OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giuseppe Drago

Giuseppe Drago (Scicli, província de Ragusa, 29 de setembre de 1955- Modica, 21 de setembre de 2016) era un metge i polític sicilià.
Llicenciat en medicina i cirurgia. A les eleccions regionals de Sicília de 1991 fou elegit diputat a l'Assemblea Regional Siciliana pel Partit Socialista Italià, el 1995 va ingressar al Centre Cristià Democràtic i fou nomenat assessor regional de treball. A les eleccions regionals de Sicília de 1996 fou reescollit amb un gran nombre de vots i formà part d'un govern regional de centredreta, amb el qual fou elegit president de Sicília del 28 de gener al 21 de novembre de 1998. Durant el seu mandat va rebre al rei Joan Carles I d'Espanya i li va imposar l'Orde al Mèrit Civil. El 1999 va ser nomenat vicesecretari nacional del CCD i el 2000 fou assessor del president sicilià Vincenzo Leanza.
A les eleccions legislatives italianes de 2001 fou elegit diputat per la CCD, que el 2002 es va transformar en Unió dels Demòcrates Cristians i de Centre, i fins al 2006 fou secretari d'afers exteriors en el govern de Silvio Berlusconi. Fou reescollit com a diputat a les eleccions legislatives italianes de 2006 i 2008.
El 24 de gener de 2003 va ser condemnat en primera instància pel Tribunal de Palerm a la pena de tres anys i tres mesos de presó per malversació de fons destinats a la Regió Sicília i a la restitució de la suma de 123.123,00 euros per ús indegut, fins i tot després de la dimissió d'aquests fons reservats.
El maig de 2009, el Tribunal Suprem va confirmar la condemna de tres anys en contra els ex-presidents de Sicília Giuseppe i Giuseppe Provenzano, per apropiació dels fons assignats pel President de la Regió; a ambdós se'ls commutà la pena. La qüestió havia estat plantejada per l'antic president Angelo Capodicasa. A causa de la sanció d'inhabilitació de càrrecs públics, Drago va perdre el dret a ocupar el seu escó a la Cambra dels Diputats.

## Referències

* ↑ AGI News, Sicília: Condemnat ex-president UDC, perd l'escó a la cambra Arxivat 2009-05-18 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fitxa de la Cambra dels Diputats
* http://www.centomovimenti.com/2005/gennaio/07_ciampi.htm Arxivat 2008-08-21 a Wayback Machine.
| Precedit per: Giuseppe Provenzano | Presidents de Sicília 1998 | Succeït per: Angelo Capodicasa |
# Xepenupet II

Xepenupet II o Xepenuepet II (šp-(n)-Wpt) va ser una princesa egípcia de la dinastia XXV. Va servir com a gran sacerdotessa Divina Adoratriu d'Amon del 700 aC fins al 650 aC. Era filla del primer faraó cuixita Piye i germana dels successors de Piye, Xabaka i Taharqa.
Xepenupet II va ser adoptada per la seva predecessora al càrrec, Amenirdis I, una germana de Piye. Xepenupet va ser l'Esposa del Déu Amon des del començament del regnat de Taharqa fins a l'any 9 del faraó Psamètic I. Mentre estava al càrrec, va haver d'arribar a un acord per compartir el poder amb el governant de Tebes, Mentuemhat.
La seva neboda, Amenirdis II, la filla de Taharqa, va ser nomenada la seva hereva. Xepenupet es va veure obligada a adoptar Nitocris, filla del faraó Psamètic I, que va reunificar Egipte després de la conquesta assiria. Així ho demostra l'anomenada Estela d'Adopció de Nitocris. L'any 656 aC, l'any 9 del regnat de Psamètic I, va rebre a Nitocris a Tebes.
La seva tomba es troba al complex de Medinet Habu. Va ser succeïda com a Divina Adoratriu per Amenirdis II, que va ser succeïda més endavant per Nitocris.

## Referències

* ↑ von Beckerath, 1999, p. 210-11.
* ↑ VVAA, 1982, p. 136.
* 1 2 Rice, 2001, p. 189.
* ↑ Donadoni, 1997, p. 141.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 240.

