OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tossal de Paiasso

El Tossal de Paiasso és una muntanya de 2.772 m d'altitud termenal entre els termes municipals de Sarroca de Bellera, dins del terme municipal de Benés, de l'Alta Ribagorça, agregat al de Sarroca de Bellera el 1970, i la Torre de Cabdella, en el municipi primigeni d'aquest nom.
És a la Serra de les Cabeçades, a l'extrem nord-est del terme de Sarroca de Bellera.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC amb el nom de Pic de Filià (Tossal de Paiasso).

## Referències

* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Selecció de futbol d'Aragó

La Selecció Aragonesa de Futbol és l'equip nacional de futbol d'Aragó. Com la resta de seleccions de futbol que representen altres Comunitats Autònomes de l'Estat espanyol, la selecció aragonesa no és membre de la FIFA ni de la UEFA i, per tant, no pot participar de manera oficial a torneigs internacionals.
El seu primer partit va ser contra la selecció Valenciana el 1918. Lo primer partit de caràcter internacional va ser contra Xile en desembre de 2006.

## Equip actual

| Pos. | Nom | Equip |
| POR | Falcón | SD Huesca |
| POR | Rubén Pérez | Gimnàstic |
| DEF | Alfaro | Racing de Santander |
| DEF | Arbeloa | Liverpool FC |
| DEF | Chus Herrero | Real Zaragoza |
| DEF | Javier Suarez | SD Huesca |
| MIG | Héctor Bosque | CE Castelló |
| MIG | Victor Bravo | Atlètic de Madrid B |
| MIG | Camacho | SD Huesca |
| MIG | Cani | Vila-real CF |
| MIG | Gibanel | Ciudad de Murcia |
| MIG | Lafita | Real Zaragoza |
| MIG | Rodri | SD Huesca |
| MIG | Capdevila | Real Valladolid |
| MIG | Soriano | UD Almería |
| MIG | Zapater | Real Zaragoza |
| DAV | Moisés | Hèrcules CF |
| DAV | Miguel Linares Cólera | UD Barbastro |
| DAV | Longás | Real Zaragoza |
| DAV | Seba | Andorra CF |

## Resultats

* Aragó - Xile (28 de desembre de 2006)
* Aragó 5 - 0 Castella i Lleó (1 de juny de 2002)
* Castella i Lleó 1 - 1 Aragó (19 de maig de 1998)
* Aragó 1 - 0 Cantàbria (20 d'abril de 1924)
* Cantàbria 3 - 0 Aragó (1924)
* País Valencià 3 - 0 Aragó (1918)
* País Valencià 5 - 0 Aragó (1918)

## Altres jugadors

| César Lainez Joaquín Moso Hernández Francisco Javier Sánchez Broto Miguel Alfonso Lobez Alberto Belsué Arias Rubén Gracia Calmache (Cani) Luis Carlos Cuartero Laforga Daniel Aso Ferrer Rafael Riaño Torrecilla Pablo Alfaro Armengot | Jesús García Sanjuán Luis Milla Aspas Javier Monforte Rubio Jorge Pina Roldán José Manuel Rodriguez Romeo (Rodri) Fernando Soriano Marco Joaquín Sorribas Ariño Francisco García Ruiz Jesús Hernández Seba Daniel Pérez Rodriguez (Txiki) |

## Enllaços externs

* Web oficial de la Federació Aragonesa de Futbol
# Ricardo Sanmartín Arce

Ricardo Sanmartín Arce (València, 11 de desembre de 1948) és un economista i antropòleg social valencià, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.
Va estudiar el batxillerat al Col·legi dels Jesuïtes de Sant Josep. El 1972 es llicencià en econòmiques i en dret a la Universitat de Deusto i el 1976 es doctorà en dret a la Universitat de València. Va ampliar estudis d'antropologia social al King's College, Cambridge amb una beca del British Council el 1979.
Des de 1983 és catedràtic d'antropologia social a la Universitat Complutense de Madrid, i n'ha estat director del departament de 1990 a 1998. Ha participat en el projecte Etnografía General del País Valencià, 1980-1983, dirigit per Joan Francesc Mira i Casterà. De 1992 a 2001 va dirigir la Revista de Antropología Social. Ha estat com a professor convidat a la Universitat La Sapienza de Roma i a les universitats de Perugia, Bordeos, Guadalajara (Mèxic), Ríos Piedras i Interamericana de Puerto Rico. En 2010 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Obres

