OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Santa Pau

La Casa Santa Pau és una obra amb elements gòtics i renaixentistes d'Arnes (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Estem davant d'un dels edificis més destacables d'Arnes, amb un estat de conservació molt bo, per restauració recent. Típica casa palau amb pati interior que té arcades apuntades, un escala de dos trams i barana de fusta treballada. L'exterior fa una angle amb dos carrers, dues portes, una de mig punt adovellada i l'altra actual. Tot l'edifici és de carreu amb balcons no tots originals, mènsules, contorn de finestres emblanquinat. La golfa al pis superior, que té obertures molt petites, finalment té un aleró amb motllures i gàrgoles.

## Història

Sobre l'arc de la porta hi ha un escut amb la data 1589.

## Referències

* 1 2 «Casa Santa Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Casa Santa Pau». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Alfons Macaya

La casa Alfons Macaya o Torre Macaya és un edifici unifamiliar amb jardí, situat a la cantonada de l'avinguda del Tibidabo, 32, i el carrer de Roman Macaya, 7-9, de Barcelona. Està catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Fou projectada per l'arquitecte Enric Sagnier i construïda pels contractistes Pujadas i Llobet entre el 1918 i el 1925 per a Alfons Macaya i Sanmartí, que hi anà a viure amb la seva família. A les sales de la planta baixa hi tenia la seva important col·lecció de vidres.
Durant la Guerra Civil espanyola, va allotjar una txeca de la CNT-FAI; per aquest motiu se l'anomenava la Torre del Terror. Acabat el conflicte, la família Macaya tornà a viure-hi.
Als anys 1990, va acollir la seu a Barcelona de l'agència publicitària Ogilvy, on treballà Carlos Ruiz Zafón, que la va incloure al seu famós llibre L'ombra del vent, rebatejant-la com a Torre Aldaya.
Després d'uns anys tancada, el 2021 la casa es transformà en un hotel de luxe, amb 16 habitacions.

## Descripció

Consta de semisoterrani, planta baixa i dos pisos. L'accés principal es troba a la confluència dels dos carrers, formant un cos arrodonit de finestrals, que s'allarga amb dues façanes amb tribunes de planta semicircular de grans dimensions. El parament és d'estuc llis de color siena, i la coberta és de teula àrab, amb potents ràfecs.

## Vegeu també

* Palau Macaya

## Referències

* 1 2 3 «Antiga Casa Macaya (Ogilvy and Mather)». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «La Arquitectura moderna y monumental en Barcelona». La Esfera, 30-05-1925, pàg. 28.
* ↑ Vargas, Rafael. Sagnier Arquitecte (Barcelona 1958-1931). Barcelona: Autor-editor, 2007. ISBN 9788461211593.
* ↑ «Alfons Macaya Sanmartí». Repertori de Col·leccionistes i Col·leccions d'Art i Arqueologia de Catalunya. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Alcalá, César. «De «Cheka», la Torre del Terror, a hotel de lujo en Barcelona». El Debate, 26-08-2024.
* ↑ Millet, Eva «Torre Macaya, la mansión convertida en hotel donde se respira 'La sombra del viento'». La Vanguardia, 02-02-2022.
* ↑ Saborit, Sergi. «El palauet de 'L'ombra del vent' reneix com un hotel de luxe». The New Barcelona Post, 09-12-2021.

## Enllaços externs

* «Casa Alfons Macaya». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Filharmònica de Silèsia

La Filharmònica Silesiana de Katowice (en polonès: Filharmonia Śląska w Katowicach) és una institució musical de Katowice, Silèsia, Polònia, fundada el 1945. El primer concert de l'orquestra va tenir lloc el 26 de maig de 1945. El 1973 s'hi afegí un cor mixt.
L'orquestra ocupa una posició preeminent en la vida cultural de la Mancomunitat Metropolitana de l'Alta Silèsia. Des de fa dècades, hi actuen els músics de més anomenada, com per exemple Witold Małcużyński, Ígor Óistrakh, Sviatoslav Richter o Adam Taubitz.

