OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Boule (cristall)

El terme boule (bola de cristall) s'empra per a referir-se a és un lingot d'un sol cristall produït per mitjans sintètics.
Aquesta bola de silici és el material de partida per a la majoria dels circuits integrats que s'utilitzen actualment. A la indústria dels semiconductors, les boles sintètiques es poden fabricar mitjançant una sèrie de mètodes, com la tècnica Bridgman i el procés Czochralski, que donen com a resultat una vareta cilíndrica de material.
En el procés Czochralski cal un cristall de llavors per crear un cristall més gran, o lingot. Aquest cristall de llavors es submergeix en el silici fos pur i s'extreu lentament. El silici fos creix sobre el cristall de llavors de manera cristal·lina. A mesura que s'extreu la llavor, el silici es solidifica i finalment es produeix una gran bola cilíndrica.
Normalment, una bola de cristall semiconductor es talla en oblies circulars utilitzant una serra de diamant de forat interior o una serra de fil de diamant, i cada oblia es lliga i es polida per proporcionar substrats adequats per a la fabricació de dispositius semiconductors a la seva superfície.
El procés també s'utilitza per crear safirs, que s'utilitzen per a substrats en la producció de LEDs blaus i blancs, finestres òptiques en aplicacions especials i com a cobertes protectores per a rellotges.

## Referències

* ↑ Kimoto, Tsunenobu. Fundamentals of Silicon Carbide Technology: Growth, Characterization (en anglès), 24 November 2014. ISBN 9781118313527.
* ↑ Dhanaraj, Govindhan. Springer Handbook of Crystal Growth (en anglès), 2010. ISBN 9783540747611.
* ↑ Rea, Samuel N. «Continuous Czochralski Process Development» (en anglès). [Consulta: 1r març 2017].
* ↑ BOSE. IC Fabrication Technology (en anglès). McGraw Hill Education (India) Pvt Ltd, 2013, p. 53. ISBN 978-1-259-02958-5.
* ↑ J.-P. Colinge. Silicon-on-Insulator Technology: Materials to VLSI: Materials to Vlsi (en anglès). Springer Science & Business Media, 29 February 2004, p. 12. ISBN 978-1-4020-7773-9.
# Tarento

Tarento (タレント) és un fals anglicisme japonès extret de la paraula anglesa talent, utilitzat per referir-se a personalitats que apareixen regularment a la televisió, la ràdio i altres mitjans de comunicació.

## Descripció

Trobem en particular com a tipus de tarento:
* l'owarai tarento (お笑いタレント): dels còmics, els tres més grans són Tamori, Takeshi Kitano i Sanma Akashiya;
* el tarento seijika (タレント政治家): personatges polítics, generalment Tarento que van aprofitar la seva notorietat per dedicar-se a la política (Shintaro Ishihara, Hideo Higashikokubaru, de vegades al revés Kōichi Hamada, Taizō Sugimura);
* el gaikokujin tarento (外国人タレント): tarentos estrangers (no japonesos), com Dave Spector o Julie Dreyfus (també actriu);
* el supōtsu shusshin tarento (スポーツ出身タレント): atletes, com Kunishige Kamamoto, Masakiyo Maezono i Shoji Jo al futbol, Miyuki Takahashi al voleibol, o Ai Sugiyama, Kimiko Date i Shūzō Matsuoka al tennis;
* i el maruchi tarento (マルチタレント, multitalent): a la vegada actors, cantants, seiyū (actor de veu), animadors, etc.
També hi ha rōcaru tarento (ローカルタレント, local talent), conegut en una regió específica.
Idols (aidoru) i junior idol (ジュニアアイドル, junia aidoru) poden igualment ser tarento.

## Referències

* ↑ Cooper-Chen, Anne. Mass communication in Japan. 1st ed. Ames, Iowa: Iowa State University Press, 1997. ISBN 0-585-23117-6.
* ↑ French, Howard W. «Japanese Parties Hope Celebrities Will Be a Ticket to Success» (en anglès). The New York Times, 29-07-2001. ISSN: 0362-4331.
# Toll (família de gens)

Els gens toll codifica els membres de la classe de proteïnes receptors de tipus toll. Els mutants del gen toll van ser identificats l'any 1985 pels Premis Nobel Christiane Nüsslein-Volhard i Eric Wieschaus en la mosca Drosophila melanogaster, i clonats pel laboratori de Kathryn Anderson el 1988. Des d'aleshores s'han identificat 13 gens toll de mamífers.
Tant en mamífers com en invertebrats els gens toll calen pel sistema immunitari innat.

