OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lisoclina

La lisoclina és la profunditat per sota de la qual la majoria dels carbonats dels sediments del sòl oceànic es dissolen.
En aquest nivell només es queden sense dissoldre els carbonats més resistents, com els foraminífers calcaris, per la qual cosa als sediments encara hi ha restes de carbonats. Existeix un segon nivell, l'anomenat «nivell de compensació de la calcita» o «profunditat de compensació de la calcita» (NCC/PCC, o CCD: de l'anglès Calcite Compensation Depth), més profund, per sota del qual la totalitat dels carbonats es dissolen.

## Profunditat

En general, actualment la lisoclina es troba entre els 3.000 i 5.000 metres de profunditat, xifra similar a la mitjana de profunditat dels oceans. La lisoclina pot variar segons múltiples factors, entre els quals es troben la concentració de CO₂, el nivell d'acidesa de les aigües, o la latitud, arribant a estar a llocs com l'Antàrtida a només uns centenars de metres per sota de la superfície.
La necessitat d'una determinada profunditat per la dissolució de carbonats és deguda al fet que la solubilitat dels mateixos augmenta amb la disminució de la temperatura i amb l'augment de la pressió. És precisament aquesta dependència de la temperatura la responsable que la lisoclina i la PCC no siguin paral·leles a l'oceà, estant generalment la PCC més allunyada de la lisoclina al centre de la conca oceànica i més propera als marges.
Tanmateix, en altres èpoques la lisoclina ha patit variacions importants, com per exemple fa 55 milions d'anys durant el màxim tèrmic del Paleocè-Eocè, on s'elevà dràsticament arreu del planeta, a causa de l'augment de temperatura i de CO₂.

## Referències

* 1 2 3 Universidad Católica de Valparaíso (Proyecto Poseidón). «IV.- Los Medios Sedimentarios. "Nivel de Compensación de los Carbonatos"» (en castellà). Sedimentos Marinos, 1999. Arxivat de l'original el 2009-09-22. [Consulta: 21 setembre 2009].
* ↑ S. Álvarez-Borrego. «Primera parte. Generalidades del CO₂ en el océano y en la atmósfera». A: B. Hernández de la Torre i G. Gaxiola Castro. Carbono en ecosistemas acuáticos de México (en castellà). Instituto Nacional de Ecología, 2007, p. 19. ISBN 978-96-88178-55-3 [Consulta: 21 setembre 2009].
* ↑ Heath, G. R. i Culberson, C. «Calcite: Degree of Saturation, Rate of Dissolution, and the Compensation Depth in the Deep Oceans» (en anglès). Geological Society of America Bulletin, 81, 10, 1970, pàg. 3157-3160 [Consulta: 21 setembre 2009].
* ↑ Berger, W. H., Winterer, E. L. «Plate stratigraphy and the fluctuating carbonate line» (en anglès). Spec. Publ. Int. Ass. Sediment., 1, 1974, pàg. 11-48 [Consulta: 21 setembre 2009].
* ↑ Arenillas, I. i Molina, E. «Reconstrucción paleoambiental con foraminíferos planctónicos y cronoestratigrafía del tránsito Paleoceno-Eoceno de Zumaya (Guipúzcoa)» (en castellà). Revista Española de Micropaleontología, 32, 3, 2000, pàg. 283-300. Arxivat de l'original el 2012-12-09. ISSN: 0556655X [Consulta: 21 setembre 2009].
# Salt amb esquís als Jocs Olímpics d'hivern de 1992

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 celebrats a la ciutat d'Albertville (França) es disputaren tres proves de salt amb esquís en categoria masculina.
El salt normal es realitzà el dia 9 de febrer sobre un trampolí de 90 metres, el salt llarg es feu el dia 16 de febrer sobre un trampolí de 120 metres i la prova per equips el dia 14 de febrer de 1992 a les instal·lacions de Courchevel. Hi participaren un total de 63 saltadors de 17 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Salt amb esquís 90 m. | Ernst Vettori | Martin Höllwarth | Toni Nieminen |
| Salt amb esquís 120 m. | Toni Nieminen | Martin Höllwarth | Heinz Kuttin |
| Prova per equips | FinlàndiaAri-Pekka Nikkola Mika Laitinen Risto Laakkonen Toni Nieminen | ÀustriaHeinz Kuttin Ernst Vettori Martin Höllwarth Andreas Felder | TxecoslovàquiaFrantišek Jež Tomáš Goder Jaroslav Sakala Jiří Parma |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Finlàndia | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 2 | Àustria | 1 | 3 | 1 | 5 |
| 3 | Txecoslovàquia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 3 | 3 | 3 | 9 |
# Football Club Blidéen

El Football Club Blidéen fou un club de futbol algerià de la ciutat de Blida.
Va ser fundat el 1904 i desaparegué el 1962, després de la independència d'Algèria.

