OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Todd Lodwick

Todd Lodwick (Steamboat Springs, 21 de novembre de 1976), és un esportista estatunidenc que va competir en esquí en la modalitat de combinada nòrdica. Va participar en sis Jocs Olímpics d'Hivern, entre els anys 1994 i 2014, obtenint una medalla de plata en Vancouver 2010, en la prova per equip (juntament amb Brett Camerota, Johnny Spillane i Bill Demong). Va guanyar tres medalles en el Campionat Mundial d'Esquí Nòrdic, en els anys 2009 i 2013.
Lodwick va ser l'encarregat de portar la bandera del seu país en la cerimònia inaugural dels Jocs Olímpics de Sochi 2014.

## Palmarès

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2010 | Vancouver ( Canadà) | 2 | TG + 4×5 km per equip |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2009 | Liberec ( Txèquia) | 1 | TN + 10 km sortida en grup |
| 2009 | Liberec ( Txèquia) | 1 | TN + 10 km individual |
| 2013 | Val di Fiemme ( Itàlia) | 3 | TN + 4×5 km per equip |

## Referències

* ↑ «Todd Lodwick Bio, Stats, and Results» (en anglès). Sport Reference, 14-01-2020. Arxivat de l'original el 14/01/2020. [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ Bryant, Christa C. «US Nordic combined team wins historic silver at Vancouver Olympics». Christian Science Monitor, 23-02-2010. ISSN: 0882-7729.
* ↑ «Todd LODWICK». COI. [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ «Todd Lodwick» (en anglès). Team USA. [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ Mather, Victor «Todd Lodwick to Carry U.S. Flag at Opening Ceremony in Sochi» (en anglès). The New York Times, 05-02-2014. ISSN: 0362-4331.
# Antífanes de Cios

Antífanes (en grec antic: Ἀντιφάνης, llatí: Antiphanes), fill d'Estèfan o de Demòfanes, va ser un dels més famosos poeta còmic atenès de la comèdia mitjana.
Segons la Suda va néixer a la 93a Olimpíada i va morir a la 112 i, per tant, devia viure de l'any 404 aC al 330 aC. Va morir als 74 anys, però com que Ateneu de Nàucratis reprodueix un fragment on esmenta al rei Seleuc i aquest no va ser rei fins a l'olimpíada 118, les dades de Suides podrien ser errònies o Ateneu es va equivocar al reproduir el fragment, que podria correspondre a Alexis de Turis, l'altre poeta principal de la comèdia mitjana, i no a Antífanes. Va néixer possiblement a Cios, a l'Hel·lespont, però també es diu que va néixer a Esmirna, a Rodes o potser Larisa, com a llocs alternatius, encara que semblen improbables. La seva activitat la va dur a terme a Atenes.
Va escriure gran quantitat d'obres, probablement entre 260 i 365, i es coneixen els títols de 130. Els fragments que es conserven mostren que Ateneu de Nàucratis tenia raó en elogiar-lo per l'elegància del seu llenguatge. Algunes obres que li són atribuïdes correspondrien de fet a d'altres com ara Alexis de Turis, Antifont, Apol·lòfanes d'Atenes, Antístenes de Rodes i Aristòfanes. Algunes de les seves obres eren sobre temes mitològics, altres sobre persones, caràcters, col·lectius, professionals i nacionals, i altres sobre afers de la vida privada. Va guanyar trenta premis literaris.

## Referències

* ↑ Antiphanes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 204
# Planímetre

Un planímetre és un instrument de mesura utilitzat per al càlcul d'una àrea irregular. Aquest model s'obté basant-se en la teoria de la integral de línia o de recorregut. Per als casos en què es necessita calcular superfícies irregulars o en perspectiva, com mapes o taques, la geometria clàssica o fins i tot la geometria analítica no són suficients i no presten gaire utilitat. Per això és necessari recórrer a una eina de mesura específica per aquesta finalitat, el planímetre és una fàcil alternativa. El matemàtic suís Jacob Amsler-Laffon va construir el primer planímetre modern el 1854, tot i que la idea ja havia estat estudiada el 1814 per Johann Martin Hermann. Molts dels desenvolupaments posteriors, incloent les versions electròniques, segueixen el disseny d'Amsler-Laffon.

## Model i esquema d'utilització

Es té un origen O, dues longituds constants conegudes R i L, i els angles variables que formen respectivament amb l'horitzontal
Per poder calcular l'àrea A de la secció irregular, segons la teoria del càlcul, s'empra una integral de línia en sentit contrari a les agulles del rellotge (per un resultat positiu).
Però el vector r, no és fàcil d'implementar en la vida real, ja que té una magnitud i un angle variables. Per simplificar la implementació del vector r, es recorre a la suma de dos vectors de mòdul constant, amb dos angles variables, els quals són senzills de mesurar.

## Principi de funcionament

El principi de funcionament de planímetre es basa en el teorema de Green. Aplicant el teorema de Green
    $\oint _{C}M\,dx+N\,dy=\int _{S}\left({\frac {\partial N}{\partial x}}-{\frac {\partial M}{\partial y}}\right)\,dx\,dy$
a
    $\oint _{C}x\,dy-y\,dx$
Q ue pot ser reescrit com
    $\oint _{C}-y\,dx+x\,dy$
per facilitar la identificació dels termes corresponents) tenim:
    $\int _{S}\left({\frac {\partial \left[x\right]}{\partial x}}-{\frac {\partial \left[-y\right]}{\partial y}}\right)\,dx\,dy=\int _{S}2\,dA$
El costat dret d'aquesta equació és proporcional a la superfície delimitada pel perímetre. El costat esquerre és igual a
    $\oint _{C}-y\,dx+x\,dy=\oint _{C}(-y,x)\cdot (dx,dy)$
L'integrant té la forma d'un producte escalar, el que significa que la integral és la integral de la projecció de (dx, dy) sobre (-y, x). El vector (-x, y) és perpendicular al (x, y).

## Conclusions

L'equació és fàcilment programable en molts llenguatges de programació d'alt nivell (PASCAL, C, FORTRAN, etc.), ja que només es necessita el mostreig dels dos angles. Els angles es poden mesurar manualment i entrar les dades registrades al programa del planímetre.

## Referències

* ↑ Ulmann, Bernd. Analog Computing (en (anglès)). Múnic: Oldenburg, 2013, p. 9-10. ISBN 978-3-486-72897-2.

## Vegeu també

* Metre i regle
* Teorema de Stokes
* Teorema de la divergència
# Andreu (escriptor)

Andreu (Ἀνδρέας) fou un escriptor grec d'època incerta que va escriure un treball sobre les ciutats de Sicília en nombrosos volums, el número 33è dels quals és esmentat per Ateneu.

## Referències

* ↑ Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Taylor and Walton, 1870, p. v.1, p. 170. Arxivat 2007-04-05 a Wayback Machine.
# Erik Blomqvist (escaquista)

Erik Blomqvist (Estocolm, 19 d'octubre de 1990) és un jugador d'escacs suec, que té el títol de Gran Mestre des de 2013. Ha estat dos cops campió de Suècia.
A la llista d'Elo de la FIDE de l'abril de 2022, hi tenia un Elo de 2550 punts, cosa que en feia el jugador número 3 (en actiu) de Suècia. El seu màxim Elo va ser de 2574 punts, a la llista del gener del 2017.

## Resultats destacats en competició

Blomqvist va obtenir el títol de Mestre Internacional el 2008 i el de Gran Mestre el 2013.
El 2011, va empatar als llocs 3r-8è a l'obert de Västerås amb Jonathan Westerberg, Ralf Åkesson, Stellan Brynell, Kim Nygren, i Christopher Krantz. El 2015, empatà als llocs 2n-5è amb Drazen Dragicevic, Yuri Solodovnichenko, i Ralf Åkesson a l'Open Elite Hotels.
Va guanyar el Campionat d'escacs de Suècia el 2016 amb una puntuació de 7½/9 (+6–0=3), dos punts per davant de Nils Grandelius. Va repetir triomf al campionat nacional el 2019.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica d'Erik Blomqvist (escaquista)» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 8 novembre 2020].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Suècia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 26 abril 2022].
* ↑ «Evolució Elo d'Erik Blomqvist» (en anglès). FIDE consulta= 8 de novembre de 2020.
* ↑ 84th FIDE Congress, Tallinn, EST, 30 setembre - 10 octubre 2013 FIDE
* ↑ «Chess-Results Server Chess-results.com - Västerås Open 2011». [Consulta: 8 juliol 2020].
* ↑ «Chess-Results Server Chess-results.com - Elite Hotels Open 2015». [Consulta: 8 juliol 2020].
* ↑ «Erik Blomqvist: Swedish Champion 2016» (en anglès). ChessBase. [Consulta: 8 novembre 2020].
# Port-Saint-Père

Port-Saint-Père (en bretó Porz-Pêr, en gal·ló Port-Saeint-Paèrr) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.533 habitants. Limita amb els municipis de Brains, Cheix-en-Retz, Rouans, Saint-Hilaire-de-Chaléons, Sainte-Pazanne, Saint-Mars-de-Coutais i Saint-Léger-des-Vignes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.349 | 1.361 | 1.370 | 1.716 | 1.695 | 2.143 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Joseph Thomas | |
| 2008- | François Forest | |
# Aurelhan (Landes)

Aurelhan (en francès Aureilhan) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 408 | 452 | 482 | 504 | 562 | 640 | 858 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Bertrand Soulan | |
| 2001- | Michèle Birochau | UMP |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 18 desembre 2010].
| Etapa precedent Sent Pau de Bòrn | Camí de Sant Jaume Via de Solac | Etapa següent Mamisan |
# Oudon

Oudon (en bretó Oudon) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 3.062 habitants. Limita amb Le Cellier, Couffé i Saint-Géréon a Loira Atlàntic, Champtoceaux i Drain a Maine i Loira.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.362 | 1.371 | 1.599 | 2.001 | 2.353 | 2.616 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Dupont | |
# Koreguajes

Els koreguajes, Korébajü o Koré pâín denominació: Korebaju, que significa "fills de la terra" són un poble indígena de Caquetá, a Colòmbia. Anteriorment se'ls coneixia com Guajes, Payagaxes, Guaques i Piojés.

## Ubicació geogràfica

Estan situats des de la capçalera municipal de Puerto Milán (Caquetá) fins a la inspecció de Peñas Blancas, municipi de Solano (Caquetá). Estan als afluents del riu Orteguaza, Peneya, Mekaya, Erichá i Consaya.

## Idioma

El seu idioma fa part de la branca occidental de la família tucana. Els seus llinatges són patrilineals i exògams. Actualment es conserven set llinatges. Així mateix, la llengua Korebaju (ko'reuaju) és parlada en 27 assentaments que es troben al llarg dels rius Orteguaza, Peneya, Mekaya, Erichá i Consaya (konsaya).

## Economia

La seva economia depèn de la agricultura, la pesca i la artesania. Conreen iuca, mafafas, nyams, blat de moro, coca, plàtans i diversos fruiters. Pesquen amb arc saogububü, fletxes o arpons saoyo. Les dones fabriquen artefactes de fang, com les olles totoro per a cuinar i per a torrar la coca, els suports toasa, i la paella o "budare" sohkowa per a preparar el casabe de iuca; també teixeixen motxilles misirü amb fibra de cumare, amb la qual els homes fabriquen les hamacas hâurü. Elaboren canoes yowü i rems yowati per navegar pels rius.

## Cultura

El vestit tradicional per a homes i dones és una túnica de cotó o "cusma" hu'irepa kâa, que cau de les espatlles als genolls. Acostumaven usar diàriament nombrosos collarets, aretes, narigueras i bandes, encara que actualment no els porten en la vida quotidiana, amb excepció del yai (xaman).

## Referències

* ↑ Coreguaje a todacolombia.com
* ↑ Telban, Blaz (1988) "Koreguaje"; Grupos Étnicos de Colombia. Etnografía y Bibliografía: 299-303. Cayambe: Ediciones Abya-Yala.
* 1 2 Muller de Young, Carolyn y Dorothy Cook (1978) "Coreguaje"; Aspectos de la Cultura Material de Grupos Étnicos de Colombia II: 161-180. ILV. Lomalinda: Editorial Townsend.
# Radiació de transició

La radiació de transició (amb acrònim anglès TR) és una forma de radiació electromagnètica emesa quan una partícula carregada passa per medis no homogenis, com ara un límit entre dos medis diferents. Això contrasta amb la radiació Cherenkov, que es produeix quan una partícula carregada passa per un medi dielèctric homogeni a una velocitat superior a la velocitat de fase de les ones electromagnètiques en aquest medi.
La radiació de transició va ser demostrada teòricament per Ginzburg i Frank el 1945. Van mostrar l'existència de radiació de transició quan una partícula carregada passava perpendicularment per un límit entre dos medis homogenis diferents. La freqüència de radiació emesa en la direcció cap enrere en relació amb la partícula estava principalment en el rang de la llum visible. La intensitat de la radiació era logarítmicament proporcional al factor de Lorentz de la partícula. Després de la primera observació de la radiació de transició a la regió òptica, molts estudis primerencs van indicar que l'aplicació de la radiació de transició òptica per a la detecció i identificació de partícules individuals semblava estar molt limitada a causa de la baixa intensitat inherent de la radiació.
L'interès per la radiació de transició es va renovar quan Garibian va demostrar que la radiació també hauria d'aparèixer a la regió de raigs X per a les partícules ultrarelativistes. La seva teoria va predir algunes característiques notables per a la radiació de transició a la regió de raigs X. El 1959 Garibian va demostrar teòricament que les pèrdues d'energia d'una partícula ultrarelativista, en emetre TR mentre passava el límit entre el medi i el buit, eren directament proporcionals al factor de Lorentz de la partícula. El descobriment teòric de la radiació de transició de raigs X, que era directament proporcional al factor de Lorentz, va fer possible un ús posterior del TR en la física d'altes energies.

## Referències

* ↑ V.L. Ginzburg and I.M.Frank "Radiation of a uniformly moving electron due to its transition from one medium into another", JETP (USSR) 16 (1946) 15-28; Journ.Phys. USSR 9 (1945) 353-362
* ↑ P.Goldsmith and J.V.Jelley,"Optical transition radiation from protons entering metal surfaces", Philos.Mag. 4 (1959) 836
* ↑ G.M.Garibyan "Contribution to the Theory of Transition Radiation" Arxivat 2020-10-02 a Wayback Machine., JETP (USSR) 33 (1957) 1403; Sov.Phys.JETP 6 (1958) 1079
* ↑ G.M.Garibyan "Transition Radiation Effects in Particle Energy Losses" Arxivat 2019-04-10 a Wayback Machine., JETP (USSR) 37 (1959) 527-533; Sov.Phys.JETP 10 (1960) 372
* ↑ Boris Dolgoshein "Transition radiation detectors", Nuclear Instruments and Methods in Physics Research A326 (1993) 434-469
# Eva Lund

Eva Lund (Estocolm, Suècia, 1 de maig de 1971) és una jugadora de cúrling sueca, guanyadora de dues medalles olímpiques d'or. Nascuda amb el nom d'Eva Eriksson, es canvià el seu cognom en casar-se amb Stefan Lund, seleccionador suec.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de cúrling femenina. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà) aconseguí revalidar el títol. Al llarg de la seva carrera ha guanyat quatre medalles en el Campionat del Món de cúrling, destacant els ors aconseguits el 2005 i 2006; i set medalles en el Campionat d'Europa, destacant els ors dels anys 1993, 2001, 2003, 2004, 2005 i 2007.

## Referències

* ↑ «Eva Lund». olympedia.org. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Eva Lund». worldcurling.org. [Consulta: 13 març 2022].
# Joan Pié i Faidella

Joan Pié i Faidella (La Selva del Camp, 17 de desembre de 1836 - La Selva del Camp, 31 d'agost de 1919) fou un religiós i historiador català.
Va seguir la carrera eclesiàstica i va rebre la parròquia de la Selva del Camp. Interessat per la història, va fer una feina de recerca tota la seva vida que el van portar a la redacció de l'obra Annals inèdits de la Vila de la Selva del Camp de Tarragona (Tarragona, Institut d'Estudis Tarraconenses Ramon Berenguer IV, 1984). A finals del segle xix va trobar a la parròquia el Misteri de la Selva, el drama assumpcionista més antic de Catalunya, de finals del segle xiv, i que es representa des del 1980 després d'una nova transcripció del text feta per A. J. Soberanas, conservador de la secció de manuscrits de la Biblioteca de Catalunya; aquest drama es relaciona amb l'escenificació a la ciutat de Tarragona documentada des del 1388, de l'assumpció de nostra senyora de la festa de la Mare de Déu d'Agost.

## Publicacions

* Pié Faidella, Joan. Annals inèdits de la Vila de la Selva del Camp de Tarragona,, Tarragona: Institut d'Estudis Tarraconenses "Ramon Berenguer IV", 1984, IX + 679 + (42) pp.
* Pié, Joan. Relación histórica del Santuario de Paret Delgada situado en el término de la villa de la Selva, en el campo de Tarragona: su origen y antiguedad. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1896. CCUC

## Referències

* 1 2 «Joan Pié i Faidella (1836-1919)». Personatges Il·lustres. Ajuntament de La Selva del Camp. [Consulta: 17 juliol 2016].
* ↑ Anguela, Josep «Alcover, des de la Selva». Butlletí del Centre d'Estudis Alcoverencs, Núm.: 28 [La Salut a Alcover al segle XIX], 1984, pàg. 36 [Consulta: 17 juliol 2016].
# Conferència de les Nacions Unides sobre Comerç i Desenvolupament

La Conferència de les Nacions Unides sobre Comerç i Desenvolupament (CNUCID o UNCTAD, de l'anglés: United Nations Conference on Trade and Development) s'establí en 1964 com un cos intergovernamental permanent de les Nacions Unides. La UNCTAD és el principal òrgan de l'Assemblea General de l'ONU per als assumptes relacionats amb el comerç, les inversions i el desenvolupament. Els objectius de l'organització són "maximitzar les oportunitats comercials, d'inversió i desenvolupament dels països en vies de desenvolupament així com l'assistència en els seus esforços per a integrar-se en l'economia mundial" (extret de la pàgina Web oficial).

## Història i situació actual

Es creà en 1964 per iniciativa de l'ONU per a promoure el comerç dels països en desenvolupament, estabilitzar els preus de les seues exportacions i eliminar les barreres d'entrada als països industrials. Les seues finalitats no són albergar negociacions, sinó servir de camí a propostes que es transmetran posteriorment a altres organismes com el GATT (OMC) i el FMI. El seu major èxit en els primers anys de funcionament fou la proposta del Sistema Generalitzat de Preferences de 1971 que aconseguí que fos acceptat pel GATT.
En l'actualitat, l'UNCTAD compta amb 195 estats membres i la seva seu es troba a Ginebra, Suïssa. L'UNCTAD disposa d'una plantilla de més 700 membres i un pressupost anual regular d'aproximadament de més 79 milions de dòlars estatunidencs així com uns fons extraordinaris d'assistència tècnica d'uns 59 milions de dòlars estatunidencs. En canvi, l'acaparador pes que en ella tenen els països subdesenvolupats junt amb els seus mètodes assemblearis de funcionament disminuïen la seva eficàcia fent que quasi sempre els seus pressupostos no passassin de ser denúncies inútils o exigències als països industrialitzats impossibles de portar a la pràctica. En l'actualitat se centra en les següents tasques:
* Anàlisi de la globalització i el seu efecte sobre les estratègies de desenvolupament.
* Foment del comerç internacional de béns i serveis i productes bàsics ajudant als països en desenvolupament a aprofitar els efectes positius de la globalització i la integració econòmica.
* Foment de la inversió i de la transferència de tecnologia als països en desenvolupament.
* Ajuda a la creació d'infraestructures de serveis per al desenvolupament i eficiència comercial.
* Presta una atenció especial als països menys avançats, sense litoral e insulars.

## Vegeu també

* OMC
* Altermundisme

## Referències

* 1 2 Ec.Esp.Mund. Universitat Pablo d'Olavide, Sevilla.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'UNCTAD Arxivat 2007-08-04 a Wayback Machine..
* Pàgina web de l'ASYCUDA.
* Pàgina web del Centre de Comerç Internacional.
# Numerologia

La numerologia és una creença que afirma que existeixen nombres amb propietats particulars que poden incidir en la vida física o amagar missatges reveladors. Pretén establir una relació mística entre els nombres, els éssers vius i les forces físiques o espirituals. El seu estudi va ser popular entre els primers matemàtics, però no se la hi considera ja disciplina matemàtica. Els científics afirmen que la numerologia és una pseudociència o una superstició, igual que l'astrologia pel que fa a l'astronomia, o l'alquímia, encara que aquesta última va tenir caràcter de protociència pel que fa a la química.
En numerologia, es diu que els nombres són un dels conceptes humans més perfectes i elevats. Segons els que la practiquen, la numerologia és la disciplina que pretén investigar la «vibració secreta» d'aquest codi i ensenyen a utilitzar els nombres en el seu benefici, per mitjà de l'estudi de la seva influència sobre persones, animals, coses i esdeveniments. Va néixer amb Pitàgores i va aplicar-se als textos sagrats, buscant màgia a les paraules divines (en el cas dels hebreus s'anomena guematria). A partir de la Il·lustració va passar a considerar-se majoritàriament com a superstició o pseudociència.

## Simbologia numèrica

Un primer corrent de la numerologia associa un significat a cada nombre. Els nombres occidentals serien:
* 0 = l'absolut
* 1 = l'individu
* 2 = unió
* 3 = comunicació
* 4 = creació
* 5 = desequilibri
* 6 = reacció
* 7 = pensament
* 8 = poder
* 9 = plenitud
* 10 = renaixement
En canvi, la versió xinesa atorga aquests sentits:
* 1 = segur
* 2 = fàcil
* 3 = vida
* 4 = mala sort
* 5 = jo
* 6 = camí recte
* 7 = vulgarismes (perquè es pronuncia igual que un renec cantonès)
* 8 = bona sort
* 9 = durador
* 168 = riquesa
* 1314 = el temps de la vida

## Sumar o canviar xifres

A banda del valor de cada nombre, es poden sumar per veure relacions de conjunt. Sovint això va lligat a traduir lletres per símbols, és a dir, cada lletra de l'alfabet equival a un nombre, per tant per voler esbrinar el missatge ocult d'una frase, se sumen els valors de cada lletra i es mira el resultat final. Aquesta tècnica ha estat usada en criptografia i és molt propera a la interpretació numèrica dels textos religiosos. Com que a cada nombre a més a més, li correspon un planeta rector, es poden connectar els missatges amb l'astrologia.

## Referències

* ↑ Física l, un enfoque constructivista, pág. 10. ISBN 970-26-0823-6
* ↑ «Numerologia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Liberato, Aparecida; Beto Junqueira e Irene Bryg. Vivir mejor a través de la Numerología. p. 33. ISBN 978-970-780-684-9

## Enllaços externs

* Análise Numerológica (portuguès)
* Numerologia dels noms Arxivat 2016-12-11 a Wayback Machine.
* Estudi sobre el mcd en una circumferència.