## Directors

* Jan Niwinski (1945-1947)
* Witold Krzemienski (1947-1949)
* Stanisław Skrowaczewski (1949-1953)
* Karol Stryja (1953-1990)
* Jerzy Swoboda (1990-1998)
* Director Musical Miroslaw Jacek Błaszczyk (1998-) Director General Grażyna Szymborska (2001-)

## Altres directors notables que han dirigit l'orquestra

* Hermann Abendroth
* Kirill Kondrashin
* Zubin Mehta
* Eugene Ormandy
* Guennadi Rojdéstvenski
* Leopold Stokowski
* Henryk Górecki
* Georg Szell
* Carlo Zecchi

## Enllaços externs

* Filharmònica de Silèsia - Lloc web oficial
# Théodule-Armand Ribot

Théodule-Armand Ribot (1839 – 1916), fou un psicòleg francès nascut a Guingamp i educat al Lycée de St Brieuc. És conegut per la Llei de Ribot sobre l'amnèsia. El seu mètode era racionalista.
El 1888 va ésser nomenat professor del College of France. La seva tesi per al seu doctorat és Hérédité: étude psychologique.
En la seva obra La Psychologie anglaise contemporaine: l'école expérimentale (1870), mostrà la seva simpatia per l'escola sensacionalista.
Va escriure sobre Arthur Schopenhauer, Philosophie de Schopenhauer (1874; 7th ed., 1896), i sobre la psicologia alemanya (La Psychologie allemande contemporaine, 1879; 13th ed., 1898), també quatre petites monografies: Les Maladies de la mémoire (1881; x3th ed., 1898); De la volonté (1883; 14th ed., 1899); De la personnalité (1885; 8th ed., 1899); i La Psychologie de l'attention (1888), on subministra dades úrils sobre la malaltia mental.

## Bibliografia
### Obres

* La Psychologie anglaise contemporaine: l'école expérimentale (1870)
* La philosophie de Schopenhauer (1874)
* Psychologie de l'attention (1889)
* La Psychologie des sentiments (1896)
* L'Evolution des idées générales (1897)
* Essai sur l'imagination créatrice (1900)
* La Logique des sentiments (1904)
* Essai sur les passions (1906)

## Referències

* ↑ «Psychologie de l'attention : Th茅odule Ribot : Free Download & Streaming : Internet Archive». Internet Archive.
* Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.

## Enllaços externs

* Plantilla:FadedPage
# U4 (Hamburg)

La U4 és una línia del metro d'Hamburg que mesura 11,906 km i té 11 estacions. Connecta el barri de Billstedt a l'est de la ciutat estat via el centre amb el barri nou de l'Hafencity-Universität a l'est. És la línia més nova que va estrenar-se el 9 de desembre del 2012. Encara queda inacabada. De les 11,906 km de la seva llargada, només dues estacions i 3,858 km són realment nous, i des de l'estació Jungfernstieg segueix la línia U2 cap a Billstedt. El seu color és turquesa fosc.
L'Hamburg Hochbahn AG o HHA explota la línia, en coordinació amb Hamburger Verkehrsverbund (HVV), creada el 1965 que ofereix una tarifa unificada i un servei integrat a tota l'àrea metropolitana d'Hamburg. Haurà de connectar el sud d'Hamburg (Harburg i Wilhelmsburg i a l'est el barri de Jenfeld. Només el tram cap al pont sobre l'Elba i la futura estació «Elbbrücken» són en construcció. La resta del traçat cap al Kleiner Grasbrook i enllà encara queda hipotètica. Els primers tests geològics pel tram oriental de 2,6 km cap a Horner Geest i Stoltenstrasse han s'han fet el 2016, la construcció hauria de començar el 2019.
* Estació Hafencity Universität
* Estació Überseequartier, escala principal
* Estació Überseequartier en construcció, 2011

## Referències

* ↑ At «50.000 Fahrgäste stürmen die neue U 4 zur HafenCity» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 3 desembre del2012.
* ↑ «Häufige Fragen (Qüestions freqüents)». Elbbrücken in sicht. Hamburg Hochbahn AG. Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 22 setembre 2015]. (web oficial de les obres)
* ↑ «Das ist die U4-Verlängerung in die Horner Geest», 26-08-2015. Arxivat de l'original el 2015-10-08. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ Dpa «Ausbau der U4 zu den Elbbrücken voll im Kosten- und Zeitplan» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 13-08-2015.
* ↑ «Erste Bohrungen für die Verlängerung der U4» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 02-11-2016.
* «Web del HVV tarifes i horaris» (en alemany).
* «Web del HHA» (en alemany). Arxivat de l'original el 2007-08-30. [Consulta: 22 setembre 2015].
# Casa del Senyor (Gelida)