## Palmarès

* Campionat d'Alger de futbol (USFSA):
** 1911, 1912
* Lliga d'Alger de futbol:
** 1921, 1922, 1923, 1924, 1929, 1953
* Copa Forconi (USFSA):
** 1946, 1952, 1954, 1955.
* Campionat d'Àfrica del Nord de futbol (USFSA):
** 1912
* Campionat de l'Àfrica del Nord francesa de futbol:
** 1923, 1929
* Copa de l'Àfrica del Nord francesa de futbol:
** 1952

## Referències

* ↑ «Site personnel sur l'histoire du FC Blida». Arxivat de l'original el 2013-05-17. [Consulta: 9 juliol 2019].
* ↑ «Algeria - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «North African Champions Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «North African Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2024].
# Yding Skovhøj

El Yding Skovhøj és un dels punts més elevats de Dinamarca, està situat al sud del llac Mossø, al sud-oest de la ciutat de Skanderborg però dins del municipi veí de Horsens.
Amb els seus 172,54 metres d'altura sobre el nivell del mar aquest turó és el punt més elevat del país si s'inclou el túmul funerari de l'edat del bronze que hi ha al seu cim. Si no es considera aquesta estructura artificial construïda per l'home la seva altura és de 170,77 metres, 9 centímetres més petit que el Møllehøj que amb els seus 170,86 m és considerat oficialment com el punt més elevat de Dinamarca, mentre que l'Ejer Bavnehøj amb els seus 170,35 m en seria el tercer.
El turó es troba al bosc de Yding, i d'aquí el seu nom, en danès la paraula per bosc és Skov i høj significa alt. El Yding Skovhøj és un del tres túmuls funeraris de la zona, els altres dos són una mica més baixos, el de l'est fa 171,73 m i el de l'oest 171,41 m.
Fins a l'any 1941 el Yding Skovhøj va ser considerat el punt més elevat de Dinamarca, però llavors es va descobrir que hi havia un túmul funerari que augmentava la seva altura artificialment i això va encetar una discussió sobre la conveniència que el punt més alt del país no havia de considerar estructures artificials fetes per l'home. Això va portar a que l'Ejer Bavnehøj passés a ser considerat el punt culminant del país. Finalment, unes noves mesures fetes el 2005 van revelar que Møllehøj era més alt que tot dos.

## Referències

* ↑ DK's højeste: Møllehøj: 170,86 m.o.h
# Envergadura

L'envergadura d'un avió o ocell és la distància entre els extrems alars (amb les ales esteses al màxim en el cas d'animals voladors). També pot fer referència a l'ample de la vela major d'un veler.

## Envergadures de rècord
### Envergadures més grans

* Avions: Hughes H-4 Hercules Spruce Goose - 97,54 metres
* Ocells: Albatros viatger 3,63 m
* Ratpenats: Guineu voladora - 2 m

### Envergadures més curtes

* Ocells: Colibrí de Helen - 6,5 cm
* Ratpenats: craseonicteri de nas porcí - 16 cm

## Referències

* ↑ «Definicions d'envergadura». Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 12 febrer 2012].
* ↑ «Spruce Goose». Evergreen Aviation Museum. Arxivat de l'original el 2008-10-25. [Consulta: 23 juny 2007].
* ↑ Exotische Tiere: http://www.friedrich-verlag.de/pdf_preview/d53222_0412.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D Oehmig, Bernd Exotische Tiere Basisartikel Unterricht Biologie 222 (21. Jg.), Februar 1997, S. 7, abgerufen am 16. Abril de 2010
* 1 2 «Bats». Sea World. Arxivat de l'original el 2005-11-19. [Consulta: 23 juny 2007].

