OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El meu estimat rebel

El meu estimat rebel (títol original: Valley Girl) és una pel·lícula de 1983 de comèdia romàntica protagonitzada per Nicolas Cage, Deborah Foreman, Elizabeth Daily, Cameron Dye i Joyce Heiser. La pel·lícula va ser el debut: a directora de Martha Cooldige, i va ser la primera pel·lícula en què Nicolas Coppola va ser presentat: Nicolas Cage. El llançament estatunidenc va ser el 29 d'abril de 1983. La trama està basada en Romeo i Julieta de Shakespeare.
Ha estat doblada tant al català central, com al valencià, amb el títol Una xica de la vall.

## Argument

Julie, una noia, coneix a Randy, un punk de la ciutat. Són de mons diferents i troben l'amor. D'alguna manera necessiten estar junts malgrat els seus amics superficials.

## Repartiment

* Nicolas Cage: Randy.
* Deborah Foreman: Julie Richman.
* Elizabeth Daily: Loryn.
* Michael Bowen: Tommy.
* Cameron Dye: Fred Bailey.
* Heidi Holicker: Stacey.
* Michelle Meyrink: Suzi Brent.
* Tina Theberge: Samantha.
* Lee Purcell: Beth Brent.
* Richard Sanders.
* Colleen Camp: Sarah Richman.
* Frederic Forrest: Steve Richman.
* David Ensor: Skip.
* Tony Plana: Low Rider.
* Joyce Heiser: Joyce.
* Wayne Crawford: Lyle.
* The Plimsouls: Ells mateixos.
* Peter Casi: Ell mateix.
* Joanne Baron: Miss Lieberman.
* Steven Bauer (no surt als crèdits): noi amb samarreta rosa.
* William Zabka (no surt als crèdits): noi que ajuda els decorats.

## Referències

* ↑ boxofficemojo.com, 'http://www.boxofficemojo.com/movies/?id=valleygirl.htm Valley Girl". Accessed December 25, 2013.
* ↑ «Variety: Digital Editions». Variety.com.
* ↑ «Making of Valley Girl - Behind the Scenes». fast-rewind.com.
* ↑ esadir.cat. El meu estimat rebel. esadir.cat.
* ↑ «Valley Girl». The New York Times.
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - Espasa

La competició d'espasa masculina va ser una de les proves d'esgrima que es va disputar als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904. La prova es va disputar el 7 de setembre de 1904, i hi van prendre part 5 tiradors de 3 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Ramón Fonst | Charles Tatham | Albertson Van Zo Post |

## Resultats
### Final

Es desconeixen els resultats específics de la prova d'espasa i sols coneixem la classificació final.
| Posició | Nom |
| | Ramón Fonst |
| | Charles Tatham |
| | Albertson Van Zo Post |
| 4 | Gustav Casmir |
| 5 | Charles Townsend |

## Notes

* 1 2 La base de dades del COI llista a Charles Tatham com a cubà a les proves individuals i estatunidenc a les d'equips.
* 1 2 La base de dades del COI llista a Albertson Van Zo Post com a cubà, tot i que era estatunidenc.

## Enllaços externs

* Charles J.P. Lucas. The Olimpic Games 1904 Arxivat 2009-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* J.E. Sullivan. Spalding's Athletic Almanac for 1905 Arxivat 2011-08-29 a Wayback Machine. (anglès)
* Wudarski, Pawel. «Còpia arxivada», 1999. Arxivat de l'original el 2009-02-16. [Consulta: 3 desembre 2008]. (polonès)
# Brian Panowich

Brian Panowich (Fort Dix, New Jersey, 22 de desembre de 1971) és un escriptor estatunidenc de novel·la negra.

