialista Demòcratica o Federació Social Demòcratica (SDF: Social Democratic Federation) es va constituir com el primer partit socialista organitzat de Gran Bretanya el 7 de juny de 1881.
Encapçalada per Henry. M. Hyndman, entre els que es van unir inicialment a les SDF hi havia destacades figures socialisme com William Morris, George Lansbury, James Connolly, Edward Aveling i Eleanor Marx. No hi donà suport, però Friedrich Engels, el company i col·laborador de Karl Marx durant tota la seva vida.
Inicialment s'anomenà Federació Democràtica, fins que el 1884 adoptà un programa explícitament socialista i esdevingué la Federació Social Democràtica. Publicà el periòdic setmanal Justice.
Sota el lideratge de Hyndman, acabalat home de negocis, aviat es visqueren desavinences, i el 1884 la majoria dels seus membres s'enfrontaren a Hyndman, que acusaven d'excessivament dirigista i d'oportunista, i abandonaren el partit, creant la Lliga Socialista (Socialist League), entre ells William Morris, Belfort Bax, Eleanor Marx i Edward Aveling, Però la Lliga tindria poca cohesió i durada i es dissoldria el 1901.
La Federació Socialdemocràtica apostà per la via parlamentària, obtenint resultats residuals el 1885. Tingué un cert protagonisme durant les manifestacions i protestes de 1886 i 1887, però seguí sense obtenir resultats electorals malgrat la seva aposta pel parlamentarisme, cosa que provocà noves escissions de partidaris de prioritzar la lluita dels treballadors per sobre les eleccions, per una banda, i dels que encara consideraven insuficient l'aposta electoral i veien estèril la lluita de masses, que marxaren al Partit Laborista Independent de Keir Hardie.
La SDF va sobreviure escissions a dreta i esquerra fins que la primera dècada del segle xx va reunir-se amb altres grups per fundar el marxista Partit Socialista Britànic (BSP), actiu des del 1911 fins al 1920, en què es fundà el Partit Comunista de la Gran Bretanya.
# Pol·lució nocturna

Una pol·lució nocturna, emissió nocturna o un somni humit és una ejaculació involuntària de semen que té lloc durant el son.
Les pol·lucions nocturnes són més comuns durant els últims anys de l'adolescència, tot i que es presenten també en l'adult. Poden estar, o no, acompanyades per somnis eròtics. Alguns homes es desperten durant l'ejaculació, mentre que altres segueixen dormint i només se n'adonen en despertar-se i comprovar que la roba està tacada de semen, o ni tan sols ho noten si és que aquest s'ha assecat. Sovint no recorden cap mena de son de contingut sexual.
Durant la pubertat, el 13% dels homes experimenten la primera ejaculació de la seva vida o espermarquia durant una pol·lució nocturna. Segons els estudis de Kinsey, els homes que tenen la seva primera ejaculació com a conseqüència d'una pol·lució nocturna, presenten la espermarquia de mitjana un any després d'aquells que l'aconsegueixen per estimulació física, independentment que aquesta sigui per masturbació o relacions de parella.

## Causes

Ocorre quan el somni suggestiona involuntàriament l'individu o quan aquest passa una quantitat considerable de temps sense ejacular.

## Freqüència

La freqüència de les ejaculacions involuntàries nocturnes són molt variables i els estímuls sexuals del medi en què habita l'individu poden ajudar a incrementar-la. Alguns homes les presenten freqüentment, sobretot durant l'adolescència, mentre que altres no l'han experimentat mai. Segons les dades estadístiques de què es disposa, el 83% dels homes en els Estats Units l'han presentat en alguna ocasió al llarg de la seva vida.
Dins del grup d'homes que les experimenten, la freqüència mitjana en solters oscil·la entre 0,36 vegades per setmana per a joves de 15 anys, fins a 0,18 vegades per setmana per als de 40. Els homes casats presenten una freqüència de 0,23 emissions a la setmana als 19 anys i tan sols 0,15 a la setmana als 50. Per tant, la freqüència màxima es dona en joves de 15 anys i la més baixa en adults casats de 50 anys. No es disposa de dades a edats més avançades, se suposa que les emissions disminueixen progressivament en freqüència a mesura que avança l'edat.
En estudis realitzats en altres parts del món, la freqüència d'ejaculacions nocturnes poden diferir de les dels Estats Units. A la Indonèsia, el 97% dels homes les presenten a l'edat de 10 anys.