## Referències

* ↑ Hansson GK, Edfeldt K «Toll to be paid at the gateway to the vessel wall». Arterioscler. Thromb. Vasc. Biol., 25, 6, 2005, pàg. 1085–7. DOI: 10.1161/01.ATV.0000168894.43759.47. PMID: 15923538.
* ↑ Nüsslein-Volhard, Christiane «The Toll gene in Drosophila pattern formation». Trends in genetics: TIG, 38, 3, 3-2022, pàg. 231–245. DOI: 10.1016/j.tig.2021.09.006. ISSN: 0168-9525. PMID: 34649739.
* ↑ Hashimoto C, Hudson KL, Anderson KV «The Toll gene of Drosophila, required for dorsal-ventral embryonic polarity, appears to encode a transmembrane protein». Cell, 52, 2, 1988, pàg. 269–79. DOI: 10.1016/0092-8674(88)90516-8. PMID: 2449285.
Viccionari
# Alan Ryder

Alan Frederick Charles Ryder (1928-2008), va ser un reconegut hispanista britànic professor de la School of History de la Universitat de Bristol. Autor de referència al Regne Unit sobre la Corona d'Aragó a la segona meitat del segle XV tot i no prodigar-se gaire per les nostres terres.
Arribà al tema català via l'estudi de la península italiana del segle XV, amb la publicació l'any 1976 del seu llibre sobre el Regne de Nàpols en l'època d'Alfons el Magnànim, punt de partida de la seva especialització. Aportà un punt de vista diferent al dels historiadors catalans.
Ryder, al contrari que Vicens Vives i altres especialistes del tema, valorà la guerra civil (1462-1472) en el context del conflicte agrari (Remences) però no el considera depenent o derivat d'aquest. La guerra era l'esclat d'una topada sobre el model polític de Catalunya i per extensió de tota la Corona d'Aragó, entre el rei Joan II, Remences, La Busca i altres regnes de la Corona contra la Diputació del General (Generalitat), el Consell del Principat i l'estament de l'oligarquia comercial de Barcelona. D'alguna manera, el Rei contra els representants de "la terra" (o viceversa).

## Obra

* Ryder, Alan. Benin and the Europeans, 1485-1897. Humanities Press, 1969.
* Ryder, Alan. The Kingdom of Naples Under Alfonso the Magnanimous: The Making of a Modern State. Clarendon Press, 1976.
* Ryder, Alan. Alfonso the Magnanimous: King of Aragon, Naples, and Sicily, 1396-1458. Clarendon Press, 1990.
* Ryder, Alan. The Wreck of Catalonia. Civil war in the fifteenth century. Oxford University Press, 2007.
El 2021 l'editorial Sidillà va fer traduir al català i publicar "The wreck of Catalonia" amb el títol "El naufragi de Catalunya", el primer llibre seu traduït al català.

## Referències

* 1 2 3 Sabaté i Curull, Flocel. «Presentació del llibre "El naufragi de Catalunya" (Barcelona, 29 octubre 2021)», 2021. [Consulta: 4 gener 2025].
# Marc Lamponi

Marc Lamponi (llatí: Marcus Lamponius) fou un militar italià nadiu de Lucània i un dels principals capitans en la guerra social, dels aliats itàlics contra Roma (90 aC a 88 aC).
Fou el cap dels italians a la seva província i va derrotar a Publi Licini Cras a la vora de Grumentum (90 aC).
El 83 aC, quan els samnites i lucans eren aliats dels populars de Gai Mari el Jove i de Gneu Papiri Carbó, Lamponi va acompanyar a Ponci Telesí Major en el seu avanç cap a la capital que no tenia guarnició. Van entaular batalla, però Sul·la va arribar a temps de defensar la ciutat. Després de la batalla de la Porta Col·lina on Sul·la va obtenir la victòria i va morir Ponci Telesí, va desaparèixer entre els fugitius. Diodor de Sicília li dona per error el nom d'Ἀπώνιος (Aponi).

## Referències

* ↑ M. Lamponius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 715
# Sergio G. Sánchez

Sergio Gutiérrez Sánchez, més conegut com a Sergio G. Sánchez (Oviedo, Astúries, 1973), és un guionista i director de cinema espanyol.

