OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Olga Iegórova

Olga Nikolàievna Iegórova (rus i txuvaix: Ольга Николаевна Егорова) (Śĕnĕ Şupaşkar, Txuvàixia, 28 de març de 1972) és una atleta russa, especialista en el fons i mig fons, en què ha aconseguit ser campiona mundial el 2001 en la prova de 5.000 m. i subcampiona mundial el 2005 en la de 1.500 m.

## Carrera esportiva

Va ser campiona de Rússia en els 5.000 metres el 1998 i 1999 i campiona d'Europa en aquesta distància el 2000. Al Mundial d'Edmonton 2001 va guanyar la medalla d'or en els 5.000. Al Campionat del Món d'atletisme en pista coberta de 2001 a Lisboa va guanyar la medalla d'or en els 3.000. Al Mundial de Hèlsinki 2005 va guanyar la medalla de plata en els 1.500 metres, fent un temps de 4:01.46 segons, quedant per darrere de la seva compatriota russa Tatiana Tomàixova i per davant de la francesa Bouchra Ghezielle.
Iegórova va ser una dels set atletes russos suspesos per dopatge abans dels Jocs Olímpics de Pequín de 2008. El 20 d'octubre de 2008, es va anunciar que seria sancionada, juntament amb sis atletes russos més, amb dos anys de suspensió per manipulació de mostres.

## Referències

* 1 2 Skorodumov, N. G. «Егорова Ольга Николаевна» (en rus). Enciclopèdia Txuvaixa [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Olga Iegorova». International Olympic Committee (IOC). [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ Russia hit by doping suspensions. BBC Sport. 31 July 2008.
* ↑ Seven Russians handed doping bans. BBC Sport. 20 October 2008.

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Olga Yegorova
# Flying Elephant

El Flying Elephant va ser un disseny de tanc superpesant, planejat però mai construït pels britànics durant la 1a Guerra Mundial.
Després de l'última demanda per a uns cinquanta Mark I més en l'abril de 1916, no se sap quants més se'n van produir. Tot va dependre de l'èxit de la nova arma. William Tritton, el co-dissenyador i coproductor del Mark I, va pensar que ja entenia què demostraria que és la seva debilitat principal.

## Referències

* John Glanfield. The Devil's Chariots: The Birth & Secret Battles of the First Tanks (2006)
* David Fletcher. British Tanks 1915–19 (2001)
# Monster

«Monster» té aquests significats:
* Cinema: Monster (pel·lícula), pel·lícula de 2003 dirigida per Patty Jenkins i interpretada per Charlize Theron i Christina Ricci
* Música: Monster (àlbum), àlbum de R.E.M. de 1994
* Còmic: Monster (manga), manga seinen escrit i il·lustrat per Naoki Urasawa
* Geografia:
** Monster (Holanda Meridional), poble dels Països Baixos
* Vehicles:
** Ducati Monster, motocicleta produïda per produïda per Ducati a Bolonya des de l'any 1993
** Landkreuzer P. 1500 Monster, prototip alemany de tanc superpesant dissenyat durant la Segona Guerra Mundial
** Monster truck, vehicle
# T-100

El T-100 (amb el malnom de Sotka, 'cent') va ser un tanc prototip de doble torreta soviètic, dissenyat el 1938–39, que va deixar enrere el desenvolupament del tanc Kliment Voroixílov (KV-1). El T-100 va ser dissenyat per ser un tanc superpesant per l'equip de disseny S.M. Kirov Factory No. 185 OKMO de N. Barykov a Leningrad.
El projecte va ser iniciat per l'Exèrcit Roig, ja que necessitava substituir el tanc T-35 de cinc torretes basat en l'experiència de combat en la Guerra Civil espanyola. Una de les lliçons que va rebre l'Exèrcit va ser la necessitat de millorar el blindatge en els tancs pesats i mitjans.