## Biografia

Va créixer a Europa, degut a la carrera militar del seus pares. Posteriorment va tornar als Estats Units, concretament a Geòrgia (Estats Units).
Va estar uns anys vivint de la música, fins que després de casar-se i tenir la seva primera filla, va decidir deixar aquesta vida i es va fer bomber a Augusta (Geòrgia).
Està casat i té cuatre fills.
Té un estil sec i precís, i «mesura a la perfecció la intriga i tot un agresiu catàleg de les emocions i debilitats humanes», donant a la trama un ritme perfecte.
Els crítics acostumen a incloure'l a la categoria de country noir.
Es declara seguidor de Elmore Leonard i John Connolly.

## Premis

* Nominat al Premi Barry a la millor primera novel·la 2016 per Bull Mountain.
* Nominat al Premi Anthony a la millor primera novel·la 2016 per Bull Mountain.
* Guanyador del Thriller Award a la Millor Primera Novel·la 2016 per Bull Mountain.
* Pat Conroy Southern Book Prize 2016 per Bull Mountain.

## Obres

* Bull Mountain. 2015.
** Edició en castellà: Bull Mountain. Siruela.
* Like Lions. 2019.
** Edició en castellà: Como leones. Siruela.
* Hard Cash Valley. 2020.
* Nothing But the Bones. 2024.

## Referències

* 1 2 Rubinstein, Mark. «'Bull Mountain,' A Conversation With Brian Panowich» (en anglès). HuffPost, 07-07-2015. [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ Oeste, Miguel Ángel «Brian Panowich y el deseo de venganza» (Digital) (en castellà). El Cultural - El Español. El León de El Español Publicaciones, SA [Madrid], 28-07-2020. ISSN: 2171-3030 [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ «Como leones» (en castellà). Móndellibres. [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ «Past Nominees and Winners» (en anglès). Thrillerswriters.org. International Thriller Writers. [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ «2016 Pat Conroy Southern Book Prize» (en anglès). SquareBooks.com. Oxford (Mississippi): Square Books. [Consulta: 25 març 2021].

## Bibliografia

* Lozano, Antonio. Lo leo muy negro (en castellà). Primera. Barcelona: Destino, Gener de 2021, p. 128-129. ISBN 978-84-233-5860-1 [Consulta: 8 juliol 2024].
# Charles Delahay

Charles Delahay (Ontario, 19 de març de 1905 - Muskoka, 17 de març de 1973), a vegades escrit Delahaye o Delahey, va ser un jugador d'hoquei sobre gel canadenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre gel.

## Referències

* ↑ «Charlie Delahey Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 d'octubre 2012. [Consulta: 5 juny 2018].
# Eadberht III Præn

Eadberht III Præn va ser rei de Kent del 796 l 798. Va assumir el poder després d'una rebel·lió contra l'hegemonia de Mèrcia, i va ser la darrera vegada que Kent va ser un regne independent.
Offa de Mèrcia governava Kent sense cap rei intermediari des del 785, però el 796 Offa va morir i Eadberht, «que també era anomenat Præn», segons diu la crònica, va prendre possessió de Kent. Sembla que Eadberht havia estat exiliat sota la protecció de Carlemany i la seva rebel·lió es va veure com una acció envers els interessos dels francs.
L'arquebisbe de Canterbury, Æthelhard, que era favorable a Mèrcia, va fugir durant la rebel·lió. Coenwulf de Mèrcia va mantenir correspondència amb el papa Lleó III en relació a la situació de l'Església en els regnes anglosaxons. El papa va acceptar que el rei de Mèrcia reconquerís Kent i va excomunicar Eadbert, amb l'argument que havia estat sacerdot i això el feia no apte per assumir el títol de rei. Quan Cœnwulf va recuperar Kent l'any 798, va situar el seu germà en el lloc d'Eadberht. Segons diu la Crònica anglosaxona Cœnwulf «va arrasar Kent i va capturar Eadberht Præn, el seu rei, i se'l va endur lligat cap a Mèrcia». En una secció posterior de la crònica es diu que Eadberht va ser cegat i que també li van tallar les mans, però Roger de Wendover diu que Coenwulf el va deixar anar com a mostra de la seva clemència.

