OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saltant a la corda, La Granja

Saltant a corda, La Granja és una pintura a l'oli sobre llenç de Joaquim Sorolla i Bastida de 166 × 105 cm realitzada durant l'estiu de 1907 a Valsaín (Segòvia) representant la seva filla petita Elena jugant als jardins amb altres nenes. Durant aquest estiu, el pintor i la seva família es van mudar a La Granja de San Ildefonso per realitzar un Retrat d'Alfons XIII en uniforme d'hússar.

## Descripció

La pintura representa un grup de nens jugant en un parc. En primer pla, una nena salta la corda. El segon pla està marcat per la presència d'un arbre pla que delimita l'espai. Finalment, al fons, un nen petit en vestit de blanc salta a la corda davant un estany d'aigua prop del qual corren d'altres dos nens petits. Al fons es poden veure troncs de plàtans i una tanca amb flors roges que oculten la resta de l'entorn. Segons la història del pintor, l'escena es desenvolupa al Parc del Palau Reial de San Ildefonso de La Granja, i probablement representa membres de la família del pintor: la seva esposa Clotilde, l'adolescent Elena i la major Maria, que havien anat a la Granja de San Ildefonso a petició del rei per portar a terme el retrat d'Alfons XIII.
Com acostuma a ser el cas amb Sorolla, el treball reflecteix la influència de la fotografia que havia estudiat a una edat més juvenil, però aquí la pintura sembla haver-se beneficiat de les contribucions de Étienne-Jules Marey, qui recentment havia fixat el moviment en una placa fotogràfica. El que va tenir un important ressò entre els pintors de principis de segle. El Museu Giveny també mostra aquesta influència per Edgar Degas.
El pintor també va realitzar durant la seva estada a la Granja i a Valsaín diverses pintures entre elles El bany de la reina, Valsaín o la Tempesta sobre Peñalara.

## Referències

* ↑ «Ficha técnica de la obra». Ceres.mcu.es.
* ↑ «Le Saut à la corde» (en castellà). Spanish culture.es. Arxivat de l'original el 2018-11-20. [Consulta: 30 novembre 2018].
* 1 2 Sorolla, un peintre espagnol à Paris, p. 13.
* ↑ «La luz de la Granja en los oleos de Joaquim Sorolla». Carlos de Iracheta.
* ↑ «La Historia en retazos». www.cronicasgabarreras.com. Arxivat de l'original el 2018-11-09. [Consulta: 30 novembre 2018].
* Musée des impressionismes. Dossier pédagogique de l'exposition Sorolla, Sorolla, un peintre espagnol à Paris. mdig.
# Lesbia Urquía

Lesbia Yaneth Urquía (1967 - 2016) fou una activista política hondurenya, defensora del medi ambient i la comunitat indígena, motiu pel qual fou assassinada.

## Trajectòria

Fou dirigent comunitària del Consell Cívic d'Organitzacions Populars i Indígenes d'Hondures (COPINH), la mateixa organització a la qual pertanyia Berta Càceres. Urquía s'oposà a les privatitzacions dels rius perquè eren desviats i deixaven de donar aigua a les comunitats indígenes. A més, la construcció de preses promovien la desforestació d'aquestes zones per empreses i afectaven a la flora i fauna d'aquestes terres. Combaté la construcció d'una central hidroelèctrica d'inversors internacionals a La Paz. Els lenques consideraren que les preses afectarien el seu accés a aigua, menjar i materials per a medicina, per la qual cosa la seva forma de vida tradicional es posava en perill. La construcció d'aquesta presa feu que el riu Gualcarque deixés de subministrar-los aigua.
El 6 de juliol de 2016 trobaren el seu cadàver a la ciutat de Marcala, prop de l'abocador. Fou assassinada d'un cop de matxet al cap per dos sicaris. El Consell responsabilitzà al Govern de la seva mort, específicament a la presidenta de Partit Nacional i el seu espòs. S'estima que entre 2006 i 2016 foren assassinats 114 activistes ambientals a Hondures.
Urquía tenia tres fills i 49 anys al moment de ser assassinada.