La Casa del Senyor és una obra de Gelida (Alt Penedès) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Casal fortificat situat al centre històric de Gelida, al carrer Àngel Guimerà cantonada Marquès de Gelida. És de grans dimensions, i consta de soterrani, planta baixa, planta principal i golfes. La planta és rectangular. Dos cossos laterals annexes i tres cases entre mitgeres configuren un petit pati interior. Als extrems de la façana principal hi ha dues torres octogonals de guaita amb espitlleres. La porta principal és d'arc de mig punt i presenta, damunt de la dovella central, un escut dividit en quatre parts coronades pel casc d'un cavaller. Les finestres són de pedra tallada.

## Història

La Casa del Senyor, que ha rebut també al llarg del temps els noms de Cal Marino, Casa Bruguera i el Castell de Baix, contribueix a la configuració de la imatge històrica de Gelida. És un casal fortificat del segle xv. Possiblement fou construït per la família Bertran, barons de Gelida, aleshores senyors del poble i propietaris del castell. L'escut de la família apareix al damunt de la porta de la façana principal de la casa. Actualment, l'edifici allotja l'Associació d'Amics del Castell de Gelida, i en un futur serà seu del Museu de Gelida.

## Referències

* 1 2 «Casa del Senyor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Katona József Színház

El Katona József Színház (Teatre József Katona) és un teatre de Budapest (Hongria), situat al barri de Belváros, al 5è Districte d'aquesta ciutat. És un dels teatres més famosos de Budapest de companyies de teatre independent, que també surt regularment a l'exterior (en ciutats com París, Londres i Chicago). El teatre-auditori compta en 400 seients i ofereix regularment produccions modernes i innovadores, mentre que la sala petita se centra en escriptors clàssics com Goethe. El nom del teatre és en honor de l'escriptor József Katona.

## Referències

* ↑ Katona József Teatro
* ↑ Teatro Katona a El Mundo
* ↑ Una protesta visual, El Mundo, 29 d'octubre de 1990

## Enllaços externs

* Web del Katona József Színház
* Katona József Színház a facebook
# Gossypium hirsutum

Gossypium hirsutum, etimològicament vol dir cotoner de pèls drets i rígids, és una espècie del gènere Gossypium. És conegut internacionalment com a Upland Cotton i també com a cotó mexicà, és l'espècie de cotoner més cultivada arreu del món. Per exemple als Estats Units representa el 95% del total que es produeix i a Grècia és l'única espècie de cotoner cultivat. A nivell mundial el Gossypium hirsutum representa el 90% de la producció de cotó.
Hi ha proves arqueològiques que demostren que a la vall de Tehuacan a Mèxic es cultivava aquesta espècie de cotoner des de fa 5.000 anys.
Dins de Gossypium hirsutum s'inclouen moltes varietats o cultivars amb longitud de fibra variables i toleràncies a diverses condicions mediambientals. Les varietats de fibra més llarga reben el nom anglès de "Long Staple Upland" i les de fibra més curta com "Short Staple Upland". Les de fibra més llarga són les més conreades.

## Descripció

Gossypium hirsutum és una planta herbàcia anual que fa de 60 a 150 cm d'alçada. L'eix de la tija és verd, de vegades vermellós i té una pilositat simple. Les fulles són lobulades, rarament arriben a tenir cinc lòbuls de forma més o menys triangular. El limbe fa de 5 a 10 cm de llarg, l'amplada és lleugerament més grossa que la llargada. La base de la fulla té forma de cor. El pecíol fa 3-10 cm de llarg. Els pecíols i les fulles són pilosos.
Les flors surten de l'aixella foliar i fan uns 2,5 cm de llarg. El seu color és blanc, grogós o vermellós. El fruités una càpsula amb de tres a cinc parts que fa de 3 a 4 cm de llarg i 2-3 cm d'ample. Les llavors són ovals i fan de 0,3 a 0,5 cm. La fibra que envolta les llavors (el cotó) és de fibra llarga de color blanc.

## Distribució

És originari de l'Amèrica tropical, probablement de Mèxic, i actualment es conrea en zones tropicals o subtropicals de tot el món fins i tot en zones d'hivern frígid, però d'estiu prou calent. En la classificació agroclimàtica de Papadakis el cotoner necessita un tipus d'estiu llarg i calent anomenat precisament estiu Gossypium.

