OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abadia de Barking

L'Abadia de Barking fou un antic monestir reial situat a Barking, al districte londinenc de Barking i Dagenham. S'ha descrit com «un dels convents més importants del país».
Originàriament va ser establerta en el segle VII i a partir de finals del segle x l'abadia va seguir la Regla de sant Benet. Tenia una gran dotació i un ingrés considerable, però va patir] molt després de 1377, quan el riu Tàmesi va inundar al voltant de 720 acres (290 hectàrees) de terreny de l'abadia, que no va poder ser recuperat. Malgrat això, en el moment de la dissolució continuava sent el tercer convent més ric d'Anglaterra.
L'abadia va continuar funcionant durant quasi 900 anys, fins al seu tancament el 1539, com a part de la Dissolució dels monestirs del rei Enric VIII d'Anglaterra. Durant la seva existència, l'abadia va tenir moltes notables abadesses incloent diverses santes, ex reines i les filles de reis. L'abadessa de Barking va tindre prioritat sobre les altres abadesses a Anglaterra.
Les restes en ruïnes de l'abadia de Barking ara formen part d'un espai obert al públic conegut com a Abbey Green («Abadía Verd»).

## Galeria

* Les ruïnes
* Altre punt de vista de les ruïnes
* Les ruïnes amb l'est de Londres al fons

## Referències

* ↑ «Remains of Barking Abbey and Old Churchyard Walls – Barking and Dagenham – Greater London – England» (en anglès). [Consulta: 22 abril 2017].
* 1 2 Houses of Benedictine nuns: Abbey of Barking, A History of the County of Essex: Volume 2 (en angès). William Page & J. Horace Round, 1907, p. 115–122.
* ↑ «Abbey Green, London Borough of Barking and Dagenham, Leisure Arts and Libraries: Parks and Countryside». Arxivat de l'original el 2014-05-18. [Consulta: 22 abril 2017].
# Pere Tradonico

Pere Tradonico (en llatí: Petrus Tradonicus mort el 13 de setembre de 864), va ser el tretzè dux de Venècia (836-864) segons la tradició, i l'onzè segons les dades històriques verificables. Istris de naixement, la seva elecció va minar el poder dels Participazio, la família regnant fins aleshores. Era un guerrer, no un administrador, motiu pel qual era illetrat i signava els documents de l'Estat amb el signum manus.

## Història

En arribar al tron, Pere va nomenar el seu fill Giovanni «codux», continuant el costum començat un segle abans d'establir un ducat hereditari i assegurar així la successió dinàstica. Tots els intents anteriors van fracassar, i aquesta vegada no va ser l'excepció: Giovanni va morir més aviat que el seu pare.
Va lluitar contra els sarraïns de Bari i Tàrent, que havien derrotat anteriorment a Venècia en] la batalla de Sansego, en una illa al sud de Pula. No només va haver de fer front als pirates musulmans, sinó també als eslaus. Com a càstig per l'assalt i assassinat d'uns comerciants venecians que tornaven de Benevent entre 834 i 835, Pere va conduir el 839 una gran flota contra els narentians. Va fer la pau amb el duc Mislav de la Dalmàcia croata i un príncep narentià de nom Družak (Drosaico, segons el Marianorum iudice). El seu assalt militar del 840 sobre els narentians va fracassar, i va perdre més de 100 homes, havent de regressar a la República de Venècia. Els eslaus van continuar pressionant-lo, i el 846, van voler avançar contra la pròpia Venècia atacant la ciutat veïna de Caorle. L'any 840, l'emperador Lotari I va reconèixer la independència de Venècia i la seva autoritat sobre La llacuna, com ja havia fet l'Imperi Romà d'Orient, que el va nomenar spatario i ipato'.
Va ser apunyalat el 13 de setembre de l'any 864, després d'assistir a la missa en l'aniversari de la consagració de l'església de Sant Zacaries, va ser enterrat en la mateixa església. Els conspiradors van ser jutjats i condemnats, alguns a mort i d'altres a l'exili.

