OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# American Insurrection

American Insurrection és una pel·lícula dramàtica estatunidenca del 2021 escrita per William Sullivan i Jarret Kerr, dirigida pel mateix Sullivan. Compta amb el repartiment de Michael Raymond-James, Brandon Perea i Toby Leonard Moore. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Michael Raymond-James com a Gabe
* Nadine Malouf com a Zabi
* Nick Westrate com a David
* Brandon Perea com a Arjay
* Sarah Wharton com a Sarah
* Jarret Kerr com a Jarret
* Toby Leonard Moore com el Fundador

## Estrena

La pel·lícula es va estrenar als cinemes el 8 d'octubre de 2021. Després es va publicar en digital, a la carta i en DVD el 7 de desembre de 2021.

## Rebuda

Al lloc web de l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, el 83% de les dotze crítiques són positives, amb una valoració mitjana de 5,6 sobre 10.
Joe Leydon de Variety va fer-ne una crítica positiva amb la següent conclusió: "Els actors principals ben escollits donen als personatges un sentiment d'urgència persuasiu i convincent, i millora enormement els trams de suspens de les pitjors escenes".

## Referències

* ↑ «American Insurrection». Goita què fan, ara!. [Consulta: 14 gener 2025].
* ↑ Rivera, Brittany. «American Insurrection Clip: Michael Raymond-James Explains His Cause [EXCLUSIVE]». Screen Rant, 27-09-2021. Arxivat de l'original el July 7, 2023. [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ Hemmert, Kylie. «Exclusive: American Insurrection Clip Starring Sarah Wharton». Comingsoon.net, 22-09-2021. Arxivat de l'original el July 7, 2023. [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ Prange, Stephanie. «'American Insurrection' Due on Digital and DVD Dec. 7». Media Play News, 13-10-2021. Arxivat de l'original el July 7, 2023. [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ «American Insurrection» (en anglès). Rotten Tomatoes. [Consulta: 14 gener 2025].
* ↑ Leydon, Joe (October 8, 2021). «'American Insurrection' Review: A Small-Budget Indie Depicts Oppression and Resistance After a Right-Wing Takeover of America». Variety. Arxivat de l'original el July 7, 2023. Consulta: July 6, 2023.
# Hermotim de Clazòmenes

Hermotim (grec antic: Ἑρμότιμος, llatí: Hermotimus) fou un filòsof de l'antiga Grècia que va viure al segle vii aC i era natural de Clazòmenes. Pertanyia a l'escola pitagòrica, segons que diu Llucià, qui li atribueix haver estat el primer de tenir la idea, que després Anaxàgores s'atribuí a ell mateix, que la ment era la causa de totes les coses.
A la seva època, segons Plini i Llucià, fou considerat dotat de poders sobrenaturals, i es deia que la seva ànima viatjava d'un lloc a l'altre en molt poc temps. Segons una història narrada per Tertul·lià, un dia, mentre dormia, la seva ànima va fer un viatge extracorpori; la seva dona va comentar aquest fet estrany, i els seus enemics varen aprofitar per cremar el seu cos i així evitar que la seva ànima hi pogués tornar. Els ciutadans de Clazòmenes li van dedicar un temple després de la seva tràgica mort i van prohibir l'entrada a les dones, com a càstig per la traïció de la seva esposa. Segons Diògenes Laerci, Pitàgores, ferm defensor de la transmigració de l'ànima, deia que en una altra vida havia estat el mateix Hermotim i que ho sabia del cert perquè havia reconegut l'escut de Menelau al temple d'Apol·lo a Branquídia.
Sext Empíric el situa, junt amb Hesíode, Parmènides i Empèdocles, entre els filòsofs dualistes, que consideraven que l'origen de l'Univers tenia origen material i energètic junts.

## Referències

* ↑ Aristòtil. The Metaphysics, versió anglesa de Hugh Lawson-Tancred. London, 2004.
* ↑ Tertul·lià: De Anima (On the Soul), versió en anglès de Peter Holmes, D.D., Anti-Nicene Fathers Vol. 3, 1885.
* ↑ Plini, Hist. Nat. VII. 42
* ↑ Llucià, Encom. Musc. 7
* ↑ Vides i opinions de filòsofs eminents, VIII: Pitàgores.
* ↑ Sext Empíric, adv. Math. IX., ad Phys. I. 7
# Cuina a la planxa