## Vegeu també

* Ala (aeronàutica)
* Fuselatge
# Terra indominicata

Terra indominicata o mansus indominicatus són termes llatins que, en la societat feudal de l'edat mitjana, designen la part de la propietat que el terratinent cedia als seus serfs o colons per tal que l'explotessin, els quals a canvi adquirien el compromís de pagar-lo amb diversos treballs i obligacions.

## Història

Un sistema principalment agrícola és el que va formar la societat del feudalisme; en aquest sistema, els treballadors tenien drets d'usdefruit de la terra però el propietari o senyor feudal tenia el dret per damunt de tot el terreny i el de recollir tots els seus drets de prestacions, per tant els treballadors no gaudien de llibertat absoluta. Així doncs, en el segle x no eren esclaus, però sí que entraven com a servidors.
El centre del domini era la residència de l'amo, normalment un castell, fortalesa, abadia o catedral, amb diverses viles de la seva pertinença, en cada una de les quals es trobaven els edificis corresponents als serveis agrícoles: granges, estables, premses, molins o cavallerisses, i també la residencia de l'administrador i home de confiança del propietari. La terra per conrear i treballar constava de dues parts: la terra dominicata o reserva senyorial, pertanyent completament al propietari, i la terra indominicata, que era dividida en diversos terrenys nomenats mansi, que va originar els masos o masies en territori català, anomenats hufe en alemany i virgate o yarland en anglès.
Els colons o serfs, a més a més de treballar la terra indominicata en usdefruit, tenien el deure de les corvees, és a dir, de les prestacions en treball en els processos de llaurar, batre el sègol o l'ordi, sembrar… en les terres de la reserva senyorial del propietari, segons les normes a què haguessin arribat, determinats dies de la setmana.

## Referències

* 1 2 Soto Posada, 2007, p. 42.
* ↑ Pabón i Valencia, 2004, p. 89.
* ↑ Soto Posada, 2007, p. 38.
* ↑ Soto Posada, 2007, p. 41-42.
* ↑ Pabón i València, 2004, p. 90.
* ↑ Balard, Genet i Rouche, 1989, p. 77.

## Bibliografia

* Pabón, Carmen; Valencia, Juan Manuel. Historia General i del Arte (en castellà). MAD-Eduforma, 2004. ISBN 9788466517805 [Consulta: 15 maig 2017].
* Soto Posada, Gonzalo. Filosofía medieval (en castellà). Editorial San Pablo, 2007. ISBN 9789586927826 [Consulta: 15 maig 2017].
* Balard, M.; Genet, J.Ph.; Rouche, M. De los bárbaros al Renacimiento (en castellà). Editorial AKAL, 1989. ISBN 9788476003428 [Consulta: 15 maig 2017].

## Enllaços externs

* El régimen señorial y el feudalismo
# Xarxa de l'Espai Profund

Xarxa de l'Espai Profund, o en anglès Deep Space Network (DSN) és una xarxa internacional d'antenes de ràdio que serveixen com a suport a missions interplanetàries de naus espacials, de les observacions astronòmiques de ràdio i de radar per a l'exploració del sistema solar i de l'univers. També serveix de suport a missions en òrbites terrestres. El DSN forma part del Jet Propulsion Laboratory de la NASA (JPL), de Pasadena.

## Antenes

L'antena de Canberra és una de les tres antenes parabòliques de 70 metres que forma la Xarxa de l'Espai Profund. Cadascuna d'aquestes tres antenes se situa aproximadament a un terç de la longitud de la Terra respecte a les altres dues. A part de la de Canberra, n'hi ha una altra al Desert de Mojave prop de Goldstone (Califòrnia), i una tercera, la DSS-63, situada al Madrid Deep Space Communications Complex, a Robledo de Chavela (prop de Madrid) (Espanya). D'aquesta manera, i en ser la responsable de comunicacions interespacials, s'assegura el que almenys tingui una de les antenes preparada per comunicar-se amb alguna de les naus, independentment de la posició respecte al sistema solar.

## Vegeu també

* ESA

## Referències

* ↑ «Xarxa de l'Espai Profund». Arxivat de l'original el 2012-06-08. [Consulta: 3 agost 2012].
* ↑ Madrid Deep Space Communications Complex.