## Referències

* Zaloga, Steven J. and James Grandsen (1981). Soviet Heavy Tanks. London: Osprey Publishing. ISBN 0-85045-422-0.
* Zaloga, Steven J. and James Grandsen (1984). Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two. London: Arms and Armour Press. ISBN 0-85368-606-8.
* Zaloga, Steven J. and Peter Sarson (1996). KV-1 & 2 Heavy Tanks 1939–1945. Oxford: Osprey Publishing. ISBN 1-85532-496-2.
# Joan III de Chalon

Joan de Chalon III d'Auxerre i Tonnerre, dit «el Cavaller Blanc» (1318 - 1379) fou un noble francès, comte de Tonnerre (des de 1360) i d'Auxerre (des de 1362). Era fill de Joan de Chalon, II d'Auxerre i Tonnerre (+1362) i d'Alix o Alícia de Mïmpelgard, senyora de Montfleur.
El 1334 es va casar amb Maria Crespin du Bec, d'una edat similar, i amb qui va tenir quatre fills. El 1360 el seu pare li va concedir el comtat de Tonnerre que entre 1335 i 1360 havia tingut Joana de Chalon-Tonnerre, germana de Joan II que s'havia quedat vídua i que havia mort aquell any sense fills. A la mort del pare el 1362 va rebre el comtat d'Auxerre i algunes senyories. El seu comportar va obligar a declarar-lo incapacitat el 1366 i els seus fills Joan de Chalon, IV d'Auxerre, i Lluis de Chalon, I de Tonnerre van agafar el govern dels comtats i senyories com a comtes de fet però formalment com a regents-administradors fins a la mort del pare. Joan III va morir boig el 1379.

## Matrimoni i fills

Es va casar el 1334 amb Maria Crespin du Bec i van tenir quatre fills:
* Joan de Chalon, IV d'Auxerre i Tonnerre, comte d'Auxerre i senyor de Rochefort
* Lluís de Chalon, I de Tonnerre dit "el Cavaller Verd", comte de Tonnerre
* Margarida de Chalon
* Mafalda de Chalon

## Referències

* Genealogia
# Vila de la Unió

La Vila de la Unió (en castellà i oficialment Villa de la Unión) fou un municipi valencià que va existir entre 1884 i 1902, fruit de la unió dels municipis de Faura i Benifairó de les Valls (Camp de Morvedre), poblacions que, actualment conurbades, ja començaven a unir-se.

## Història com a municipi

Ambdós municipis foren dissolts i fusionats el 19 d'octubre de 1884 en el de Benifairó de les Valls y Faura per acord dels dos consistoris, després d'haver-se'n aprovat la unió per la diputació provincial el dia 2 d'octubre.
Després, el 1885, el nou ajuntament sol·licità al Ministeri de la Governació el canvi de denominació a Villa de la Unión, que es reflectiria en una Reial Ordre el 7 de novembre.
Faura i Benifairó de les Valls se separaren el primer de juliol de 1902, després de diversos conflictes entre els habitants d'ambdues localitats, i des de llavors constituïxen municipis diferents. Alguns autors, però, indiquen que la separació tingué lloc el 1906.

## Evolució demogràfica

Població de fet segons els censos de població.
Evolució demogràfica :
| 1887 | 1897 | 1900 |
| 1804 | 2083 | 2260 |

## Referències

* ↑ «Faura». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Geografía. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* 1 2 3 Pérez Salvador, Mª Vicenta «La Villa de la unión (1885–1902)». La Finestra del Rey / Ràdio Vall de Segó.
* ↑ «Real orden autorizando, y que se haga público el cambio de nombres de los Ayuntamientos de Benifairó de les Valls y Faura, por el de Villa de la Unión con que se denominará aquel término municipal». Gaceta de Madrid, 17-11-1885, pàg. 566.
* ↑ Torres, Francesc. Evolució del mapa municipal valencià. Edicions La Xara, 1999, p. 189.
* ↑ «Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842». Institut Nacional d'Estadística (Espanya), 2011. [Consulta: 3 juny 2020].
# Casa comunal