La cocció a la planxa és una tècnica de cocció que utilitza la distribució de l'escalfor sobre els aliments causada per la conductivitat tèrmica d'una paella o una planxa de metall calenta sense o amb molt poc greix. S'empra amb tot tipus d'aliments, incloent carn, peix, alguns mariscs, fruita i verdura.
Els aliments posats sobre la placa de metall es van cuinant perquè reben l'escalfor directament de la superfície de contacte, a diferència de la fregida, que es pot fer també en un estri similar però l'escalfor passa a través d'un líquid (oli o greix fos) del recipient a l'aliment. Es distingeix de la graella en què els aliments no toquen el foc ni el fogó i, per tant, no reben les aromes del fum que allibera el foc.
La cocció a la planxa és ràpida i poc homogènia, de manera que l'exterior es cou molt més ràpidament que l'interior, tret que els aliments s'hagin tallat prèviament en llesques molt fines. S'hi poden afegir petites quantitats de greix, fines herbes o alguns condiments als aliments quan estan sobre la planxa, però si es volen afegir salses, per exemple, aquestes s'han de preparar a part i afegir-les al plat amb posterioritat a la cocció. De fet, com el resultat pot ser més aviat sec, no és rar afegir després a l'aliment algun oli d'oliva cru, suc de llimona o alguna salsa freda com per exemple la maionesa, l'allioli o el romesco.

## Bibliografia

* Elliott, Richard Smith. Notes Taken In Sixty Years. R. P. Studley & Co, 1883.
* Riccio, Anthony V.. The Italian Experience In New Haven: Images And Oral Histories. SUNY Press, 2006. ISBN 0-791-46773-2.
* Romaine, Lawrence B.. A Guide To American Trade Catalogs 1744-1900. Courier Dover Publications, 1990. ISBN 0-486-26475-0.
# Carrer del Trinquet Vell i Baixada de la Pescateria

El carrer del Trinquet Vell i la baixada de la Pescateria és un conjunt urbà de Tarragona protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'ambient singular de la ciutat format pel carrer del Trinquet Vell i la baixada de la Pescateria respon a una configuració urbana sorgida després de la guerra del Francès, que va patir diverses modificacions al llarg dels segles XIX i XX. S'hi obren com a elements més emblemàtics les restes del circ romà, inclòs dins la llista de Patrimoni Mundial de la Unesco.

## Referències

* ↑ «Carrer del Trinquet Vell i Baixada de la Pescateria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Casa Albert

Casa Albert és un habitatge del municipi de l'Escala protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població de l'Escala, al sector sud, al tram final del carrer Enric Serra.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb un gran jardí lateral. Presenta la coberta a dues vessants de teula a diferent nivell i està distribuïda en planta baixa i dos pisos, amb un petit altell a la part central de l'edifici. La façana principal, orientada al carrer Enric Serra, és de composició simètrica, amb tres obertures rectangulars per planta. Els diferents pisos estan separats per una motllura horitzontal, a manera de cornisa. A la planta baixa hi ha la porta d'accés centrada, bastida amb carreus de pedra regulars i llinda monolítica. A banda i banda, dues finestres amb emmarcament de pedra i protegides per reixes. Al primer pis hi ha tres finestrals emmarcats també amb pedra, amb la llosana correguda i barana de ferro treballada, i a la segona planta destaquen tres balcons exempts, amb els finestrals de mida més petita. La característica principal de la façana són els grans plafons decoratius motllurats, de tonalitat groguenca, situats al mig de les obertures i als laterals de la façana, en els pisos superiors. La façana posterior, oberta al carrer de Santa Màxima, és més senzilla. Presenta tres obertures per planta, amb un gran portal i dues finestres d'arc escarser a la planta baixa, finestres balconeres al primer pis i petites finestres amb l'ampit sobresortit als pisos superiors. També es troben bastides amb pedra.
L'interior de l'edifici presenta, a la planta baixa, les tines de premsar el vi, uns despatxos en el lloc on abans hi havia la cuina i el menjador, els quals ocupen actualment l'antic espai dels carros. Al pis hi ha una gran sala decorada amb pintures murals de temes florals i bucòlics, de gust neoclàssic. El mobiliari interior va des del segle xviii fins a l'actualitat.