## Referències

* ↑ Stenton, 1971, p. 207–208.
* ↑ Crònica anglosaxona, any 794, manuscrit A
* 1 2 Kirby, 1992, p. 147–149.
* ↑ Crònica anglosaxona, any 796, manuscrit E

## Bibliografia

* Bierbrier, M.L. «Genealogical Flights of Fancy. Old Assumptions, New Sources». Journal of the Foundation for Medieval Genealogy, 2, 2008.
* Edwards, Heather. «Ecgberht [Egbert] (d. 839), king of the West Saxons». A: Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press, 2004.
* Garmonsway, G.N.. The Anglo-Saxon Chronicle. J. M. Dent & Sons, Ltd., 1982.
* Hughes, David. The British Chronicles, Volum 1. Heritage Books, 2007.
* Kelly, S E. Anglo-Saxon Charters, 4. Oxford: British Academy, 1995.
* Kirby, D P. The Earliest English Kings. Routledge, 1992. ISBN 0415090865.
* Sawyer. Anglo-Saxon Charters, 2. Oxford: British Academy, 1968.
* Sherley-Price, Leo; Latham, R.E.. Ecclesiastical History of the English People (Beda). Londres: Penguin, 1991. ISBN 0-14-044565-X.
* Stenton, Frank M. Anglo-Saxon England. Oxford: Clarendon Press, 1971. ISBN 0-19-821716-1.
* Yorke, Barbara. Kings and Kingdoms in Early Anglo-Saxon England. Seaby, 1990. ISBN 1-85264-027-8.
# Santa Eulàlia de Pomanyons

Santa Eulàlia de Pomanyons és una capella de la Torre de Rialb, al municipi de la Baronia de Rialb (Noguera), que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

És al sector central-sud del terme municipal, damunt d'un planell anomenat "«Àrea del dolmen de Sòls de Riu», al marge dret del Rialb, que en l'indret s'ha convertit en una llengua del pantà amb el mateix nom. S'alça al sud del llarg viaducte que creua per damunt la cua del pantà. Prop seu hi ha el dolmen de Sòls de Riu. Ambdós monuments varen ser traslladats a aquest indret quan es va construir el pantà per a evitar que quedessin anegats sota les aigües. Santa Eulàlia pertanyia a la propera masia de Pomanyons.
S'hi accedeix des de la carretera asfaltada que uneix la C-1412b (de Ponts a Tremp) (km. 12,7) amb Peramola a l'Alt Urgell. Als 2,2 km.(41° 59′ 04″ N, 1° 12′ 00″ E﻿ / ﻿41.984379°N,1.199931°E﻿ / 41.984379; 1.199931) es pren el camí perimetral de la dreta (senyalitzat), i als 200 metres es troba l'indicador de «Àrea del Dolmen» cap a l'esquerra.

## Descripció

És una capella d'una nau, orientada a llevant. Té la coberta aixecada a la part de l'absis, cobrint tota la nau a dos vessants. S'observen restes de l'arrencada de l'arc de la porta romànica de migjorn, modificada per una porta de magatzem. Finestra en forma de creu, igual que Santa Maria de Palau de Rialb, a la façana de ponent. Forats de les bastides de l'època de la construcció.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Santa Eulàlia de Pomanyons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].
# Borrida

La borrida (en occità és una especialitat culinària del litoral mediterrani occità de Tolon, Agde, Seta, de la Camarga fins a l'estany de Grussan. És un plat veí de la bolhabaissa.
A Mallorca la borrida o bacallà amb borrida i avorrida de bacallà és un ofegat de bacallà amb patates i amb una salsa de ceba forastera, alls, tomata, julivert, farina, pebre bo i pebre bord.

## Ingredients

Es prepara amb peixos blancs: mújol, verat, llobarro, llucet i rap, i marisc, que s'estuben. En acabat dins el fumet es cou en una brunesa de llegums (api, porros, pastanagues, cebes, etc. El mateix fumet s'allarga en un allioli o una maionesa d'oli d'oliva que cobreix els peixos i les verdures. El tot se serveix a taula acompanyat de crostons engradallats.