## Enllaços externs

* ESA Spain.
# Cobres escopidores

Les cobres escopidores són diferents espècies de cobres que tenen l'habilitat de llançar verí dels seus ullals per defensar-se dels seus depredadors. El verí escopit no és perillós si la pell no té ferides. Tanmateix, si no es tracta, pot causar ceguesa permanent si el verí s'introdueix a l'ull (causa quemosi i inflamació de la còrnia).
El verí surt esquitxat en patrons geomètrics característics, usant contraccions musculars sobre les glàndules verinoses. S'ha demostrat que l'explicació que els pulmons expulsen una bufada forta d'aire per propulsar el verí no és correcta. Quan estan acorralades, algunes espècies poden escopir el verí a una distància impressionant de 2 metres. Mentre que escopir és la seva forma típica de defensar-se, totes les cobres escopidores també són capaces d'injectar verí. La majoria de verins de les cobres escopidores tenen efectes hemotòxics, per comptes dels efectes neurotòxics típics de les altres espècies de cobra.

## Espècies de cobres escopidores

Africanes:
* Naja ashei
* Naja katiensis
* Naja mossambica
* Naja nigricincta
* Naja nigricollis
* Naja nubiae
* Naja pallida
Asiàtiques:
* Naja philippinensis
* Naja samarensis
* Naja siamensis
* Naja sputatrix
* Naja sumatrana

## Altres espècies escopidores

De vegades s'han vist escopir algunes cobres i escurçons d'espècies no escopidores. Algunes cobres asiàtiques tenen tendència a escopir. La cobra de collaret (Hemachatus haemachatus) és una altra espècie d'elàpid que, tot i que no pertany al gènere Naja, també és capaç d'escopir verí.
Diverses espècies d'escurçó (en particular la Trimeresurus mangshanensis) s'han vist "llançant" o potser escopint verí quan estava amenaçades. Aquests verins escopits acostumen a tenir consistència.

## Referències

* ↑ Young, B. A.; Dunlap, K.; Koenig, K.; Singer, M. «The buccal buckle: The functional morphology of venom spitting in cobras». Journal of Experimental Biology, 207, 20, September 2004, pàg. 3483–3494. DOI: 10.1242/jeb.01170. PMID: 15339944.
* ↑ Rasmussen, Sara; Young, B.; Krimm, Heather «On the 'spitting' behaviour in cobras (Serpentes: Elapidae)». Journal of Zoology, 237, 1, Setembre 1995, pàg. 27–35. DOI: 10.1111/j.1469-7998.1995.tb02743.x.
* ↑ Wüster, Wolfgang; Thorpe, Roger S. «Dentitional phenomena in cobras revisited: Spitting and fang structure in the Asiatic species of Naja (Serpentes: Elapidae)». Herpetologica, 48, Desembre 1992, pàg. 424–434. JSTOR: 3892862.
# Universitat de Música i Dansa de Pyongyang

La Universitat de Música i Dansa de Pyongyang (en coreà: 김원균 평양 음악 대학) és una institució acadèmica especialitzada en les arts escèniques ubicada al districte Taedonggang de Pyongyang, la capital de Corea del Nord.

## Història

La Universitat va néixer després de la fusió del Col·legi de Dansa de Pyongyang, fundat l'any 1949, amb l'Escola Superior d'Art de Pyongyang, creada el 1972. Anys després, es va començar a ampliar el complex fins a la seva finalització el 2010, data en què Kim Jong-il la va inaugurar al costat de la cúpula militar les renovades instal·lacions.
La universitat ha estat guardonada amb diversos premis per aplicar el pensament juche en obres d'art i espectacles. Les seves instal·lacions inclouen una orquestra completa i una sala de música de 5.500 metres quadrats. El sistema educatiu de la universitat es compon de 4 a 5 anys i de 2 a 3 anys els cursos especials.

