OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alice Schofield

Alice Schofield o Alice Schofield Coates (3 de maig del 1881 - 19 de juny del 1975) fou una suffragette i política britànica. Va fer campanya pel dret al vot de les dones i a favor del dret a la igualtat salarial.

## Biografia

Alice Schofield nasqué a Cleveland, Yorkshire, però la seua família era pobra i va haver de ser criada per familiars a Manchester. Era atea i vegetariana. Es formà com a professora amb Teresa Billington, que també era laica. Schofield degué conéixer Emmeline Pankhurst en una audiència disciplinària contra Alice Schofield per negar-se a fer classes de religió. Altres en diuen que la conegué durant un discurs. En tot cas, Pankhurst era membre del comité d'Educació de Manchester i va aconseguir que Alice Schofield treballàs en una escola jueva on la instrucció religiosa no era un requisit legal.(2)
Ella i Teresa Billington entraren en el Partit Laborista Independent i en la Unió Política i Social de Dones de Pankhurst. Hi conegué Eva Gore-Booth i Esther Roper. Estava entusiasmada amb la causa pel sufragi, però no amb la WSPU. Com a molts altres membres, li preocupava l'actitud autocràtica d'Emmeline i Christabel Pankhurst.(2)
El 1907 es va formar el grup dissident Women's Freedom League, més democràtic. Hi incloïa Charlotte Despard, Teresa Billington i la mateixa Alice Schofield. En fou directora a temps complet. L'associació s'oposava a les mesures extremes de la WSPU de Pankhurst, com ara els incendis. El 1909 s'establí a Middlesbrough, on un germà d'un membre de la WFL l'ajudà. Era Charles Coates; es casaren al 1910. Alice Schofield feu conferències a South Shields, o viatjà a Escòcia per afers de la WFL i a Londres per a assistir a reunions de la WGL en què formava part del comité executiu. Ella i el marit regentaven un restaurant vegetarià a Linthorpe Road, Middlesbrough.
El 1919, Alice Schofield fou la primera regidora de Middlesbrough. El 1924 el negoci d'importació del carbó del marit deixà de ser rendible. Alice continuà en el Partit Laborista i esdevingué jutgessa de pau.
Al final de la seua carrera va fer campanya perquè les dones tinguessen igualtat salarial. La legislació que ho garantia fou aprovada el 1970. Alice Schofield va morir el 1975.

## Referències

* ↑ Martin, David E. Saville, John; Bellamy, Joyce M. (1993). Dictionary of Labour Biography, Volume IX. Palgrave. pp. 39-42. ISBN 978-1-349-07847-9
* ↑ «Alice Schofield» (en anglés). Spartacus Educational. [Consulta: 10 desembre 2023].
* 1 2 3 4 «Making A Mark - Alice Schofield Coates (1882 – 1975)». Arxivat de l'original el 2023-07-27. [Consulta: 8 gener 2024].
* 1 2 Crawford, Elizabeth. The Women's Suffrage Movement: A Reference Guide 1866-1928. Routledge, 2 setembre 2003. ISBN 1-135-43401-8.
# Kraljevo

Kraljevo (en serbi ciríl·lic: Краљево) és una ciutat i municipi situat a Sèrbia, al costat del riu Ibar, a 7 km a l'oest de la seva confluència amb el Gran Morava, i enmig d'una vall, entre les muntanyes Kotlenik, al nord, i les Stolovi, al sud.
El 2002 la població de la ciutat (inclosa la seva zona dels afores) era de 82.846 habitants (municipi: 121.707). És el centre administratiu del Districte de Raška. La ciutat pròpiament consta de 16 assentaments. El 1991, hi havia 80.559 habitants. A causa de l'enorme quantitat de refugiats de Kosovo (al voltant de 18.500) i Bòsnia i Hercegovina, en l'actualitat la població de la ciutat ascendeix a més de 100.000.