En arqueologia i antropologia, una casa comunal o casa llarga és una edificació gran i estreta sense cambres, que van construir per habitar alguns pobles en diferents parts del món. Són cases comunitàries d'ús arcaic, construïdes generalment amb fusta, amb unes estructures les formes de les quals es continuen emprant hui.
Sovint representen la forma més antiga d'estructura permanent en moltes cultures. N'hi ha distints tipus: l'anomenada casa llarga neolítica europea, la medieval casa llarga Dartmoor, en pedra, que també albergava bestiar, i diversos tipus de cases construïdes per diferents cultures eren cases comunals rectangulars amb habitacions, on vivien entre cinc i vint famílies. L'estructura era feta de vares de cedre i tenien dues portes. Les teulades eren d'escorça de bedoll. Feien uns 6 m d'amplària, 60 de longitud i 6 m d'alçada.
A Brasil i Veneçuela, els llogarets dels Yanomami (indígenes de l'Amazones, Roraima i Veneçuela) estan formats per una sola casa comunal (yano o xapono), on viuen en una gran agrupació de famílies. Aquesta casa té forma d'anell, amb el centre obert al cel. Sota aquest anell cobert de palla, cada família té una secció d'uns 10 m². Cada parella en construeix la seua secció. Té una sola entrada i una tanca de 3 m d'alçada al voltant. A l'oest del riu Marauia, la cobertura és més oberta i tapa només els compartiments de cada família, i el diàmetre de la gran casa és més gran (Berwick, 1992).

## Referències

1.«El Arqueológico inaugura ‘Colonos en los inicios de la Edad de Hierro en Madrid'». La Luna de Alcalá. 26 de febrer de 2018. Consultat el 7 de març de 2018.

## Vegeu també

* Iglú
* Tipi
* Wigwam
# Inducció cap enrere

La inducció cap enrere és el procés de raonament enrere en el temps, des del final d'un problema o situació, per determinar una seqüència d'accions òptimes. Es procedeix examinant l'últim punt en què s'ha de prendre una decisió i després identificar quina acció seria la més òptima en aquell moment. Amb aquesta informació, es pot determinar què fer en el penúltim moment de la decisió. Aquest procés continua cap enrere fins que s'ha determinat la millor acció per a cada situació possible (és a dir, per a cada conjunt d'informació possible) en cada moment. La inducció cap enrere va ser utilitzada per primera vegada el 1875 per Arthur Cayley, que va descobrir el mètode mentre intentava resoldre el famós problema del Secretari.
En el mètode d'optimització matemàtica de la programació dinàmica, la inducció cap enrere és un dels principals mètodes per resoldre l'equació de Bellman. En teoria de jocs, la inducció cap enrere és un mètode utilitzat per calcular els equilibris perfectes de subjocs en jocs seqüencials. L'única diferència és que l'optimització només implica un encarregat de prendre les decisions, que tria què fer en cada moment, mentre que la teoria de jocs analitza com interactuen les decisions de diversos jugadors. És a dir, anticipant què farà l'últim jugador en cada situació, és possible determinar què farà el penúltim jugador, etc. En els camps relacionats de la planificació i programació automatitzada i la demostració de teoremes automatitzats, el mètode s'anomena recerca cap enrere o encadenat cap enrere. Als escacs s'anomena anàlisi retrògrada.
La inducció cap enrere s'ha utilitzat per resoldre jocs sempre que existeix el camp de la teoria de jocs. John von Neumann i Oskar Morgenstern van suggerir resoldre jocs de suma zero i de dues persones per inducció cap enrere a la seva Teoria dels jocs i el comportament econòmic (1944), el llibre que va establir la teoria de jocs com a camp d'estudi.

## Vegeu també

* Encadenat cap enrere
* Anàlisi retrospectiva

## Referències

* ↑ Rust, John. Dynamic Programming (en anglès). The New Palgrave Dictionary of Economics: Palgrave Macmillan, 9 setembre 2016. ISBN 978-1-349-95121-5.
* ↑ Jerome Adda and Russell Cooper, "Dynamic Economics: Quantitative Methods and Applications", Section 3.2.1, page 28. MIT Press, 2003.
* ↑ Mario Miranda and Paul Fackler, "Applied Computational Economics and Finance", Section 7.3.1, page 164. MIT Press, 2002.
* ↑ Drew Fudenberg and Jean Tirole, "Game Theory", Section 3.5, page 92. MIT Press, 1991.
* ↑ Mathematics of Chess, webpage by John MacQuarrie.
* ↑ John von Neumann and Oskar Morgenstern, "Theory of Games and Economic Behavior", Section 15.3.1. Princeton University Press. Third edition, 1953. (First edition, 1944.)
# L'Entregu