## Departaments

* Música instrumental nacional
* Música instrumental moderna
* Música vocal
* Dansa i coreografies

## Alumnes destacats

* Kim Ok
* Kim Il-Jin
* Ko Young-hee

## Referències

* ↑ The Hankyoreh. «Experts say military response from N.Korea to drills is unlikely» (en anglès), 2006. [Consulta: 27 gener].
# V/m

El V/m o Volt per metre és una unitat derivada del Sistema Internacional d'Unitats per a mesurar la intensitat de camp elèctric, definida com la diferència de potencial elèctric en Volts dividida per la distància en metres. Aquesta unitat és emprada com a mitjà de mesura de la intensitat dels camps electromagnètics produïts pels transmissors de ràdio. També pot mesurar camps elèctrics estàtics.
Alguns exemples d'intensitat de camp elèctric :
* ≈0,001 V/m : mínim senyal amb qualitat acceptable que es pot detectar en una receptor de ràdio
* ≈1 V/m : senyal GSM d'un telèfon mòbil (a 1 mil·límetre de l'antena)
* ≈0,7-3 V/m : senyal Wi-Fi en una instal·lació domèstica (a 1 metre de l'antena)
* ≈10-100 V/m : sota els cables d'una instal·lació elèctrica urbana
* ≈300-3000 V/m : sota els cables d'una instal·lació elèctrica d'alta tensió

## Vegeu també

* Unitats electromagnètiques del SI

## Referències

* ↑ «Unitats elèctriques» (en anglès). [Consulta: 3 desembre 2016].
* ↑ «Unitats elèctriques 2» (en anglès). [Consulta: 3 desembre 2016].
* ↑ «Camps elèctrics a casa» (en anglès). [Consulta: 3 desembre 2016].
# Sinagoga Zoharei Chama

La Sinagoga Zoharei Chama (en hebreu: בית המדרש זהרי חמה), també anomenada Zohorei Chama, col·loquialment coneguda com l'edifici del rellotge de sol o la torre del rellotge, és un edifici de quatre pisos, que es troba en el carrer Jaffa, a Jerusalem, Israel, que té un rellotge de sol de cinc metres de diàmetre, en la seva façana.L'edifici, fou construït en etapes pel rabí Shmuel entre 1908 i 1917, va ser creat per acollir un refugi per immigrants i una sinagoga. Fou danyat per un incendi el 1941, i va ser parcialment restaurat per l'Ajuntament de Jerusalem el 1980.

## Referències

* ↑ http://www.sundials.co.uk/~israel.htm Arxivat 2013-04-05 a Wayback Machine.
# Tomba de corredor en tascó

Una tomba de corredor en tascó o tomba en tascó és un tipus de tomba irlandesa amb cambra funerària. Se'n diuen així perquè la cambra funerària s'aprima en un extrem (en general disminueix tant en alçària com en amplària, d'est a oest), i fa forma de tascó quant a l'elevació. L'avantcambra se'n separada de la zona d'enterrament per un simple brancal, i l'entrada, generalment, mira cap a l'oest.
Una característica distintiva d'aquesta mena de tombes és la doble paret de la galeria. Estaven cobertes sovint per pedres, la qual cosa podia donar-los una aparença rodona, ovalada o en forma de "D", normalment amb una vorada, o peristil, que les envoltava. La major part n'eren de poca alçada, en general al voltant d'1,5 metres, i se solen trobar en vessants de muntanyes, a la part superior, vora el cim.
Les tombes en tascó es van construir entre a finals del neolític irlandés (ca. 3000 ae) i meitat de l'edat del bronze (entre el 2500 i 2000 ae). En la primera dècada del segle xxi es coneixien entre 500 i 550 tombes en tascó a Irlanda, i es troben predominantment a l'oest i nord-oest de l'illa.

## Referències

* ↑ «Irish Neolithic Tombs». [Consulta: 6 setembre 2006].
* ↑ «A brief guide to Irish archaeological sites». [Consulta: 20 agost 2006].

## Bibliografia addicional

* Valera, R.; Nualláin Ordnance Survey (Irlanda). Survey of the megalithic tombs of Ireland (en anglès), 1961.

## Enllaços externs

* Pretanic World - Megalith and Monuments (anglès). Llista de monuments megalítics i altres estructures de l'edat del bronze, celtes, etc., agrupats per tipus.
# Verules