## Vegeu també

* Tumescència nocturna del penis

## Referències

* 1 2 3 4 Kinsey, Alfred C: "Sexual Behavior in the Human Male"
* ↑ http://www.measuredhs.com/pubs/pdf/FR157/04Chapter04.pdf Badan Pusat Statistik "Indonèsia Young Adult Reproductive Health Survey 2002-2004 "p. 27

## Enllaços externs

* http://www.educasexo.com/adolescentes/polucion-nocturna-suenos-humedos.html Arxivat 2012-07-05 a Wayback Machine. Bloc sobre educació sexual
# Parròquia

«Parròquia» té aquests significats:
* Parròquia eclesiàstica, subdivisió de base d'una diòcesi
* Església parroquial, centre religiós d'una parròquia eclesiàstica
* Parròquia (civil), entitat subnacional en diferents països
* Parròquies d'Andorra, primeres i darreres instàncies administratives per sota del Govern d'Andorra
* Parròquia rural (Astúries), entitats locals menors del Principat d'Astúries, que gaudeixen de personalitat jurídica pròpia diferent del Concejo
* Parròquia rural (Galícia), entitat local menor de Galícia
# Resolució 690 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 690 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, va ser aprovada per unanimitat el 29 d'abril de 1991, després de recordar les resolucions 621 (1988) i 658 (1990) i prenent nota d'un informe del Secretari general sobre la situació al Sàhara occidental, el Consell va aprovar l'informe i va decidir crear la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO) d'acord amb les recomanacions del secretari general. La missió consistia en aplicar la Pla de Regularització per a un referèndum d'autodeterminació per al poble del Sàhara Occidental.
El consell va fer una crida al Marroc i al Polisario a cooperar amb el secretari general i amb la Missió, expressant el seu ple suport a ell i a l'Organització d'Unitat Africana pels seus esforços. També va dedicir que el període transitori començaria no més tard de sis setmanes després que l'Assemblea General aprovés el pressupost de la MINURSO. Al maig de 1991, l'Assemblea General va aprovar el pressupost.
Un alto el foc va entrar en vigor el 6 de setembre de 1991 i la MINURSO va començar a desplegar-se.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)

## Referències

* 1 2 Eur. The Middle East and North Africa 2004. 50. Routledge, 2004, p. 833. ISBN 978-1-85743-184-1.
* ↑ «A/RES/45/266 – Financing of the United Nations Mission for the Referendum in Western Sahara». United Nations General Assembly, 17-05-1991.

## Enllaços externs

* Text of Resolution at UN.org Arxivat 2012-06-15 a Wayback Machine. (PDF)
# La noche y el alba

La noche y el alba és una pel·lícula dramàtica espanyola estrenada el 1958, barreja d'intriga policial i document social, i dirigida per José María Forqué amb un guió escrit pel mateix Forqué i Alfonso Sastre, basat en una història d'Alfonso Paso i Mariano Ozores. S'hi proposa la qüestió de la reconciliació nacional, però el seu fracàs comercial va empentar Forqué cap a un cinema més comercial.

## Sinopsi

Pedro és un fotògraf de carrer que va lluitar en el bàndol republicà durant la guerra civil espanyola i que és obsessionat amb una model. La jove mor accidental en una cita amb un enginyer però n'és acusat Pedro. Carlos, tot i que sap la veritat, no la diu a la policia per no comprometre la seva carrera.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1958 | Millor fotografia en blanc i negre | Cecilio Paniagua | Guanyadora |

## Referències

* ↑ La noche y el alba a fotogramas.es
* ↑ José María Forqué a filmin.es
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1958». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 8 gener 2016].
# Nacionalitat uruguaiana

La nacionalitat uruguaiana (castellà: nacionalidad uruguaya) es basa principalment en criteris d'ius soli. Els requisits per a l'obtenció de la ciutadania uruguaiana estan recollits en la Constitució, secció III, capítol I. La doble o múltiple nacionalitat és legal a l'Uruguai.