## Referències

* 1 2 «Pietro Tradonico» (en italià). treccani. [Consulta: 16 maig 2017].
* ↑ Zorzi, p. 37-38.
* ↑ Zorzi, p. 38.
* ↑ Zorzi, p. 40.

## Bibliografia

* Norwich, John Julius. Historia de Venecia (en castellà). Editorial ALMED, 2004. ISBN 84-931-1947-4.
* Zorzi, Alvise. La Repubblica del Leone. Storia di Venezia (en italià). Bompiani, 2001. ISBN 978-88-452-9136-4.
# Concili de Londres de 1102

El Concili de Londres va ser una concili de l'església catòlica convocat per Anselm, arquebisbe de Canterbury, en la festivitat de sant Miquel l'any 1102. Va marcar el primer concili important del seu episcopat, ja que se lhavia prohibit convocar cap durant el regnat de Guillem II d'Anglaterra. Anselm va tenir l'oportunitat d'iniciar la Reforma gregoriana, prohibint el matrimoni, el concubinat, i l'embriaguesa a tots els membres de l'orde sacerdotal, va condemnar la sodomia i la simonia, i va regular els hàbits clericals. Anselm també va obtenir una resolució contra el comerç britànic d'esclaus, encara que això va ser dirigit principalment a la venda d'esclaus anglesos a Irlanda i no va impedir que l'església de tingués esclaus.
Entre els assistents hi van ser Joan de Tours bisbe de Wells, i Roger, estant aquest últim escollit bisbe per a la seu d'Hereford pel concili.

## Referències

* ↑ Partner, 1973, p. 467–475, 468.
* ↑ Boswell, 1981, p. 215.
* 1 2 Vaughn, 1975, p. 295.
* ↑ Pijper, 1909, p. 681.
* ↑ Crawley, 1910, Lives of the Saints.
* ↑ Thomas, 2006, p. 35.
* ↑ Smith, 1942, p. 132–141.
* ↑ Vaughn, 1987, p. 246-248.

## Bibliografia

* Boswell, John. Christianity, Social Tolerance, and Homosexuality, 1980. ISBN 0-226-06711-4. .
* Crawley, John J. «Lives of the Saints», 1910. Arxivat de l'original el 2017-05-11. [Consulta: 17 maig 2017].
* Partner, Nancy «Henry of Huntingdon: Clerical Celibacy and the Writing of History». Church History, 42 núm.4, 12-1973, pàg. 467–475, 468..
* Pijper. «The Christian Church and Slavery in the Middle Ages». A: The American Historical Review, Vol.XIV, No.4. American Historical Association, 1909. .
* Smith, R.A.L.. «John of Tours, Bishop of Bath 1088–1122». A: Downside Review, Vol.LXX, 1942. .
* Thomas, Hugh. The Slave Trade: History of the Atlantic Slave Trade, 1440-1870. Weidenfeld & Nicolson, 2006. ISBN 978-0753820568. .
* Vaughn, Sally. «St Anselm of Canterbury: the Philosopher-Saint as Politician». A: Journal of Medieval History, Vol.I.
* Vaughn, Sally N. Anselm of Bec and Robert of Meulan: The Innocence of the Dove and the Wisdom of the Serpent (en anglès). Berkeley, CA: University of California Press, 1987. ISBN 0-520-05674-4.
# Retrat d'un home (Ticià)

Retrat d'un home és una pintura a l'oli sobre llenç del pintor italià Ticià (950,2x45,1 cm), que data a la ratlla de 1515. L'historiador de l'art Wilhelm von Bode ho va atribuir a Giorgione i Richter a Palma el Vell, però Longhi, Suida, Phillips, Morassi, Pallucchini i Pignatti tots ho van atribuir a Ticià.
Propietat de la família veneciana Grimani, va passar per diversos col·leccionistes, incloent W. Savage de Londres i Altman de Nova York. Es troba en la col·lecció del Museu Metropolità d'Art de Nova York.