## Enllaços externs

* Cotton Botany a Cotton Inc. Arxivat 2007-04-07 a Wayback Machine.
* Història del cotó Arxivat 2007-02-24 a Wayback Machine.
* G. hirsutum Arxivat 2011-11-04 a Wayback Machine.
* G. hirsutum com a planta medicinal Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Jeanette Kessler

Jeanette Anne Kessler (Aberdeenshire, 4 d'octubre de 1908 - Londres, 18 de març de 1972) va ser una esquiadora alpina escocesa que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Garmisch-Partenkirchen, on fou vuitena en la prova combinada d'esquí alpí. Anteriorment havia guanyat dues medalles de bronze al Campionat del Món d'esquí alpí, el 1931 i el 1933.
El 1959 es va casar amb James Riddell, antic esquiador i president de diversos clubs d'esquí. Amb ell va publicar la guia de viatges Ski Holidays in the Alps el 1961.

## Referències

* 1 2 Jeanette Kessler a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «KESSLER Jeanette - Athlete Information». [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «James Riddell Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com», 18-04-2020. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 20 desembre 2020].
# Kenjiro Shoda

Kenjiro Shoda (japonès: 正田 建次郎, Shōda Kenjirō) (Tatebayashi, 25 de febrer de 1902 – Ashikaga, 20 de març de 1977) va ser un matemàtic japonès.

## Vida i Obra

Kenjiro Shoda va néixer en una rica família d'industrials de la prefectura de Gunma. El seu germà gran, Hidesaburo, va ser el pare de Michiko Shoda, esposa de l'emperador (1989-2019) del Japó Akihito.
Shoda va ser escolaritzat a Tòquio, excepte el temps que va estar estudiant a l'Institut de Nagoya. A partir de 1922 va estudiar matemàtiques a la universitat Imperial de Tòquio, en la qual es va graduar el 1925. A continuació va anar a fer estudis doctorals a Alemanya, primer a la universitat de Berlín amb Issai Schur i després a la de Göttingen amb Emmy Noether. El 1929 va retornar al Japó i va obtenir el doctorat a la universitat de Tòquio, dirigit pel seu mestre, el matemàtic Teiji Takagi. També es va dedicar a escriure el seu primer llibre, 抽象代数学 (Àlgebra Abstracta), que es va publicar el 1932 i va tenir un paper fonamental en la difusió d'aquesta disciplina al seu país.
El 1933 va ser nomenat professor de la universitat d'Osaka en la qual va romandre fins a la seva retirada el 1965 i de la qual va ser president des de 1954 fins a 1960. Durant la Segona Guerra Mundial va estar fent alguns estudis sobre l'economia de guerra. Acabada la guerra, el 1946 va ser escollit president de la Societat Matemàtica del Japó, càrrec des del que va col·laborar a la reconstrucció de la comunitat matemàtica japonesa, ten teòrica com organitzativament. Després de retirar-se va continuar sent molt actiu en temes de pedagogia, didàctica i ensenyament: va ser membre de la Comissió Universitària i director de la universitat Musadhi de Tòquio.
A part de les seves tasques organitzatives i administratives, Shoda va fer notables treballs en els camps de l'àlgebra i la teoria de nombres. Va publicar set llibres en japonés i més de quaranta articles en alemany en revistes científiques europees i japoneses.

## Referències

* ↑ Rowe, 2021, p. 125.
* ↑ Nagao, 1978, p. i.
* ↑ 木村, 2002, p. 260.
* ↑ Wirsing, 2016, p. 184.
* ↑ Nagao, 1978, p. iii.
* ↑ Nagao, 1978, p. iv-v.

## Bibliografia

* 木村, 洋 «第二次世界大戦期に於ける日本人数学者の戦時研究 (数学史の研究)» (en japonès). 数理解析研究所講究録, Num. 1257, 2002, pàg. 260-274. ISSN: 1880-2818.
* Nagao, HIrosi «Kenjiro Shoda 1902-1977» (en anglès). Osaka Journal of Mathematics, Vol. 15, Num. 1, 1978, pàg. i-v. ISSN: 0030-6126.
* Rowe, David E. Emmy Noether – Mathematician Extraordinaire (en anglès). Springer, 2021. ISBN 978-3-030-63809-2.
* Wirsing, Sven Bodo. Maximal nilpotent subalgebras (en anglès). Anchor Academic Publishing, 2016. ISBN 978-3-96067-103-9.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Kenjiro Shoda» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «正田建次郎». 歴史が眠る多磨霊園. [Consulta: 30 maig 2021]. (japonès)
* «正田　建次郎». 学校法人根津育英会武蔵学園. Arxivat de l'original el 2 de juny 2021. [Consulta: 30 maig 2021]. (japonès)
# Kert