* Vaqueiros y pescadores: dos modos de vida (1979, Madrid, Akal)
* La Albufera y sus hombres (1983, Madrid, Akal)
* Valores culturales (1999,Granada, Comares)
* Observar, escuchar, comparar, escribir. La práctica de la investigación cualitativa (Barcelona, 2003, Ariel)
* Meninas, espejos e hilanderas. Ensayos en Antropología del Arte I (Madrid. Trotta. 2005)
* Libertad, sensualidad e inocencia. Ensayos en Antropología del Arte II (Madrid, Trotta. 2011)
* Seis ensayos sobre la libertad (Valencia, Tirant lo Blanch, 2015).
* De Job a Kafka. El sentido en nuestro tiempo. (Valencia, Tirant Humanidades. 2020).
* Épocas. Procesos del imaginario cultural. (Valencia, Tirant Humanidades. 2023).

## Referències

* ↑ Ricardo Sanmartín Arxivat 2014-04-16 a Wayback Machine. al web de l'UCM
* ↑ Biografia Arxivat 2016-03-09 a Wayback Machine. al web de la RACMYP

## Enllaços externs

* «Obra de Ricardo Sanmartín Arce» a Dialnet.
* Ricardo Sanmartín Arce al web de l'Associació d'Antropologia Valenciana.
# Palau dels Tagamanent

El Palau dels Tagamanent (o Casa del Conestable), ubicada a la ciutat de Granollers, és un dels monuments medievals més importants del Vallès. En aquest edifici morí el rei Pere el Conestable en el 1466. Actualment hi ha una acadèmia de llengües estrangeres. L'edifici és una obra protegida com a bé cultural d'interès local.

## Història

La propietat del Palau passà de la família Tagamanent als Montbui durant el segle xv, ja que la filla hereva dels Tagamanent, Isabel de Tagamanent i de Palou, es casà amb Joan de Montbui. En Joan de Montbui i de Tagamanent (fill dels anteriorment citats) i d'altres nobles catalans i portuguesos, assistiren en aquesta residència (del mateix Joan de Montbui) a la mort del rei Pere (1466). Posteriorment, acompanyaren el fèretre reial fins a Santa Maria del Mar a Barcelona.
El 1813 la comunitat de Caputxins que havia perdut el seu convent de dalt la serra de la Torreta passà a la casa del Conestable, cedida pel Marquès de Barberà.
El palau ha sofert greus danys en els últims anys: a començaments del s. XIX, una part fou enderrocada per a construir una casa moderna. El 1940, l'Ajuntament donà permís per a derruir-ne la part oriental i les finestres de pedra foren venudes al propietari de Can Many. Al seu lloc es construí un altre edifici modern. L'any 1980-1981 va ser restaurat segons un projecte de Joan Valls i Ribas.

## Edifici

De l'antiga casa dels Tagamanent, només en resta la part central del Palau del segle xv. Es tracta d'un edifici civil, de façana i cos central de l'antic palau senyorial dels Montbui. La casa del conestable es troba entre mitgeres i consta d'una planta baixa i dos pisos, amb una façana de pedra vista sense picar. La porta es caracteritza per esser de mig punt adovellada amb grans dovells radials. Al primer pis es presenta una finestra coronella de tres ulls, mentre que, al segon, la finestra és conopial trilobulada. Tipològicament correspon al gòtic civil català.

## Referències

* 1 2 «casa del Conestable / casa gran / casa dels Tagamanent». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 26 febrer 2013].
* 1 2 «Casa dels Tagamanent - Casa del Conestable». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2013].

## Enllaços externs

* «Palau dels Tagamanent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* http://www.raco.cat/index.php/Lauro/article/viewFile/48413/53704
# Clive Kilmister

Clive Kilmister (Epping, 3 de gener de 1924 - Lewes, 2 de maig de 2010) va ser un físic i matemàtic britànic.