## Història

La casa Albert és un edifici bastit durant el segle xix. Hi va néixer i també hi va morir Caterina Albert i Paradís, "Víctor Català" (1869 - 1966). En l'actualitat l'edifici presenta un bon estat de conservació. A la façana hi ha una placa commemorativa col·locada per l'Ajuntament de l'Escala a amb motiu del centenari del naixement de l'escriptora.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Albert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Casa Bau (Tortosa)

La casa Bau és un edifici modernista de Tortosa (Baix Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres, de planta baixa i quatre pisos d'alçada a la façana principal, ordenada segons un eix de simetria central i rematada per dues torrasses laterals que sobrepassen la darrera planta, coberta per un voladís de teula. Hi destaca la solució de les dues plantes inferiors. A la planta baixa, dues sèries de columnes de fust llis i capitells florals unides per arcs peraltats, una a cada costat del portal d'accés, i un arc trilobat que es repeteix als dos extrems de la façana. Al primer pis presenta una gran tribuna mirador centrada, de caràcter modernista i goticista, amb pinacles, gàrgoles, quadrifolis, etc., sobre mènsules escultòriques amb motius florals, realitzat tot amb pedra, mentre que la resta del parament està arrebossat i pintat. Els dos pisos superiors presenten balconades i tots els buits tenen arcs trilobats. Hi ha un gran treball de ferreria artística, amb motius florals. La façana posterior, al carrer de Sant Joan Baptista de La Salle, presenta a la planta baixa el desenvolupament característic dels magatzems d'oli annexos, i forma una terrassa a la primera planta, on s'alça una peça semicircular envidrada. Els pisos superiors presenten balconades de mitgera a mitgera, amb buits trilobats. A l'interior cal destacar-ne la fusteria i els sostres pintats i decorats amb enteixinats.

## Història

Josep Bau i Vergés fou l'impulsor del negoci familiar d'olis que arribaria a tenir caràcter internacional i que després va ser continuat pel seu fill Joaquim Bau i Nolla.
La família Bau va arribar a acumular una considerable fortuna distribuïda entre negocis de característiques diverses. Fou llavors (1912) quan projectà i construí aquesta casa, sobre la línia de la carretera de la Simpàtica. L'edifici va finalitzar-se l'any 1914.
Originàriament l'obra constava de planta baixa i dues d'elevades, amb acabament central (golfes), segons es pot veure als plànols del projecte original, firmats per Muntadas. S'encarregà de les obres l'arquitecte badaloní Joan Amigó i Barriga.
Amb posterioritat a la Guerra Civil espanyola s'hi van afegir dues plantes més i unes torrasses d'acabament, respectant força l'estil anteriorment existent. Els magatzems laterals formen part del projecte original.
A la casa Bau hi té la seu la demarció de l'Ebre del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya.

## Referències

* 1 2 «Casa Bau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Vegeu també

* Antic Banc d'Espanya de Tortosa
* Casa Català (Tortosa)
* Clínica Sabaté

## Enllaços externs

* «Casa Bau». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Borruell i Panzano

Casa Borruell i Panzano és una obra de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres amb pati posterior. Originalment era d'ús unifamiliar.
L'immoble es compon de planta baixa en part, desdoblada en semisoterrani i entresòl, i dues plantes pis. La coberta és a dues vessants i en sobresurt un cos de caixa d'escala adossada a la mitgera. L'escala, de volta catalana i d'un sol tram, està adossada a la mitgera i dona accés a la planta principal.
Les parets de càrrega són de paredat comú i totxo. Els forjats són de biga de fusta i revoltó de rajola.
La façana principal es compon sobre eixos verticals amb portals d'arc carpanell emmarcats amb pedra a la planta baixa, i balcó ampitador a l'entresòl. Les obertures de les plantes superiors són amb llinda i emmarcades amb pedra. A la planta primera trobem un balcó seguit de dues obertures, dos balcons i finestra lateral. A la segona planta hi ha dos balcons i tres finestres. Les cornises de separació de les diferents plantes són de pedra. El parament de la planta baixa és d'aplacat de pedra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Borruell i Panzano». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].
# Casa Carles

La Casa Carles és un habitatge al Barri Vell de Girona. És un edifici desenvolupat al voltant d'un pati interior, des del qual s'accedeix per una escala a les plantes superiors. Són interessants encara algunes de les sales de la planta pis, amb un gran saló del tron, cambra reial i el menjador, entre d'altres. Els sostres són amb voltes pintades amb símbols de la reialesa i altres propis de la família Carles. La façana de la plaça presenta voltes a la planta baixa i balconades als nivells superiors. Façanes arrebossades imitant carreus i coberta de teula àrab.
L'edifici actual és el resultat d'una remodelació de la casa Xamanar, que adquirí tres cases contigües. Ocupa tres arcades de la Plaça del Vi. L'any 1760 hi residia Joan Baptista de Millós. El 1761 la comprà Salvador Puig Diern de Torroella de Montgrí, que la compartí amb el seu oncle Ferran Diern. El 1796, en morir Salvador Puig, la casa quedà vinculada al cognom Carles fins al 1921, quan morí Joaquim Carles i Ferrer, deixant l'edifici al Bisbat de Girona, donació que es feu efectiva l'any 1934. Els de Carles tenien títol nobiliari des de 1737, usat pels reis a les seves estades a Girona. L'any 1767 s'iniciaren les obres de remodelació amb la construcció de les balconades actuals. Va inaugurar el Palau el rei Carles IV d'Espanya l'any 1802. Posteriorment tots els reis s'hi estatjaven.

