OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jiao'ao de Jiangjun

Jiao'ao de Jiangjun (xinès simplificat: 骄傲的将军, pinyin: Jiāo'ào de Jiāngjūn, literalment 'El General Arrogant') és un curtmetratge d'animació xinés produït pel Shanghai Animation Film Studio i dirigit per Te Wei.
La pel·lícula està fortament influenciada per Disney des del punt de vista del disseny de personatges, el moviment i la narració. La música deriva de l'Òpera de Pequín i la vestimenta, l’arquitectura i l’atrezzo tenen una forta influència cultural xinesa.
Es considera la primera pel·lícula de l'edat daurada de l'animació xinesa en explorar les temàtiques i estètiques pròpies del país, en contraposició a l'anterior Wuya Wei Shenme Shi Heide. Es diu que aquella pel·lícula guanyà un premi al Festival de Venècia però va ser confosa amb una producció soviètica, motiu pel qual a partir d'aquell moment es produeix una recerca d'un estil d'animació xinés que pouara de la tradició artística pròpia. El cert és que Jiao'ao de Jiangjun va ser la primera de les produccions de l'Estudi de Shanghai en tindre un estil propi, però segons Pu Jiaxiang, la pel·lícula ja estava en producció en 1955, i es va suspendre la realització en caure malalt el director. És llavors quan es comença a treballar en Wuya Wei Shenme Shi Heide, que rep el premi quan Jiao'ao de Jiangjun ja està pràcticament finalitzada. Sembla que la decisió de Te Wei de seguir un estil propi es va prendre mentre es finalitzava la pel·lícula, una vegada ja s'havia recuperat de la malaltia. També la pel·lícula de titelles Shen Bi, que és anterior, representa el nou estil nacional.
Inicialment se la va considerar una narració antiquada inspirada en històries folklòriques, però al poc se la va alabar en considerar-se una metàfora del Partit Comunista.

## Referències

* 1 2 Lent, John A. «Te Wei and Chinese Animation: Inseparable, Incomparable». Animation World Network, 15-03-2002. [Consulta: 27 gener 2020].
* 1 2 Toon Zone. "Toon Zone Arxivat 2006-12-09 a Wayback Machine.." "The Conceited General." Retrieved on 2007-01-11.
* ↑ Te Wei, padre del cine de animación chino : article de Jose Reinoso. Diari El País del 3 de març de 2010.
* ↑ Teo, Stephen. The Asian Cinema Experience: Styles, Spaces, Theory. Routledge, 2013. ISBN 9780415571463.
* 1 2 3 4 Du, Daisy Yan. Animated Encounters: Transnational Movements of Chinese Animation, 1940s–1970s. University of Hawaii Press, 2019-02-28, p. 122. ISBN 978-0-8248-7751-4.
* 1 2 3 Lent, John A.; Ying, Xu. Comics Art in China. Univ. Press of Mississippi, 2017-07-20. ISBN 978-1-4968-1175-2.
* ↑ LLC, A.-Net Digital. Schoolgirl Milky Crisis: Adventures in the Anime and Manga Trade (en anglès). A-Net Digital LLC, 2010-07-15. ISBN 978-0-9845937-4-3.
# Refugis antiaeris del Mallol

Els refugis antiaeris del Mallol són dos refugis antiaeris de la vila del Mallol al municipi de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegits com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Els refugis es troben a prop de l'escola Verntallat, al costat de la carretera que porta a Sant Privat d'en Bas i actualment es troben en força mal estat.
Es feren durant la Guerra Civil Espanyola per a protegir-se dels bombardejos. La zona on es troben no és casual, atès que es construí un aeròdrom improvisat en aquella zona, enmig dels camps de cultiu.

## Referències

* ↑ «Antic refugi aeri 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r gener 2020].
* ↑ «Antic refugi aeri 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r gener 2020].
* 1 2 «Patrimoni de la Garrotxa - Refugis Aeris/El Mallol». Consell Comarcal de la Garrotxa. [Consulta: 1r gener 2020].
# Platja de Bonome

La Platja de Bonome, també coneguda com a Bonhome, se situa entre Tazones i Villaviciosa, en plena Ria de Villaviciosa, en el concejo de Villaviciosa, Astúries. Està dintre de la coneguda Costa oriental d'Astúries.