## Etimologia

El seu nom en occità sembla venir del verb bolir/borir ("bollir").

## La Borrida de Baudròi (de Seta, Occitània)

* Aicí i’amai un plat de Seta
* Famós, mès un pauc complicat;
* Per qu’intre dins vòstre sicap;
* Escotatz ben ma liçoneta:
* Prenètz dau peis a proporcion
* De tres quart de liura per tèsta,
* Ros, coeta lònga, e, sans façon,
* Pelats, voidats.
* Lo fetge rèsta.
* Pòrres, èrbas a volontat,
* Grelhs d'api, cebas ben achadas,
* Lo peis a morcilhs decopat,
* Aquí vòstra caiçarolada.
* D'òli, metètz un rag a fons,
* Un jaç de peis, un jaç d'èrba,
* Pauc de sau, de pebre a borron,
* D'alhs escrachats, lo fetge en sèrva.
* D'aiga que cobrigue lo tot,
* Puòi fuòc, que per dessús s'enauça;
* Mantenètz lo bolh jusc’au bot
* Dau temps qu’alestissètz la saussa.
* Ambe quauques vesenhas d'alhs
* Dins lo mortièr montatz d'alhòli;
* Cau que la saussa tengue als talhs,
* Tanben ie planiguetz pas l'òli.
* Quand lo fetge es cuòch, lo tiratz,
* Dessarcissètz dins una sieta,
* Amb un pauc d'òli, lo montatz:
* Es çò milhor de la recèpta.
* Tanlèu qu’es freg, doçament,
* Dins lo mortièr que se desòla,
* Mesclatz lo fetge ambe l'alhet
* Puòi, retiratz la caiçaròla.
* Prenètz de jus çò que vos cau
* Per que la saussa s'espessigue,
* Dins lo mortièr, pauc après pauc,
* Montatz, jusc'a que se rampligue.
* Un amic vos ten lo mortièr:
* zo, remenatz la caiçaròla !
* Cau que chaca talhon entièr
* Pòrta sa saussa tròn de muòla!…
* Après, s'avètz bon apetís
* Vos creiretz au Paradís.

## Referències

* ↑ «Bourride» (en francès). [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ rédaction, La. «Notre sélection des meilleurs restaurants de spécialités marseillaises» (en francès), 18-02-2020. [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ Grandpastis. «Bourride de lotte à la provençale et croustillant de chorizo» (en francès), 14-11-2017. [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ «The recipe of the month : The monkfish Bourride from Provence» (en anglès). [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ F. Combes (1903) dins l'Armanac Cetori, 1904.

## Enllaços externs

* Article sobre la borrida per Joan Albert Ribas Arxivat 2013-08-07 a Wayback Machine.
* Borrida: un plat occità de seta balear i ligur, Jaume Fàbregas, 18 de juny de 2009
# Cyril Weidenborner

Cyril Anthony "Cy" Weidenborner (Saint Paul, Minnesota, 30 de març de 1895 - Northome, Minnesota, 26 de novembre de 1983) va ser un jugador d'hoquei sobre gel estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1920, un cop superada la Primera Guerra Mundial, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre gel. N'era el porter reserva.

## Referències

* ↑ «Cy Weidenborner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 de gener 2012. [Consulta: 18 juliol 2017].
# Chardonnay

El chardonnay és una varietat de cep blanca. El raïm és menut i el gra és petit, esfèric, de pell groga i fina que el fa fràgil. La brotada i maduració primerenca resultant sensible a les gelades. S'adapta bé a diferents tipus de sòls que no siguin humits.
És possible que la varietat hagi sorgit d'un creuament antic amb el pinot noir. De fet també es coneix com a pinot blanc i a Austràlia com pinot chardonnay.
A diferència d'altres varietats viníferes, té una tendència a la mutació produint uns vins amb característiques variables segons cada regió vitícola. Típicament el vi varietal de raïm chardonnay és de color blanc de palla, sec, amb cos, fruitós i elevada acidesa. Pot envellir en fusta adquirint una aroma característica de mantega i avellana. És la varietat principal utilitzada en l'elaboració del xampany i altres vins escumosos francesos.
El chardonnay és originari de la regió francesa de la Borgonya i pren el nom del poble francès de Chardonnay (Saona i Loira). És una varietat que s'ha estès a les principals regions vitícoles anomenades del nou món: Austràlia, Nova Zelanda, Sud-àfrica, Argentina, Xile i Califòrnia; a més d'Itàlia i Espanya. El vi de chardonnay és força apreciat sobretot als Estats Units.
És una varietat introduïda recentment a Catalunya, Mallorca i València, on s'ha adaptat perfectament i s'utilitza com a varietat millorant en els cupatges de vins blancs amb varietats tradicionals. El chardonnay és una de les varietats autoritzades a la majoria de les denominacions d'origen d'aquestes regions vitivinícoles, inclosa la DO Cava encara que com a varietat secundària.
# El príncep i jo

El príncep i jo (títol original en anglès, The Prince and Me) és una pel·lícula estatunidenca del 2004 dirigida per Martha Coolidge i protagonitzada per Julia Stiles i Luke Mably.

## Argument

La pel·lícula se centra en Paige Morgan, una estudiant universitària de medecina de Wisconsin, que és perseguida per un príncep que es fa passar per un estudiant universitari normal. Però aquesta façana d'aparent normalitat no pot durar sempre, atès que ser príncep comporta una responsabilitat.

## Repartiment

* Julia Stiles
* Luke Mably
* Ben Miller
* Miranda Richardson
* James Fox
* Alberta Watson
* John Bourgeois
* Zachary Knighton
* Stephen O'Reilly
* Elisabeth Waterston
* Eliza Bennett
* Devin Ratray
* Clare Preuss
* Yaani King
* Eddie Irvine
* Angelo Tsarouchas
* Jacques Tourangeau
* Joanne Baron
* Stephen Singer
* Sarah Manninen
* Tony Munch
* John Nelles
* Claus Bue

## Referències

* ↑ «El príncep i jo». Ésadir.cat. [Consulta: 14 març 2022].
* ↑ «The Prince and Me» (en anglès). The New York Times.
# Emil Bergman

Emil Bergman (Gävle, 28 de juliol de 1908 - Estocolm, 13 d'abril de 1975) va ser un jugador d'hoquei sobre gel suec, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre gel.
A nivell de clubs jugà al Nacka SK entre 1926 i 1934.

## Referències

* 1 2 «Erik Larsson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 24 febrer 2018].
# Gai Sicini (tribú 470 aC)

Gai Sicini (en llatí: Caius Sicinius) va ser tribú de la plebs l'any 470 aC quan els tribuns de la plebs van començar a ser escollits pels comicis tribunats. Formava part de la gens Sicínia, una gens que es va distingir per la seva defensa dels drets dels plebeus.
Junt amb el seu col·lega Marc Duili va acusar Appi Claudi Sabí davant el poble, ja que Claudi Sabí s'oposava a llei Cassia agraria presentada per Espuri Cassi Viscel·lí, que demanava repartir les terres arrabassades als hèrnics a favor dels plebeus i llatins. Titus Livi l'anomena Siccius i fins i tot en un lloc Cnaeus Siccius.

## Referències

* ↑ Livi 2.58.2, 61.2. (llatí)
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 816.
# Lledoner de l'Estació

El lledoner de l'Estació (Celtis australis) era un arbre que es trobava al municipi de Rajadell (el Bages). Va ser retirat pel seu perill de caiguda l'octubre de 2018.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc 1 a 1,30 m: 3 m.
* Perímetre del tronc 2 a 1,30 m: 2,74 m.
* Perímetre de la base del tronc: 5,40 m.
* Alçada: 19 m.
* Amplada de la capçada: 20,6 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 368 m.