## Descripció

D'un fons fosc emergeix el bust d'un personatge masculí, amb la cara girada cap a la dreta i amb aire absent, encara que està girat cap a l'espectador, la seva mirada no busca el seu contacte i està fixada en un punt inferior. La representació del gest de treure's el guant és típic en alguns retrats de Ticià. La vestimenta és la pròpia de la moda en els joves del segle xvi, una jaqueta negra que permet veure la camisa blanca prisada per sota, junt amb el seu llarg cabell i la seva espessa barba.
La seva conservació no és del tot bona, ja que per les abrasions sofertes van obligar a ser retallat en la seva part inferior, on probablement hi havia un ampit on recolzava el braç dret.

## Referències

* 1 2 3 «Pàgina de l'obra» (en anglès). MET. [Consulta: 27 maig 2017].

## Bibliografia

* Valcanover, Francesco. L'opera completa di Tiziano' (en italià). Milà: Rizzoli, 1969.
# John Purser

John Purser (1835-1903) va ser un matemàtic irlandès, professor del Queen's College de Belfast.

## Vida i Obra

Fill de John Tertius Purser (1809-1893), director general de la coneguda cervesera Guinness, Purser va créixer en una família rica, que incloïa artistes, com la seva cosina Sarah Purser, o enginyers, com el seu cunyat John Purser Griffith. Va estudiar al Trinity College (Dublín) on es va graduar en matemàtiques el 1856.
Els anys següents, Purser va ser tutor dels fills de William Parsons, comte de Rosse, Lawrence i Charles. El 1863 va ser nomenat professor de matemàtiques del Queen's College de Belfast, càrrec que va ocupar fins a jubilar-se el 1901.
Purser és més conegut com a professor que per la seva recerca, i va tenir un bon nombre d'alumnes destacats.

## Referències

* ↑ O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «John Purser» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* ↑ Hughes, 2006, p. 37.
* ↑ Flood, 2006, p. 203-204.
* ↑ O'Connor & Robertson, MacTutor History of Mathematics.
* ↑ Newmann, Kate. «Professor John Purser (1835 - 1903): Academic and writer». A: Dictionary Of Ulster Biography, 2014 [Consulta: 10 juny 2017].

## Bibliografia

* Flood, Raymon «Mathematics in Victorian Ireland» (en anglès). BSHM Bulletin, Vol. 21, Num. 3, 2006, pàg. 200-211. DOI: 10.1080/17498430600964433. ISSN: 1749-8430.
* Hughes, David. ‘A Bottle of Guinness Please’: The Colourful History of Guinness (en anglès). Wokingham: Phimboy, 2006. ISBN 978-0-9553713-0-1.
# Sant Joan Evangelista de Rodès

L'església de Sant Joan Evangelista de Rodès, advocació que alguns autors atribueixen a Santa Maria, és l'església parroquial d'origen romànic del poble de Rodès, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situada al capdamunt del poble, al final del carrer de l'Església. L'església resta totalment encaixada entre construccions, de manera que és molt difícil de veure-la bé exteriorment.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «136 - Rodés». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 126. Santa Maria de Rodès». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Mallet, Geraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003. ISBN 978-2-8599-8244-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Rodès». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Sant Joan Evangelista de Rodès en els ortofotomapes de l'IGN
# Sant Feliu de Ropidera

Sant Feliu de Ropidera, o de les Cases, era l'església parroquial del poble i terme de Ropidera, a la comuna de Rodès, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Les seves restes són dalt de la carena delimitada pels còrrecs de les Cases i dels Cortals, entre la Cogulera, que queda al sud-oest, i la Roca Sabardana, que és a l'est. També és davant, al nord i a l'altre costat de la Tet, de Sant Pere de Bell-lloc.
L'església és documentada des del 1204, i a principis del segle xiv fou fortificada, per la qual cosa possiblement assumí la funció de castell de Ropidera, sobretot tenint en compte que Ropidera formava part de la frontera de comtats sovint en conflicte (a la zona hi ha d'altres esglésies fortificades). Tanmateix, el 1570 ja consta que el capellà no tenia necessitat de viure-hi, i així podia estar més pel benefici que tenia a Vinçà.
Es tracta d'una església romànica d'una sola nau capçada a llevant per un absis semicircular. Només l'absis conserva la coberta, damunt de la qual hi ha les restes de la fortificació; la volta de la nau va caure al llarg de la segona meitat del segle xx. El mur meridional és també en part caigut, sobretot a l'entorn del lloc on hi havia el portal. Prop de l'absis, al mur septentrional, hi ha també una porta petita, que comunicava l'església amb el cementiri annex.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «136 - Rodès». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Bolòs i Masclans, Jordi; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Sant Feliu de Ropidera». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Gavín, Josep M. «Conf 130. Sant Feliu de Ropidera». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Mallet, Geraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003. ISBN 978-2-8599-8244-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Rodès». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Sant Feliu de les Cases en els ortofotomapes de l'IGN
# Gaietà Freixa i Puig