## Descripció

Se situa molt propera a la Platja de El Puntal, que va exercir la tasca d'embarcador de petites barques de pesca antigament.
Només és visible durant la baixamar, quedant aïllada per un dic, que juntament amb un altre canalitza l'aigua de la ria. Té poca sorra, però resulta interessant perquè s'hi pot trobar angula i resulta un lloc molt adequat per a l'observació d'aus, les quals crían a l'illa, d'accés prohibit (per ser zona d'implantació d'aus protegides), que queda enmig de la Ria de Villaviciosa.

## Referències

* 1 2 del Río, Alejandro. Guía total de las playas de Asturias. 244 rincones para disfrutar de la costa asturiana (en castellà). Nobel, 2013, p. 209. ISBN 978-84-8459-669-1.
* ↑ sentidocomun.es, Diseño y Desarrollo: Sentido Común Internet -. «Playa Bonhome» (en castellà). Arxivat de l'original el 2015-01-20. [Consulta: 15 octubre 2018].
* ↑ SL, EuroWeb Media, «Playa Bonome | Playas Villaviciosa | Turismo Asturias» (en castellà). Turismo Asturias, 30-10-2017.
# Platja de Manyetes

La Platja de Manyetes (també coneguda com a Tropicana) és una platja situada en una zona de transició, al nord roquedal i al sud platja de cudols, del municipi d'Alcalà de Xivert en la comarca del Baix Maestrat (País Valencià).
Aquesta platja limita al nord (Tres Platges) i al sud (platja del Serradal) amb roques i té una longitud de 500 m, amb una amplària de 35 m.
Se situa en un entorn semiurbà, a Capicorb, prop d'Alcossebre, disposant d'accés per camí. Compta amb pàrquing delimitat. És una platja amb zona abalisada per a sortida d'embarcacions.
Aquesta platja compta amb el distintiu de Bandera Blava des de 1998, encara que l'any 2008 no li fou concedida. S'hi pot trobar una gran diversitat botànica en la seua zona dunar. Les anàlisis físiques i químiques d'aigua i arena la situen entre les millors platges del País.

## Vegeu també

* Alcalà de Xivert
* Alcossebre
* Platja de les Fonts
* Platja Carregador
* Platja Romana
* Platges del País Valencià
# Sa Roqueta

Sa Roqueta és una petita cala situada al nord-est de l'illa de Formentera, entre les platges des Pujols i Llevant. És una platja urbanitzada a un extrem amb les cuades urbanístiques de la platja des Pujols i amb algunes casetes aïllades rústiques. Al fons es veu l'illa d'Eivissa.

## Descripció

Aquesta platja té uns 300 metres de llargada per uns 30 metres d'amplada. El seu accés és bastant bo, s'hi pot arribar amb cotxe i deixar-lo al seu aparcament no urbà, o anar a peu fàcilment, encara que l'accés no estigui ben senyalitzat. També s'hi pot accedir des dels Pujols per una passarel·la de fusta, però que no està adaptada per a minusvàlids.
La zona manté dunes i vegetació de pins ben conservada, típica de l'illa de Formentera, que voreja la seva platja, que és de sorra blanca i fina. L'entrada a l'aigua és molt rocosa i els fons tenen poca sorra.
Encara que no és del més visitat de l'illa, les seves aigües són molt transparents i tranquil·les, d'una qualitat excel·lent. El seu caràcter és verge i paradisíac, diferent de les platges veïnes des Pujols o ses Illetes. El seu encant convida a fer naturisme, cosa molt usual en aquesta platja, que és ideal per prendre el sol.
La platja de sa Roqueta no ofereix gaires serveis per als seus visitants, però disposa de papereres.
S'hi pot gaudir de tots els esports nàutics que ofereix Formentera, i practicar submarinisme és un luxe perquè hi ha moltes illetes al seu voltant.
Normalment, el nivell d'ocupació d'aquesta platja és mitjà i sol ser freqüentada per gent gran que estiueja a la zona, gent local, espanyols i alemanys; és molt inusual trobar-hi italians.
A la nit, a vegades, fan festes en aquesta cala tant gent jove com gent gran.
Tot i això, sempre està en perfectes condicions, gràcies als serveis de neteja que treballen de matinada.
No té un lloc fix de vigilància, ja que de la seva seguretat s'encarrega la Policia Local.
# Bosc dels Estats Alemanys