## Vegeu també

* La dona a l'antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Donadoni, Sergio. The Egyptians (en anglès). University of Chicago Press, 1997. ISBN 0-226-15556-0.
* Rice, Michael. Who's Who in Ancient Egypt (en anglès). Routledge, 2001, p. 320. ISBN 0-415-15448-0.
* von Beckerath, Jürgen. Handbuch der Ägyptischen Königsnamen. Von Zabern, 1999. ISBN 3-8053-2591-6.
* VVAA. «The Cambridge Ancient History». A: (en anglès). III. Cambridge University Press, 1982. ISBN 0-521-24289-4.
# Acord sobre la conservació dels ocells aquàtics migratoris afroeurasiàtics

L'Acord sobre la conservació dels ocells aquàtics migratoris afroeurasiàtics, en anglès Agreement on the Conservation of African-Eurasian Migratory Waterbirds o African-Eurasian Waterbird Agreement (AEWA), és un tractat internacional independent desenvolupat sota patronatge del Programa de les Nacions Unides per al Medi Ambient i el Conveni de Bonn. Fou fundat el 16 de juny de 1995 a La Haia, i va entrar en vigor l'1 de novembre de 1999, per coordinar esforços per conservar les espècies d'aus que migren entre les nacions d'Europa i l'Àfrica, i el seu abast s'estén des de l'Àrtida a Sud-àfrica, abastant l'arxipèlag canadenc i l'Orient Mitjà, així com Europa i Àfrica. Se centra en les espècies d'aus que ecològicament depenen dels aiguamolls, almenys durant part de la seva vida, i que creuen les fronteres internacionals dins els seus patrons migratoris.
Els plans d'acció detallen direccions a prendre en la planificació en temes claus com: espècies i conservació d'hàbitats, maneig de les activitats humanes, estudi i monitoreix, educació i informació, i implementació. Així, per exemple, l'ús de perdigons de plom ha estat prohibit pels signataris de l'Acord, per les intoxicacions que provoquen.

## Referències

* ↑ «Espèces». Accord sur la conservation des oiseaux d'eau migrateurs d'Afrique-Eurasie. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ «A Brief Introduction to the Convention on Migratory Species of Wild Animals (CMS) Including Conservation Agreements and Memoranda of Understanding». Reporting Services Division. International Institute for Sustainable Development. Arxivat de l'original el 5 de setembre 2015. [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ «Reporting obligation for: Report on progress made to phase out lead shot». Reporting Obligations database. European Environment Agency. [Consulta: 9 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Instrument de ratificació de l'Acord sobre la conservació dels ocells aquàtics migratoris afroeurasiàtics, fet a l'Haia el 15 d'agost de 1996. (BOEª 296, d'11-12-2001.)
# Maurice De Waele

Maurice De Waele (Lovendegem, Flandes Oriental, 27 de desembre de 1896 - Maldegem, 14 de febrer de 1952) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1921 i 1931. Pel seu estil molt regular li van donar el motiu «el metrònom».
De Waele es va fer famós en guanyar el Tour de França de 1929. En aquesta mateixa cursa va quedar segon el 1927, tercer el 1928 i cinquè el 1931. També va guanyar la Volta a Euskadi de 1928 i 1929.
En acabar la carrera esportiva, es va establir al municipi de Maldegem, on va tenir comerç a l'engròs de bicicletes.

## Palmarès

* 1923
** 1r de l'Arlon-Oostende
** 1r de la Le Havre-Rouen-Le Havre
* 1924
** 1r del Circuit de les Viles d'aigua d'Alvèrnia
** 1r del G.P. Alceida
* 1925
** Campió de Flandes Oriental
** 1r a Balgerhoeke
* 1926
** 1r del Critèrium de Midi
** 1r de la París-Menin
** 1r del Circuit Vosges-Alsàcia
** 1r de la Saint Brieuc-Brest-Saint Brieuc
* 1927
** 1r de la París-Menin
** Vencedor de dues etapes al Tour de França
* 1928
** 1r de la Volta a Euskadi i guanyador d'una etapa
** Vencedor de dues etapes al Tour de França
* 1929
** 1r del Tour de França i guanyador d'una etapa
** 1r de la Volta a Euskadi
* 1930
** 1r del Circuit de Bèlgica
* 1931
** 1r de la Volta a Bèlgica i guanyador d'una etapa
** 1r a Lebbeke