## Tipus de ciutadans

Hi ha dos tipus de ciutadans: els naturals i els legals.

### Ciutadans naturals

És un ciutadà natural:
* El nascut a l'Uruguai, fill de pare o mare uruguaians.
* El nascut a l'Uruguai, fill de pares estrangers, excepte si els progenitors es troben al país per qüestions de servei diplomàtic.
* El nascut a l'estranger, si un dels seus pares (o ambdós) és uruguaià.

### Ciutadans legals

És un ciutadà legal aquell que obté la nacionalitat després del seu naixement. En aquest cas cal un examen de llengua castellana per a demostrar que la persona pot comunicar-se en l'idioma local amb certa fluïdesa. S'aplica en els següents tres casos:
* Després d'invertir una gran suma de diners a l'Uruguai o contribuir a la ciència, a l'art o la indústria nacional durant tres anys ininterromputs de residència.
* Contreure matrimoni amb un ciutadà uruguaià dona dret a residència al país. Després de cinc anys es pot sol·licitar la nacionalitat, quantitat de temps que es redueix a tres anys si l'estranger té fills nascuts a l'Uruguai.
* Per gràcia de l'Assemblea General de l'Uruguai a persones que hagin reunit mèrits suficients o hagin realitzat alguna contribució destacada al país.

## Referències

* ↑ Text de la Constitució de l'Uruguai (en castellà)
# Cabeçada

La cabeçada o morralla (generalment usat en plural: morralles) és el bastiment de corretges que es col·loca en el cap del cavall per a afermar el mos. Pot ser de cuir o seda. Les morralles se semblen a un cabestre però llur funció és més aviat de guiar i mantenir el cavall desmuntat. A les morralles, hom hi lliga o agafa un dogal i no pas unes regnes.
Consta comunament de dues peces principals, la sotagola i el cabestre, agafades per dues corretges curtes anomenades traves.
Aquestes dues peces que s'escurcen i s'allarguen per mitjà d'una sivella que cadascuna té al costat esquerre en la mateixa forma que la sotagola i la muserola de la cabeçada de la brida, estan agafades per darrere amb dues anelles que són les peces on entren les branques de la cabeçada mateixa.

## Menes

Segons el seu objecte rep diferents noms.

### Cabeçada de brida

És un corretatge o guarnició de cuir o de seda que cenyeix i abraça el cap del cavall. S'empra per a sostenir el mos i les dues regnes. Està composta de testera, frontal (o frontalera), muserola, sotagola, galteres i portacabestre. La sotagola i la muserola estan agafats per darrere amb dues anelles, que són les peces per on entren les branques de la cabeçada mateixa.

### Cabeçada de menjadora

La que s'usa per a fermar l'animal a la menjadora amb el dogal que porta a propòsit. Consta de testera, frontalera, muserola, sotagola, galteres i anella del dogal. Alternativament, aquesta mena de cabeçada pot tenir un mos —que és la part que es col·loca darrere de les orelles—, del cabestre, i de dos galteres que uneixen les peces anteriors. Demés es col·loquen a banda i banda del cap del cavall, dues anelletes unides per una baula, les quals subjecten la cabeçada, i de les quals es pren el dogal, a què es poden afegir la sotagola les frontaleres, que no són peces indispensables.

### Cabeçada pollinera

La de cànem que es posa als poltres.

## Vegeu també

* Cabestre
* Brida
* Arreu

## Referències

* ↑ Màrius Domingo de Pedro. A cavall per Catalunya: equitació per a tothom; 20 rutes. Cossetània Edicions, 2002, p. 104–. ISBN 9788495684844 [Consulta: 26 desembre 2010].
* ↑ Morralles. Diccionari Institut d'Estudis Catalans.(català)
* ↑ Ramal. Diccionari Institut d'Estudis Catalans.(català)
* ↑ Josep Mèlich i Garcia. L'Argentera-- quan anàvem amb avarques: solatges de memòria. Cossetània Edicions, 2003, p. 212–. ISBN 9788496035607 [Consulta: 26 desembre 2010].
* 1 2 3 4 Encyclopedia metodica, Artes academicos, Gregorio Sanz, 1791, p. 106.
* ↑ Risueño, Carlos. «Diccionario de veterinaria y sus ciencias auxiliares». Librería de Pérez. [Consulta: 13 desembre 2013].