## Referències

* 1 2 «Casa Carles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Casa Climent (Castelló d'Empúries)

Casa Climent és un habitatge del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli emmurallat de Castelló, al barri del puig Salner, la casa Climent és veïna de la casa Ametlla.
Edifici de planta rectangular format per quatre crugies perpendiculars a la façana. Consta de planta baixa, primera planta i golfes. El vestíbul de la planta baixa està cobert amb voltes d'aresta de maó pla, sustentades per pilars de pedra. L'escala d'accés als pisos superiors queda emmarcada dins d'un pati central descobert. En el primer pis destaquen unes sales amb sostres enguixats, alguns també coberts amb volta d'aresta, i de llençol. Un d'ells conserva unes bigues de fusta completament decorades. Determinades parets de les sales estan pintades amb columnes i frontons neoclàssics. Les obertures de la façana són rectangulars amb balcons emmarcats en pedra vista en el primer pis i d'obertura rectangular en el segon. El portal d'accés és rectangular, amb els brancals de pedra i amb llinda plana motllurada (completament tapada pels passamans que sustenten un dels balcons de la primera planta). Hi ha un altre petit portal d'arc de mig punt de maó, amb els brancals de pedra vista. La resta d'obertures són també emmarcades amb pedra picada. Amb posterioritat a la construcció original, a la part que dona al jardí, s'hi ha afegit un porxo i dues sales cobertes amb volta d'aresta.

## Història

Al segle xviii, la família Climent, originària de la Selva de Mar, es va traslladar a Castelló, ubicant la seva residència en el carrer dels Capellans, on continuen residint els seus descendents.
Al segle xix, Enric Climent i Vidal va actuar en política on obtindre càrrecs d'importància com a diputat a les Corts, senador i Governador Civil de Girona. Ricard Climent i Niubó, fill de l'esmentat polític, va ésser notari de Castelló durant molts anys. La seva filla i heretera Lluïsa de Climent i de Contreres va casar-se amb el seu cosí Ignasi Fages de Climent, fill de la molt distingida família Fages de Figueres i foren els pares del notabilíssim poeta i escriptor, considerat com el Poeta de l'Empordà, Carles Fages de Climent (1902-1968). Actualment existeix una placa a la façana que ho recorda. En l'actualitat la casa és propietat encara de la Família Fages de Climent, i la seva descendència.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Climent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Casa Col·legi de les Germanes Dominiques

La Casa Col·legi de les Germanes Dominiques és una obra historicista de Ripollet (Vallés Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El conjunt està format per la casa-col·legi i la capella annexa. L'edifici destinat a l'ús residencial i escolar, es de planta baixa i tres pisos, amb obertures rectangulars. L'element més remarcable és la capella, d'estil neogòtic, d'una sola nau, coberta a dues vessants. La façana té porta d'accés allindada, amb tres graons i un timpà decoratiu superior, d'arc apuntat emmarcat per motllures que formen un arc conopial, inscrit en un rectangle amb pinacles. A banda i banda hi ha dues obertures ogivals. Una rosassa dona pas al coronament, a dues vessants, amb fris decorat amb relleus i espadat amb arc trilobulat al carener.
El gablet és un conjunt ornamental adossat a la façana principal sobre la porta d'entrada de la capella, en forma d'arc flamíger. Les motllures que formen els arcs formen un timpà emmarcat per un arc apuntat que es trobava centrat per l'escultura de la Verge del Roser, que va ser destruïda el 1936. La motllura de tipologia flamígera té a l'intradós i l'extradós elements ornamentals de fronda i era coronat per una creu que actualment tampoc hi és. Aquest conjunt està emmarcat per sengles pilars amb coronaments també acabats en una creu, ara inexistent. Tant les motllures dels arcs com els pilars s'originen a partir d'una mènsula que dessota té decoració vegetal en relleu. Una d'elles conserva la figura d'una representació animalística. També presenta una sanefa motllurada en sentint horitzontal i elements decoratius de fronda.