## Entorn

Era a l'estació de Rajadell. Al costat hi ha la serra de Castelltallat. Dins de l'arbre hi havia una petita colònia de dragons de tonalitats molt fosques.

## Aspecte general

Tot i no gaudir de dimensions espectaculars, es tractava d'un lledoner realment estètic i acollidor, el qual havia fruït de l'avantatge de tindre un poble que l'havia cuidat des de fa anys i l'havia convertit en un emblema. Tenia un escocell de magnífica envergadura a peu de soca, que tenia una important aportació de matèria orgànica, així com un conjunt de ginebres de jardí que actuaven de protectors del seu propi cancell, de les trepitjades compactadores i dels possibles grafismes dels visitants. Presentava alguna fulla amb la típica clorosi del lledoner, però de presència eventual i poc remarcable. Tenia alguna secció de dimensions considerables, però no semblava afectat per cap mena de barrinador o càries de la fusta. Les branques més grans i pesades de l'arbre estaven unides per tensors adequats, segurament instal·lats per algun arboricultor professional.

## Curiositats

Per respectar l'arbre, fa molts anys es va instal·lar un semàfor per tal de facilitar la circulació en el pas estret de la carretera a causa del lledoner i se li van realitzar podes periòdiques, ja que la capçada, quan creixia, arribava a la catenària d'una via de tren. Les ventades del cicló extratropical Klaus van esqueixar-lo i va caldre reduir la capçada dràsticament.

## Accés

Cal dirigir-se a la mateixa estació ferroviària de Rajadell. Accedim al poble per la C-25, a la sortida amb el mateix nom del poble. També s'hi pot arribar amb tren. GPS 31T 0391802 4620866.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 70-71.
* ↑ «La Generalitat va impulsar una seixantena d’accions de millora d’arbres monumentals el 2018». MónPlaneta. [Consulta: 21 setembre 2023].
* ↑ Parcs de Catalunya - Arbres Monumentals Arxivat 2019-02-12 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* Ajuntament de Rajadell Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
* Geocaching (català)
# Erik Larsson

Erik Larsson (Estocolm, 18 de gener de 1905 - Estocolm, 8 de març de 1970) va ser un jugador d'hoquei sobre gel suec, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre gel. El 1932 guanyà el Campionat d'Europa disputat a Berlín.
A nivell de clubs jugà al Hammarby IF entre 1923 i 1933. Va guanyar la lliga sueca de 1932 i 1933.

## Referències

* 1 2 3 4 «Erik Larsson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 24 febrer 2018].
* ↑ Erik Larsson. Commitè Olímpic Suec
# Gens Gèl·lia

La gens Gèl·lia (en llatí Gellia gens) va ser una gens romana d'origen samnita establerta a Roma després de la Segona Guerra Púnica.
El primer dels Gel·li que va aconseguir un consolat va ser Luci Gel·li Publícola, cònsol l'any 72 aC, però el membre més famós d'aquesta gens és probablement el gramàtic Aule Gel·li, que va viure entre el 115 i el 180.
Dos general amb aquest nom apareixen a les guerres samnites: Gel·li Estaci (Segona guerra samnita) derrotat i fet presoner l'any 305 aC, i Gel·li Egnaci o Ignaci (a la tercera guerra samnita). En temps de Marc Porci Cató Censorí apareix un Gneu Gel·li que va acusar Luci Turi. Un altre Gneu Gel·li, probablement fill de l'anterior, va ser un historiador romà contemporani dels Gracs. Un altre Luci Gel·li Publícola va ser qüestor amb Marc Antoni, i encara un altre Luci Gel·li Publícola va ser cònsol en temps de Calígula.
Com a cognomen només consten els de Cane (Canus) i el de Poplícola o Publícola (Plopicola).

## Referències

* ↑ Smit, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. Vol. II, p. 235.