El Bosc dels Estats Alemanys és una iniciativa per a la plantació i reforestació del desert del Nègueb a Israel que, a més, simbolitza l'amistat entre Alemanya i Israel. Aquest bosc va ser plantat, en part, en terrenys reclamats pels ciutadans beduïns del país.
Gràcies a les nombroses donacions rebudes d'Alemanya, l'any 1991 ja s'havien plantat al Bosc dels Estats Alemanys, situat al voltant de la ciutat de Beerxeba, més de 420.000 arbres.
L'iniciador i patrocinador de la iniciativa, posada en marxa a principis dels anys noranta, fou l'expresident d'Alemanya Johannes Rau. L'any 1995, el Fons Nacional Jueu (en alemany, Jüdischer Nationalfonds) li concedí la seva primera Branca d'Olivera d'or per la tasca duta a terme.
Actualment la proposta rep el patrocini de diversos polítics, com ara Kurt Beck (president de Renània-Palatinat), Hans Eichel (expresident de Hessen), Johannes Rau (expresident de Rin del Nord-Westfàlia i d'Alemanya) i de Bernhard Vogel (expresident de Renània-Palatinat i president de Turíngia), així com de diversos alcaldes i exalcaldes com ara Eberhard Diepgen (Berlín), Jens Beutel (Magúncia), Petra Roth (Frankfurt), Manfred Ruge (Erfurt), Peter Schönlein (Nuremberg), etc.
Molts municipis alemanys han participat plantant arbres i petits boscos al Bosc dels Estats Alemanys, col·laborant significativament en el reviscolament del desert.
El desembre del 2012, el Fòrum de Convivència del Negev (NCF) va escriure una carta als membres del partit, instant-los a aturar el projecte de donacions i explicant la complexa realitat del Negev. A més, NCF va produir un vídeo amb el Dr. Awad. Abu Freich, un dels propietaris del terreny on hi ha plantat el bosc. L'SPD va reaccionar a aquesta carta consultant amb el Jüdischer Nationalfonds sobre aquest bosc en particular.
La millora del clima i l'espai d'esbarjo que suposa el bosc són una col·laboració important a la millora de la qualitat de vida dels habitants de la regió.

## Referències

* ↑ Galai, Yoav «Narratives of Redemption: The International Meaning of Afforestation in the Israeli Negev». International Political Sociology,, 09-05-2017, pàg. 273–291. DOI: https://doi.org/10.1093/ips/olx008.
* ↑ Pallade, Yves. Germany and Israel in the 1990s and Beyond: Still a 'special Relationship'? (en anglès). P. Lang, 2005, p. 473. ISBN 978-0-8204-7751-0.
* ↑ Lehn, Walter «The Jewish National Fund». Journal of Palestine Studies, 3, 4, 1974, pàg. 74–96. DOI: 10.2307/2535450. ISSN: 0377-919X.
* ↑ Grözinger, Elvira «Federal Republic of Germany». The American Jewish Year Book, 97, 1997, pàg. 329–352. ISSN: 0065-8987.
* ↑ Singer, David; Seldin, Ruth R. American Jewish Year Book, 1997 (en anglès). VNR AG, 1997, p. 351. ISBN 978-0-87495-111-0.
* ↑ «NCF Publishes Positon Paper Concerning "Forest of German States" and SPD Responses to December Letter» (en anglès americà). .dukium.org, 27-03-2013. [Consulta: 19 juny 2022].
# Marco Velo

Marco Velo (Brescia, 9 de març del 1974) és un ciclista italià, professional des del 1996 al 2010.
Bon rodador, va tenir un inici de carrera amb diverses victòries de renom, com ara tres campionats nacionals de contrarellotge, a banda d'un de retirat per dopatge. A partir del 2002 passa a desenvolupar tasques de llançador d'Alessandro Petacchi als esprints, amb la qual cosa no tenia tantes oportunitats per aconseguir victòries.