Gaietà Freixa i Puig (Berga, 12 de desembre de 1812 - Barcelona, 6 de setembre de 1897) fou un guàrdia civil i militar carlí català.

## Biografia

Amb 20 anys va ingressar a l'Exèrcit amb el grau de sotstinent d'Infanteria i va lluitar contra els carlins durant la primera guerra carlina, arribant a obtenir el grau de capità. Es va distingir en les accions de Sant Jaume de Frontanyà, de Castellar de n'Hug i de Sant Maurici de la Quar.
L'any 1843 va aconseguir el grau de comandant i el 1844 va ser nomenat segon capità de la Guàrdia Civil; va servir com a tal a Terol, Catalunya i Valladolid. Va ascendir a 1853 a primer capità de la Guàrdia Civil, amb la categoria de comandant d'Exèrcit, i fou destinat a Barcelona.
El 1856 se li va concedir el grau de coronel; va ser promogut a comandant de la Guàrdia Civil el 1858, a tinent coronel el 1863, a coronel el 1869, i el 1873 comptava ja amb les plaques de les reals i militars ordres de Sant Hermenegild i del Mèrit Militar i amb els encàrrecs del Reial i distingit Ode de Carles III i del Reial i Americà Ode d'Isabel la Catòlica.
El 22 de juliol de 1873, durant la tercera guerra carlina, el coronel Freixa va sortir de Barcelona al capdavant de 250 guàrdies civils d'Infanteria i 50 de Cavalleria, amb intenció d'unir-se a l'exèrcit d'Alfons de Borbó i d'Àustria-Este (germà del pretendent Don Carles). A la Palma de Cervelló va informar a la seva tropa del motiu de la sortida. Van continuar cap a Corbera, però la major part de la força va desertar i Freixa només va poder incorporar cinc oficials i alguns guàrdies civils al camp carlista. Aquest succés va tenir molta ressonància.
Freixa va ser ascendit a brigadier i agregat a l'Estat Major de Don Alfons, i amb el general en cap carlí va prendre part en els combats de Caldes de Montbui, Balsareny, Casserres, Tortellà, Balaguer, Montejurra, Terol i Conca, obtenint successivament la Gran Creu Roja del Reial Orde del Mèrit Militar i l'ascens a mariscal de camp, el 12 d'abril de 1874. Al febrer de l'any següent el general Freixa va ser nomenat vocal del Consell Suprem carlista de la Guerra, i va romandre amb aquest càrrec ja en la zona carlina del Nord a les províncies vascongades i Navarra.
En concloure la guerra va emigrar a França. Va tornar a Espanya l'any 1879 i va fixar la seva residència a Barcelona, on va morir el 6 de setembre de 1897.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Álbum histórico del Carlismo: 1833-1933-35, 1935, p. 193. Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* ↑ Oller, Francesc de Paula. Álbum de personajes carlistas, vol. 2, 1888, p. 104-112.
* 1 2 «Crónica». La Autonomía, 08-09-1897.
# (1229) Tilia

(1229) Tilia és l'asteroide número 1229 que pertany al cinturó exterior d'asteroides. Va ser descobert per l'astrònom Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg, Alemanya, el 9 d'octubre de 1931. La seva designació alternativa és 1931 TP1. Està anomenat pels til·lers, una planta de la família de les malváceas.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1229.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer. Dictionary of minor planet names (en anglès), 2003. ISBN 3-540-00238-3 [Consulta: 27 abril 2015].