### Resultats al Tour de França

* 1927. 2n de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1928. 3r de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1929. 1r de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1931. 5è de la classificació general

## Referències

* ↑ Jacobs, René; Mahau, Hector; van den Bremt, Harry; Pirotte, René. Vélo Gotha (en francès). Brussel·les: Presses de Bèlgique, 1984, p. 154.
* ↑ «Maurice De Waele» (en neerlandès). ServiceKoers. Koersmuseum Roeselare, s.d. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Palmarès de Maurice De Waele» (en francès). Mémoire du cyclisme, 02-02-2013.
# Yesca

Yesca o La juventud castellana y revolucionària (el jovent castellà i revolucionari) és l'organització de joves del nacionalisme castellà o castellanisme. Fou creada a Burgos el 1992 amb el nom de Juventudes Castellanas Revolucionarias (Jovent Castellà Revolucionari), nom que canvià per l'actual el 23 d'abril de 2006 (coincidint amb la diada del poble castellà).
Yesca es defineix com una organització revolucionària i independentista a favor de l'alliberament de les 17 províncies que conformen històricament Castella (les 5 Comunitats Autònomes actuals serien Cantàbria, Castella i Lleó, Castella-La Manxa, Madrid i La Rioja), així com un canvi en el sistema socioeconòmic de la nostra societat cap al socialisme, l'ecologisme, l'antifeixisme, el feminisme i la causa internacionalista.
Per tant, i així mateix, lluita contra l'explotació laboral, l'especulació de l'habitatge, contra l'explotació de la dona i la repressió de les forces policials.
L'organització té una implantació irregular al territori castellà, amb força militància a la zona de Valladolid, Burgos, etc. (el que seria Castella i Lleó).
Mantenen un petit conflicte amb els regionalistes de Cantàbria, amb qui es disputen la zona. Així mateix, arreu del territori han de combatre el republicanisme espanyol, que es contradiu amb el nacionalisme castellà.
Manté bones relacions amb la resta de lluites independentistes de l'Estat espanyol, com l'esquerra abertzale o l'esquerra independentista dels Països Catalans, en concret, amb Maulets i la Coordinadora d'Assemblees de Joves de l'Esquerra Independentista (CAJEI), actual Arran així com amb La Forja.
El partit polític referent de Yesca és Izquierda Castellana, que és una coalició de diferents grups castellanistes i revolucionaris.

## Vegeu també

* Izquierda Castellana
* Izquierda Comunera
* Tierra Comunera
* Nacionalisme castellà

## Enllaços externs

* Yesca - Lloc web oficial
# Calpurni Galerià

Calpurni Galerià (en llatí Calpurnius Galerianus) va ser fill de Gai Calpurni Pisó, que va conspirar contra Neró i es va suïcidar. Formava part de la gens Calpúrnia.
Va ser adoptat per l'emperador Galba quan va pujar al tron l'any 69. Galerià era massa jove per participar en els enfrontaments entre Galba, Otó, Vitel·li i Vespasià. Però el seu noble naixement i la seva joventut i popularitat van despertar la gelosia del prefecte de Vespasià Licini Mucià. Galerià va ser detingut a Roma, conduït per una guàrdia nombrosa i molt armada durant quaranta milles per la via Àpia, portat a una fortalesa i executat injectant-li verí.

## Referències

* ↑ Tàcit. Històries IV,11
# Circuit Internacional de Lusail

El Circuit Internacional de Lusail (en àrab: حلبة لوسيل الدولية), conegut internacionalment, en anglès, com a Lusail International Circuit i transcrit fins al 2021 com a Losail International Circuit, és un circuit de curses ubicat als afores de la ciutat de Lusail, al nord de Doha, Qatar.
La pista fa 5,419 km de longitud, amb una recta principal d'1,068 km, i està envoltada d'herba artificial per tal d'intentar evitar que la sorra arribi a l'asfalt, tal com es fa al Circuit de Bahrain.