## Palmarès

* 1992
** Campió del món júnior en contrarellotge per equips (amb Alberto Romio, Massimo Mori i Massimo Martini)
* 1997
** Vencedor d'una etapa del Giro del Trentino
* 1998
** Campió d'Itàlia de contrarellotge
** 1r al Gran Premi Guillem Tell i vencedor d'una etapa
** 1r a la Florència-Pistoia
* 1999
** Campió d'Itàlia de contrarellotge
** 1r al Gran Premi de Laudio
** 1r a la Florència-Pistoia
* 2000
** Campió d'Itàlia de contrarellotge
* 2006
** 1r a la Coppa Lella Mentasti, amb Fabio Sacchi
** 1r al Trofeu Ciutat de Borgomanero, amb Fabio Sacchi
* 2008
** 1r a la Coppa Lella Mentasti, amb Fabio Sabatini

### Resultats al Tour de França

* 2000. 39è de la classificació general
* 2002. 54è de la classificació general
* 2003. Abandona (7a etapa)
* 2004. Abandona (3a etapa)
* 2006. 99è de la classificació general
* 2008. 44è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1996. 81è de la classificació general
* 1997. 30è de la classificació general
* 1998. 20è de la classificació general
* 1999. No surt (21a etapa)
* 2000. Abandona (13a etapa)
* 2001. 11è de la classificació general
* 2003. 21è de la classificació general
* 2004. 101è de la classificació general
* 2005. 103è de la classificació general
* 2008. 87è de la classificació general
* 2010. 108è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2004. 114è de la classificació general
* 2005. No surt (20a etapa)
* 2006. 118è de la classificació general
* 2007. 117è de la classificació general
* 2009. 93è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Marco Velo a sitiodeciclismo.net
# Mario Ricci

Mario Ricci (Pàdua, Vèneto, 13 d'agost de 1914 - Como, 22 de febrer de 2005) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1938 i 1950.
Durant la seva carrera professional aconseguí 25 victòries, d'entre les quals destaquen quatre etapes del Giro d'Itàlia, un Campionat d'Itàlia de ciclisme en ruta, dues edicions de la Volta a Llombardia i una etapa de la Volta a Catalunya.
Entre 1967 i 1972 fou comissari tècnic de la selecció nacional de ciclisme italiana. Durant aquests anys s'aconseguiren dos triomfs al Campionat del món de ciclisme: Vittorio Adorni, el 1968 a Imola, i Marino Basso, el 1972 a Gap.

## Palmarès

* 1932
** 1r al Giro del Cigno
* 1941
** 1r a la Volta a Llombardia
** 1r al Giro de la província de Milà, amb Fausto Coppi
** 1r al Circuit de la Fortezza
** 1r de la Coppa Valle Scrivia
** 1r a Bolonya
* 1942
** 1r al Circuit de l'Imperi a Roma
** 1r a Benevento
* 1943
** Campió d'Itàlia en ruta
* 1944
** 1r de la Roma-Subiaco-Roma i vencedor de 2 etapes
* 1945
** 1r a la Volta a Llombardia
** 1r al Trofeu Matteotti
** 1r a Bollate
** Vencedor d'una etapa al Giro de les Quatre Províncies
* 1946
** 1r a la Milà-Màntua
** 1r a Bollate
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1947
** 1r a la Coppa Bernocchi
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa al Tour de Romandia
* 1948
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1949
** 1r a la Coppa Bernocchi
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1950
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1939. Abandona (14a etapa)
* 1940. Abandona
* 1946. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1947. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1948. 33è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1949. 49è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1950. Abandona

### Resultats al Tour de França

* 1949. 41è de la classificació general

## Referències

* ↑ «RICCI Mario». [Consulta: 4 desembre 2024].
* 1 2 «Palmarès de Mario Ricci (Ita)». [Consulta: 4 desembre 2024].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Mario RICCI» (en italià). [Consulta: 4 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Mario Ricci a museociclismo.it (italià)
* Palmarès de Mario Ricci a memoire-du-cyclisme.eu (francès)
# Antonio Bevilacqua