## Història

Aquest conjunt fou bastit a les darreries del segle xix. Les religioses, que havien arribat al municipi l'any 1893, s'establiren de manera provisional al carrer del Sol fins que, gràcies a la donació feta per la Sra. Maria Torras, vídua de Joan Almirall, i l'ajut del seu nebot, Joan Buxó, es van realitzar les obres de la nova casa. Posteriorment, el 1899, la Sra. Torras feu construir la capella adossada al convent, en uns terrenys adquirits als Srs. Albinyana. La capella fou declarada d'ús semipúblic, sota l'advocació de la Mare de Déu del Roser i sant Domènec.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Col·legi de les Germanes Dominiques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 juliol 2019].
# Casa Concepció Monset

La Casa Concepció Monset, o simplement Casa Monset, és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental), situat al carrer de la Font Vella, protegit com a bé cultural d'interès local. És veïna de la Casa Baltasar Gorina, també del mateix arquitecte Lluís Muncunill i construïda uns anys abans.

## Descripció

És un habitatge unifamiliar entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos. Està inspirat en l'arquitectura popular, tant per la composició dels elements de la façana com per les proporcions.
Presenta dues obertures per planta i un balcó al pis superior, amb barana de ferro forjat. Les obertures presenten perfils arrodonits i constitueixen pràcticament l'únic element decoratiu de la façana. A més, l'element ornamental apareix al timpà de pedra treballada del balcó, on forma un relleu de motius vegetals que es perllonga al remat del gablet que corona l'edifici.
En destaca la inversió de la importància dels pisos, situant el segon com si fos el principal, amb un balcó. Són remarcables els elements decoratius com la forja del balcó i de les finestres, i els vitralls emplomats de les finestres.

## Referències

* 1 2 «Casa Concepció Monset». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Casa Doctor Vinyes

La Casa Doctor Vinyes o Can Peix és una obra del municipi d'Anglès inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta irregular que consta de planta baixa, primer pis i altell. Tot i que s'observen diversos nivells de cobertes, en essència l'immoble està cobert per una teulada a dues aigües de vessants a façana. Destacar en aquest sector la presència d'un ràfec molt accentuat, el qual sobresurt i emergeix bastant respecte a la façana.
L'immoble es troba clarament associat als postulats noucentistes com així ho acrediten diverses solucions formals i ornamentals repartides especialment per tota la façana principal: des de les mènsules de pedra les quals sobresurten del mur i que contenen tant el nom de l'edifici com motius pisciformes; passant per la creació de nombrosos jocs estético-visuals -mitjançant la combinació de diversos elements com ara el cromatisme verd- que trenquen la uniformitat de l'arrebossat; fins a arribar al gust per les formes ondulades i corbades de les finestres.

## Referències

* 1 2 «Casa Doctor Vinyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Casa Joan Barata

La Casa Joan Barata és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental), situat al carrer de Sant Pere, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos. La façana és de composició vertical. La planta baixa és en forma de sòcol i està delimitada per una línia d'imposta. El primer pis té balcons amb obertures d'arc carpanell ornats amb motius florals. El segon pis presenta finestres. El coronament de l'edifici es caracteritza per la cornisa i els petits gablets dentats.
El tractament de la façana és, a la planta baixa, amb estucat tot perfilant línies de carreus. La resta és amb esgrafiats repetitius de motius florals sobre un fons estucat de color verd i un fris de rams de flors sota la cornisa.

## Història

Es tracta d'una antiga casa senyorial del 1838 tres plantes reformada a la façana i a l'interior per Lluís Muncunill el 1905. La façana presenta trets de la seva etapa modernista, amb els relleus florals a les llindes de les finestres, els gablets escalonats del coronament i els esgrafiats de la façana.
El propietari que va fer construir l'edifici, Joan Barata i Guitard, del mas de la Barata, era un terratinent adinerat que va bastir la seva casa pairal en uns terrenys del carrer de Sant Pere que li pertanyien per herència des del 1562. Un dels descendents, Joan Barata i Quintana, va ser alcalde de la ciutat i diputat a Corts.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Joan Barata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2014].
* 1 2 Verdaguer i Caballé, Joaquim. «Els hisendats rurals, «l'aristocràcia d'espardenya»: Del camp a la vila», 14-03-2015. [Consulta: 17 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa