# No Maps for These Territories

No Maps for These Territories és una pel·lícula documental independent feta per Mark Neale centrada en l'autor de ficció especulativa William Gibson. Presenta aparicions de Jack Womack, Bruce Sterling, Bono i The Edge i va ser llançat per Docurama. La pel·lícula es va estrenar mundialment al Festival Internacional de Cinema de Vancouver l'octubre de 2000.

## Fonts i premissa

| « | En un matí ennuvolat de 1999, William Gibson, pare del cyberpunk i autor de la novel·la clàssica de culte Neuromàntic, va pujar a una limusina i va fer un viatge per carretera per Amèrica del Nord. La limusina estava equipada amb càmeres digitals, un ordinador, un televisor, un equip de música i un telèfon mòbil. Generat íntegrament per aquesta màquina multimèdia de quatre rodes, No Maps for These Territories és alhora un relat de la vida i l'obra de Gibson i un comentari sobre el món fora de les finestres dels cotxes. Aquí, l'home que va encunyar la paraula "ciberespai" ofereix una perspectiva única de la cultura occidental a la vora del nou mil·lenni, i en ple canvi convulsiu impulsat per la tecnologia. | » |
| — Compte del documental presentat al lloc web de Docurama. |||
En el moment de la concepció del projecte, Gibson, un exiliat estatunidenc a Vancouver, Canadà, era vist com una figura reclusa, que pensava que la inclinació didàctica dels novel·listes era anatema i no era propens a divulgar gaire a la manera d’informació personal en entrevistes i retrospectives. El documental pretenia pal·liar la manca de coneixement de les perspectives de Gibson sobre si mateix, la carrera i la cultura i descobrir les profunditats fins ara obscures de l'escriptor.
La pel·lícula es va rodar als Estats Units, Canadà, Irlanda i el Regne Unit.

## Contingut

Durant el documental, Gibson reflexiona tant sobre el seu passat com sobre les circumstàncies que el van portar a escriure el que va escriure, així com sobre el nostre present que, en conseqüència, comença a assemblar-se en molts detalls als futurs que ha dibuixat de manera diversa. Especula sobre temes tan amplis com la societat i la mecànica posthumana, la nanotecnologia, les drogues i la cultura de les drogues, l'efecte de Neuromàntic en els seus fans i els seus escrits posteriors i la normalització de la tecnologia. El documental és extremadament fluid i també molt personal, ja que permet una comprensió propera tant dels processos de pensament com dels desencadenants psicològics interns de William Gibson. De tant en tant és motivat per una figura de conductor invisible, de veu femenina, i de vegades es comunica amb figures externes (concretament, Jack Womack i Bono, que també s'estaven filmant en aquell moment, el producte final s'ha superposat a una tanca publicitària electrònica).
A la pel·lícula, mentre explica la seva infància a prop de Conway (Carolina del Sud), Gibson reflexiona sobre els seus primers treballs, dient:
| « | No sóc un escriptor didàctic, espero. No hi ha res que vull menys ser que algú que transmeti un missatge conscient a la ficció en prosa. Però, crec que una de les coses que veig quan miro enrere el meu treball anterior és una lluita per reconèixer i acceptar que el "cor" és l'amo i el "cap" és el servent. I això sempre és així... excepte quan no és així, estem en problemes profunds i profunds. I sovint estem en problemes profunds i profunds." | » |

## Cinematografia

Tot el documental gira al voltant de les imatges preses des del cotxe, ja sigui de càmeres frontals (presumiblement muntades a prop del quadre de comandament o al xassís real) o muntades a l'interior, instal·lades per centrar-se en Gibson, que s'asseu al seient del darrere de la limusina. Només en una ocasió deixa el cotxe, per passejar amunt i avall per una platja preferida, i aquí també està filmat, proporcionant una de les imatges icòniques del documental, la d'un Gibson monocromàtica desgastada amb un llarg abric negre. sacsejada per la forta brisa costanera. Neale juga constantment amb el metratge gravat, invertint seccions de la pel·lícula mentre manté els altres jugant o aturant-los completament, esvaint-se entre peces de metratge similars però fonamentalment diferents, i fins i tot en un moment combinant imatges de Gibson amb la pantalla d'una televisió antiga mentre ell descriu l'arribada de la televisió al sud dels Estats Units.
A The End of Celluloid (2004), l'historiador de l'art digital Matt Hanson argumenta que No Maps va ser una pel·lícula que no es podria haver fet abans de l'arribada de la tecnologia digital.