## Història

Construït en poc menys d'un any per 1.000 treballadors, va costar 58 milions de dòlars. La pista es va obrir el 2004 i es va estrenar amb el Gran Premi de Qatar de motociclisme, en què el guanyador de la cursa de MotoGP fou Sete Gibernau.
El 2007 es va instal·lar il·luminació artificial al circuit per tal de poder-hi disputar curses nocturnes. En aquell moment, la il·luminació del circuit, obra de Musco Lighting, fou el projecte d'il·luminació permanent d'un espai esportiu més gran del món, una distinció que ara té un altre circuit, el Yas Marina d'Abu Dhabi. La primera cursa nocturna de la història del mundial de motociclisme va ser el Gran Premi de Qatar del 2008, disputat al març. El febrer del 2009 s'hi va celebrar una cursa nocturna de la GP2 Asia Series.
Al circuit de Lusail s'hi han celebrat també curses del Campionat del Món de Superbike (2005–2009 i 2014–2019), el WTCC (2015–2017), el Grand Prix Masters i el Campionat del Món de motocròs. A la Fórmula 1, el circuit es va fer servir per primer cop a la temporada de 2021, en què el Gran Premi de Qatar fou la vintena cursa del campionat. Abans de la segona edició d'aquest nou Gran Premi, el circuit es va renovar, se'n van ampliar les instal·lacions i se'n va augmentar l'aforament dels anteriors 8.000 espectadors a 52.000.
De cara al 2024, el circuit havia de ser la seu d'una prova del Campionat del Món de resistència, els 1.812 km de Qatar, a més del Prologue, les sessions de prova de pretemporada del campionat.

## Historial del traçat

* Circuit de Gran Premi (2004–2022)
* Circuit de Gran Premi (2023–actualitat)

## Referències

* 1 2 3 «Losail International Circuit» (en anglès). RacingCircuits.info. [Consulta: 16 juliol 2020].
* ↑ «F1 to hold first Qatar Grand Prix at Losail this/11/» (en anglès). Motor Sport Magazine, 30-09-2021. [Consulta: 30 setembre 2021].
* ↑ «Formula 1 Qatar Airways Qatar Grand Prix 2023» (en anglès).
* ↑ Horton, Phillip. «Qatar GP organisers reveal Lusail renovations» (en anglès). motorsportweek.com, 30-05-2023. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «'Qatar 1812' unveiled as name for 2024 FIA World Endurance Championship race» (en anglès). Qatar Tribune, 11-06-2023. [Consulta: 20 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Circuit Internacional de Lusail - Lloc web oficial (anglès)
# Circuit de Vallelunga

El circuit de Vallelunga, anomenat oficialment Autodromo di Vallelunga Piero Taruffi, és un circuit de curses situat a Vallelunga (una frazione de Campagnano di Roma), 32 km al nord de Roma, Itàlia. El circuit es va construir el 1951 com a pista de terra oval d'1,773 km de longitud i més tard es va asfaltar. El nom és un homenatge al famós pilot italià Piero Taruffi.

## Història

A partir de 1963, Vallelunga va allotjar el Gran Premi de Roma i el 1967, quan el circuit va passar a ser propietat de l'Automobile Club d'Italia (ACI), se li va afegir un nou bucle. El 1971 s'hi va dur a terme una nova reforma.
A l'agost del 2004 es van iniciar obres de reforma per a allargar-ne el traçat de 863 metres, un cop acabades les quals el circuit va atènyer la seva longitud actual de 4,085 km. La nova configuració ha rebut l'homologació de la FIA com a circuit de proves i ara el fan servir diferents equips de Fórmula 1 amb aquesta finalitat. El circuit també ha acollit la prova de resistència de les 6 Hores de Vallelunga.
Vallelunga també és emprada per l'ACI com a centre de cursos de formació en seguretat a la conducció pública i, a la tardor de cada any, acull un ampli mercat de segona mà especialitzat principalment en recanvis d'automòbil d'època.
El recinte acull també els desenvolupadors de programari de simulació Kunos Simulazioni, que ocupen un garatge com a oficina.