Antonio Bevilacqua (Sant'Angelo di Sala, Vèneto, 22 d'octubre de 1918 - Mestre, 29 de març de 1972) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1940 i 1955.
Combinà el ciclisme en pista amb la carretera. En pista guanyà dos campionats mundials de persecució, el 1950 i 1951, així com quatre campionats italians de la mateixa modalitat. En carretera destaquen 11 etapes al Giro d'Itàlia, el Campionat d'Itàlia en ruta de 1950 i la París-Roubaix de 1951.
Morí als 53 anys, víctima d'una greu caiguda en bicicleta mentre entrenava dos joves ciclistes.

## Palmarès en carretera

* 1941
** 1r del Gran Premi de Duca dels Abruzzos
** 1r del Gran Premi Maresciello de l'Aria
** 1r de la Copa del Littirio
** 1r a la Torí-Biella
* 1946
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 1947
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1948
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1949
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1950
** Campió d'Itàlia en ruta
** 1r als Tres Valls Varesines
** 1r a la Milà-Vicenza
** 1r al Trofeu Baracchi (amb Fiorenzo Magni)
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 1951
** 1r a la París-Roubaix
** 1r del Giro del Vèneto
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 1952
** 1r de la Milà-Vignola
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 1953
** 1r de la Copa Bernocchi

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1940. Abandona (3a etapa)
* 1946. 17è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1947. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1948. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1949. 40è de la classificació general Vencedor d'una etapa
* 1950. 29è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1951. 26è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1952. 69è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1953. Abandona
* 1954. Abandona

### Resultats al Tour de França

* 1948. 33è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 1943
** Campió d'Itàlia de persecució
* 1949
** Campió d'Itàlia de persecució
* 1950
** Campió del món de persecució
** Campió d'Itàlia de persecució
* 1951
** Campió del món de persecució
** Campió d'Itàlia de persecució

## Referències

* ↑ «BEVILACQUA Antonio 1». [Consulta: 24 novembre 2022].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Antonio BEVILACQUA» (en italià). [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ «Palmarès d'Antonio Bevilacqua (Ita)». [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ Caravella, Maurizio. «La morte di Bevilacqua due volte "Mondiale» (en italià). la Stampa,, 30-03-1972. [Consulta: 24 novembre 2022].

## Bibliografia

* Gregori, Claudio. Edizioni Roberto Vallardi. Labrón—La vita e le avventure di Toni Bevilacqua (en italià), 2012, p. 320. ISBN 978-88-95684-52-9.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Antonio Bevilacqua a www.sitiodeciclismo.net
# Aldo Parecchini

Aldo Parecchini (Nave, 21 de desembre de 1950) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1973 i 1980. El 1972, com a ciclista amateur, va disputar la cursa en línia dels Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic. El seu principal èxit esportiu fou una victòria d'etapa al Tour de França de 1976.

## Palmarès

* 1970
** Campió d'Itàlia amateur
* 1971
** Campió d'Itàlia amateur
** 1r a la Targa Crocifisso
* 1972
** 1r a la Milà-Busseto
** 1r a la Montecarlo-Alassio
* 1976
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1977
** 1r a Pietra Ligure
* 1978
** Vencedor d'una etapa al Giro della Puglia

### Resultats al Tour de França

* 1974. 97è de la classificació general
* 1976. Abandona (8a etapa). Vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1973. 91è de la classificació general
* 1975. Abandona (8a etapa)
* 1976. 73è de la classificació general
* 1977. 104è de la classificació general
* 1978. Abandona (15a etapa)
* 1979. 71è de la classificació general
* 1980. Abandona (10a etapa)

## Referències

* ↑ «PARECCHINI Aldo». [Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Aldo Parecchini». [Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Aldo PARECCHINI» (en italià). [Consulta: 18 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Aldo Parecchini a siteducyclisme.net
# Severino Rigoni

Severino Rigoni (Gallio, 3 d'octubre de 1914 - Pàdua, 14 de desembre de 1992) va ser un ciclista italià que es dedicà principalment a la pista i que fou professional entre 1938 i 1957.
Anteriorment, com a amateur, va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín de 1936, en què guanyà una medalla de plata en la prova del persecució per equips, formant equip amb Bianco Bianchi, Mario Gentili i Armando Latini.