## Etimologia

Anteriorment coneguda com a Rude Polje (Рудо Поље), Karanovac (Карановац) i Rankovićevo (Ранковићево), Kraljevo va rebre el seu nom actual, que significa "Ciutat del Rei", del Rei Milà I de Sèrbia (1868-1889), qui també va fundar un bisbat, a Čačak, 35 km al nord-oest.

## Patrimoni i història

La seva característica més interessant és l'església de la Coronació, pertanyent al Monestir de Žiča. Aquí set reis es diu que van ser coronats (les set corones del seu escut d'armes representen als set reis). L'església és d'estil romà d'Orient, i s'ha restaurat parcialment, però la torre principal data de l'any 1210, quan va ser fundada per Sant Sava, el sant patró de Sèrbia.
El famós Monestir de Studenica, 39 km al sud-oest de Kraljevo, està situat a les muntanyes, amb vista al Studenica, afluent del Ibar. Es compon d'un grup d'antics edificis de fusta i guix, amb un alt campanar, i una diminuta església de marbre blanc, fundada el 1190 pel rei Esteve Nemanja, que va ser monjo i al qual es va canonitzar com a Sant Simó. Les talles de les portes nord, sud i oest van ser pràcticament destruïdes pels turcs. Les parets internes estan decorades amb frescos romans d'Orient, entre els quals només es mantenen una pintura de l'Última Cena, i els retrats de cinc sants.
La ciutat és seu de la 2a Brigada de Forces Terrestres de l'Exèrcit de Terra de Sèrbia, i als seus voltants es troba l'Aeroport de Kraljevo-Lađevci, que serveix també com a base de la Força Aèria Sèrbia.

## Demografia

Segons el cens de 2002, els grups ètnics al municipi eren:
* Serbis = 118,873
* Romanís = 876
* Macedonis = 251
* Iugoslaus = 213
* Croats = 209
* Uns altres = -

## Ciutats agermanades

* Sainte-Foy-lès-Lyon, França
* Sendenhorst, Alemanya
* Ahlen, Alemanya
* Zielona Góra, Polònia

## Referències

* ↑ Statistical Office of the Republic of Serbia. Национална или етничка припадност - подаци по насељима (PDF) (en serbian). Књиге резултата Пописа 2002.. Kraljevo: Statistical Office of the Republic of Serbia, 2008 estimate, p. 14. Arxivat 2006-11-02 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Kraljevo - Lloc web oficial
# Tractat d'Arras (1435)

Pel tractat d'Arras, signat el 20 de setembre de 1435, el rei Carles VII de França cedia les ciutats de la Somme, el comtat de Mâcon i el comtat d'Auxerre a Felip III de Borgonya i posava fi a la Guerra Civil entre Armagnacs i Borgonyons, dins del marc de la Guerra dels Cent Anys.
El tractat va ser el resultat del Congrés d'Arras, una reunió diplomàtica establerta a Arras el 1435 entre els representants d'Anglaterra, França i Borgonya. Tant en el Congrés com el tractat d'Arras varen representar fracassos diplomàtics per Anglaterra i un gran èxit per a França.
La conferència d'Arras és la primera conferència europea. A més a més de França, de la qual la delegació fou portada pel duc de Bourbon i el mariscal de La Fayette, i Borgonya, encapçalada pel duc Felip en persona, va assistir l'emperador Segimon de Luxemburg, el mediador Amadeu VIII de Savoia, una delegació anglesa, els representants dels reis de Polònia, de Castilla, d'Aragon…
El tractat donava una independència de fet al ducat de Borgonya. Més precisament, el duc de Borgonya continuava sent vassall del rei de França però estava dispensat de l'homenatge. A canvi, Carles VII obtenia una sola cosa, prou important per justificar tots aquests sacrificis: el reconeixement del seu títol de rei de França.
L'11 de desembre de 1435, el rei Carles VII va jurar respectar escrupolosament totes les clàusules del tractat d'Arras davant el duc de Borgonya, representat amb Guy III de Pontailler (de nom Guyard), mariscal de Borgonya (comandant en cap de l'exèrcit borgonyó), senyor de Talmay, Heuilley-sur-Saône i altres indrets.
Les ciutats de la Somme varen ser recomprades per Lluís XI de França a Felip III. Carles el Temerari lluitaria més tard per obtenir una independència total i per poder crear el regne de Borgonya, però es va alinear amb els habitants de Flandes, Alsàcia i els Suïssos i va trobar la mort enfront del duc Renat II de Lorena a la batalla de Nancy (1477) sense haver realitzat el seu somni. Lluís XI n'aprofitarà per recuperar la meitat del ducat.