## Historial del traçat

* L'antic traçat de 3,226 km (1971-2004)
* El traçat actual de 4,085 km (2005-actualitat)

## Referències

* ↑ «Team proFitxer: Vallelunga Circuit» (en anglès). Motorsport.com. Arxivat de l'original el 2019-04-12. [Consulta: 12 abril 2019].
* ↑ «Vallelunga - Racingcircuits» (en anglès). [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ «Rome Grand Prix, The Racing Line» (en anglès). Theracingline.net. Arxivat de l'original el 2011-09-30. [Consulta: 3 desembre 2011].
* ↑ «Vallelunga 6 Hours 1973» (en anglès). racingsportscars.com, 25-03-1973. [Consulta: 1r juny 2022].
* ↑ «Kunos Simulazioni | Race and Vehicle Simulations» (en anglès). [Consulta: 13 abril 2019].

## Enllaços externs

* Circuit de Vallelunga - Lloc web oficial (italià)
# Delphinium patens

Delphinium patens és una espècie d'esperó coneguda amb els noms comuns d'esperó de cavaller de ziga-zaga i esperó de cavaller difús, de la família de les ranunculàcies (Ranunculaceae).

## Morfologia

Les plantes creixen normalment de 20 a 50 cm d'alçada i porten fins a 36 flors cadascuna. Les tiges són majoritàriament sense pèls, tenen bases vermelloses i porten fulles a la meitat inferior. Cada fulla es divideix en 3 a 9 lòbuls. La flor té sèpals de color blau fosc, aquests darrers amb reflexos. L'esperó a la part posterior de la flor fa de 4 a 8 mm de llarg. La clivella del centre de la flor té pèls dispersos de color blanc o groguenc. El fruit és allargat i fa entre un o dos cm de llarg i conté llavors sense pinyol.

## Distribució

És una flor silvestre limitada principalment a Califòrnia. Tot i que encara no s'ha confirmat, s'espera que a la Baixa Califòrnia també n'hi hagi.

## Subespècies

Hi ha tres subespècies:
* Delphinium patens subsp. hepaticoideum
* Delphinium patens subsp. montanum
* Delphinium patens subsp. patens
Delphinium patens s'hibriditza lliurement amb algunes altres espècies Delphinium de la secció Grumosa en estat salvatge.

## Taxonomia

Delphinium patens va ser descrita per George Bentham i publicat a Plantas Hartwegianas imprimis Mexicanas 296, a l'any 1848 [1849].

### Etimologia

Vegeu: Delphinium
patens: epítet llatí que significa "que estén".

### sinonímia

* Delphinium decorum var. patens (Benth.) A. Gray
* Delphinium tricorne var. patens (Benth.) A. Gray

## Referències

* ↑ (en anglès) Flora of North America. Oxford University Press, 3, Magnoliophyta: Magnoliidae and Hamamelidae, 1997, pàg. 238 [Consulta: 11 juny 2021].
* ↑ «Delphinium patens ssp. hepaticoideum» (en anglès). Flora of North America. [Consulta: 11 juny 2021].
* 1 2 «Delphinium patens». Tropicos.org Missouri Botanical Garden. [Consulta: 11 juny 2021].
* ↑ «A noms botànics». calflora.net. [Consulta: 11 juny 2021].

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Galeria fotogràfica
# Departament d'Apóstoles

Apóstoles és un dels disset departaments en els quals es divideix la província de Misiones, a l'Argentina. Se sitúa al sud-est de la província. La seva capçalera és la localitat homònima.
Limita amb els departaments de Capital, Leandro N. Alem, Concepción, amb la província de Corrientes i la República Federativa de Brasil.
El departament té una superfície de 1.035 km², equivalent al 3,48% del total de la província. La seva població és de 51 169 habitants, segons el cens 2022 (INDEC).

## Educació i societat

A la localitat d'Apóstoles hi ha l'escola secundària rural mediada per tecnologia, ubicada al barri rural a 3 quilòmetres del con urbà.

## Referències

* ↑ «Censo Nacional de Población, Hogares y Viviendas 2022. Provincia de Misiones». [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ «Escuelas Secundarias Rurales mediadas por tecnologías».
# Malínovka (Karatuzski)

Malínovka (en rus: Малиновка) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que el 2012 tenia 42 habitants. Pertany al districte de Karatuzski.

## Referències

* ↑ Список населённых мест Сибирского края. – Том 1. Округа Юго-Западной Сибири. – Новосибирск: Сибирский Краевой Исполнительный Комитет. Статистический отдел, 1928. – 831 с.
# Malínovka (Rtísxevo)

Malínovka (en rus: Малиновка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 454 habitants. Pertany al districte municipal de Rtísxevo.