L'Entregu (oficialment L'Entregu / El Entrego) és el major nucli urbà dels que formen la ciutat de Samartín del Rei Aurelio, al conceyu asturià del mateix nom.
Per un decret del Principat d'Astúries de setembre de 2007 aquesta localitat es va unir administrativament a les pròximes de Sotrondio i Blimea per a formar una única població, de nom Samartín del Rei Aurelio i capital del municipi homònim.
L'Entregu es troba en la parròquia de Llinares. Segons el nomenclàtor de 2013 la població de L'Entregu era de 7 166 habitants i la de la parròquia de Llinares, en el seu conjunt, de 8 905 habitants.
Hi ha el Museu de la Mineria i de la Indústria.

## Referències

* ↑ Institut Nacional d'Estadística. «INEbase / Nomenclátor. Relación de unidades poblacionales». [Consulta: 20 juliol 2010].

## Bibliografia

* Javier Rodríguez Muñoz (dirección y coordinación); Severino Antuña González (San Martín del Rey Aurelio). «Entrego, El/L´Entregu». A: Editorial Prensa Asturiana, S.A.. Diccionario Geográfico de Asturias. Ciudades, Villas y Pueblos, 2000, p. 372-374. Depósito legal V-4734-1998.
* Sociedad Asturiana d'Estudios Económicos e Industriales. «Nomenclátor de entidades de población d'Asturias 2008». [Consulta: 20 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Museo de la Minería y de la Industria
# Escac ibèric

L'escac ibèric (Melanargia lachesis) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae), subfamília Satyrinae, present als Països Catalans.

## Descripció

Es diferencia de la majoria d'espècies del mateix gènere per l'absència de barra negra transversal al mig de la cel·la de l'ala anterior. Comparteix aquesta característica amb Melanargia galathea, de la qual es diferencia perquè no té a la part superior de la cel·la una franja de color gris tan ampla i perquè no presenta a la base de les ales una difusió fosca tan important. Les taques negres són més reduïdes que en aquesta espècie. És una papallona de dimensions relativament grans i els individus més grossos poden arribar a una envergadura de 6 cm.
A més, té la peculiaritat que els seus cromosomes (2n: diploides) són 24; dos jocs de 12.

## Referències

* ↑ «Melanargia lachesis» (en castellà). Catalogue of Life. Arxivat de l'original el 2014-02-03. [Consulta: 29 gener 2014].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 26 gener 2014].
* ↑ Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.
# Faune lleonat

El faune lleonat (Hipparchia semele) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

S'estén per gran part d'Europa, d'on n'és endèmica, fins als 63°N a Escandinàvia. Absent de les principals illes mediterrànies, excepte Sicília. Presenta una àmplia distribució a la península Ibèrica, tot i que a la meitat sud es limita a zones de muntanya. A les Illes Balears ha estat citada únicament a Menorca, on existeix un únic exemplar conservat en una col·lecció entomològica local.

## Descripció

Envergadura alar d'entre 45 i 58 mm. Dimorfisme sexual evident per la presència, en els mascles, d'un androconi vellutat negre a l'anvers de l'ala anterior. Anvers de color bru fosc amb una banda de taques taronges a la part exterior, que inclou dos ocels a l'ala anterior i un a l'ala posterior. Revers de l'ala anterior majoritàriament taronja i ala posterior grisenca amb una franja blanquinosa delimitada per dins per una fina línia negra en ziga-zaga.

## Hàbitat

Divers. Landes, boscos i matollars oberts, zones dunars, zones costaneres amb penya-segats, barrancs i vessants rocallosos assolellats, tant en sòls calcaris com en sòls no calcaris. Rang altiudinal des del nivell del mar fins als 2000 m. L'eruga s'alimenta d'una gran varietat d'espècies de gramínies, com ara Festuca, Koeleria, Agrostis, Bromus o Phleum, entre d'altres.