## Referències

* ↑ Tilley, Arthur Augustus. Medieval France: A Companion to French Studies (en anglès). Cambridge University Press, 2010, p. 135. ISBN 1108017150.

## Bibliografia

* Offenstadt, Nicolas. Faire la paix au Moyen Âge: discours et gestes de paix pendant la Guerre de Cent Ans (en francès). Odile Jacob, 2007. ISBN 9782738110992 [Consulta: 18 desembre 2010].

## Enllaços externs

* El text del tractat es troba a les "Cròniques d'Enguerrand de Monstrelet", pàg. 151-182
# Amalafrida

Amalafrida era la filla de Teodomir, rei dels ostrogots i la seva esposa Ereleuva, germana de Teodoric el Gran. Els seus fills foren Teodat, que també va ser rei dels ostrogots, i Amalaberga, que es va casar amb Hermanfred, rei dels Turingis. Es desconeix qui va ser el pare dels seus fills.
L'any 500, per consolidar la seva autoritat sobre els vàndals, Teodoric va establir una aliança matrimonial amb el rei vàndal Trasamund, que va esdevenir el segon marit d'Amalafrida. Va acudir a cartago acompanyada d'un seguici de 5000 soldats gots. L'any 523, Hilderic, successor de Trasamund, per desempellar-se de la influència del Regne Ostrogot d'Itàlia, va exterminar la tropa gòtica i va empresonar a Amalafrida, que va morir a la presó en una data desconeguda.

## Referències

* ↑ James, Edward. Europe's Barbarians, AD 200–600 (en anglès). Londres i Nova York: Routledge, 2014, p. 86-87. ISBN 978-0-58277-296-0.

## Bibliografia

* Peter Heather. The Goths (1996). Chapter 8.
* J.R. Martindale, The Prosopography of the Later Roman Empire, vol. 2, Cambridge 1980, pp. 63-64.
* M. Cristini, Il seguito ostrogoto di Amalafrida: confutazione di Procopio, Bellum Vandalicum 1.8.12, in «Klio», 99 (2017), pp. 278-289.
# Kronstadt

Kronstadt (en rus Кроншта́дт, Kronxtadt, nom que deriva de l'alemany Krone (corona) i Stadt (ciutat); en finès s'anomena Retusaari) és una ciutat del districte de Kronstadtski de Sant Petersburg, a Rússia. Està situada a l'illa Kotlin, a 30 km de la ciutat de Sant Petersburg, prop del golf de Finlàndia. L'any 2010 tenia 42.999 habitants.
És el principal port de mar de Sant Petersburg. L'any 1921 hi va tenir lloc la Rebel·lió de Kronstadt.
A Kronstadt es troba la Comandància General de l'Armada de la Federació Russa i la base general de la flota russa del Bàltic, a causa de l'estratègica ubicació geogràfica d'aquesta localitat, que permet defensar la ciutat de Sant Petersburg.
El centre històric de Kronsdtadt i les seves fortificacions són part del Patrimoni de la Humanitat segons la UNESCO.
Kronstadt ha estat lloc de pelegrinatge dels cristians de l'Església Ortodoxa en record de Sant Joan de Kronstadt. Des de Sant Petersburg parteixen cap a Kronstadt autobusos i vaixells turístics.