## Vida i obra

Kilmister es va matricular a la universitat Queen Mary de Londres el 1942, en acabar els estudis secundaris, però el 1944 es va incorporar a treballar a l'empresa de defensa i telecomunicacions Plessey, participant així en l'esforç de guerra durant la Segona Guerra Mundial. El 1947 va retornar als seus estudis i el 1950 va obtenir el doctorat amb una tesi relacionada amb els treballs d'Arthur Eddington. Les teories d'Eddington va ser resultar ser el seu principal camp de estudi.
El 1950 va ser nomenat professor del King's College de Londres, institució en la qual va romandre fins a la seva retirada el 1984. També va ser catedràtic de geometria del Gresham College des de 1972 fins a 1988. El professor Kilmister va ser molt actiu en el camp de la recerca en teoria de la relativitat i en mecànica quàntica, creant grups de treball molt influents en física discreta i en teoria gravitacional. A ell se li deuen notables aportacions com l'equació de Kilmister.
El 1994 va publicar un influent llibre d'història científica, reconstruint les argumentacions d'Eddington.

## Referències

* ↑ Rickles, 2017, p. 69-70.
* ↑ Bowden, 1998, p. 1.
* ↑ Kauffman, 2019, p. 474.
* ↑ Jordan, 1996, p. 377-378.
* ↑ Kaiser, 1995, p. 675.

## Bibliografia

* Bowden, Keith «The Emergence of Physical Structure from Information Theory» (en anglès). International Journal of General Systems, Vol. 27, Num. 1-3, 1998, pàg. 1-7. DOI: 10.1080/03081079808962057. ISSN: 0308-1079.
* Jordan, Tim «C. W. Kilmister, Eddington's Search for a Fundamental Theory: A Key to the Universe» (en anglès). The British Journal for the History of Science, Vol. 29, Num. 3, 1996, pàg. 377-378. DOI: 10.1017/S0007087400034658. ISSN: 0007-0874.
* Kaiser, David «Eddington's Search for a Fundamental Theory: A Key to the Universe. C. W. Kilmister» (en anglès). Isis, Vol. 86, Num. 4, 1995, pàg. 675. DOI: 10.1086/357379. ISSN: 0021-1753.
* Kauffman, Louis H. «Non-Commutative Worlds and Classical Constrains». A: Jan Walleczek, Gerhard Grössing, Paavo Pylkkänen, Basil Hiley (eds.). Emergent Quantum Mechanics (en anglès). MDPI, 2019, p. 460-484. ISBN 978-3-03897-616-5.
* Rickles, Dean. «All Possible Perspectives: A (Partial) Defense of Eddington's Physics». A: Ian T. Durham, Dean Rickles (eds.). Information and Interaction (en anglès). Springer, 2017, p. 59-72. ISBN 978-3-319-43758-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Clive Kilmister» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Professor Clive Kilmister» (en anglès). Gresham College. [Consulta: 26 maig 2023].
* «Clive Kilmister» (en anglès). Prabook. [Consulta: 26 maig 2023].
# Chiropterotriton priscus

Chiropterotriton priscus és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae endèmica de Mèxic. Habita als montans humits tropicals o subtropicals. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció de l'hàbitat.

## Referències

* ↑ «Chiropterotriton priscus Rabb, 1956» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «AmphibiaWeb - Chiropterotriton priscus». [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «UICN Red List - Primeval Splayfoot Salamander (Chiropterotriton priscus)» (en anglès). UICN Red List. [Consulta: 20 desembre 2024].
# Palikur

El palikur és una llengua ameríndia del grup de les llengües arawak parlada pels palikurs, un poble que viu a Brasil, al nord de l'Estat d'Amapá i a la Guaiana Francesa, a la frontera oriental.