## Llançament i recepció

No Maps va ser llançat per Docurama i es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Vancouver l'octubre de 2000 amb l'estrena als Estats Units al Slamdance Film Festival el gener de 2001. El documental va arribar posteriorment al circuit de festivals de cinema independent, amb projeccions a South by Southwest a Austin, Texas (març de 2001), Grauman's Egyptian Theatre a Los Angeles (març de 2001); onedotzero a l'Institut d'Arts Contemporànies de Londres (maig de 2001), al Carlton Arts Festival de São Paulo (juny de 2001), al Festival Internacional de Cinema d'Oldenburg a Alemanya (setembre de 2001), i a onedotzero Japó (novembre de 2001).
Els crítics de cinema del New Times LA i del Riverfront Times de St. Louis, Missouri van reconèixer la pel·lícula com el millor documental del 2001, amb aquest últim comentant "L’escriptura de Gibson sovint és tediosa, però l'home es mostra articulat i convincent, sobretot quan està assegut a la part posterior d'un cotxe que sembla conduir per diferents dimensions." El novel·lista postcyberpunk Cory Doctorow, revisant la pel·lícula per a la revista Wired, va concloure que "Nostàlgic sense ser sensibler, No Maps for These Territories és un espectacle individual amb revelacions cada minut". El revisor Merle Bertrand de Film Threat no es mostrava entusiasta amb la premissa de la pel·lícula, però va trobar que "la seva edició ràpida, l'atmosfera místicament inquietant però irònica i la banda sonora estranya evita que s'avorreixi" malgrat el tractament repetitiu del tema, i finalment va aclamar el documental com "una experiència de visualització brillant i intel·ligent".
En el període previ a l'estrena de la novena novel·la de Gibson Spook Country l'estiu de 2007, l'editor Penguin Books va anunciar la seva intenció de projectar el documental "bell i estrany" al món virtual Second Life.

## Referències

* ↑ Dodson, Sean «The original cyberpunk». The Guardian, 26-04-2001.
* ↑ «No Maps for These Territories». Docurama.com. [Consulta: 25 gener 2010].
* ↑ Didcock, Barry «He created modern science fiction, way back in 1984. Now, for the first time, his new novel is set in the present. Has the future finally caught up with William Gibson?». The Sunday Herald. Highbeam Research, 27-04-2003. Arxivat de setembre 17, 2017, a Wayback Machine.
* ↑ Featherly, Kevin. «Gibson, William». A: Jones, Steve. Encyclopedia of New Media. Thousand Oaks: Sage Publications, 2003, p. 205–7. ISBN 0-7619-2382-9. OCLC 50478403. «Most recently, Gibson has been featured in Mark Neale's independent film, No Maps for These Territories (2000), in which the laconic southerner's personality comes sharply into focus. The film in some sense brings Gibson full circle: it follows him and Neale as they travel across the country in a limousine, observing and commenting on the state of change as the world rushes deeper into a computer-driven future. The real Gibson, as seen in the film, displays none of the frantic nervousness of his prose, but instead proves to be rail-thin, quiet, slow-talking South Carolinan in his forties, a writer who admits some embarrassment about the juvenile overtones of his earliest novels. But he also remains a thinker, still focused on his career's guiding themes.»
* 1 2 «credits». nomaps.com. Arxivat de l'original el May 29, 2008. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ Thill, Scott. «William Gibson: No Maps For These Territories (2003)». PopMatters, 10-02-2004. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Section 2.4 :: Anxiety». No Maps for These Territories (transcript). columbia.edu. Arxivat de l'original el February 12, 2005.
* ↑ Hanson, Matt. The End of Celluloid. Mies: Rotovision, 2004. ISBN 2-88046-783-7.
* ↑ Leonard, Andrew. «Riding shotgun with William Gibson». Salon.com. Salon Media Group, 07-02-2001. Arxivat de l'original el January 25, 2010. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ Thompson, Luke Y. «Shut Up and Watch!». Riverfront Times. Village Voice Media, 02-01-2002.
* ↑ «New Times Los Angeles – Film Review». nomaps.com. Arxivat de l'original el January 28, 2008. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ Doctorow, Cory (August 2001). «Just Outta Beta». Wired 9 (8) (Condé Nast Publications).
* ↑ Bertrand, Merle. «William Gibson: No Maps for these Territories». Film Threat, 12-03-2001. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ Strange, Adario. «Cyberspace Author William Gibson Touting Latest Novel in Second Life». Wired.com. Condé Nast Publications, 11-07-2007. [Consulta: 6 agost 2010].

## Enllaços externs

* No Maps for These Territories a Docurama Films
* Director's Statement by Mark Neale Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.