## Història

Kronstadt va ser fundada pel tsar Pere el gran de Rússia qui obtingué l'illa de Kotlin dels suecs el 1703. El besavi de Puixkin, Abram Petróvitx Ganníbal, en supervisà la construcció. Les primeres fortificacions van ser inaugurades el 18 de maig de 1704.
Les fortificacions de Kronstadt es van construir molt ràpidament superant les dificultats que es presenten pel fet que el Golf de Finlàndia es glaça completament durant els hiverns.
Kronstadt va ser refortificada al segle xix.
Durant els aldarulls de la Revolució de febrer, de 1917 els mariners de Petrograd s'uniren a la revolució i executaren els seus oficials i durant la Guerra Civil Russa aquests mariners estaren al costat de l'Exèrcit Roig fins a 1921 quan es rebel·laren contra el govern dels bolxevics (Revolta de Kronstadt).

## Arquitectura

El monument més destacat és la gran Catedral Naval, construïda entre 1908 i 1913, que representa l'apogeu de l'arquitectura neobizantina russa. L'antiga Catedral de Sant Andreu, que datava de 1817 va ser destruïda pel govern comunista el 1932.

## Fills il·lustres

* Nikolai Gumiliov (1886-1921), escriptor.
* Piotr Leonídovitx Kapitsa (1894 - 1984) físic, Premi Nobel de Física de l'any 1978.
* Aleksandr Gómelski (1928-2005), entrenador de bàsquet.

## Referències

* ↑ «Boat tour to Kronstadt». Arxivat de l'original el 2013-01-06. [Consulta: 2 octubre 2012].
* ↑ Barnes, Hugh. The Stolen Prince: Gannibal, Adopted Son of Peter the Great, Great-Grandfather of Alexander Pushkin, and Europe's First Black Intellectual. HarperCollins, 2005. ISBN 0-06-621265-0.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Enllaços externs

* Kronstadt history Arxivat 2011-11-06 a Wayback Machine.
* Kronstadt web site
* Map of Kronstadt Arxivat 2007-07-05 a Wayback Machine.
* Kronstadt: Virtual Excursion Arxivat 2019-05-15 a Wayback Machine.
* International Kronstadt Development Fund Arxivat 2005-05-06 a Wayback Machine.
# Nasua

Nasua és un gènere de coatís, dins la família dels prociònids, que conté dues o possiblement tres espècies diferents. L'altra espècie de coatí, el coatí de muntanya (Nasuella olivacea) és classificat al gènere Nasuella. Nasua es diferencia de Nasuella per la seva mida més gran i per la presència de dents canines més desenvolupades. Estudis genètics han demostrat que els parents més propers dels coatís són els olingos (gènere Bassaricyon).

## Referències

* ↑ Emmons, Louise. Neotropical Rainforest Mammals, A Field Guide, 2a edició. Chicago: University of Chicago Press, 1997, p. 153–154. ISBN 0-226-20721-8. OCLC 35686100.
* ↑ K.-P. Koepfli, M. E. Gompper, E. Eizirik, C.-C. Ho, L. Linden, J. E. Maldonado i R. K. Wayne «Phylogeny of the Procyonidae (Mammalia: Carvnivora): Molecules, morphology and the Great American Interchange». Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 43, 3, 2007, pàg. 1076–1095. DOI: 10.1016/j.ympev.2006.10.003. PMID: 17174109.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Centre Mèdic Elisha

l’Hospital Elisha (en hebreu: בית חולים אלישע) és un hospital privat del nord d'Israel, el centre es troba a Haifa. Elisha té metges, tecnologia avançada i equips, per proporcionar als pacients un tractament mèdic. Elisha ofereix als pacients l'atenció mèdica que necessiten. Per expandir els seus serveis i arribar a una població més àmplia, el centre mèdic Elisha ha col·laborat amb el Centre Mèdic Rambam. Les instal·lacions inclouen el centre de tractament hiperbàric amb oxigen Elisha-Rambam (que opera dins de l'hospital Elisha) i la clínica Elisha per a imatges de ressonància magnètica (IMR) de l'Hospital Rambam.
Elisha té departaments dedicats a cirurgia, ginecologia, urologia, ortopèdia, cardiologia, rehabilitació, gastroenterologia i diàlisi. Elisha té 140 llits d'hospital i 6 sales d'operacions dissenyades per dur a terme diferents procediments quirúrgics, des de cirurgia cardíaca i plàstica, fins a cirurgia de l'esquena i reemplaçament d'articulacions. Elisha té un personal de 300 persones i 200 metges, que realitza 10.000 procediments quirúrgics i 12.000 procediments ambulatoris cada any, així com tractaments de fecundació in vitro (FIV).