## Fonologia
### Consonants

Fonemes consonàntics :
| | | Labial | Alveolar | Post- alveolar | Palatal | Velar | Glotal |
| Oclusiva | sorda | p | t | | | k | |
| Oclusiva | sonora/small> | b | d | | | ɡ | |
| Fricativa | Fricativa | | s | ʃ | | | h |
| Nasal | Nasal | m | n | | | | |
| Aproximant | Aproximant | w | | | j | | |
* Les oclusives en posició final de paraula se senten inèdites com [p̚, t̚, k̚, b̚, d̚, ɡ̚].
* /p/ es pot sentir com [v] o [β] quan abans de vocals tancades /i, u/, o en posició intervocàlica.
* /t, d, n/ quan es troba davant vocal anterior /i, ĩ/ se senten com a sons palatals i post-alveolars [tʃ, dʒ, ɲ].

### Vocals

Fonemes vocàlics :
| | Frontal | Central | Posterior |
| Tancada | i ĩ | | u ũ |
| Mitjana | e ẽ | | o õ |
| Oberta | | a ã | |
* /e, o/ se senten [ɛ, ɔ] en diferents posicions.
* /a/ se sent com a vocal central nasalitzada [ɐ̃] quan és precedida de consonant nasal.

## Referències

* ↑ Palikur referència a Ethnologue (16th ed., 2009)
* ↑ Palikur referència a Ethnologue (16th ed., 2009)
* ↑ Rosélis Remor de Souza Mazurek «Mapping in the Oiapoque Indigenous Territories». Revue d'ethnoécologie, 9, 2016. DOI: 10.4000/ethnoecologie.2701.
* ↑ «Le palikur» (en francès).
* ↑ da Silva, Elissandra Barros. A Língua Parikwaki (Palikur, Arawak): Situação Sociolinguística, Fonética e Fonologia. Universidade Federal do Rio de Janeiro, 2016.

## Enllaços externs

* Lev, Michael; Stark, Tammy; Chang, Will (2012). Phonological inventory of Palikúr. The South American Phonological Inventory Database (version 1.1.3 ed.). Berkeley: University of California: Survey of California and Other Indian Languages Digital Resource.
# Malena Contestí i Rosselló

Magdalena Margarida «Malena» Contestí i Rosselló (Palma, 24 d'octubre de 1985) és una advocada i política mallorquina. Va ser diputada durant quatre mesos en la xiii legislatura de les Corts Generals al Congrés dels Diputats dins del grup parlamentari de Vox.

## Biografia

Malena Contestí va néixer a Palma el 24 d'octubre de 1985. Contestí va obtenir la llicenciatura de Dret a ESADE, juntament amb un màster de Dret Civil l'any 2011. Posteriorment va obtenir dos postgraus en urbanisme, reedificació i immobiliària a la Universitat Pompeu Fabra. Va desenvolupar la seva carrera en despatxos d'advocats i empreses immobiliàries. L'any 2018 va fundar el partit polític Actua Balears.
Fou la candidata de la coalició electoral entre Actua Balears i Vox en les eleccions generals del 28 d'abril de 2019 i va ser escollida diputada al Congrés. Durant la xiii legislatura va exercir de Vicepresidenta Segona de la Comissió Parlamentària de Treball, Migracions i Seguretat Social i de portaveu del Grup Parlamentari Vox en la Comissió de Política Territorial i Funció Pública.
A l'agost de 2019 va abandonar els seus càrrecs a Actua Balears amb acusacions cap a aquesta formació política. El 24 de febrer de 2020 representants de Vox van presentar la memòria dels seus comptes de 2018 i 2019, i van afirmar que mai s'havia produït irregularitat comptable per part del partit. Al setembre de 2019 es va acomiadar del Congrés emetent un comunicat en el qual acusava a la qual havia estat la seva formació: «Vox no és un partit polític, és un moviment extremista i antisistema», i la ideologia del qual promovia formes de «demagògia, homofòbia, masclisme i extremismes varis», denunciant que el partit s'havia convertit en un «clar exemple de proselitisme totalitari». Vox va decidir no comptar amb ella com a cap de llista en els comicis electorals del 10 de novembre de 2019 a causa de la seva deslleialtat amb les formacions de Vox i Actua Balears.
L'octubre de 2020 fitxà per Ciutadans.