## Biografia

El seu primer guió per a un llargmetratge el va escriure en 1996 i va voler dirigir-lo ell mateix, però durant anys diferents productores van rebutjar el projecte. Ha escrit i dirigit els seus propis guions en curtmetratges com 7337 (2000) i Temporada baja (2003). Durant el curt 7337, Sánchez va conèixer a Juan Antonio Bayona i ell mateix li va oferir dirigir l'obra. Baiona va acceptar, i anys després s'estrenaria L'orfenat (2007). La pel·lícula va obtenir un gran èxit i Sánchez va guanyar el Goya al millor guió original en la l'edició de 2008.
En maig de 2009, Variety va publicar que el tàndem tornaria a treballar mà a mà, aquesta vegada per a les productores Apatxe Entertainment, Telecinco Cinema i Spongeman (la productora del mateix Bayona). va completar una primera versió del guió a la fi de abril, que Telecinco Cinema i Apatxe Entertainment presentarien en el Festival de Cannes. La pel·lícula va començar a rodar-se en 2010 i es va estrenar el 10 de setembre de 2012 en el Festival Internacional de Cinema de Toronto. La pel·lícula era The Impossible.
Ha escrit el guió de Purgatorio (2014), al costat de Luis Moreno, del director Pau Teixidor i el guió de la pel·lícula Palmeras en la nieve (2015), de Fernando González Molina i basada en la novel·la de Luz Gabás.
En 2017 va estrenar la seva primera pel·lícula com a director, Marrowbone (2017), amb la producció de Juan Antonio Bayona i Guillermo del Toro.

## Premis
### Premis Goya

    AnyCategoriaPersonaResultat 2018Millor director novellMarrowboneNominat 2013Millor guió originalFinNominat 2013Millor guió adaptatThe ImpossibleNominat 2008Millor guió originalL'orfenatGuanyador

### Premis Gaudí

    AnyCategoriaPersonaResultat 2013Millor guió adaptatThe ImpossibleGuanyador

## Referències

* ↑ «The Orphanage - Juan Antonio Bayona interview» (en anglès). indieLondon. [Consulta: 4 octubre 2012].
* ↑ «Quint interviews Juan Antonio Bayona and Sergio Sánchez about the nifty horror flick The Orphanage» (en anglès). Aintitcoolnews, 12-10-2007. [Consulta: 4 octubre 2012].
* 1 2 Hopewell, John «'Orphanage' duo to reunite» (en anglès). Variety, 14-05-2009 [Consulta: 4 octubre 2012].
* ↑ «Juan Antonio Bayona estrena a nivel mundial 'Lo imposible' en Toronto». Antena 3, 10-09-2012. [Consulta: 4 octubre 2012].
# Taller Baqué

El taller Baqué és un edifici industrial situat al carrer de Pallars, 162 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Tot i que es desconeixen la data de construcció i l'autoria, se sap que ja és anterior al 1924. Durant molt anys va ser el taller de construcció de màquines i puntes de París de l'enginyer industrial Enric Baqué i Berbens.

## Descripció

Es tracta d'una nau industrial d'estil modernista, que combina materials com el maó vist, l'estuc planxat al foc i la pedra carreuada. La façana està presidida per un gran arc carpanell que inclou la porta i les finestres que l'envolten. El coronament té un acroteri de perfil mixtilini.

## Referències

* 1 2 «Magatzem». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Nau al carrer Pallars». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «La Publicidad. Eco de la industria y del comercio, diario de anuncios, avisos y noticias» p. 3, 10-07-1915.
* ↑ Guía general de Cataluña (Bailly-Baillères-Riera), 1945, p. 318, 492, 1314.

## Enllaços externs

* «Nau al carrer Pallars». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Xúquer Viu

Xúquer Viu és una plataforma que agrupa diverses organitzacions polítiques, sindicals, ecologistes i ciutadanes de la comarca valenciana de la Ribera del Xúquer.
La plataforma Xúquer Viu fou creada el 2003 per tal de recuperar el riu Xúquer mediambientalment, reivindicant un cabal ecològic més elevat en el tram final del riu (del d'Antella a la mar) i la reconsideració del transvasament Xúquer-Vinalopó. La plataforma, que forma part de la Fundació Nova Cultura de l'Aigua s'ha posicionat en contra dels transvasaments entre conques, i molt en especial del Transvasament de l'Ebre inclòs en el Pla Hidrològic Nacional derogat el 2004.
Diverses accions han estat organitzades per Xúquer Viu per tal de fer visible les seues reivindicacions: manifestacions com la convocada el maig de 2010 a Sueca, xerrades i campanyes de sensibilització. A més de les reivindicacions de tipus hídric en defensa del riu, Xúquer Viu també reivindica altres causes de tipus ecologista com la lluita en contra del canvi climàtic, o de tipus social i polític com la seua participació en el film Ja en tenim prou, o les manifestacions nacionalistes convocades per Acció Cultural del País Valencià el 25 d'abril o el 9 d'octubre.