Verules (llatí: Verulae) va ser una ciutat dels hèrnics (Hernici) inclosa administrativament al Latium. Era situada als Apenins, a la vall del riu Sacco, entre Alatrium i la vall del Liris.
Sembla que era una ciutat de les principals dels hèrnics i membre de la Lliga Hèrnica però no s'esmenta fins a la guerra entre hèrnics i romans l'any 306 aC, quan els ciutadans de Verulae, Alatrium i Ferentínum es van oposar als habitants d'Anagni i van refusar lluitar contra Roma. Això els va deixar al final de la guerra amb una certa autonomia, amb les seves pròpies lleis i magistrats, cosa que van preferir a la ciutadania romana, segons Titus Livi, ciutadania que finalment els va ser concedida en un moment posterior desconegut.
Durant el domini romà era una tranquil·la ciutat de província; en temps dels Gracs va rebre una colònia romana i una altra durant el regnat de l'emperador Nerva, però és possible que tot i rebre colons mantingués el seu rang de Municipi romà doncs Plini el Vell l'esmenta com un dels municipis de la cinquena regió d'Itàlia. Al llarg de l'Imperi i durant l'edat mitjana era una petita ciutat sense importància.
És l'actual Veroli. Es conserven restes de les muralles poligonals d'estil ciclopi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Verulae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 maig 2023].
# Alatri

Alatri és una ciutat italiana a la província de Frosinone i a la regió del Laci, a la Vall Llatina. L'any 2007 tenia 28.159 habitants.
Antigament era coneguda amb el nom d'Alatrium o Aletrium. Va ser una de les principals ciutats dels hèrnics situada a prop de la via Llatina, a unes 7 milles romanes de Ferentínum.
Era una de les ciutats més importants de l'anomenada Lliga Hèrnica. Quan aquesta nació va fer un consell general l'any 306 aC per decidir sobre la guerra amb Roma, Alatri, Ferentínum i Verules van votar en contra. Després de la derrota dels hèrnics, Roma els va agrair el vot, permetent que conservaren les pròpies lleis, que preferien a la ciutadania romana amb dret de connubi entre els romans i els habitants de les tres ciutats, segons diu Titus Livi. Ciceró diu que era un municipi important que va albergar una colònia romana en una data no coneguda. Encara es conserven les muralles, la ciutadella i una part de la ciutat antiga.

## Referències

* ↑ «Alatri». Enciclopedia Treccani. [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ Smith, William (ed.). «Alatrium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 maig 2023].
# Damdin Sükhbaatar

Damdin Sükhbaatar (en mongol:Дамдин Сүхбаатар, Sükhbaatar significa en mongol Heroi de la destral) (Maimaicheng, 2 de febrer de 1893 - 20 de febrer de 1923) va ser un cap militar mongol en la revolució de Mongòlia de 1921. Se'l recorda com una de les figures més importants en la lluita per la independència de Mongòlia.
El 1912 els russos establiren una escola militar a Khujirbulan, i Sükhbaatar hi va estudiar.
Durant l'ocupació xinesa de 1919 Sükhbaatar cercà l'ajut de la Unió Soviètica, ja que ell s'havia afiliat al Partit dels treballadors de Mongòlia que era, de fet, un partit comunista.
El 9 de febrer de 1921, Sükhbaatar va ser nomenat comandant-en-cap dels partisans mongols. El 18 de març les tropes de Sükhbaatar van vèncer els xinesos a Khiagt on s'establí un govern mongol provisional però aviat es traslladà a Altanbulag.
L11 de juliol de 1921 es va proclamar un nou govern on Sükhbaatar passà a ser ministre de l'exèrcit i limitant els poders de Bogd Khan passant a ser simbòlics.
Sükhbaatar morí potser enverinat.
La capital de Mongòlia va ser rebatejada Ulaanbaatar ("Heroi Roig") el 1924, en honor de Sükhbaatar. Ell va ser enterrat en un mausoleu el 1954 però aquest va ser desmantellat l'any 2005 i les seves cendres enterrades a Altan Ölgii una altra vegada. La seva cremació va ser supervisada per monjos budistes.
La seva esposa, Yanjmaa Sukhbaatar va ocupar càrrecs importants entre ells el de la presidència de Mongòlia.

## Referències

* Urgunge Onon, Mongolian Heroes of the 20th Century, New York 1976, p. 143-192 (mainly a translation of L. Bat-Ochir and D. Dashjamts, The Life of Sükhbaatar, Ulaanbaatar 1965)
* ↑ Charles R. Bawden, The Modern History of Mongolia, London 1968, p. 210f
* ↑ http://mongolia800.mn/eng/index.php/content/view/102/40/ Arxivat 2007-05-22 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Damdin Sükhbaatar
* Biography
* Article Arxivat 2009-06-03 a Wayback Machine. about the 1921 revolution