## Període de vol i hibernació

Vola en una sola generació entre finals de maig i octubre. Hiberna com a eruga.

## Referències

* ↑ «Faune lleonat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 2 març 2024].
* ↑ «Hipparchia semele» (en anglès). UICN, 29-01-2009. [Consulta: 2 març 2024].
* 1 2 3 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Collins Field Guide to the Butterflies of Britain and Europe (en anglès). Collins, 2008. ISBN 978-0-00-724234-4.
* 1 2 3 Vila, Roger; Stefanescu, Constantí; Sesma, José Manuel. Guia de les papallones diürnes de Catalunya. Lynx, 2018. ISBN 978-84-16728-06-0.
* ↑ Moussus, Jean-Pierre; Lorin, Thibault; Cooper, Alan. Guide pratique des papillons de jour (en francès). Delachaux et Niestlé, 2022. ISBN 978-2-603-02915-2.

## Enllaços externs

* Asturnatura (castellà)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
* Waste Magazine (castellà)
* European Butterflies (anglès)
# Lleonada de matollar

La lleonada de matollar (Coenonympha arcania) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Descripció

* Coenonympha arcania ♂
* Coenonympha arcania ♂ △
* Coenonympha arcania ♀
* Coenonympha arcania ♀ △

## Distribució

Es distribueix per Europa, Turquia, Transcaucàsia, sud de Rússia, i sud i centre dels Urals. Es troba al nord i centre de la península Ibèrica.

## Hàbitat

Zones arbustives i herboses amb flors i clars de bosc humits o secs. L'eruga s'alimenta de gramínies tals com Poa pratensis, Melica ciliata, Holcus lanatus...

## Període de vol

Vola en una sola generació entre començaments de maig i mitjans d'agost.

## Referències

* ↑ «Coenonympha arcania» (en castellà). Catalogue of Life. Arxivat de l'original el 2014-02-21. [Consulta: 5 febrer 2014].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 2 febrer 2014].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Asturnatura (castellà)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
* Lepidoptera and their ecology (anglès)
# 344

El 344 (CCCXLIV) fou un any de traspàs començat en diumenge del calendari julià.

## Esdeveniments

* Concili de Sàrdica.
* Batalla de Singara entre romans i perses. L'exèrcit romà sota Constantí aconsegueix una victòria estreta, a la ben fortificada ciutat de Singara (Mesopotàmia). El seu enemic, el rei Sapor II, es veu obligat a aixecar el setge i retirar l'exèrcit persa.

## Naixements

* Kudjha: Kumaradjiva, monjo budista.

## Defuncions

* 1 de febrer: Sever de Ravenna, bisbe.

## Referències

* ↑ Blázquez Martínez, José María «La violencia religiosa en la Historia Eclesiástica de Teodoreto de Cirro. Violencia contra los paganos. Violencia de unos cristianos contra otros». Gerión, 28, 1, 2010, pàg. 331. ISSN: 0213-0181.
* ↑ «ŠĀPUR II» (en anglès americà). Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ Comfort, Anthony. The Roman frontier with Persia in North-Eastern Mesopotamia : fortresses and roads around Singara. Archaeopress, 2023, p. 1-148.
# Hu-Man

Hu-Man és una pel·lícula francesa de ciència-ficció dirigida per Jérôme Laperrousaz, estrenada el 1975. Fou exhibida a la secció Nous Directors del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1976.

## Sinopsi

Un famós actor (Terence Stamp s'interpreta a si mateix), devastat per la mort de la seva dona, accepta participar en un perillós experiment científic que l'ha de portar cap al futur. L'experiment s'ha de desenvolupar en diverses fases: davant les càmeres de televisió, Terence ha de posar en perill la seva vida i és l'energia emocional dels telespectadors la que li ha de permetre realitzar un saltar al futur. L'experiència s'ha de fer davant del Mont-Saint-Michel.