## Palmarès

* 1935
** Campió d'Itàlia de velocitat amateur
* 1936
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Berlín en persecució per equips
* 1949
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Ferdinando Terruzzi)
* 1950
** 1r al Sis dies de Nova York (amb Ferdinando Terruzzi)
* 1951
** 1r als Sis dies de Münster 1 (amb Ferdinando Terruzzi)
** 1r als Sis dies de Münster 2 (amb Ferdinando Terruzzi)
* 1956
** 1r als Sis dies de Rio de Janeiro (amb Bruno Sivilotti)
* 1957
** 1r als Sis dies de São Paulo (amb Bruno Sivilotti)

## Referències

* ↑ «RIGONI Severino». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Severino Rigoni». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Severino RIGONI» (en italià). [Consulta: 4 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Severino Rigoni a sitiodeciclismo.net
# Marino Morettini

Marino Morettini (Vertova, Província de Bèrgam, 1 de febrer de 1931 - Milà, 10 de desembre de 1990) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1954 i 1962.
Abans de fer el salt al professionalisme va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki de 1952 on va disputar dues proves del program de ciclisme. En la prova de persecució per equips, formant equip amb Loris Campana, Mino de Rossi i Guido Messina, va guanyar la medalla d'or, mentre en la del quilòmetre contrarellotge, guanyà la medalla de plata en finalitzar darrere Russell Mockridge.

## Palmarès

* 1950
** Campió d'Itàlia del quilòmetre contrarellotge amateur
* 1951
** Campió d'Itàlia del quilòmetre contrarellotge amateur
* 1952
** Campió d'Itàlia del quilòmetre contrarellotge amateur
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Hèlsinki en persecució per equips
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Hèlsinki en quilòmetre contrarellotge
* 1953
** Campió del món de velocitat amateur
** Campió d'Itàlia del quilòmetre contrarellotge amateur

## Referències

* ↑ «MORETTINI Marino». [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ «Olympedia – Marino Morettini». [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Marino MORETTINI» (en italià). [Consulta: 10 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Sante Gaiardoni

Sante Gaiardoni (Villafranca di Verona, 29 de juny de 1939 - Motta Visconti, 29 de novembre de 2023) va ser un ciclista italià que es dedicà principalment a la pista i que fou professional entre 1960 i 1971.
Com a ciclista amateur va prendre part en els Jocs Olímpics de Roma de 1960, en què guanyà dues medalles d'or, en la prova del quilòmetre contrarellotge, per davant Dieter Gieseler i Rotislav Vargashkin; i en la velocitat individual, per davant Leo Sterckx i Valentino Gasparella.
Com a professional destaca un campionat del món de velocitat individual el 1963.

## Palmarès

* 1958
** Campió d'Itàlia de tàndem amateur (amb Sergio Bianchetto)
* 1959
** Campió d'Itàlia de tàndem amateur (amb Turchemeis Zanettini)
** 1r a la Milà-Busseto
* 1960
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Roma en quilòmetre contrarellotge
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Roma en velocitat individual
** Campió del món amateur de velocitat
** Campió d'Itàlia de tàndem amateur (amb Turchemeis Zanettini)
** 1r al Gran Premi de París en velocitat amateur
** 1r a Copenhaguen de velocitat
* 1962
** Campió d'Europa de Velocitat
* 1963
** Campió del món de velocitat
* 1964
** Campió d'Itàlia de velocitat
* 1970
** 1r a Copenhaguen de velocitat

## Referències

* ↑ «Addio a Sante Gaiardoni: conquistò due ori a Roma 1960 nel ciclismo». Gazzetta, 30-11-2023 [Consulta: 30 novembre 2023].
* ↑ «Olympedia – Sante Gaiardoni». [Consulta: 6 desembre 2023].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Sante GAIARDONI» (en italià). [Consulta: 6 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Sante Gaiardoni a sitiodeciclismo.net