## Referències

* 1 2 «El brutal asesinato en Honduras de Lesbia Urquía, activista ambientalista compañera de la fallecida Berta Cáceres» (en anglès). BBC News, 08-07-2016. [Consulta: 21 desembre 2018].
* 1 2 Ahrens, Jan Martínez «Asesinada en Honduras otra dirigente ecologista, compañera de Berta Cáceres» (en castellà). El País, 08-07-2016 [Consulta: 21 desembre 2018].
* ↑ Gómez-Barris, Macarena. The Extractive Zone: Social Ecologies and Decolonial Perspectives (en anglès). Duke University Press, 3 novembre 2017. ISBN 9780822372561 [Consulta: 21 desembre 2018].
* ↑ Malkin, Elisabeth; Arce, Alberto. «Berta Cáceres, indigenous activist, is killed in Honduras». The New York Times, 03-03-2016. [Consulta: 21 agost 2017].
* 1 2 Berumen, Sergio A. ¿Cañones o mantequilla? Respuestas de economía para no economistas (en castellà). ESIC, 19 gener 2018. ISBN 9788417129460.
* ↑ Janssen, Sarah. The World Almanac and Book of Facts 2017 (en anglès). Simon and Schuster, 6 desembre 2016. ISBN 9781600572074.
* ↑ Verbos, Amy Klemm; Peredo, Henry. Indigenous Aspirations and Rights: The Case for Responsible Business and Management (en anglès). Routledge, 20 juliol 2017. ISBN 9781351270168.

## Vegeu també

* Jeannette Kawas
* Berta Cáceres
* Margarita Murillo

## Enllaços externs

* Lesbia Urquía - Lloc web oficial
# Dinòstrat

Dinòstrat (en grec antic: Δεινόστρατος, llatí: Deinostratus) fou un matemàtic de l'antiga Grècia que va viure al segle iv aC i es va destacar en la geometria. Segons Procle, era germà de Menecme seguidor de Plató.
Procle diu que els dos germans van perfeccionar («τελεωτέραν») la geometria. Papos d'Alexandria esmenta la corba que s'anomena quadratriu de Dinòstrat, extreta de la trisectriu d'Hípies, per resoldre el problema de la quadratura del cercle, que després van usar Nicomedes i altres. Aquesta corba es realitzava mitjançant la intersecció d'un radi que girava d'un cercle amb una línia perpendicular moguda a la primera posició del radi, els dos moguts uniformement fins que l'extrem de la perpendicular moguda baixava des de la circumferència al centre mentre el radi giratori descrivia un angle recte.

## Referències

* ↑ Sweeney, 1983, p. 399.
* ↑ Meskens i Tytgat, 2017, p. 76.

## Bibliografia

* Meskens, Ad; Tytgat, Paul. Exploring Classical Greek Construction Problems with Interactive Geometry Software (en anglès). Birkhäuser, 2017. ISBN 978-3-319-42863-5.
* Sweeney, Leo «Infinity and Continuity in Ancient and Medieval Thought (review)» (en anglès). Journal of the History of Philosophy, Vol. 21, Num. 3, 1983, pàg. 399-400. DOI: 10.1353/hph.1983.0076. ISSN: 0022-5053.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Dinòstrat» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Bulmer-Thomas, Ivor. «Dinostratus» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 9 febrer 2024].
# Falicon

Falicon (en francès Falicon) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 605 | 715 | 877 | 1.065 | 1.498 | 1.644 | 1.789 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gisèle Kruppert | |

## Agermanaments

* Merchweiler
* Castellino Tanaro

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
# Li Zicheng

Li Zicheng o Li Tzu-Ch'eng (22 de setembre de 1606, Shaanxi - 1645, Hubei) va ser un líder de rebel·lió que va ocasionar la caiguda de la dinastia Ming (1368-1644).
Va ser un treballador del servei de correus, es va unir a la causa rebel en 1631 després d'una gran fam a la part nord del seu país. Una gran epidèmia de pesta a finals del regnat de l'Emperador Chongzhen va començar a Shanxi el 1633 i va arribar a Pequín el 1641 causant la mort de més de 200.000 persones el 1643.
En 1644 es va proclamar a si mateix com el primer emperador de la nova dinastia Shun i va marxar sobre Pequín, ciutat que va prendre fàcilment i l'Emperador Chongzhen es va suïcidar en la Ciutat Prohibida. L'abril de 1644, després de prendre Pequín, Li Zicheng va dirigir un exèrcit de 600.000 homes per enfrontar-se a Wu Sangui, el comandant general dels ming; 100.000 soldats guardaven Pas de Shanhai (山海关), pas obligat des del nord-est de la Gran Muralla Xinesa. Shanhaiguan estava localitzat a uns cinquanta quilòmetres al nord-est de Pequín i durant anys les seves defenses van ser les que van mantenir als manxús lluny de la capital. Wu Sangui, atrapat entre dos enemics, va decidir negociar amb els manxús de la dinastia Qing i fer una aliança amb el príncep Dorgon, regent de l'emperador Shunzhi de sis anys, fill de l'emperador Huang-Taiji que havia mort l'any anterior. De forma conjunta, els dos exèrcits van derrotar les forces rebels de Li Zicheng en la batalla del Pas de Shanhai del 27 de maig de 1644. L'exèrcit Qing va poder així depassar la frontera defensiva tradicional dels Ming i entrar en la vall del Riu Groc gràcies a la col·laboració de Wu Sangui i van conquistar Pequín amb facilitat. Wu Sangui esperava que els manxús acceptessin retirar-se a les seves terres al nord de la Gran Muralla després d'ajudar a la restauració de la dinastia Ming, però el resultat va ser molt diferent. L'Emperador Shunzhi va fer traslladar la cort Qing de Mukden a Pequín Zicheng va fugir al nord, on va ser probablement assassinat pels vilatans. El conflicte va necessitar disset anys més de lluites entre els que estaven al poder, els pretendents i els rebels ming i els manxús van continuar conquistant els territoris que havien estat sota l'autoritat de la caiguda dinastia Ming.

## Referències

* ↑ Ch’iu, Chung-lin «The Epidemics in Ming Beijing and the Responses from the Empire's Public Health System». 中央研究院歷史語言研究所集刊, pàg. 331–388.
* ↑ Faure, David. Emperor and Ancestor State and Lineage in South China (en anglès). Stanford University Press, 2007, p. 151. ISBN 9780804767934.
* ↑ Hu, Wen. Michael Dillon. Encyclopedia of Chinese History (en anglès). Routledge, 2017, p. 602. ISBN 978-0-415-42699-2.
* ↑ Wakeman, Frederic E. The Great Enterprise The Manchu Reconstruction of Imperial Order in Seventeenth-century China (en anglès). volum 1, 1985, p. 857. ISBN University of California Press.
# (1468) Zomba

(1468) Zomba és un asteroide que creua l'òrbita de Mart orbitant al voltant del Sol una vegada cada 3,26 anys. Amb un diàmetre de 13 km aproximadament és un dels majors asteroides que creua la orbita de Mart. El seu nom fa referència a una important ciutat en Nyasalàndia.
Va ser descobert el 23 de juliol de 1938 per Cyril V. Jackson des de l'Observatori Unió, a Johannesburg, Sud-àfrica.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1001-2000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 29 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1468.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5$^a$, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(1468) Zomba» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 2 desembre 2018].
* «(1468) Zomba» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 2 desembre 2018].
* «Diagrama orbital de (1468) Zomba» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 2 desembre 2018].
# Cottus perplexus

Cottus perplexus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 10 cm de llargària màxima (normalment, en fa 8).

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical (49°N-41°N).
Habita a les conques dels rius pacífics (des del riu Snohomish i Puget Sound, Washington, fins a la conca del Rogue River (riu d'Oregon) i Califòrnia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Hugg, D.O., 1996. MAPFISH georeferenced mapping database. Freshwater and estuarine fishes of North America. Life Science Software. Dennis O. i Steven Hugg, 1278 Turkey Point Road, Edgewater (Maryland), Estats Units.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Kinziger, A.P., R.M. Wood i D.A. Neely, 2005. Molecular systematics of the genus Cottus (Scorpaeniformes: Cottidae). Copeia (2):303-311.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Dionís el Savi

Dionís el Savi o simplement Dionís (en rus Дионисий, Dionisi), també conegut com a Dionisius (ca. 1440 – 1502), és considerat el capdavanter de l'escola moscovita de pintors d'icones en el pas del segle xv al XVI. El seu estil de pintura és anomenat de vegades el «manierisme moscovita».
El primer encàrrec important de Dionís fou una sèrie d'icones per a la catedral de la Dormició del Kremlin de Moscou, dut a terme el 1481. Les figures de les seves icones són famoses pel seu allargassament, les mans i els peus diminuts i les cares serenes i tranquil·les.
Entre els seus nombrosos patrons, rics i notables, només Josep de Volokolamsk ja li va encarregar ell tot sol que pintés més d'una vuitantena d'icones, especialment per als monestirs de Iósifo-Volokolamski i Pavlo-Obnorski.
L'obra més gran i ben conservada de Dionís és el monumental fresc de la catedral de la Nativitat de la Mare de Déu del monestir de Ferapóntov (1495–96). Els frescos, que representen escenes de la vida de la Mare de Déu en colors singularment purs i suaus, estan impregnats d'un tarannà solemne i festiu.
L'obra al monestir de Ferapóntov fou realitzada per Dionís en col·laboració amb els seus fills i deixebles, que van continuar la tradició de Dionís després de la mort del mestre. El seu fill Feodosi va pintar la catedral de l'Anunciació del Kremlin de Moscou el 1508. Com que son pare no va prendre part en aquest encàrrec tan important, es creu que havia mort poc abans d'aquesta data.

## Enllaços externs

* Museu de frescos de Dionís (rus) (anglès)
# Illa Gorgona

Gorgona és una illa de Colòmbia ubicada a 28 km a l'oest de la costa de l'oceà Pacífic. Juntament amb Malpelo, són les úniques illes de Colòmbia a l'oceà Pacífic. Gorgona té una longitud de 9 km per 2,5 km d'amplada, amb una extensió d'uns 26 km² aproximadament de superfície terrestre o insular, i 61.687,5 ha d'àrea marina.
Administrativament pertany al municipi de Guapi, al departament del Cauca. Va ser descoberta per Bartolomé Ruiz l'any de 1526; el seu nom inicial va ser San Felipe però li va ser canviat per Francisco Pizarro pel fet que la gran quantitat de serps a l'illa que li recordaven a les Gorgones de la mitologia grega els qui, en lloc de cabells, portaven serps al cap.

## Geografia

El relleu de Gorgona és muntanyós. El seu punt més alt és el turó La Trinidad, amb una alçada de 338 msnm. Formant la columna vertebral de l'illa es troben, a més de La Trinidad, els turons Los Micos, La Esperanza i El Mirador.
Al costat oriental hi ha platges de sorra blanca, amb presència de corals, mentre al costat occidental es donen penya-segats assotats pel mar. Això es deu al fet que a l'est de Gorgona l'oceà és més tranquil que a l'oest i, per tant, permet afloraments de corall que protegeixen les platges de la constant erosió marina. La platja Pizarro es localitza al nord-est de Gorgona i se suposa el lloc on Francisco Pizarro va desembarcar.
Al sud-oest de l'illa Gorgona se situa una altra illa molt més petita anomenada illa Gorgonilla, l'altura màxima de la qual és de 90 msnm, i tres illots més, dels quals el més gran es diu «El Viudo». Aquestes illes estan separades de Gorgona pel pas de Tasca, d'uns 400 metres de longitud i uns 5 a 10 m de profunditat. Abans es podia creuar el pas a peu durant la marea baixa, però a causa de l'enfonsament del sòl marí a causa del terratrèmol del 1980 ja no és possible.
Al nord-est hi ha l'illot Rocas del Horno, separat de Gorgona pel «pas del Horno».

## Referències

* ↑ «Ruiz, Bartolomé (Academia Nacional de la Historia):».
* ↑ «Todo lo que debes saber del Parque Nacional Natural Gorgona». Arxivat de l'original el 2017-12-15. [Consulta: 14 diciembre 2017].
* ↑ «Isla Gorgona y Gorgonilla». Arxivat de l'original el 2017-12-15. [Consulta: 14 diciembre 2017].
# Ingobert (bisbe d'Urgell)