## Referències

* ↑ «www.dramedical.com/». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 3 gener 2018].
# Can Magarola (Canovelles)

Can Magarola o Can Castells és una masia al nucli de Canovelles (Vallès Oriental), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Vers l'any 1500 fou construït un pas de comunicació amb l'església, per això fou enderrocada l'absidiola semicircular de tramuntana d'aquesta. L'any 1678, Jeroni de Magarola i Grau (1634-1709) va rebre llicència per a construir una tribuna que dona, encara avui, a l'interior de l'església.
Benet de Magarola i Castellví (1768-1823), eclesiàstic, erudit, catedràtic a la Universitat de Cervera, secretari de l'Acadèmia de Bones Lletres, autor d'escrits que es perderen durant la Guerra del Francès i d'un dietari dels anys 1803-1814, morí a Can Castells. Durant les guerres carlines, la masia formava part de la zona anomenada Cuartel de Levante i el seu recinte servia de refugi.

## Descripció

Masia fortificada amb entrada principal datada l'any 1420 i orientada cap al nord-oest. Té forma d'«U», amb una alçada de dos pisos. L'ala dreta de la masia es considera la més antiga de construcció amb ampliacions posteriors a banda i banda. L'ala esquerra era antigament la masoveria. L'ala dreta està adossada a l'església de Sant Fèlix, i en el segon pis hom pot trobar una tribuna amb un enreixat de fusta que dona a l'església. Al mig del pati hi ha un pou.

## Vegeu també

* Passatge de Magarola
* Casa-fàbrica Josep Aranyó

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Magarola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Can Castells (Can Magarola)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Benet de Magarola i de Castellví». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Can Castells (Can Magarola)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# France Inter

France Inter és una ràdio pública generalista francesa creada el 16 de febrer de 1947 amb el nom de Paris Inter. El 1963 va adoptar el nom actual. Forma part del grup Radio France. El seu lema des de 2006 és «France Inter, la différence» (France Inter: la diferència).
France Inter emetia fins al 31 de desembre del 2016 en ona llarga a la freqüència de 162 kHz, que gràcies a la gran potència del seu transmissor, es podia sentir al nord del nostre país. Disposa d'una àmplia cobertura en FM, que abraça la pràctica totalitat del territori francès. Els seus programes es poden seguir també per mitjà d'Internet. És la tercera ràdio més escoltada de França.

## Història

Paris Inter va començar a emetre després de la Segona Guerra Mundial, fent servir un transmissor abandonat per l'exèrcit nord-americà. La primera emissió es va produir el 16 de febrer de 1947 a la zona de París. El 29 de desembre de 1957 va passar a anomenar-se France 1 i, posteriorment, durant només uns mesos, RTF Inter. El 8 desembre de 1963 va adoptar el nom actual després de celebrar un concurs entre els seus oïdors.
El 1947 France Inter es va integrar en el grup Radiodiffusion française (RDF, anomenada després RTF i finalment ORTF). Actualment forma part de Radio France.

