OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Youssef Nabil

Youssef Nabil (el Caire, 6 de novembre de 1972) és un artista i fotògraf egipci. Si bé el seu treball té les seves arrels en l'art del retrat i les seves tradicions, les seves obres són contemporànies. Tot i que la utilització d'una tècnica d'acoloriment a mà dona una pàtina històrica a les seves fotografies, la posada en escena gairebé cinematogràfica crea una ambigüitat que troba una nova ressonància en aquesta època digital. A hores d'ara Nabil és artista resident a París. Ha guanyat el Premi Seydou Keita.

## Exposicions destacades

* 2013 – Time of Transformation, The Third Line Gallery, Dubai, EAU.
* 2012 – Youssef Nabil, Maison Européenne de la Photographie, París, França.
* 2011 – You Never Left, Nathalie Obadia Gallery, París, França.
* 2010 – Youssef Nabil, Yossi Milo Gallery, Nova York, EUA.
* 2010 – I Live Within You, Savannah College of Art and Design-SCAD, Savannah, EUA.
* 2009 – Youssef Nabil, GALERIST, Istanbul, Turquia.
* 2009 – I Live Within You, Savannah College of Art and Design-SCAD, Atlanta, EUA.
* 2009 – I Won't Let you Die, Villa Medici, Roma, Itàlia.
* 2009 – I Will Go to Paradise, The Third Line Gallery, Dubai, EAU.
* 2009 – Youssef Nabil, Volker Diehl Gallery, Berlín, Alemanya.
* 2008 – CINEMA, Michael Stevenson Gallery, Ciutat del Cap, Sud-àfrica.
* 2007 – Sleep in my arms, Michael Stevenson Gallery, Ciutat del Cap, Sud-àfrica.
* 2007 – Portraits / Self-portraits, The Third Line Gallery, Dubai, EAU.
* 2005 – Realities to Dreams, Townhouse Gallery of Contemporary Art, el Caire, Egipte.
* 2003 – Pour un Moment d'Éternité, Rencontres Internationales de la Photographie, Arle, França.
* 2001 – Obsesiones, Centro de la Imagen, Ciutat de Mèxic, Mèxic.
* 2001 – Youssef Nabil, Townhouse Gallery of Contemporary Art, el Caire, Egipte.
* 1999 – Premiere, Cairo-Berlin Art Gallery, el Caire, Egipte.

## Publicacions

* Nabil, Youssef. Sleep in My Arms. Londres: Autograph ABP, 2007.
* Nabil, Youssef. Sleep in My Arms. Ciutat del Cap: Michael Stevenson, 2007.
* Nabil, Youssef; Zaya, Octavio. I Won't Let You Die. Alemanya: Hatje Cantz Verlag, 2008. ISBN 9783775723060.
* Nabil, Youssef. Youssef Nabil. França: Flammarion, 2013. ISBN 9782081301115.

## Referències

* ↑ «Youssef Nabil». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 15 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Youssef Nabil - Lloc web oficial
# Congrés Nacional Unit

El Congrés Nacional Unit (UNC o UNCTT) (en anglés, United National Congress) és un dels dos principals partits polítics de Trinitat i Tobago i l'oposició parlamentària actual. L'UNC és un partit de centreesquerra. Va ser fundat l'any 1989 per Basdeo Panday, un advocat, economista, sindicalista i actor trinitenc després d'una escissió de l'Aliança Nacional per a la Reconstrucció (NAR) governant. Després de passar sis anys a l'oposició, l'UNC va guanyar el control del govern l'any 1995, inicialment en coalició amb la NAR i més tard pel seu compte. A les eleccions generals del 2000, l'UNC va aconseguir la majoria absoluta al Parlament. L'any 2001, una escissió del partit va fer que l'UNC perdera la seua majoria parlamentària i el control del govern. Del 2001 al 2010, l'UNC va tornar a ser partit d'oposició parlamentària. El maig de 2010, l'UNC va tornar al govern com a partit majoritari de l'Associació Popular. La líder política de l'UNC, Kamla Persad-Bissessar, va jurar com a primera dona primera ministra de Trinitat i Tobago.
El símbol del partit és el sol que apareix sobre els turons de Trinitat (Trinity Hills). Històricament, l'UNC ha comptat amb el suport d'una majoria d'⁣indotrinitenses i tobagonians, especialment hindús indotrinidadians i tobagonians, per això s'anomena col·loquialment el Partit Indi o el Partit Hindú. El baptista espiritual i altres minories racials i religioses del país també donen suport al partit.
A l'oposició des de les eleccions generals de 2015, el partit compta amb 19 dels 41 membres del Parlament a la Cambra de Representants i 6 dels 31 membres del Senat, segons el mandat de la Constitució de Trinitat i Tobago a l'oposició parlamentària oficial. El partit té 67 dels 139 regidors locals i controla 7 de les 14 corporacions regionals des de les eleccions locals de Trinitat de 2019. El partit no té representació a la Cambra de l'Assemblea de Tobago.
A desembre de 2020, l'UNC té més de 120.000 membres registrats.

## Referències

* ↑ East, Roger. Profiles of People in Power: The World's Government Leaders (en anglès). Routledge, 2014, p. 526. ISBN 9781317639404.
* ↑ «Trinidad and Tobago (11/03)». U.S. Department of State. Arxivat de l'original el 14 febrer 2019. [Consulta: 14 febrer 2019].
* ↑ , 02-09-2017 [Consulta: 2 setembre 2017].
* ↑ Abraham, Sara. Labour and the Multiracial Project in the Caribbean: Its History and Its Promise, 2007. ISBN 9780739116869.
* ↑ «Archbishop Burke staying true to UNC».
* ↑ Webb, Yvonne. «Vasant concedes to Kamla in UNC poll - Trinidad and Tobago Newsday» (en anglès americà), 07-12-2020. [Consulta: 28 gener 2023].

## Vegeu també

* Brereton, Bridget M. «United National Congress». www.britannica.com. Encyclopædia Britannica, Inc.. [Consulta: 7 març 2022].

## Enllaços externs

* Congrés Nacional Unit - Lloc web oficial
# Son Mesquida Vell

Son Mesquida Vell és una possessió situada al municipi d'Algaida, a Mallorca. Antigament, era coneguda amb el nom de Formiguera i a partir dels inicis del segle xix canvià a la denominació actual. La família Mesquida de Formiguera, de la noblesa general del regne, fou propietària de les terres de Son Mesquida Vell des del segle xv fins a les acaballes del segle xviii. Etimològicament, el llinatge Mesquida prové de l'arab mäsgit, que vol dir "mesquita". Confrontava abans de l'any 1920, quan començà la seva decadència, amb les possessions de Son Reus Vell i Son Mesquida Nou a tramuntana; la carretera de Sant Joan la separava de la possessió de Cabrera a llevant i migjorn, i a ponent, amb altres establits. Després de la segregació de Son Mesquida Nou, al voltant de l'any 1800, la possessió quedà reduïda a poc més de 130 quarterades d'extensió.

## Construccions

Les cases han sofert diverses modificacions i han perdut part del seu antic caràcter. Allà on abans hi havia un trespol interior empedrat, ara hi ha una capa de ciment, així com a la clastra que dona a la façana posterior. Amb les reformes ha desaparegut una finestra a la part de ponent que, juntament amb l'escut d'armes dels Mesquida al portal forà, que eren els detalls més valuosos de les cases.
El cup és grandiós. Té uns esvelts arcs ogivals que aguanten el sostre de la coberta. Encara hi resten dues bótes de grans proporcions, emprades avui per emmagatzemar-hi el gra, testimonis d'un temps millor quan Son Mesquida, devers, l'any 20, encara tenia trenta quarterades de vinya, que foren casualment les primeres que es varen vendre.
En unes dependències que donen a la clastra posterior hi ha l'antic forn de coure pa i, en unes altres, les restes d'un molí de sang. Son Mesquida era terra bona dedicada al conreu del blat i la vinya. Al costat mateix de la carretera de Sant Joan i un poc més avall de les cases hi ha unes ruïnes de l'antiga sínia de Son Mesquida que servia per regar l'hortet casolà de la possessió.

## Referències

* ↑ «Son Mesquida Vell». Web de l'Agrupació Fotogràfica d'Algaida. [Consulta: 14 juliol 2011].
# Paula Canerva

Paula Canerva (1953) va ser una esquiadora alpina andorrana.

## Werdegang

Canerva va formar part de l'equip de quatre andorrà a la Copa del Món d'esquí alpí de 1970 a Val Gardena (Itàlia), amb el qual Andorra va participar per primera vegada en una Copa del Món d'Esquí Alpí.
A la baixada, va acabar el 31è lloc entre 43 esquiadors classificats, a l'eslàlom, a la primera volta.

## Referències

* ↑ «Participants andorrans en els campionats mundials d'esquí alpí». www.alpineskiing-worldchampionships.com. Arxivat de l'original el 2011-07-26. [Consulta: 6 març 2020].
* ↑ «Campionat del Món 1970. Selva di Val Gardena (Itàlia)». www.alpineskiing-worldchampionships.com. Arxivat de l'original el 2011-09-11. [Consulta: 6 març 2020].
# Zequinha de Abreu

Zequinha de Abreu (19 de setembre de 1880 - 22 de gener de 1935) va ser un compositor i instrumentista brasiler. A més del piano tocava la flauta, el clarinet i el requint. És l'autor de Tico-tico no fubá, una de les músiques brasileres més enregistrades en el món.
Zequinha de Abreu va néixer a Santa Rita do Passa Quatro, en l'Estat de São Paulo. Va ser un nen prodigi de la música i durant els estudis primaris va organitzar una banda de música a l'escola. El 1894 va entrar en el seminari de São Paulo on va estudiar harmonia, i el 1896 va tornar cap a Santa Rita per treballar a la farmàcia del seu pare.
Va començar a fer les seves primeres composicions, com Flor de la Carretera i Bafo de Onza, i el 1897 va organitzar una nova banda amb la que feia espectacles per l'interior de São Paulo. El 1917 va crear Tico-Tico Fubá (Tico-tico en la farina), que seia la seva composició més famosa, divulgada als Estats Units els anys 40 per Carmen Miranda.
Va marxar cap a São Paulo (1919), per a treballar com a pianista demostrador de la Casa Beethoven, especialitzada en la venda de partitures i instruments musicals. Va tocar en sales de ball i cabarets i va divulgar les seves músiques per les cases de les famílies més riques, i així aprofitar per vendre partitures. El 1933 va fundar la banda Zequinha de Abreu i va morir dos anys després, el 22 de gener de 1935 a São Paulo. Disset anys després, la Companyia Vera Cruz va produir la pel·lícula Tico-Tico Fubá, basada en la seva vida., musica que popularitzaria Xavier Cugat i la seva orquestra per la Walt Disney Company.

## Referències

* ↑ «Zequinha de Abreu» (en anglès). allmusic.com. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ «Zequinha de Abreu» (en portuguès brasiler). Diccionario Cravo Albin De Música Popular Brasilera. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ Moura, Roberto M. «Zequinha de Abreu, e quase um seculo de boa musica». A: O Melhor de Zequinha Abreu: Para Piano E Canto (en portuguès). Irmãos Vitale, 1999, p. 5-6. ISBN 978-85-7407-082-7.
* ↑ Brandão, Lucas de Esquivel Dias; Andrade, Jéssica Gontijo; Dias, Diego Victor Cerqueira; Barros, Marcelo Diniz Monteiro de «Ensinando zoologia a partir da letra da música “Tico-tico no fubá”, de Zequinha de Abreu.» (en portuguès). Revista Práxis, 8, 1sup, 09-10-2016. DOI: 10.47385/praxis.v8.n1sup.713. ISSN: 2176-9230.
* ↑ Stavans, Ilan. Latin Music: Musicians, Genres, and Themes [2 volumes] (en anglès). ABC-CLIO, 2014-07-29, p. 800. ISBN 978-0-313-34396-4.
* ↑ Shaw, Lisa; Dennison, Stephanie. Brazilian National Cinema (en anglès). Routledge, 2014-05-01, p. 75. ISBN 978-1-134-70210-7.
* ↑ Stroud, Sean. The Defence of Tradition in Brazilian Popular Music: Politics, Culture and the Creation of Música Popular Brasileira (en anglès). Routledge, 2016-03-23. ISBN 978-1-317-03618-0.
* ↑ Hischak, Thomas S.; Robinson, Mark A. The Disney Song Encyclopedia (en anglès). Scarecrow Press, 2009-07-29, p. 201. ISBN 978-0-8108-6938-7.
# Son Munar

Son Munar és una possessió situada a la Marina de Llucmajor, Mallorca, al Camí de s'Àguila.
Aquesta possessió està situada entre les possessions de Cas Frares, ses Males Cases, Son Misseró i Son Campanet. Es troba documentada el 1633 i pertanyia a Onofre Fiol, doctor en medicina. Tenia cases i 90 quarterades de sementers. Era dedicada al conreu de cereals i a la ramaderia ovina. El 1660 tenia 127 quarterades. El 1770 pertanyia a Cristòfol Malla, doctor en drets i batle major de Palma. Al canvi del segle xix al xx en fou propietari el polític i folklorista Joan Mòjer Noguera. A les cases destaca una torre de defensa del segle xvii.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 11. Palma: Promomallorca, p. 244. ISBN 84-8661702-2.
# Apol·linar de Hieràpolis

Apol·linar de Hieràpolis, Claudi Apol·linar o Apol·linar l'Apol·logista (en llatí Apollinaris, en grec Ἀπολλινάριος) (Hieràpolis, primera meitat del s. II - ca. 180) va ser un apologista i bisbe de Hieràpolis de Frígia. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes. No s'ha de confondre amb Apol·loni l'Apologista, màrtir, també sant i apologista del mateix període.

## Vida

Va ésser bisbe de Hieràpolis, cap al 170 i hi esdevingué famós per les seves obres polèmiques contra les heretgies del moment, demostrant que els seus errors derivaven de les creences paganes. Va escriure una Apologia de la fe cristiana (λόγοι ὑπὲρ τῆς πίστεως ἀπολογίας) dirigida a l'emperador Marc Aureli, dos llibres contra els jueus, cinc contra els gentils, contra els montanistes i els encratits, i dos llibres De la veritat. Totes les seves obres s'han perdut, llevat d'alguns fragments en obres d'altres autors.
No se sap del cert la data de la seva mort, que va tenir lloc durant el regnat de Marc Aureli.

## Referències

* ↑ «Apol·linar, bisbe de Hieràpolis». Catalunya Cristiana, vol. XLVI, num. 2358, 05-01-2025, pàg. 34.
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/244?rgn=full+text;view=image;q1=ApollinarisSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 229. ]

## Enllaços externs

* Fragments d'obres d'Apol·linar
* Catholic Encyclopedia. "St. Apollinaris Claudius".
# Subsidència (atmosfera)

Subsidència és el desplaçament de l'aire cap al sòl dins l'atmosfera. En l'atmosfera terrestre és causada normalment per les baixes temperatures: quan l'aire es refreda passa a ser més dens i es desplaça cap al sòl, just quan l'aire passa a ser menys dens es desplaça cap amunt.
Es pot tractar d'un lent enfonsament d'una massa d'aire sobre una regió extensa anticiclònica o un descens ràpid d'una gota freda en un núvol convectiu. La subsidència està generalment acompanyada d'una divergència horitzontal de l'aire en les capes inferiors. L'aire en subsidència es comprimeix i es reescalfa i la seva estabilitat inicial ordinàriament augmenta. El fenomen invers és l'ascendència.
La subsidència generalment causa alta pressió atmosfèrica a mesura que més aire es desplaça en el mateix espai: Les zones d'altes pressions polars estan gairebé en subsidència constant, com en les latituds anomenades “del cavall” (en anglès:horse latitudes), i aquestes àrees de subsidència són la font de gran part del vents dominants del món. La subsidència també causa molts fenòmens meteorològics a petita escala, com la boira del matí. Una forma extrema de subsidència és l'esclafit o ràfega descendent (downburst), el qual pot produir un dany similar al d'un tornado. Una forma més suau de subsidència s'anomena ràfega vertical (downdraft).

## Temps associat

La subsidència a gran escala en els anticiclons assequen i estabilitzen la massa d'aire. En resulta una dissipació dels núvols i un cel clar. De nit, la subsidència augmenta l'efecte del refredament per radiació i dona inversió tèrmica i pot donar lloc a un augment de la contaminació.
La subsidència pot ser local com quan hi ha una tempesta i per exemple formar un front de ràfegues.
A escala intermècdia hi ha subsidència en l'efecte foehn i el vent catabàtic.

