OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vrba

Vrba (Врба) és una pel·lícula dramàtica macedònia del 2019 dirigida per Milcho Manchevski. Es tracta de tres dones que s'enfronten a problemes de control sobre el seu cos, tradició i adopció. La pel·lícula es va estrenar a la Festa del Cinema di Roma el 2019. Coproducció macedonio-belga-hongaresa-albanesa, es va projectar en diversos festivals internacionals de cinema i va guanyar diversos premis: Palma de Plata a la Mostra de València, millor director al Raindance, millor pel·lícula a Cinequest, Premi Manuel De Oliveira a Fantasporto etc.

## Argument

Tres dones, una medieval i dues contemporànies, lluiten per ser mares. No estan pensant en canviar el món o la societat, però les seves lluites amb la tradició, la lleialtat, l'adopció i el control sobre els seus cossos les converteixen en heroïnes improbables.

## Repartiment

* Sara Klimoska com a Donka
* Natalia Teodosieva com a Rodna
* Kamka Tocinovski com a Katerina
* Nikola Risteski com a Milà
* Petar Caranovic com a Kire
* Nenad Nacev com a Branko
* Ratka Radmanovic com a àvia Srebra
* Petar Mircevski com Stavros
* Blagoj Chorevski com a Manxo
* Laze Manaskovski com el Pare Avram

## Producció

El rodatge de la pel·lícula va començar el 25 d'octubre de 2018 als pobles de Shtavica, Dunje i Zovic en Mariupol, i després el rodatge va continuar en els voltants del monestir de Treskavec i a Prespa, i va finalitzar en la segona quinzena de desembre en Skopje. L'estrena de "Vrba" es va dur a terme el 19 d'octubre de 2019 en la catorzena edició del Festival de Cinema de Roma, com la primera pel·lícula macedònia que va ingressar a la selecció oficial d'aquest festival..

## Premis

* Raindance — Millor director, 2020
* Fantasporto — Premi Manuel De Oliveira, 2020
* Festival de Cinema Independent de Wellington Independent — Millor pel·lícula, 2020
* Cinequest — Millor pel·lícula, 2020
* XXXV edició de la Mostra de València — Palmera de Plata, 2020
* Stony Brook Film Festival — Premi del Jurat, 2021

## Referències

* ↑ Vladan Petkovic. «Review: Willow». Cineuropa, 21-10-2019.
* ↑ Variety: ‘Willow’ Review: Subtle, Profound Portrait of Longed-For Motherhood, Raised To The Power Of Three, ressenya a Variety
* ↑ Variety: Kino Lorber Acquires Raindance Prize-Winning Macedonian Film ‘Willow’
* ↑ „Новиот филм на Манчевски премиерно ќе биде прикажан во Рим“, Слободен печат, година VII, број 1783, стр. 16.
* ↑ «The Awards – Fantasporto 40 Years». Fantasporto. [Consulta: 13 agost 2020].
* ↑ «Manchevski's Willow Awarded In Porto». FilmFund.gov.mk. [Consulta: 13 agost 2020].
* ↑ La película italiana 'Favolacce' gana la Palmera d'Or de la 35 Mostra de València, 20 Minutos, 30 d'octubre de 2020

## Enllaços externs

* Willow Official YouTube Channel
* Willow Official Vimeo Channel
# Àrtic (pel·lícula)

Àrtic (originalment en anglès, Arctic) és una pel·lícula islandesa de supervivència de 2018 dirigida per Joe Penna i escrita per Penna i Ryan Morrison. La pel·lícula és protagonitzada per Mads Mikkelsen com un home perdut a l'Àrtida que lluita per ser rescatat. S'ha doblat al català.
La pel·lícula es va estrenar en el Festival de Cannes 2018 i es va estrenar en cinemes l'1 de febrer de 2019.