## Enllaços externs

* «Dades de la NASA (JPL Small-Body Database Browser)» (en anglès). [Consulta: 6 juny 2018].
* «(1229) Tilia» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 6 juny 2018].
# (1020) Arcadia

(1020) Arcadia és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya, el 7 de març de 1924. Arcadia va rebre inicialment la designació de 1924 QV. Posteriorment es va nomenar per Arcàdia, una regió de l'Antiga Grècia.
Arcadia orbita a una distància mitjana del Sol de 2,79 ua, podent allunyar-se'n fins a 2,912 ua i acostar-s'hi fins a 2,668 ua. La seva excentricitat és 0,04364 i la inclinació orbital 4,06°. Empra a completar una òrbita al voltant del Sol 1702 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1020.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1020) Arcadia» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 8 juny 2018].

## Enllaços externs

* «(1020) Arcadia» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 8 juny 2018].
# (1072) Malva

(1072) Malva és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert per Karl Wilhelm Reinmuth el 4 d'octubre de 1926 des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. Malva va rebre inicialment la designació de 1926 TA. Més endavant es va anomenar per les malves, una planta de la família de les malváceas.
Malva orbita a una distància mitjana de 3,163 ua del Sol, podent allunyar-se'n fins a 3,929 ua i acostar-se fins a 2,398 ua. Té una inclinació orbital de 8,025° i una excentricitat de 0,242. Empra 2055 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1072.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1072) Malva» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 8 juny 2018].

## Enllaços externs

* «(1072) Malva» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 8 juny 2018].
# (1085) Amaryllis

(1085) Amaryllis és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert el 31 d'agost de 1927 per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya.
Inicialment va rebre la designació de 1927 QH. Més endavant es va anomenar per la Amaryllis, un gènere de plantes de la família de les amarilidàcies.
Amaryllis està situat a una distància mitjana de 3,191 ua del Sol, podent allunyar-se'n fins a 3,329 ua i acostar-s'hi fins a 3,053 ua. Té una inclinació orbital de 6,638° i una excentricitat de 0,04317. Triga a completar una òrbita al voltant del Sol 2082 dies.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (1001) al (1100)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1085.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1085) Amaryllis» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 13 juny 2018].

## Enllaços externs

* «(1085) Amaryllis» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 13 juny 2018].
* «Diagrama orbital de (1085) Amaryllis» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 13 juny 2018].
# (1093) Freda

(1093) Freda és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert per Benjamin Jekhowsky el 15 de juny de 1925 des de l'observatori d'Alger-Bouzaréah, Algèria.
Inicialment es va designar com 1925 LA. Més tard, va ser anomenat en honor de l'enginyer de mines francès Fred Prévost.
Freda orbita a una distància mitjana del Sol de 3,132 ua, podent allunyar-se'n fins a 3,98 ua. Té una excentricitat de 0,2708 i una inclinació orbital de 25,21°. Triga a completar una òrbita al voltant del Sol 2024 dies.

## Vegeu també

* Cossos menors del Sistema Solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1093.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «Dades de la NASA (JPL Small-Body Database Browser)» (en anglès). [Consulta: 14 juny 2015].

## Enllaços externs

* «(1093) Freda» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 14 juny 2015].
* «Diagrama orbital de (1093) Freda» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 14 juny 2018].
# (1096) Reunerta

(1096) Reunerta és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert el 21 de juliol de 1928 per Harry Edwin Wood des de l'observatori Unió de Johannesburg, República Sudafricana.
Inicialment va rebre la designació de 1928 OB. Posteriorment es va anomenar en honor d'un amic del descobridor.
Reunerta està situat a una distància mitjana del Sol de 2,602 ua, podent acostar-s'hi fins a 2,1 ua. Té una inclinació orbital de 9,471° i una excentricitat de 0,1929. Triga a completar una òrbita al voltant del Sol 1533 dies.

## Vegeu també

* Cossos menors del Sistema Solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 13 octubre 2023].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1096.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «Dades de la NASA (JPL Small-Body Database Browser)» (en anglès). [Consulta: 15 juny 2018].

## Enllaços externs

* «(1096) Reunerta» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 15 juny 2018].
* «Diagrama orbital de (1096) Renuerta» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 15 juny 2018].