## Efecte de la subsidència en vol sense motor

La subsidència té un efecte negatiu, en general, en el vol lliure i el vol a vela. En regla general, la velocitat de caiguda de l'aeronau és igual a la velocitat de caiguda en l'aire estable més la velocitat de caiguda de la massa d'aire.
En vol de parapent els efectes de la subsidència poden ser forts

## Referències

* ↑ web url=http://www.eumetcal.org/euromet/glossary/subsiden.htm Arxivat 2008-02-06 a Wayback Machine. Subsidence Glossaire de la météorologie Organització Meteorològica Mundial Eumetcal consultat el 2011-07-23
# Cesáreo Castilla Delgado

Cesáreo Castilla Delgado (Minas de Riotinto, 20 d'agost de 1916 - Barcelona, 24 de desembre de 1984) fou un empresari i dirigent esportiu espanyol de les dècades de 1950 i 1960, president del RCD Espanyol.
Cesáreo Castilla assumí el càrrec de president blanc-i-blau el 15 de maig de 1962, després de la dimissió de Victorià Oliveras de la Riva i la seva junta. Entre els seus primers actes destacà el traspàs d'Antoni Camps al FC Barcelona per un total de 5,5 milions de pessetes (33.000 euros), per tal d'eixugar els deutes del club. Fitxà com entrenador Heriberto Herrera, que havia enviat l'Espanyol a Segona com a entrenador del Real Valladolid.
El juny de 1962 convocà eleccions, on superà Pedro Chías en la votació.
El 8 de gener de 1963 presentà la dimissió com a president del club, essent substituït per Josep Fusté Noguera.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Fitxa de Castilla». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ «Nota Oficial del RCD Español». Mundo Deportivo, 16-05-1962. [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ «Camps fichó anteanoche por el Barcelona». Mundo Deportivo, 16-05-1962. [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ «Heriberto Herrera». Mundo Deportivo, 24-05-1962. [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ «Don Cesáreo Castilla proclamado presidente». Mundo Deportivo, 27-06-1962. [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ «Don Cesareo Castilla dimite...». Mundo Deportivo, 09-01-1963. [Consulta: 9 abril 2021].
# Manuel Allende Riverós

Manuel Allende Riverós (Departament de Salto, 8 de març de 1887 - Lloret de Mar, 10 d'agost de 1944) fou un comerciant i dirigent esportiu uruguaià.
Va ser president del Reial Club Deportiu Espanyol entre el 6 de juny de 1918 i el mes de juny de 1919. Creà la secció d'atletisme del RCD Espanyol l'any 1918 i formà part del Consell Superior de la Federació Atlètica Catalana.
A nivell professional fou un comerciant marítim que s'enriquí durant la Primera Guerra Mundial transportant queviures per l'oceà Atlàntic, gràcies a una flota de més de 70 vaixells. Va ser fundador del diari El Fígaro (Madrid, 1918-1920) i la revista literària Cosmópolis (1919-1922).
For premiat amb la Gran Creu al Mèrit Naval l'any 1919.

## Referències

* 1 2 3 «Fallece el que fue millonario uruguayo don Manuel Allende». La Vanguardia, 22-08-1944. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «Retratos a pluma». Stadium No. 263, 15-06-1918. [Consulta: 9 setembre 2020].
* 1 2 3 «Fitxa d'Allende». Periquito.cat. [Consulta: 9 setembre 2020].
* 1 2 «Manuel Allende Riverós». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El Fígaro (Madrid. 1918). http://hemerotecadigital.bne.es
* ↑ El Fígaro (Madrid. 1918). 30/1/1919, pàgina 9
# Tub Venturi

El tub Venturi o tub de Venturi és un dispositiu per a mesurar cabal hidràulic.

## Particularitats

Aquest aparell és un invent del físic italià Giovanni Battista Venturi (1746 - 1822), inicialment dissenyat per a mesurar la velocitat d'un fluid aprofitant l'efecte Venturi. No obstant això, alguns es fan servir per accelerar la velocitat d'un fluid obligant-lo a travessar un tub estret en forma de con. Aquests models s'utilitzen en nombrosos dispositius en què la velocitat d'un fluid és important i constitueixen la base d'aparells com el carburador.
L'aplicació clàssica de mesura de velocitat d'un fluid consisteix en un tub format per dues seccions còniques unides per un tub estret en el qual el fluid es desplaça conseqüentment a major velocitat. La pressió en el tub Venturi pot mesurar-se per un tub vertical en forma d'U connectant la regió ampla i la canalització estreta. La diferència d'altures del líquid en el tub en U permet mesurar la pressió en ambdós punts i conseqüentment la velocitat.
Quan s'utilitza un tub de Venturi cal tenir en compte un fenomen que s'anomena cavitació. Aquest fenomen passa si la pressió en alguna secció del tub és menor que la pressió de vapor del fluid. Per a aquest tipus particular de tub, el risc de cavitació es troba a la gola d'aquest, ja que aquí, en ser mínima l'àrea i màxima la velocitat, la pressió és la menor que es pot trobar en el tub. Quan passa la cavitació, es generen bombolles localment, que es traslladen al llarg del tub. Si aquestes bombolles arriben a zones de pressió més elevada, poden col·lapsar produint així pics de pressió local amb el risc potencial de danyar la paret del tub.