## Sinopsi

Overgård és un home atrapat a conseqüència d'un accident d'aviació en algun lloc del Cercle Àrtic i que espera pacientment el seu rescat. Overgård s'ho manegha per alimentar-se de truites i arengs que treu d'orificis en el gel i es refugia a l'avió. Diàriament realitza la rutina d'emetre un senyal de socors mitjançant un aparell d'electricitat induïda manualment.
Quan un helicòpter que acudeix al senyal el troba, aquest es desestabilitza en intentar prendre terra i s'estavella, el pilot mor i una jove dona passatgera resulta greument ferida. Posteriorment gràcies a un mapa que transportava el pilot ha de decidir si romandre en la seguretat relativa del seu campament de supervivència o aventurar-se en un viatge mortal amb l'esperança de la salvació potencial per a tots dos.

## Repartiment

* Mads Mikkelsen com Overgård.
* María Thelma Smáradóttir com la dona jove (supervivent)
* Tintrinai Thrikhasuk com el pilot de l'helicòpter.

## Producció

La pel·lícula es va rodar durant 19 dies a Islàndia. Mikkelsen es va referir a la pel·lícula com el rodatge més difícil de la seva carrera.

## Estrena

El 12 d'abril de 2018, la pel·lícula va ser seleccionada per a competir per la Caméra d'or en el Festival de Cannes 2018. Bleecker Street va adquirir els drets estatunidencs i internacionals seleccionats fora del Festival de Cannes.

## Referències

* ↑ «El cine de La 2 en català: Àrtic». Viure, La Vanguardia, 12-02-2022, p. 8.
* ↑ N'Duka, Amanda. «Mads Mikkelsen To Star In Thriller ‘Arctic’ From Armory Films» (en anglès). Penske Business Media, 19-04-2017. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ «Joe Penna was a YouTube sensation – now he has directed a serious film. Is it any good?» (en anglès). [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ Turan, Kenneth. «Cannes: Mads Mikkelsen talks about the survival drama 'Arctic,' the most difficult shoot of his career» (en anglès). latimes.com. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ «The 2018 Official Selection» (en anglès). Cannes Film Festival, 12-04-2018. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ Debruge, Peter. «Cannes Lineup Includes New Films From Spike Lee, Jean-Luc Godard» (en anglès). Variety. Penske Business Media, 12-04-2018. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ Setoodeh, Ramin. «Cannes: Bleecker Street Buys ‘Arctic’» (en anglès). Penske Business Media, 11-05-2018. Arxivat de l'original el 11 de maig 2018. [Consulta: 11 febrer 2019].
# Gai Memmi (tribú 111 aC)

Gai Memmi (en llatí Caius Memmius) va ser un magistrat i polític romà del segle ii aC. Formava part de la gens Mèmmia, una gens romana d'origen plebeu. Podria ser que hagués estat conegut amb el renom de Mordax, si es refereix a ell uns fragments d'uns discursos de Luci Licini Cras.
Va ser elegit tribú de la plebs l'any 111 aC i es va oposar durament al partit oligàrquic durant la guerra de Jugurta. Les seves queixes contra la venalitat, incompetència i corrupció dels comandants, va obrir el camí perquè el comandament fos assolit per Metel Numídic i finalment per Gai Mari, d'origen plebeu però molt capacitat, i així va establir les bases per a aconseguir el final de la guerra.
Va acusar diversos nobles, entre ells Luci Calpurni Bèstia i Marc Emili Escaure. Va morir assassinat en els disturbis que van portar a la mort de Saturní i Glàucia l'any 100 aC quan era candidat a ser cònsol. Sal·lusti, a La guerra de Jugurta reprodueix un discurs de Gai Memmi en un to més aviat dramàtic i potser allunyat de l'original, però l'historiador tenia un molt bon concepte de l'oratòria de Memmi, més que Ciceró, que no el considerava gaire.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1036?rgn=full+text;view=image;q1=Memmia+gensSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1026. ]
# Francisco Chacón y Orta

Francisco Chacón y Orta (San Fernando (Cadis), 18 de febrer de 1812 - 8 de gener de 1893) fou un militar i científic espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
En 1827 ingressà com a Guardiamarina. En 1841 va ascendir a tinent de navili i en 1845 fou professor ajudant i en 1846 arxiver de l'Escola Naval Militar. En 1850 ascendí a capità de fragata i en 1858 a capità de navili alhora que era nomenat Director del Dipòsit Hidrogràfic de l'Armada Espanyola. En 1864 va ascendir a brigadier del Cos General de l'Armada. L'any anterior fou proposat com a acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, però 1865 va renunciar al càrrec per motius de salut. En 1871 li fou concedida la gran creu de l'Orde de Sant Hermenegild.

## Obres

* Tratado de Física y Meteorología
* Máquinas de vapor y sus aplicaciones a la navegación.

## Referències

* ↑ Biografia a todoavante.es
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-06 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Rafael Nieto Cortadellas Genealogías habaneras, Volum 3 p. 258
# Estret d'Haro

L'estret d'Haro és un estret marí localitzat en la costa de l'oceà Pacífic d'Amèrica del Nord, un dels principals canals que connecten l'estret de Geòrgia amb l'estret de Juan de Fuca, separant l'illa de Vancouver i les illes del Golf (pertanyents a la Colúmbia Britànica, Canadà), de les illes San Juan (pertanyents a l'estat de Washington, Estats Units).
Aquest estret forma part del límit internacional entre Canadà i Estats Units en el paral·lel 49º de latitud nord.

## Història

La regió de l'estret de Haro i altres aigües que envolten les illes del Golf i les illes de Sant Joan –que geogràficament són un únic arxipèlag dividit artificialment per límits internacionals– va ser la llar d'algunes tribus salish com els lummi, saanich i klallam, però la importància d'aquesta ruta natural va arribar en convertir-se en ruta marítima per atacar i també en ser usada pels navegants de la costa nord-oest per a realitzar comerç regular.
El capità de vaixell i explorador peruà Manuel Quimper (c. 1757-1844) va ser, després del seu tripulant novohispà, Gonzalo López de Haro (abans de 1788-1823) (que donaria nom a l'estret), el primer europeu conegut a navegar per les seves aigües mentre cartografiaven les aigües més enllà de l'estret de Juan de Fuca.
L'estatus de límit internacional no va ser establert fins a la resolució del conflicte dels límits de Sant Joan el 1870.

## Referències

* ↑ «Haro Strait | Salish Sea, San Juan Islands, Pacific Northwest | Britannica» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ «About the Strait of Juan de Fuca — WebGNOME documentation». gnome.orr.noaa.gov. [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ «Haro Strait». Victoria and Region Community Green Map. [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ Montler, Timothy «Language and Dialect Variation in Straits Salishan». Anthropological Linguistics, 41, 4, 1999, pàg. 462–502. ISSN: 0003-5483.
* ↑ Rodríguez Sala, María Luisa «Dos expediciones de altura al Pacífico septentrional (1788-1790) y sus protagonistas: Manuel Quimper y Gonzálo López de Haro». Revista de historia naval, 29, 113, 2011, pàg. 45–63. ISSN: 0212-467X.
* ↑ Tovell, Freeman M. At the Far Reaches of Empire: The Life of Juan Francisco de la Bodega y Quadra (en anglès). UBC Press, 2009, p. 392. ISBN 978-0-7748-5836-6.
* ↑ Bates-Eamer, Nicole; Hallgrímsdóttir, Helga Kristín. British Columbia’s Borders in Globalization (en anglès). Routledge, 2021-11-24. ISBN 978-1-000-48102-0.
# Font pública (Castelló de Farfanya)

La Font pública és una obra barroca de Castelló de Farfanya (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada darrere l'església de Sant Miquel. Font monumental d'estil barroc en forma de gran fornícula coronada per un arc superior amb l'escut de les tres torres de Castelló. Als costats, damunt dels capitells de les columnes que hi ha per banda, hi ha dos àngels mostrant respectivament els escuts del comtat Foix-Bearn (dreta) i de Foix i d'Urgell (esquerra). A l'interior de la fornícula, elevada sobre una peanya hi ha una imatge de la Mare de Déu i el Nen, del segle XIV; els dos són escapçats. Sota, enmig de la paret de fons, hi ha un cap humà per la boca del qual brolla l'aigua.

## Història

Construïda durant el segle xvii i lloc de trobada del poble durant molt de temps.
La imatge de la verge és anterior a la construcció de la font, podria haver estat a l'església del castell.

## Referències

* 1 2 3 «Font pública». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Monstrous

Monstrous és una pel·lícula de thriller sobrenatural nord-americana del 2022 dirigida per Chris Sivertson, escrita per Carol Chrest i protagonitzada per Christina Ricci. La pel·lícula es va estrenar al Festival de Cinema de Glasgow el 12 de març de 2022. Es va estrenar als Estats Units el 13 de maig de 2022 per Screen Media. Ha estat subtitulada al català.

## Repartiment

* Christina Ricci com a Laura
* Santino Barnard com a Cody
* Colleen Camp com a Mrs. Langtree
* Lew Temple com a Mr. Alonzo
* Nick Vallelonga com a Legionnaire

## Producció

El rodatge va començar a principis de desembre de 2020, i va tenir lloc a Los Angeles, Califòrnia, a Simi Valley, Sherman Oaks i Altadena. El març de 2021, el repartiment es va revelar al Festival Internacional de Cinema de Berlín. El març de 2022, Screen Media va adquirir els drets de distribució.

## Referències

* ↑ «Monstrous». Goita què fan, ara!. [Consulta: 23 gener 2025].
* ↑ «Film and TV Projects Going Into Production – Monstrous». Variety Insight. Arxivat de l'original el April 8, 2021. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ Vlessing, Etan. «Berlin: Christina Ricci to Star in Monstrous Supernatural Thriller». The Hollywood Reporter, 05-03-2021. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ Grobar, Matt. «Screen Media Acquires Psychological Horror Film Monstrous Starring Christina Ricci Ahead Of Glasgow FrightFest Premiere». Deadline Hollywood, 10-03-2022. [Consulta: 10 març 2022].
# Frugalitat

La frugalitat és una virtut consistent a passar amb el que és estrictament necessari, sense abusar dels recursos o fer-ne ostentació. S'oposa al luxe i al consumisme i constitueix el valor fonamental de la teoria del decreixement, segons la qual cal disminuir el nivell de consum per no exhaurir les possibilitats del planeta. Un dels filòsofs que més va defensar la frugalitat va ser Henry David Thoreau, en la seva utopia social. Els ideals espartans (i per extensió militar) i puritans es basen també en aquest concepte. Una frugalitat mal entesa pot desembocar en avarícia i egoisme.

## Origen

Els neandertals, que tenen el mateix avantpassat que nosaltres (l'Homo antecessor), ja mostraven un pensament i actituds frugals.
Passaven gana. A les dents dels neandertals s'ha pogut observar amb una sèrie de proves que tenien un dèficit d'esmalt en èpoques de creixement, cosa que indica una mala alimentació. Això no els passava als seus avantpassats, els Homo heidelbergensis, que les seves condicions eren més favorables. Però molts neandertals, tot i passar gana, arribaven a ser vells. Això vol dir que no vivien per menjar, sinó que menjaven per viure, amb el necessari i essencial es conformaven.

## Referències

* ↑ Corbella J., Carbonell E., Moyà S., Sala R., Sapiens, Edicions 62, s. a., labutxaca, Espanya, 2010, pàg.113
Viccionari
# Amabilitat

L'amabilitat o gentilesa és una pràctica, una actitud i, en moltes cultures i religions, una virtut consistent a acollir i tractar amb atenció i bondat, sense emetre judicis. Existeix l'amabilitat envers les altres persones i també envers una mateixa. Permet la confiança i ajuda a millorar la convivència a la societat. Per a exercitar-la cal coratge, compassió i prendre's a una mateixa i als altres seriosament. Alguns autors sostenen que és una de les principals qualitats humanes. Alguns, com Ramon Llull, per exemple, consideren que és l'essència de l'amor i el que fa estimable a una persona.

## Etimologia

El mot català "amabilitat" prové del llatí amabĭlĭtāte, amb el mateix significat.

## Referències

* ↑ Josep Maria Alimbau, Paraules per viure millor, edicions STJ, 2003. ISBN 9788496084124 (català)
* ↑ Ramon Llull, Arbre de filosofia d'amor (català)
# Abraham Mebratu

Abraham Mebratu (Etiòpia, 6 d'abril de 1970) (amàric አብርሃም መብራቱ, àrab: أبراهام مبراتو) és un exfutbolista etíop i entrenador de futbol.
Destacà com a entrenador de les seleccions de futbol del Iemen i d'Etiòpia.

## Referències

* ↑ «Patience a virtue for Mebratu as Yemen keep qualifying dream alive - AFC».
* ↑ Ethiopian coach Abraham Mebratu leads Yemen to Asian Cup bbc.com (anglès)
* ↑ Ethiopia name former Yemen coach Abraham Mebratu bbc.com (anglès)
# Tit Genuci

Tit Genuci (en llatí Titus Genucius) va ser un magistrat romà del segle v aC. Formava part de la gens Genúcia, segurament de la seva branca plebea.
Va ser tribú de la plebs l'any 476 aC i, junt amb el seu col·lega Quint Considi, va fer aprovar una llei agrària. Va acusar Tit Meneni Agripes Lanat de ser el culpable de la destrucció dels Fabis al Cremera, quan no va actuar per evitar-la.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita II,52
# Aci, Galatea e Polifemo

Aci, Galatea e Polifemo és el nom d'una cantata dramàtica (HWV 72), també denominada serenata, de Georg Friedrich Händel. Fou composta el1708. Possiblement va ser encarregada per Aurora Sanseverino, duquessa de Laurenzana per a les noces del duc d'Alvito, Ptolemeu Saverio Gallo i Beatrice de Montemiletto, princesa d'Acaja i neboda de la duquessa Aurora.
El llibret està escrit en italià per Nicola Giuvo, secretari privat i assessor de literatura de la duquessa. Händel va acabar la partitura el 16 de juny de 1708 i es va estrenar el 19 de juliol del mateix any a Nàpols. El paper de Polifem (Polyphemus), les accions de les quals tenen conseqüències letals per a Aci (Acis), és especialment notable per la vasta gamma vocal i la singular agilitat que requereix. En la seva ària satírica, lenta i pesada, "Fra l'ombre e gl'orrori", la veu oscil·la entre un re greu de baix i el la agut. En l'estrena podria ser que el paper l'hagués interpretat pel baix Antonio Manna, un cantant de la capella de la cort de Viena.

## Argument

La trama de l'obra és gairebé idèntica a la de l'obra posterior de Händel Acis i Galatea (HWV 49, probablement de 1718). S'hi desenvolupa una història basada en l'obra del poeta grec de Sicília Teòcrit escrita cap a l'any 275 aC sobre l'amor de Polifem, un cíclope, i Galatea, una nimfa. Quan aquesta el va rebutjar en favor d'Acis, un pastor sicilià, el gelós Polifem el va matar llançant-li una pedra. Desesperada pel dolor, Galatea va transformar la seva sang en el riu Acis (a Sicília). Segons algunes versions, Galatea va acabar sent mare amb Polifem de Gàlata, Celto i Il·liri, déus epònims dels gàlates, els celtes i els il·liris, respectivament.

## Vegeu també

* Galatea

## Referències

* 1 2 Hawkes, Katy (2019). "Programme Note" in programme to Aci, Galatea e Polifemo HWV72, Wigmore Hall, Londres, 3 d'abril de 2019.
* ↑ Hogwood, Christopher. Handel (1988), Thames and Hudson, ISBN 0-500-27498-3
# Ad extirpanda

La butlla Ad extirpanda va ser promulgada pel papa Innocenci IV el 15 de maig de 1252, sent posteriorment confirmada per Alexandre IV el 30 de novembre de 1259, i per Climent IV el 3 de novembre de 1265. S'hi decretava que l'heretgia era una raó d'Estat i autoritzava a la Inquisició l'ús de la tortura com a mitjà legítim per a obtenir la confessió dels heretges. Aquesta butlla va concedir a l'Estat una part dels béns confiscats als heretges trobats culpables.