## Entitats que formen part

Entre les entitats fundadores de la plataforma es troben Esquerra Unida del País Valencià, Bloc Nacionalista Valencià, Partit Socialista del País Valencià, Esquerra Republicana del País Valencià, Els Verds del País Valencià, Esquerra Verda, Unió General de Treballadors, Comissions Obreres, Sindicat de Treballadors de l'Ensenyament del País Valencià o la Unió de Llauradors de la Ribera Alta i la Ribera Baixa. També altres col·lectius de caràcter comarcal o local com la Penya Piragüista d'Antella, Benusaïdi de Beneixida o el Grup Mussol de l'Alcúdia.
Més tard s'hi afegirien Ecologistes en Acció, Acció Ecologista Agró, WWF-ADENA, ADENE-Énguera, Casal Jaume I, Amics de la muntanya de Sueca, Salvem la Bossarta, Grup Arrels, Associació Cultural Cilim d'Antella, Ecologistes de la Canal, La Falaguera de Sumacàrcer, Acció Cultural del País Valencià (ACPV) i el Sueca United FC.

## Referències

* ↑ La Ribera clama per un pla de conca que preserve el Xúquer, a El País de 30/05/2010.
* ↑ Manifestació multitudinària a Sueca per la recuperació del Xúquer, a Vilaweb de 29/05/2010.
* ↑ Es presenta 'Ja en tenim prou', un film contra la gestió del PP al capdavant del govern valencià, a Vilaweb de 21/12/2006
* ↑ Multitudinària manifestació a València al crit de 'Ja n'hi ha prou', a Vilaweb de 24/04/2010]
* ↑ Qui som? Al web de Xúquer Viu

## Enllaços externs

* Web oficial
# Julia Lazaro Etxeberria

Julia Lazaro Etxeberria ( Pamplona, Alta Navarra, 1916 – Madrid, Espanya, 24 d'agost de 1940 ) va ser una jove republicana, combatent del Cinquè Regiment durant la Guerra Civil espanyola. Va morir afusellada als vint-i-quatre anys.

## Biografia

Sastressa de professió, va ser militant del Partit Comunista d'Espanya i membre del sindicat UGT. En produir-se el cop d'estat del 18 de juliol de 1936, tenia vint anys i es va allistar voluntària al Cinquè Regiment de les Milícies Populars de la República.
Acabada la Guerra Civil amb la derrota del bàndol republicà, el govern dictatorial del general Franco va iniciar una cruenta repressió dels vençuts. A l'abril de 1939, el seu pare, Robustiano Juan, electricista, afiliat a la UGT, que havia treballat als diaris La Voz i Sol, i la seva germana Maria, de vint-i-un anys, sastressa i viuda d'un oficial republicà, van ser detinguts i acusats de auxilio a la rebelión i enviats a la presó. El 23 de setembre, arran de la denúncia del porter de casa seva, va ser detinguda Julia Lazaro. Durant els deu dies que va estar retinguda a la Direcció General de Seguretat a la Puerta del Sol, va patir brutals interrogatoris, tortures i violacions per part de nou policies franquistes.
Ingressada a la Presó de dones de Ventas, va ser sotmesa a un consell de guerra, amb una sentència de pena de mort. Mentre esperava l'execució, es va adonar que estava prenyada dels seus violadors. El nen va néixer el 8 juny de 1940 i va ser anomenat Juan Emilio Lazaro. Malgrat tot, la maquinària repressiva no es va aturar i el 24 agost 1940, Julia Lazaro va ser afusellada a la tàpia del Cementiri de l'Est de Madrid. El nen se suposa que va ser ingressat en un orfenat.
Es creu que la vida de Julia Lazaro va inspirar diversos episodis de la novel·la testimoni Desde la Noche y la Niebla, de l'escriptora Juana Doña.