## Vegeu també

* Cabal hidràulic
* Efecte Venturi

## Enllaços externs

* 5.3 DISTRIBUCIÓ DEL LÍQUID EN EL TUB VENTURI: FLUX ANULAR
# Sérgio Conceição

Sérgio Paulo Marceneiro da Conceição (15 de novembre de 1974) és un exfutbolista portuguès de la dècada de 2000 i entrenador.
Fou 56 cops internacional amb la selecció portuguesa amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 2002.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Porto, SS Lazio, Parma FC, Inter de Milà, Standard Liège i PAOK Salònica FC, entre d'altres.
Un cop retirat fou entrenador.

## Palmarès
### Com a jugador

Leça
* Segunda Liga: 1994-95
Porto
* Primeira Liga: 1996-97, 1997-98, 2003-04
* Taça de Portugal: 1997-98
* Supercopa Cândido de Oliveira: 1996
Lazio
* Serie A: 1999-00
* Coppa Italia: 1999-00, 2003-04
* Supercoppa Italiana: 1998
* Recopa d'Europa de futbol: 1998-99
* Supercopa d'Europa de futbol: 1999

### Com a entrenador

Porto
* Primeira Liga: 2017-18, 2019-20, 2021-22
* Taça de Portugal: 2019-20, 2021-22, 2022-23, 2023-24
* Taça da Liga: 2022-23
* Supercopa Cândido de Oliveira: 2018, 2020, 2022
Milan
* Supercoppa Italiana: 2024

## Referències

* ↑ «Portugal - Record International Players». RSSSF. [Consulta: 1r juny 2015].
* ↑ Conceição hat-trick ousts holders Germany; UEFA, 6 octubre 2003
* ↑ «Sérgio Conceição». European Football. [Consulta: 6 juny 2017].
* ↑ Inter in double swoop; BBC Sport, 5 juliol 2001
* ↑ Conceição leaves Lazio; BBC Sport, 13 gener 2004
* ↑ Sérgio Conceição back at Porto; UEFA, 16 gener 2004
* ↑ Standard set on Sérgio Conceição; UEFA, 10 agost 2004
* ↑ «Sérgio Conceição». ForaDeJogo. [Consulta: 16 octubre 2017].
* ↑ «Sergio Conceiçao». Footballdatabase. [Consulta: 1r juny 2015].
* ↑ «Sérgio Conceição». Zerozero. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ «¡Locura y Supercopazo del Milan!» (en castellà). As, 06-01-2025. [Consulta: 6 gener 2025].

## Enllaços externs

* Sérgio Conceição, fitxa a ForaDeJogo
* Sérgio Conceição a National-Football-Teams.com (anglès)
* Sérgio Conceição Fitxa i estadístiques a la FIFA
Sérgio Conceição amb la selecció portuguesa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Portugal – Eurocopa 2000
1 Vítor Baía •
2 Jorge Costa •
3 Rui Jorge •
4 Vidigal •
5 F. Couto •
6 P. Sousa •
7 Figo •
8 João Pinto •
9 Sá Pinto •
10 Rui Costa •
11 S. Conceição •
12 Espinha •
13 Dimas •
14 Abel Xavier •
15 Costinha •
16 Beto •
17 Paulo Bento •
18 Pauleta •
19 Capucho •
20 Secretário •
21 Nuno Gomes •
22 Quim •
Entrenador: Coelho
Selecció de futbol de Portugal – Copa del Món de futbol 2002
1 Vítor Baía •
2 Jorge Costa •
3 Abel Xavier •
4 Caneira •
5 F. Couto •
6 P. Sousa •
7 Figo •
8 João Pinto •
9 Pauleta •
10 Rui Costa •
11 S. Conceição •
12 Hugo Viana •
13 Andrade •
14 Barbosa •
15 Nélson •
16 Ricardo •
17 Paulo Bento •
18 Frechaut •
19 Capucho •
20 Petit •
21 Nuno Gomes •
22 Beto •
23 Rui Jorge •
Entrenador: Oliveira :