## Repertiment

* Terence Stamp : Terence
* Jeanne Moreau : Sylvana
* Agnès Stevenin : Viviane
* Frederik van Pallandt : Frederick
* Franck Schwacke : Franck
* Gabriella Rysted : Gabriella
* Yannis Thomas : L'home-ocell
* Bob Traynor : tècnic de control

## Referències

* ↑ «Hu-man». Ciné-Ressources. [Consulta: 17 març 2016].
* ↑ «Hu-Man». Encyclo Ciné. [Consulta: 17 març 2016].
* ↑ Hu-Man al Festival de Sant Sebastià

## Enllaços externs

* de la pel·lícula Hu-Man a YouTube
# Minois dryas

Minois dryas és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae).

## Distribució

S'estén des de l'extrem nord de la península Ibèrica i per gran part del sud de l'Europa central, incloent França, excepte els extrems nord i nord-oest, Suïssa, nord d'Itàlia, sud d'Alemanya, sud de Polònia i els Balcans fins al nord de Grècia. També és present a Turquia, oest i Àsia central, fins a Mongòlia i el Japó. A la península Ibèrica només es troba a la Serralada Cantàbrica i extrem oest dels Pirineus.

## Descripció

Envergadura alar d'entre 47 i 61 mm. Dimorfisme sexual poc evident per, en el cas de les femelles, tenir un color més pàl·lid, ocels més prominents i mida superior. Anvers de color bru fosc amb dos grans ocels negres amb centre blavós a la part exterior de l'ala anterior, mentre que l'ala posterior només en presenta un de petit. Revers de l'ala anterior similar a l'anvers. L'ala posterior és bru fosc amb una banda blanquinosa i una de fosca a la part exterior, d'intensitat variable.
* Minois dryas ♂
* Minois dryas ♂ △
* Femella anvers
* Femella revers
* Mascle revers

## Hàbitat

Zones seques, herboses o arbustives; també en camps de conreu. Rang altitudinal des del nivell del mar fins als 1600 m. L'eruga s'alimenta de diverses gramínies i ciperàcies, sobretot Festuca o Bromus, però també Brachypodium pinnatum, Dactylis glomerata, Molina caerulea i Carex, entre d'altres.

## Període de vol i hibernació

Vola en una sola generació entre principi de juny i mitjans de setembre. Hiberna com a eruga.

## Espècies ibèriques similars

* Satyrus actaea
* Satyrus ferula

## Referències

* ↑ «Funet» (en anglès). [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ «Minois dryas» (en anglès). UICN, 29-01-2009. [Consulta: 26 març 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Collins Field Guide to the Butterflies of Britain and Europe (en anglès). Collins, 2008. ISBN 978-0-00-724234-4.
* 1 2 3 Moussus, Jean-Pierre; Lorin, Thibault; Cooper, Alan. Guide pratique des papillons de jour (en francès). Delachaux et Niestlé, 2022. ISBN 978-2-603-02915-2.

## Enllaços externs

* Asturnatura (castellà)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
* European Butterflies (anglès)
# Aelurognathus tigriceps

Aelurognathus tigriceps és una espècie de sinàpsid extint de la família dels gorgonòpids que visqué durant el Permià superior al sud d'Àfrica. Se n'han trobat restes fòssils a Sud-àfrica i Zàmbia. Compartia el seu hàbitat amb Rubidgea, un altre gorgonòpid de majors dimensions. Era igual de gros que un coiot i tenia el crani robust. El material postcranial que s'ha trobat d'aquesta espècie es limita a una cintura escapular, un húmer i una mà.

## Referències

* 1 2 Entrada «Aelurognathus tigriceps» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Antón, 2013, p. 225.
* ↑ Antón, 2013, p. 43.
* ↑ Gebauer, 2014, p. 185.
* ↑ Gebauer, 2014, p. 204.

## Bibliografia

* Antón, M. Sabertooth (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 9780253010490.
* Gebauer, E. V. I. «Re-assessment of the Taxonomic Position of the Specimen GPIT/RE/7113 (Sauroctonus parringtoni comb. nov., Gorgonopsia)». A: Kammerer, C.; Angielczyk, K. D.; Fröbisch, J. Early Evolutionary History of the Synapsida. Vertebrate Paleobiology and Paleoanthropology (en anglès). Springer, 2014, p. 185-207. DOI 10.1007/978-94-007-6841-3_12. ISBN 978-94-007-6841-3.