## Programació destacada

* Le Masque et la Plume. En emissió des de 1955. És un dels programes culturals més antics de la ràdio francesa.
* Le Jeu des 1000 euros. En emissió des de 1959. El seu nom original era Le Jeu des 1000 francs. És un concurs de cultura general.
* Pop Club. En emissió entre 1965 i 2005. Programa cultural, considerat de culte. Va ser presentat per 40 anys, de forma ininterrompuda, per José Artur. Jane Birkin va cantar la seva sintonia durant els anys 80.
* Le téléphone sonne. En emissió des de 1978. És un programa en directe on els oïdors poden opinar sobre diferents temes d'actualitat.
* Là-bas si j'y suis. En emissió des de 1989. És un programa de reportatges.
* Le sept - dix. En emissió des de 1999. Ha anat variant de denominació des de la seva creació cridant-se primer Le sept-neuf, i després Le sept-neuf trente. És un informatiu matinal.

## Referències

* ↑ "La mémoire de la FM"
# Eufaula (Alabama)

Eufaula és una ciutat del Comtat de Barbour a l'estat d'Alabama (Estats Units d'Amèrica).

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eufaula tenia 13.908 habitants., 5.447 habitatges, i 3.878 famílies. La densitat de població era de 90,4 habitants/km².
Dels 5.447 habitatges en un 35% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,4% hi vivien parelles casades, en un 20,2% dones solteres, i en un 28,8% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 86,1 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.910 $ i la renda mediana per família de 37.640 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.617 $ mentre que les dones 20.477 $. La renda per capita de la població era de 16.146 $. Aproximadament el 19,3% de les famílies i el 23,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Lamecíon

Lamecíon (en llatí Lametium, en grec antic Λαμητῖον) era possiblement una colònia de Crotona que només menciona Esteve de Bizanci sota l'autoritat d'Hecateu, i diu que era a uns 5 km de la desembocadura del riu Lamet (Λάμητος) (modern Lamato) que li donava nom.
El riu desaiguava al (ὁ Λαμητῖνος κόλπος) Lameticus Sinus (modern golf de Sant'Eufemia) al sud de Tespa, dins del golf d'Hipponium. També el cap que formava el costat nord del golf era conegut per Promontori Lametinum. Cap més autor en parla, i és possible que la ciutat desaparegués en un període molt primitiu destruïda de forma desconeguda.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Lametini». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 16 gener 2021].
# Creu de terme de Santa Maria (Balaguer)

La Creu de terme de Santa Maria, o Creu de terme del Firal, és una creu de terme monumental de Balaguer (Noguera) situada al carreró que, partint del carrer de Santa Maria, dona accés a l'església de Santa Maria de Balaguer, a tocar de la paret oest del cementiri. Està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El conjunt monumental, tot de pedra, mesura 4,20 metres d'alçada, comprenent peanya, base, fust i la creu pròpiament dita. La peanya és octogonal i formada per tres esglaons que sumen 0,76 metre d'alçada i 1,98, 1,28 i 0,81, d'amplada respectivament. Sobre el tercer esglaó s'alça la base també vuitavada, amb un anell al capdamunt, de sols 0,42 metres d'alçada. Damunt s'alça el fust, vuitavat, llis i dividit en dos cossos: un de més gruixut de 0,5 metres d'alt amb un anell motllurat al capdamunt, i la part llarga d'1,84 metres rematada amb un segon anell motllurat. Coronant el monument, sense cap mena de capitell, s'alça la creu pròpiament dita, austera, de tres braços, amb un forat que travessa el punt central i simulant un quadrat interior amb els quatre vèrtexs a cada aixella dels braços.

## Història

No té una datació específica però el pedestal seria original mentre que el fust i la creu s'estimen de mitjans del segle XX, ben segur en reposició d'un element anterior afectat pels estralls de la guerra civil.
Aquesta creu va ser objecte d'un projecte de restauració de les creus de terme endegat per l'Ajuntament de Balaguer en el període 2018-19.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de terme del Firal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].
* ↑ «Balaguer desmunta la Creu de Terme del camí dels Erals». Nació. Lleida, 09-05-2018.
# Ivànivka (Nijniohirski)

Ivànivka (Іванівка (ucraïnès), Ивановка (rus), Ivanovka) és un poble a la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 400 habitants. Pertany al districte de Nijniohirski. Fins al 1948 la vila es deia Beixkurtkà.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].