Ingobert fou bisbe d'Urgell mencionat primerencament per Villanueva en data del 885 per motiu de no poder assistir a Narbona a l'entronització de l'arquebisbe Teodard, successor de Sigebod per raó d'una greu malaltia. Aprofitant l'avinentesa un clergue espanyol anomenat Esclua, usurpà el títol de bisbe d'Urgell amb el favor del Comte d'Empúries Sunyer. Esclua també s'abrogà les funcions del metropolità narbonès posant a la seu de Girona Ermemir, estant aquesta seu vacant per la mort de Teuter i menystenint l'elecció de Servus Dei feta per l'arquebisbe. Fou ajudat en aquesta empresa els bisbes Frodoí de Barcelona i Gotmar de Vic. Queixant-se els titulars legítims d'aquestes seus, foren condemnats els dos intrusos Esclua i Ermemir, primer pel papa Esteve VI i pels concilis successius de Sant Genís de Fontanes, a Porto i el d'Urgell de l'any 892 foren degradats trencant-se els seus bàculs i desposseïts de les seves robes i anells.
El 9 de gener del 890 consagrà Ingobert l'església de Sant Climent a la vila d’Ardocale (Ardòvol?); i el dia 29 d'octubre d'aquell mateix any signà l'escriptura de dedicació de l'església de Sant Andreu de Baltarga. El 893 consagrà també l'església de Santa Maria de Merlès al Comtat de Berga.
Fou escollit bisbe entre 883 i 885, aquesta segona; 885, fou la primera data on és mencionat. No se sap quan morí i, per tant, no se sap quan deixa de ser bisbe, però fou entre 893 i 899, ja que l'any 893 fou la data en què Ingobert consagrà la seva darrera església i 899 fou la data en què Nantigís consagrà la seva primera església.

## Bibliografia

* Villanueva, Jaime. Viage literario a la iglesias de España. Tomo X: Viage a Urgel (en castellà). Valencia: Imprenta de Oliveres, antes Estevan, 1827, p. 69- 74 [Consulta: 13 juny 2015].
# Interferó beta 1a

Interferó beta 1a (també interferó beta 1-alfa) és un fàrmac en la família dels interferons per tractar l'esclerosi múltiple (EM). És produïda per cèl·lules de mamífer, mentre que l'interferó beta 1b es produeix en E. coli modificada. Els interferons han demostrat que produeixen una reducció 18-38% en la taxa de recaigudes de l'EM. Actualment no existeix una cura per l'EM. Inici d'un curs d'interferons primerencs pot retardar el seu progrés. Interferón beta 1a es ven sota els noms comercials Avonex (Biogen Idec) i Rebif (Merck Serono), (Pfizer); CinnoVex (CinnaGen) és bioequivalent.

## Mecanisme d'acció

L'interferó beta equilibra l'expressió d'agents pro-i antiinflamatòries al cervell, i redueix el nombre de cèl·lules inflamatòries que creuen la barrera de sang del cervell. En general, la teràpia amb interferó beta condueix a una reducció de la inflamació neuronal. D'altra banda, també es creu que augmenta la producció de factor de creixement nerviós i, per tant, millorar la supervivència neuronal.

## Efectes secundaris

Interferó beta 1a només està disponible en formes injectables, i pot causar reaccions de la pell en el lloc de la injecció que poden incloure necrosi cutània. Reaccions a la pell amb l'interferó beta són més freqüents amb l'administració subcutània i varien molt en la seva presentació clínica.

## Eficàcia
### Síndrome clínicament aïllada

La presentació clínica més primerenca de l'esclerosi múltiple recurrent-remitent és la síndrome clínicament aïllada, és a dir, un sol atac d'un sol símptoma. Hi ha un atac subagut suggestiu de desmielinització, però el pacient no compleix els criteris per al diagnòstic de l'esclerosi múltiple. El tractament amb interferons després d'un atac inicial disminueix el risc de desenvolupar EM clínica definida.

## Referències

* ↑ Murdoch D, Lyseng-Williamson KA «Spotlight on subcutaneous recombinant interferon-beta-1a (Rebif) in relapsing-remitting multiple sclerosis». BioDrugs, 19, 5, 2005, pàg. 323–5. DOI: 10.2165/00063030-200519050-00005. PMID: 16207073.
* ↑ Stachowiak PhD., Julie. «Is Avonex Right for You?», 2008. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 maig 2008].
* ↑ «Long-term follow-up of clinical trials of multiple sclerosis therapies.» (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2013].
* 1 2 3 Kieseier, Bernd C. «The Mechanism of Action of Interferon-β in Relapsing Multiple Sclerosis». CNS Drugs, 25, 6, 01-06-2011, pàg. 491–502. DOI: 10.2165/11591110-000000000-00000. PMID: 21649449.
* ↑ Bates, D «Treatment effects of immunomodulatory therapies at different stages of multiple sclerosis in short-term trials.». Neurology, 76, 1 Suppl 1, 04-01-2011, pàg. S14-25. DOI: 10.1212/WNL.0b013e3182050388. PMID: 21205678.

## Enllaços externs

* Avonex Pàgina oficial. (anglès)