## Referències

* ↑ «Memoria izendatu» (en basc), 19-04-2024. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «LÁZARO ECHEVERRÍA, Julia – Parque de la Memoria» (en castellà), 13-08-2013. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ , <https://temas.publico.es/combatientes/2021/04/12/el-hijo-de-julia/>
* ↑ julio. «Milicianas antifascistas, la historia de las mujeres que combatieron en la Guerra Civil» (en castellà), 08-10-2022. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ «WordPress.com» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ Miranda, Conchi Cejudo. «El hijo de Julia» (en castellà), 12-04-2021. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ , <https://www.worldcat.org/oclc/54408198>
* ↑ ««Desde la noche y la niebla. Mujeres en las cárceles franquistas», de Juana Doña. Descarga de un libro que demuestra que las mujeres han sido vitales en la lucha de resistencia antifascista. – PRES.O.S.» (en castellà), 26-09-2021. [Consulta: 7 gener 2025].
# Yoma

Yoma (en hebreu: יומא) és el cinquè tractat de l'ordre Moed ("dies festius") de la Mixnà i el Talmud. Es tracta principalment de les lleis relacionades amb la festivitat jueva de Yom Kippur, en la qual els jueus expien els pecats de l'any anterior. Consta de 8 capítols i té una Guemarà en el Talmud de Jerusalem i una altra Guemarà també en el Talmud de Babilònia.

## Preparatius del summe sacerdot abans de Iom Kipur

El primer capítol es refereix als 7 dies abans de Yom Kippur quan el Cohen Gadol és separat de la seva esposa i es trasllada a una càmera ubicada en el Temple de Jerusalem (Beit Hamikdash), és ruixat amb aigua de la vedella vermella i se li ensenyen les lleis relacionades amb els sacrificis de Yom Kipur.

## Serveis del dia

Els capítols del segon al setè tracten sobre l'ordre dels serveis en Yom Kippur, tant els específics de Yom Kippur com els relacionats amb els sacrificis diaris. Alguns dels temes tractats inclouen els de la loteria per assignar els serveis als Cohanim, les lleis relatives al sacrifici del boc expiatori, i les ofrenes d'encens realitzades pel Summe Sacerdot, (el Cohen Gadol) al Dvir del Temple de Jerusalem (el Kodesh Hakodashim).

## Afliccions en Yom Kippur

El darrer capítol tracta sobre el penediment i les 5 afliccions de la festivitat de Yom Kippur, que s'apliquen en absència del Temple de Jerusalem, fins i tot en els temps moderns. Calen 5 abstencions:
* Beure i menjar.
* Portar sabates de cuir.
* Rentar-se.
* Tenir relacions matrimonials.
* Ungirse amb oli.

## Referències

* ↑ www.jewishencyclopedia.com/
* ↑ www.halakhah.com/
* ↑ www.sefaria.org/
Moed (סדר מועד)
Shabbat
Eruvin
Pesahim
Shekalim
Yoma
Sucà
Beitzà
Roix ha-Xanà
Taanit
Meguilà
Moed Katan
Haguigà :
# Karim Moussaoui

Karim Moussaoui (Jijel, Algèria, 1976) és un director de cinema algerià.

## Biografia

Karim Moussaoui és membre fundador de l'associació cultural per a la promoció del cinema Chrysalide a Alger. També va dirigir la programació de cinema a l'Institut Francès d'Algèria a Alger durant diversos anys.
El seu migmetratge Les Jours d'avant, seleccionat en diversos festivals (incloent Locarno, Clermont-Ferrand i Brive) i nominat al César al millor curtmetratge el 2015, va obtenir el Gran Premi del jurat al Festival Premiers Plans d'Angers el 2014.
Karim Moussaoui fou premiat el 2016 per la Fundació Gan pel cinema pel seu llargmetratge En attendant les hirondelles, presentat en el marc de la secció Un certain regard al 70è Festival Internacional de Cinema de Canes.
El 2024 la seva pel·lícula L'Effacement fou seleccionada al 17è Festival del Cinema Francòfon d'Angoulême, sota la presidència de Kristin Scott Thomas. És protagonitzada per Sammy Lechea.