El territori de Kert va ser un dels cinc territoris en què es va dividir el protectorat espanyol del Marroc en 1935 i va perdurar fins a la independència del Marroc. Abans de la reorganització territorial del protectorat en 1943 es va dir regió Oriental. Prenia el seu nom del riu Kert i s'estenia per la zona d'aquest riu fins al riu Muluia (frontera amb el protectorat francès), és a dir la part aquest del protectorat, a l'est del territori del Rif. La seva capital era Nador (o Villa Nador), al sud de Melilla. S'hi trobaven les mines de ferro del Rif.
Estava dividit en dos Qadidats amb en les següents càbiles:
* Qadidat de Tafersit:
** Temsaman
** Beni Tuzin
** Tafersit
** Beni Ulichec
** Beni Said
** Metalsa
* Qadidat de Villa Nador:
** Beni Buiahi
** Beni Sidel
** Beni Bugafar
** Beni Buifrur
** Ulad Settut
** Quebdana
** Mazuza
** Beni Chicar

## Referències

* ↑ Villanova, José Luis. «La organización territorial del Protectorado español en Marruecos». Revista de Estudios Internacionales Mediterráneos. Arxivat de l'original el 2012-03-21. [Consulta: 6 febrer 2011].
# Keuper

El Keuper és un conjunt de fàcies sedimentàries d'origen continental dipositats entre el Ladinià i el Retià (Triàsic superior), depositats per sobre de les fàcies Muschelkalk i sota les del Lias, formats per argiles, evaporites i algun nivell de gres. Aquestes fàcies afloren en gran part d'Europa. El terme procedeix d'un dialecte fràncic i significa «lutita trencadissa», tot i que sovint s'explica com una derivació del nom de la localitat alemanya homònima.

## Referències

* ↑ Sues, H.-D. y Fraser, N. C.. «5. Late Middle and Late Triassic of Europe». A: Triassic Life on Land: The Great Transition (en anglès). Columbia University Press, 2010, p. Pág. 81. ISBN 9780231509411.
* ↑ Díaz-Martínez, E. «Análisis composicional de la Formación Areniscas de Manuel (Triásico superior) en las secciones de Almansa, Montealegre y Manuel (provincia de Albacete y Valencia, Zona Prebética oriental): Resultados preliminares». Geogaceta, 27, 1999, pàg. 55-58. Arxivat de l'original el 2012-06-26. ISSN: 0213-683X [Consulta: 23 març 2013]. Arxivat 2012-06-26 a Wayback Machine.
* ↑ Beutler, G. «Keuper». Epicontinental Triassic International Symposium [Halle], 1998, pàg. 45-58.
* ↑ «Keuper». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 8 maig 2021].

## Enllaços externs

* «Keuper». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Haie-Fouassière

La Haie-Fouassière (en bretó An Hae-Foazer, en gal·ló Chastèu-Tebaud ) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 4.065 habitants. Limita amb els municipis de Vertou, Haute-Goulaine, La Chapelle-Heulin, Le Pallet, Maisdon-sur-Sèvre i Saint-Fiacre-sur-Maine.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1936 | 1954 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1547 | 1717 | 1813 | 1919 | 2157 | 2674 | 2911 | 3337 | 4065 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1937-1965 | Bernard Verlynde | |
| 1965-1973 | Charles Gifard | Divers droite |
| 1973-2001 | Sylvain Vinet | Divers droite |
| 2001- | Jean Pierre Bouillant | Divers droite |

## Galeria d'imatges

* L'alcaldia
* Castell de Rochefort
* Pont sobre el Sèvre
# La Ligne de démarcation

La Ligne de démarcation és una pel·lícula francesa de Claude Chabrol estrenada el 1966. Fou rodada a les localitats del Jura de Belmont, Chissey, Dola i Port-Lesney. El futur director Claude Zidi era ajudant de càmera en el rodatge de la pel·lícula.