## Referències

* 1 2 Galaup, Laura «La diputada de Vox Malena Contestí abandona la política: "No es un partido, es demagogia, homofobia y proselitismo confesional"» (en castellà). eldiario.es.
* 1 2 «Contestí Rosselló, Magdalena Margarita. XIII». Congreso de los Diputados.
* ↑ Taulés, Silvia «Malena Contestí, deportista, apasionada de los caballos y autora del portazo a Vox» (en castellà). Vanitatis, 01-10-2019.
* ↑ «ACTUA Baleares presenta y aprueba las cuentas de 2018 y 2019, y se integra en VOX España» (en castellà). Canal 4, 7, 15-02-2018. Arxivat de l'original el 2020-10-01 [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ Somolinos, Daniel «La amazona Malena Contestí: el arma secreta de Vox contra el comunismo» (en castellà). El Mundo, 08-06-2019.
* ↑ «VOX denuncia la ‘deslealtad' de Malena Contestí tras dejar el partido: ‘En la vida hay que saber cómo marcharse’» (en castellà). El Toro TV, 01-10-2019.
# Sembra directa

La sembra directa és una tècnica de conreu, inclosa en el grup anomenat agricultura de conservació, basada en la sembra de qualsevol tipus de llavor (normalment, cereals o lleguminoses), sobre un terreny no treballat (o llaurat) des de la recol·lecció del cultiu anterior. És un sistema al qual dona suport l'Organització de les Nacions Unides per a l'Agricultura i l'Alimentació (FAO).
Aquesta tècnica es va començar a desenvolupar a Amèrica durant la dècada dels anys 40, per a solucionar el problema que representava el fet que els mètodes europeus no s'adaptaven a les condicions de clima i sòl americans, ja que l'aplicació d'aquests sistemes europeus comportaven, en algunes zones, que el sòl s'erosionés.
El fet de no llaurar el sòl, no inferir-li cap acció mecànica, comporta principalment els següents beneficis:
* Conservar millor la humitat
* Millorar el contingut de matèria orgànica
* Millorar l'activitat microbiana
* Redueix considerablement els danys per erosió, ja sigui per efecte del vent o l'aigua
* En estudis recents també s'ha demostrat que els sols no conreats ajuden a la fixació de CO2. Doncs el fet de llaurar la terra fa que els CO2 contingut en el sol s'alliberi, alhora que la oxigenacio de la terra accelera la oxidacio de la meteria orgànica i, per tant, es produeix mes CO2 que acaba alliberant-se a l'atmosfera.
És una tècnica de conreu que s'adapta molt bé en zones cerealístiques amb baixa pluviometria, si bé no totes les terres "a priori" són candidates a ser conreades amb aquesta tècnica, ja que depenent del tipus de sòl els resultats poden ser molt diferents.

## Referències

* ↑ C. J. Baker, K. E. Saxton,W. R. Ritchie,W. C. T. Chamen, D. C. Reicosky, F. Ribeiro, S. E. Justice and P. R. Hobbs. NO-TILLAGE SEEDING IN CONSERVATION AGRICULTURE (en anglès). FAO, 2007. ISBN 92-5-105389-8.
# Río Piedras

Río Piedras és un antic municipi de l'Estat Lliure Associat de Puerto Rico.
La localitat fou fundada el 1714 i es va annexar al municipi de San Juan de Puerto Rico en virtut d'un referèndum celebrat el 4 de juny de 1951. En aquell referèndum va participar-hi l'electorat dels municipis de San Juan i Río Piedras, amb un total de 45.158 (64,0%) vots a favor de l'annexió i 25.359 (36,0%) en contra.
Río Piedras és la seu de la Universitat de Puerto Rico (recinte de Río Piedras), fundada el 1903 i reconeguda com la primera institució d'educació universitària pública a Puerto Rico.
Segons el cens de l'any 2000, Río Piedras tenia 332.344 habitants, una xifra més gran que la de qualsevol municipi de Puerto Rico (excloent San Juan), que representa el 77% de la població del municipi de San Juan.
El primer alcalde de Río Piedras va ser Juan de la Cruz el 1814. L'últim alcalde del municipi va ser Ángeles Méndez de López Corver.