## Referències

* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Ртищевского муниципального района Саратовской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 22 novembre 2020].
# Nikólskoie (Astracan)

Nikólskoie - Никольское (rus) - és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 793 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Saint-Laurent-du-Maroni

Saint-Laurent-du-Maroni és un municipi francès, situat a la regió d'ultramar de la Guaiana Francesa. L'any 2006 tenia 158 habitants. Limita a l'est amb Mana, a l'oest amb Apatou i Grand-Santi i al nord amb Albina (Surinam). Es troba a la desembocadura del Maroni i la seva població està formada per amerindis kali'na i lokono, hmong, hindús, Bushinéngué de parla taki-taki (saramaca, djuka, aluku, pamaka), estrangers (haitians, surinamesos, brasilers, etc.), i metropolitans.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| ? | ? | ? | ? | 13.616 | 19.211 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983- | Léon Bertrand | UMP |

## Història

La comuna fou fundada el 1858, i antigament va ser el punt d'arribada dels presoners, que arribaven al Camp de Transportation (creada el mateix any) per a la transferència als diversos camps de penals a tot el país. Alfred Dreyfus i Henri Charrière (autor de Papillon) va passar per aquí en el seu camí a la presó més aïllada de l'Île du Diable o a les Îles du Salut, a la costa de Kourou.

## Personatges il·lustres

* Raoul Diagne, futbolista
# Xavier Pastor i Gràcia

Xavier Pastor i Gràcia (Palma, Mallorca, 1950) és un biòleg, oceanògraf i ecologista mallorquí. És un dels pioners de l'ecologisme a Espanya, fou un dels fundadors de Greenpeace Espanya i president, així com vicepresident de l'organització per a la defensa de les mars Oceana.
Procedent d'una família de tradició marítima i pesquera, ha dedicat gran part de la seva vida al treball en la mar i en la seva defensa. Es llicencià en Biologia a la Universitat de Barcelona (UB), treballà com a científic a l'Institut Espanyol d'Oceanografia participant en nombroses campanyes de recerca pesquera. És membre del Grup Balear d’Ornitologia i Defensa de la Naturalesa (GOB) de Mallorca des del 1975 i en fou el president durant sis anys des de 1980.
El 1984 fou un dels fundadors de Greenpeace Espanya i contribuí a la creació de branques de l'organització a Itàlia, Grècia, Turquia, Tunísia i Malta, a més de dirigir diverses campanyes de Greenpeace als Estats Units. Durant la seva etapa com a president de Greenpeace Espanya (1984-2001), aconseguí que l'associació més puixant de l'ecologisme internacional fos ben coneguda a Espanya, aconseguint més de 5 000 socis i un pressupost de 600 milions d'euros. No obstant això, la seva tasca no fou exempta de polèmica i el 2001 fou expulsat de l'organització.
Pastor també és un dels fundadors d’Oceana Europa i director des de 2003 fins a 2014. És autor del llibre En defensa del medi ambient: les propostes de Greenpeace (Galàxia Gutenberg, 1999). El 2020 fou guardonat pel Govern de les Illes Balears amb el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Oceana pide al presidente balear que prohíba la pesca de arrastre en aguas autonómicas» (en castellà). Oceana Europe. [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ «Xavier Pastor, vicepresidente de la organización Oceana en Europa» (en castellà). Ultima Hora, 16-12-2003. [Consulta: 1r desembre 2021].
* 1 2 «Xavier Pastor» (en anglès). Oceana Europe. [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ «Pastor». www.circulodelarte.com. [Consulta: 1r desembre 2021].
* 1 2 «Concedits els premis Ramon Llull 2020», 14-02-2020. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 febrer 2020].
* ↑ «XAVIER PASTOR. CR279». www.elmundo.es. [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ «Greenpeace inicia los trámites para expulsar a su ex director Xavier Pastor» (en castellà). Ultima Hora, 20-12-2001. [Consulta: 1r desembre 2021].

## Enllaços externs

* Entrevista a Ràdio Cadena SER
* Entrevista per Julia Otero