## Argument

Durant la Segona Guerra Mundial, sota l'ocupació alemanya, la línia de demarcació talla el dos un poble del Jura. Un oficial de l'exèrcit francès, Pierre, Comte de Damville, presoner de guerra, alliberat pels alemanys torna a casa seva. Però el seu castell és utilitzat per l'ocupant com a seu de la Kommandantur local. Pierre es resigna a col·laborar amb els alemanys. Cosa que refusa valentament la seva dona, Mary, que s'uneix a la Resistència. Fins al dia que la Gestapo intervé a la regió a la recerca d'un aviador anglès i d'un agent de la França lliure.
# Uxama Argaela

Uxama Argaela és una ciutat celtíbero-romana. Ocupa el turó del Castro, que mira a l'actual ciutat d'El Burgo de Osma - Ciudad de Osma, a la província de Sòria, Castella i Lleó.

## Història

Com una més de les ciutats dels arevacs, va participar activament en les Guerres celtiberes (153-133 aC), i fou conquistada per Roma en el 99 aC Més tard, va donar suport a la causa del rebel romà contra la seva pròpia metròpoli, Quint Sertori, per la qual cosa va ser destruïda per Pompeu el Magne l'any 72 aC, encara que va ser reconstruïda poc després.
Esmentada per Plini el Vell i per Ptolemeu, com una de les comunitats del conventus iuridicus Cluniensis de la província Hispània Citerior Tarraconensis, es va convertir en municipium sota Tiberi, començant un important procés de monumentalització, que va consistir en la construcció d'un petit fòrum, una sèrie de grans mansions urbanes, unes muralles i un veritable barri fabril a la vora del riu Ucero.
Posteriorment apareix com una mansió (segle iii) de la important calçada romana que unia Caesaraugusta (Saragossa) i Asturica Augusta (Astorga, Lleó) a través de la vall del Duero.
En època dels visigots en el segle vi, els bisbes, assisteixen als Concilis de Toledo, amb la conquesta musulmana en el segle viii, aprofitant la via romana que unia Tiermes amb Uxama, va ser abandonada fins a la seva posterior repoblació en 912.
Les troballes arqueològiques són nombrosos i importants, incloent inscripcions, monedes republicanes i imperials, ceràmiques, vidres i objectes metàl·lics i un tir de cavalls de bronze.
Hi ha un "Museu d'Uxama" modest, obert només en els mesos d'estiu, a uns 2 quilòmetres de l'antic castro, al costat del km 212 de la N-122.
El jaciment en qüestió, està sota protecció de la Conselleria de Cultura de la Junta de Castella i Lleó, i tots els anys es realitza una temporada d'excavacions estivals conjuntament amb el jaciment de Tiermes - (Montejo de Tiermes).

## Referències

* ↑ Plutarc Vides paral·leles
* ↑ Plini el Vell, Història Natural: CAP. 4. (3.)—sobre Hispània
* ↑ Geografia de Ptolemeu
# Vicente Romero Girón

Vicente Romero Girón (Valdeolivas, 21 de gener de 1835 - Madrid, 10 de gener de 1900) va ser un advocat, periodista i polític espanyol, va ser ministre de Gracia i Justícia durant el regnat d'Alfons XII i ministre d'Ultramar i de Foment durant la regència de Maria Cristina d'Habsburg-Lorena.

## Biografia

Va iniciar la seva carrera política com a diputat per Conca a les eleccions de 1869 repetint aquest escó en 1871 i 1872. En 1881 passa al Senat també elegit per Conca, i en 1886 és elegit senador vitalici.
Va ser ministre de Gracia i Justícia entre el 9 de gener i el 13 d'octubre de 1883, ministre d'Ultramar entre el 18 de maig de 1898 i el 4 de març de 1899, amb el que sota el seu ministeri es van perdre les últimes colònies espanyoles i la cartera que ocupava va deixar de tenir fonament polític, i ministre de Foment entre el 10 de febrer i el 4 de març de 1899, cartera que després d'ell passa a denominar-se "Agricultura, Indústria, Comerç i Obres Públiques".

## Referències

* 1 2 3 «Romero Girón». El Siglo Futuro. Hemeroteca Digital de la Biblioteca Nacional d'Espanya, 11-01-1900.
* ↑ Congrés d'Espanya: Històric de diputats.
* ↑ Senat d'Espanya: Expedient personal del Senador D. Vicente Romero Girón.