## Bibliografia

* Encyclopedia metódica. Artes académicos, Gregorio Sanz, 1791.
* "Cabezada", "Anteojeras" a Animalario. Visiones humanas sobre mundos animales.
# Resolució 977 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 977 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 22 de febrer de 1995. després de recordar la Resolució 955 (1994), en què el Consell va ser determinar la seu del Tribunal Penal Internacional per a Ruanda (TPIR) i prenent nota de l'informe del Secretari General Boutros Boutros-Ghali, el Consell va decidir que la seva seu estaria a Arusha, Tanzània.
D'acord amb l'informe del secretari general, la decisió va marcar la segona fase del procés en el qual s'estableix el TPIR, que ara permetrà començar el procés de selecció dels sis jutges de primera instància. El representant de Ruanda al Consell, Manzi Bakuramutsa, va dir que, encara que el seu govern no doni suport a la decisió d'assignar la seu fora de Ruanda, seguiria cooperant amb el Consell de Seguretat.

## Referències

* ↑ «Site of Rwanda Tribunal». The New York Times, 23-02-1995.
* ↑ Bantekas, Ilias; Nash, Susan. International criminal law. 2a edició. Routledge Cavendish, 2003, p. 340. ISBN 978-1-85941-776-8.
* 1 2 Africa Policy E-Journal «Council Unanimously Adopts Resolution 977». Africa Policy Information Center, 22-02-1995.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)
* Guerra Civil Ruandesa
* Genocidi de Ruanda

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Pla de Palau i carrer de Sant Pau

Pla de Palau i carrer de Sant Pau és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Plaça d'època medieval que cal conservar com ambient. S'hi mesurava i venia l'oli i el sabó. Cal preservar aquesta àrea de la ciutat perquè significa la preservació de la memòria històrica i perquè es defineix en la trama urbanística actual l'estructura urbana medieval.
Plaça situada al nucli antic, entre el carrer Sant Pau i el carrer de la Guitarra, és el resultat de diferents urbanitzacions dutes a terme entre els segles XIX i XX. La plaça està situada davant el Palau Arquebisbal i els antics dormitoris dels canonges, molt a prop de la muralla de la ciutat. Amb motiu del congrés eucarístic es va esgrafiar els murs del convent del Carme.
Al carrer Sant Pau s'obren 2 edificis també emblemàtics de la ciutat: el seminari pontifici i la Casa dels Canonges.

## Referències

* 1 2 3 «Pla de Palau i carrer de Sant Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Eleccions legislatives austríaques de 2002

Les eleccions legislatives del 2002 a Àustria, al Consell Nacional van ser el 24 de novembre de 2002. Els populars foren la força més votada i Wolfgang Schüssel fou nomenat canceller

## Antecedents

Les desavinences del govern de coalició del Partit Popular (ÖVP) i el Partit de la Llibertat (FPÖ) desembocarien en la dimissió dels ministres del FPÖ i en la convocatòria d'eleccions anticipades en 2002.