## Filmografia
### Com a director

* 2013: Les Jours d'avant (migmetratge)
* 2017: En attendant les hirondelles llargmetratge)
* 2020: Celles qui chantent, segment Les Divas du Taguerabt (curtmetratge)
* 2021: Ain El Djenna (sèrie de televisió)
* 2024: L'Effacement (llargmetratge)

### Com a director de fotografia

* 2020: L'Algérie de Kamel Daoud, de Jean-Marc Giri (documental, emès al programa La Case du siècle de France 5)

## Notes i referències

* ↑ «Moussaoui, Karim» a d-nb.info/gnd
* ↑ Site de Damned Films
* ↑ Site du festival
* ↑ "26e Festival Premiers Plans d'Angers : Les jours d'avant de Karim Moussaoui primé", El Moudjahid, 29 janvier 2014
* ↑ «Découvrez les lauréats 2016 !». fondation-gan.com, 1 décembre 2016..
* ↑ «Cannes 2017 : « En attendant les hirondelles », dévisager l’aveuglement algérien». Le Monde, 24 mai 2017..
* ↑ Le Temps d'Algérie, 15 avril 2017
# Dombås

Dombås és una localitat de la província de Oppland a la regió de Østlandet, Noruega. A 1 de gener de 2017 tenia una població estimada de 1.240 habitants.
Està situada a l'interior del sud del país, en la zona dels Alps escandinaus.

## Referències

* ↑ Informació demogràica de la província de Oppland Consultat el 26 d'agost de 2018.
# Façana al carrer Major, 67 (Vallbona d'Anoia)

La Façana al carrer Major, 67 és una obra de Vallbona d'Anoia (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És l'element extern visiblement més antic, d'aquesta casa que ha estat molt reformada. Aquest tros de mur lateral crida l'atenció per esser molt corbat cap enfora, contrafortat, a la meitat inferior i per haver aprofitat, integrant-la dins l'estructura de la casa, la roca damunt la qual es bastí: aquesta es pot veure amb claredat a la part de la porta lateral(amb dintell de fusta) i les parts properes on serví com a base. L'aparell de pedra tallada és visible als costats de la porta i a l'angle d'unió amb l'altra paret adossada.
La resta de murs es presenta arrebossat.

## Història

A les cases, bastides al mateix carrer major, de cal pons i cal Vallès s'han trobat elements romànics i gòtics formant part de la seva estructura. Per tant, no seria estrany que l'origen d'aquesta casa fos medieval i que aquesta fos una de les poques parts conservades.

## Referències

* 1 2 3 «Façana al carrer Major, 67». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2017].
# Núria Gibert i Dasca

Núria Gibert i Dasca (Gràcia, 1985) és una política i activista catalana, militant de la Candidatura d'Unitat Popular.
És graduada en filosofia i laboralment es dedica a la gestió cultural. Va ser membre del Secretariat Nacional del 2016 al 2018 d'aquest partit i també portaveu a nivell nacional, i va ser segona Tinenta d'alcaldia de Drets Socials a l'Ajuntament de Sant Cugat del Vallès i portaveu del grup municipal de la CUP-CC a l'Ajuntament de Sant Cugat del Vallès. El 2015 la seva candidatura amb Procés Constituent va ser segona força del consistori amb un 15,2% dels vots i esdevenint cap de l'oposició. Per a les eleccions del 2017 va prendre una posició molt crítica amb el masclisme de Ciutadans i amb l'autonomisme.
El 2019 es van fer virals unes declaracions al Ple de Sant Cugat on contestava als regidors de Ciutadans sobre la violència i els aldarulls contra la sentència als presos polítics del Tribunal Suprem.
Ha militat a Maulets, Alternativa Estel, va ser membre del Casal Popular La Guitza, de Cal Temerari.

## Referències

* 1 2 Ferrero, Àngel «Núria Gibert:'Tot el que sigui tornar a l'autonomisme és una renúncia'». Públic, 22-11-2017.
* ↑ «Fitxa de Núria Gibert i Dasca a l'Ajuntament de Sant Cugat». Ajuntament de Sant Cugat del Vallès, 19-07-2016. Arxivat de l'original el 30 d’agost 2018. [Consulta: 30 agost 2018].
* ↑ «"Una data i una pregunta com una catedral": l'actualitat en 9 tuits». Ara, 29-05-2017.
* ↑ Efe «Núria Gibert (CUP) pide que "ni un solo voto feminista vaya a Ciutadans"» (en castellà). La Vanguardia, 15-12-2017.
* ↑ «[VÍDEO La lliçó de Núria Gibert (CUP) als regidors de Ciutadans a Sant Cugat sobre la violència]». [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ «CUP-Procés Constituent Sant Cugat: Qui Som?». [Consulta: 17 desembre 2022].