## Referències

* ↑ Escrutinio del Referéndum de la Consolidación de Río Piedras y la Capital de Puerto Rico

## Enllaços externs

* Travelandsports.com, Río Piedras (Puerto Rico)
# Dendrotriton bromeliacius

Dendrotriton bromeliacius és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae. Habita a Guatemala i possiblement a Mèxic. El seu hàbitat natural són els montans humits tropicals o subtropicals. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.
# Parahyba Mulher Macho

Parahyba Mulher Macho, o Parahyba, Mulher Macho, és una pel·lícula brasilera de 1983, en el gènere drama històrico-biogràfica, dirigida per Tizuka Yamasaki, amb guió de la mateixa directora i José Joffily, basat en el seu llibre Anayde Beiriz, Paixão e Morte na República de 30, al seu torn inspirat en la vida d’Anaíde Beiriz i esdeveniments relacionats amb la revolució de 1930.

## Argument

Explica una part important de la història del Brasil, a través del seu personatge principal, Anayde Beiriz, poeta, periodista i professora revolucionària i llibertària des del principi del segle xx, coneguda pel seu liberalisme sexual, que va impactar la Paraíba anterior a la Revolució del 30. El seu amor per João Dantas acaba forjant la mort de João Pessoa, llavors governador de l'estat de Paraíba, Brasil. Aquests esdeveniments van servir com a desencadenant de la revolució esmentada.

## Repartiment

* Tânia Alves
* Claudio Marzo
* Walmor Chagas
* Alberto Amaral
* Luís de Lima
* Chico Díaz
* José Dumont
* Grande Otelo
* Geninha da Rosa Borges
* Bráulio Tavares
* Fernando Teixeira
* Germano Haiut
* Oswaldo Loureiro
* José Marinho
* Valéria Loretto
* Andrey Salvador
* José Mário Austregésilo
* Andréa Lins e Mello Beltrão
* Jessel Buss
* Cristina Cavalcanti
* Isa Fernandes
* Leandro Filho
* Alvaro Freire
* Arthur Muhlenberg
* Adelmar Oliveira

## Premis i nominacions

| Esdeveniment | Categoria | Recipient | Resultat |
| Festival de Brasília 1983 | Millor fotografia | Edgar Moura | Guanyador |
| Festival de Brasília 1983 | Millor escenografia | Yurika Yamasaki | Guanyador |
| Festival de Brasília 1983 | Millor banda sonora | Walter Goulart, Juarez Dagoberto da Costa i Lael Rodrigues | Guanyador |
| Festival de Brasília 1983 | Millor tècnic de so | Juarez Dagoberto da Costa | Guanyador |
| Festival de Brasília 1983 | Millor llargmetratge (jurat popular) | Millor llargmetratge (jurat popular) | Guanyador |
| Festival de Cartagena 1983 | Millor direcció | Tizuka Yamazaki | Guanyador |
| Festival de Cartagena 1983 | Millor actriu | Tânia Alves | Guanyador |
| Festival de Cartagena 1983 | Millor film | Millor film | Guanyador |
| Festival de Biarritz 1983 | Gran Premi del Jurat | Gran Premi del Jurat | Guanyador |
| Associació de Crítics d'Andalusia 1983 | Premi Especial del Jurat Popular | Premi Especial del Jurat Popular | Guanyador |
| Festival de Huelva 1983 | Premi de la Conferència de Cineclubs | Premi de la Conferència de Cineclubs | Guanyador |
| Festival de Huelva 1983 | Premi Especial del Jurat | Premi Especial del Jurat | Guanyador |
| Festival de l'Havana 1983 | Millor interpretació femenina | Tânia Alves | Guanyador |

## Referències

* 1 2 «Parahyba, Mulher Macho». CinePlayers.
* ↑ «Parahyba Mulher Macho». AdoroCinema.
* ↑ «Parahyba Mulher Macho». Cinemateca Brasileira. Arxivat de l'original el 2022-07-07. [Consulta: 31 agost 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 «Parahyba Mulher Macho». Cinemateca Brasileira. Arxivat de l'original el 2022-07-07. [Consulta: 31 agost 2023].

## Enllaços externs

* Parahyba Mulher Macho a YouTube