## Resultats

Resum dels resultats electorals de 24 de novembre de 2002 al Consell Nacional d'Àustria
| Partits | Partits | Vots | +/- | % | +/- | Escons | +/- |
| | Partit Popular d'Àustria (Österreichische Volkspartei) | 2,076,833 | +833,161 | 42.30 | +15.39 | 79 | +27 |
| | Partit Socialdemòcrata d'Àustria (Sozialdemokratische Partei Österreichs) | 1,792,499 | +260,051 | 36.51 | +3.36 | 69 | +4 |
| | Partit Liberal d'Àustria (Freiheitliche Partei Österreichs) | 491,328 | -752,759 | 10.01 | -16.90 | 18 | -34 |
| | Els Verds (Die Grünen – Die Grüne Alternative) | 464,980 | +122,720 | 9.47 | +2.07 | 17 | +3 |
| | Fòrum Liberal (Liberales Forum) | 48,083 | -120,529 | 0.98 | -2.67 | — | ±0 |
| | Partit Comunista d'Àustria (Kommunistische Partei Österreichs) | 27,568 | +5,552 | 0.56 | +0.08 | — | ±0 |
| | Partit Socialista d'Esquerra (Sozialistische LinksPartei) ¹ | 3,906 | * | 0.08 | * | — | * |
| | Els Demòcrates (Die Demokraten) ² | 2,439 | * | 0.05 | * | — | * |
| | Comunitat Electoral Cristiana (Christliche Wählergemeinschaft) $^3$ | 2,009 | -1,021 | 0.04 | -0.03 | — | ±0 |
| | Total (participació 84,27%; +3.85) | 4,909,645 | | 100.0 | | 183 | |
| Notes: * No es presentà el 1999. ¹ Només a Viena. ² Només a Viena i Vorarlberg. $^3$ Només a Vorarlberg. ||||||||
| Font: Siemens Austria, BMI ||||||||

## Referències

* ↑ André Gingrich, Marcus Banks. Neo-nationalism in Europe and Beyond: Perspectives from Social Anthropology (en anglès). Berghahn Books, 2006, p. 140. ISBN 9781845451905.
# Míriam Bonastre Tur

Míriam Bonastre Tur (Pineda de Mar, 5 de febrer de 1994) és una il·lustradora i autora de còmics catalana, coneguda pel seu còmic digital Hooky.

## Biografia

Es va graduar en il·lustració a l'Escola Joso de Barcelona el 2015. Des d'aquell mateix any, comença a publicar setmanalment el còmic digital Hooky a la plataforma Webtoon fins al 2020. La sèrie, orientada al públic anglosaxó, especialment nord-americà, es va convertir en un gran èxit internacional en aquesta plataforma digital de còmics. Ara està treballant en la sèrie Marionetta també a Webtoon.
En paral·lel, el 2018 va formar part de l'equip creatiu d'El Rubius en sis capítols de Virtual Hero.
Després de l'èxit del còmic digital Hooky, va començar a preparar la versió en paper que va publicar el 2022. El primer volum va ser ben rebut tant a Espanya com als Estats Units, on es va incloure en les llistes dels llibres més venuts de The New York Times. Ja ha escrit el tercer volum de l'obra, que està previst publicar-ho la tardor de 2023.
És col·laboradora habitual de la revista Planeta Manga, on va publicar el 2022 El príncep de la calamitat juntament amb Blanca Mira, Laia López i Sara Lozoya.

## Estil i influències

El seu estil de dibuix està influenciat pel manga i l’animació, amb personatges expressius i històries plenes d’aventures i emoció. Ha citat referents com Harry Potter i Avatar: The Last Airbender per la manera com combinen fantasia i relacions humanes profundes.

## Referències

* ↑ escolajosoweb. «Sandra Díaz y Míriam Bonastre en el XXII Salón del Manga» (en castellà), 07-11-2016. [Consulta: 27 març 2023].
* ↑ Zapater, Laura. «Míriam Bonastre, la autora de cómic catalana que triunfa en EEUU con 'Hooky'» (en castellà), 15-01-2022. [Consulta: 27 març 2023].
* ↑ «Marionetta Wiki» (en anglès). [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ «Virtual Hero (TV Series 2018–2020) - IMDb». [Consulta: 27 març 2023].
* ↑ «Graphic Books and Manga - Best Sellers - Books - Oct. 2, 2022 - The New York Times» (en anglès). The New York Times. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «Hooky Volume 3» (en anglès). Amazon. [Consulta: 27 març 2023].
* ↑ «Libros de Miriam Bonastre Tur | Casa del Libro» (en castellà). [Consulta: 27 març 2023].
* ↑ Planeta Manga: El príncipe de la calamidad - Laia López,Sara Lozoya,Míriam Bonastre Tur,Blanca Mira | PlanetadeLibros (en castellà).
* ↑ «Planeta Manga: El Principe de la Calamidad Manga» (en castellà). [Consulta: 27 març 2023].
* ↑ Zapater, Laura. «Míriam Bonastre, la autora de cómic catalana que triunfa en EEUU con 'Hooky'» (en castellà), 15-01-2022. [Consulta: 27 gener 2025].
# Revellí