## Referències

* ↑ «Enciclopedia Católica» (en anglès), 1913. [Consulta: 4 febrer 2009].
* ↑ «New Schaff-Herzog Encyclopedia» (en anglès). [Consulta: 4 febrer 2009].
# Aderveshnasp d'Armènia

Aderveshnasp o també Adhur-Gushnasp va ser marzban d'Armènia de l'any 465 al 481.
El seu govern va ser pacífic. L'any 478 va ser elegit Catolicós (patriarca) Joan Mandakuni, que va succeir a Gut d'Arahez. El nou patriarca era marcadament de tendència nacionalista.
El 481 Aderveshnasp va ser enderrocat per la revolta de Vahan II Mamikonian i va fugir al castell d'Aní i després cap a Artaxata. Assetjat a aquesta ciutat va fugir altra vegada cap a Pèrsia per la via de Mèdia. Allí va reorganitzar les seves forces i va tornar a entrar a Armènia. Els armenis van espantar-se i es van retirar cap a la frontera romana d'Orient, però finalment van tornar. Vahan II i Sahak Bagratuní (nomenat marzban pels rebels) van posar en estat de defensa la ciutat de Dvin i Vasak Mamikonian (germà de Vahan II) va marxar contra els perses. Els dos exèrcits es van trobar a Varazkert un llogaret a l'actual Nakhtxivan. Vasak que només tenia 400 soldats, davant la superiorat de l'enemic, es va retirar cap als territoris d'Airarat, on finalment va acceptar el combat prop del llogaret d'Akori. El reduït exèrcit armeni va obtenir la victòria. Els perses eren uns 7000 i els armenis uns 400, i el marzban va morir.
Els rebels havien nomenat marzban Sahak Bagratuní. Pel seu costat els perses van tenir dos governadors militars, els generals Mihran i Zarmihr (entremig d'ambdós va exercir de facto Vahan II Mamikonian), fins al nomenament de Shahpuhr de Rayy, de la casa de Mihrakan l'any 483.

## Referències

* ↑ Basmadjian, Krikor Jacob «Chronologie de l’histoire d’Arménie». Revue de l’Orient chrétien, IX, 19, 1914, pàg. 293.
* ↑ Grousset, René. Histoire de l'Arménie des origines à 1071. París: Payot, 1973, p. 213, 216-217, 219.
# Aixot Arqaik de Taron

Aixot Arqaik dit també Aixot Arqaik el Jove, fou un príncep bagràtida de Taron, fill del príncep David Arqaik. Va governar vers 895-896
A la mort del seu pare el 895 el va succeir, però el seu cosí germà i legítim hereu, Gurguèn, es va revoltar i es va proclamar príncep, obtenint un suport majoritari. Amenaçat el país pels shaybànides i amb poc suport, Aixot va decidir renunciar i retirar-se al Constantinoble on la família tenia importants propietats. A la mort de Gurguèn va intentar recuperar el poder amb la mediació del rei d'Armènia (Aní) Sembat I el màrtir, però l'emir shaybànida del Diyar Bakr es va negar a retornar-li el principat. Quan els shaybànides van perdre el poder el 899, va prendre el poder Grigor I de Taron, que va haver de lluitar contra els seus nebots i cosins, els dos "fills de Arcaicas" - "Arcaicas" seria David Arqaik i els seus fills serien Aixot Arqaik i un altre germà (menys probable és que es tractés d'alguns fills de nom desconegut d'Aixot Arqaik) - i els va fer captius. El rei Sembat I d'Armènia, que era l'oncle de tots ells, va demanar a Lleó d'intercedir de manera que no fossin lliurats als àrabs. Lleó va enviar en ambaixada al protoespatari Constantí Lips com emissari a Grigor. L'ambaixada va tenir per resultat un acord pel el qual Aixot no seria entregat als àrabs i en garantia el fill bastard de Grigor, Aixot (futur Aixot III de Taron) fou enviat com a ostatge a Constantinoble, que va rebre allí el títol de protoespatari i se'l va deixar tornar aviat al Taron sent substituït pel germà de Grigor, Aponagem, que també fou nomenat protoespatari. Llavors Grigor va anar a la cort romana d'Orient i fou nomenat magistros i estrateg de Taron i se li va donar un palau a la capital i una renda, però el taronita el va canviar per un domini a la província de Keltzene. De tornada al Taron, Aponagem va tornar a la cort romana d'Orient i fou nomenat patrici i es va casar amb la filla de l'ambaixador protopastari Constantí. Més tard Aixot Arqaik va tornar a la cort i fou nomenat també patrici de Taron i, per tant, Aponagem va poder tornar a casa.

## Referències

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 pàgs.