El revellí és una fortificació triangular situada davant del cos de la fortificació principal -generalment a l'altra banda d'un fossat. L'objectiu era dividir la força atacant i protegir els murs de cortina mitjançant foc creuat. Juntament amb altres elements, forma part del disseny de traça italiana.
El primer exemple construït de revellí és a la localitat italiana de Sarzanello i data de l'any 1497. Els primers revellins es van construir de maó, encara que més endavant, al llarg del segle xvi i als Països Baixos, eren de terra, ja que absorbia millor l'impacte dels projectils de l'artilleria.
En el sistema de fortificació del mètode Vauban i al dissenyat a Espanya pels enginyers de l'Acadèmia Militar de Barcelona, el revellí es construïa de pedra igual que el llenç de la muralla.
Per regla general, en els revellins el costat del triangle que mira cap a l'interior de la fortalesa no es fortificava i de vegades ni tan sols existia, ocupant el seu lloc escales i rampes d'accés a la fortificació per a tropes i canons, així com en alguns casos les casernes de la força de la guarnició. Això es feia per tal d'evitar que els enemics poguessin fer-se forts dintre seu si aconseguien prendre'ls. Altres construccions annexes als revellins podien ser camins coberts per dos murs unint una poterna a la muralla amb l'accés al revellí per traslladar-hi reforços o subministraments a cobert del foc enemic.
El conjunt de fortificacions d'aquest tipus més ben conservades a Espanya es troba al Castell de Sant Ferran de Figueres.

## Vegeu també

* Abatis

## Referències

* ↑ «Revellí». Optimot. [Consulta: 31 gener 2013].
* ↑ Duffy, Christopher. Siege Warfare: The Fortress in the Early Modern World, 1494-1660 (en anglès). Routledge, 1979, p. vol.1 p.34. ISBN 071008871X.
# Projecció cilíndrica

Una projecció cilíndrica és una projecció geogràfica que usa un cilindre tangent a l'esfera terrestre, col·locat de tal manera que el paral·lel de contacte és la Línia de l'equador.
La malla de meridians i paral·lels es dibuixa projectant-los sobre el cilindre suposant un focus de llum que es troba en el centre del globus.
El cilindre sí que és una figura geomètrica que pot desenvolupar-se en un plànol. La més famosa és la projecció de Mercator que va revolucionar a la cartografia. S'hi projecta el globus terrestre sobre un cilindre. És una de les més utilitzades tot i que en general en forma modificada, a causa de les grans distorsions que ofereix en les zones de latitud elevada, cosa que impedeix apreciar en les seves veritables proporcions a les regions polars.

## Referències

* ↑ Rabella, Josep Maria. «Projecció cilindrica». Enciclopèdia en línia. Institut Cartogràfic de Catalunya, 2013. [Consulta: 28 febrer 2014].
* ↑ «Projecció cilíndrica». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Pleurosicya prognatha

Pleurosicya prognatha és una espècie de peix d'aigua salada de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la península del Sinaí (Egipte). Va ser descrita per l'ictiòleg israelià Menachem Goren el 1984.

## Referències

* ↑ Garilao, Cristina V.; Valdestamon, Roxanne Rei. «Pleurosicya prognatha Goren, 1984 Folded ghostgoby» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 15 agost 2021].
* ↑ Goren, Menachem «Three new species and two new records for the Red Sea of invertebrate associated gobies (Gobiidae, Pisces)» (en anglès). Cybium, 8, núm 1, 1984, pàg. 71-82.

## Bibliografia

* Goren, Menachem; Dor, Menachem. An updated checklist of the fishes of the Red Sea (CLOFRES II) (en anglès). Jerusalem: The Israel Academy of Sciences and Humanities, 1994, p. 120. ISBN 9652081140.