OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Canal Blau

Canal Blau és un canal de televisió que forma part del Consorci Teledigital del Garraf juntament amb Maricel TV. Canal Blau ha guanyat diversos premis com a millor televisió local catalana i ha obtingut un premi Octubre el 2000 al millor vídeo corporatiu i de promoció d'imatge de mitjans de comunicació.

## Història

Canal Blau va començar pel canal 49 de la UHF el juliol de 1989 fins al novembre de 1990 que va comença de manera regular com a canal generalista local. El 8 de febrer de 2000 es va estrenar Canal Blau Informació. El canal va consolidar una graella de programació basada en les informacions locals i comarcals, acompanyada amb la vessant radiofònica, Canal Blau FM, i la premsa digital amb El Sol Blau. El Nadal de l'any 2000 va realitzar La Marató de Canal Blau en la que es van recollir 700.000 pessetes i material per a dues escoles d'educació especial del Sàhara.
Amb l'inici de les emissions en prova del canal digital terrestre d'Antena 3 TV, el desembre del 2001, Canal Blau va entrar en conflicte amb aquesta cadena estatal pel canal 49, una freqüència que des del 1990 utilitzava l'emissora municipal Canal Blau Informació. El maig del 2006 Canal Blau va començar a emetre des de la freqüència 28, ja que Antena 3 es barrejava amb les seves imatges.
L'any 2011, en plena crisi, l'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú estudià una reformulació de la televisió comarcal pública, Canal Blau i Maricel Televisió.

## Referències

* ↑ «Carta de presentació de Canal Blau, signada pel Consorci Teledigital del Garraf». sitgesnews.cat, 23-04-2009.
* ↑ «Canal Blau Informacio rep el guardó a la millor imatge als Premis d'Octubre». Vilaweb, 30-10-2000. [Consulta: 11 febrer 2012].
* 1 2 «Canal Blau Informacio celebra avui el seu primer aniversari». VilaWeb, 08-02-2000. [Consulta: 10 febrer 2012].
* ↑ «Canal Blau estrena un programa de vins». El Punt, 30-06-2011. [Consulta: 10 febrer 2012].
* ↑ «La Marató de Canal Blau recull 700.000 pessetes i una gran quantitat de material». VilaWeb, 27-12-2000. [Consulta: 10 febrer 2012].
* ↑ «Una sentència permet a Canal Blau recuperar la freqüència que li havia pres Antena 3 TV». 324.cat, 03-12-2004. [Consulta: 10 febrer 2012].
* ↑ «Canal Blau rep un ultimàtum del govern central per abandonar la freqüència 49». 324.cat, 09-11-2006. [Consulta: 10 febrer 2012].
* ↑ «La televisió comarcal també es retallarà». Diari de Vilanova, 08-12-2011. Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 10 febrer 2012].

## Enllaços externs

* Lloc web de Canal Blau
# Lleó covard

El lleó covard és un personatge de El màgic d'Oz que ha passat a la cultura popular. Contràriament al tòpic que fa del lleó el rei de la selva i, per tant, un emblema de coratge i fortalesa, aquest lleó és un animal poruc que demana que la màgia li restauri el valor, sense adonar-se que el conté al seu interior, com demostra en situacions adverses. Té un paper còmic a la novel·la i adaptacions posteriors, pel contrast entre la imatge que tenen els desconeguts d'ell (una bèstia ferotge) i el terror que ell sent. Igualment, com els altres acompanyants de Dorothy, té un paper tendre perquè mostra febleses pròpies dels humans, en una faula inversa.
Apareix a diverses seqüeles de la novel·la original i a altres obres que usen el seu imaginari, com Wicked. En aquestes continuacions s'explota el tòpic humorístic de situacions que causen por irracional o bé s'explica el context que origina la seva covardia.
# Medalla del Servei al Iang-Tsé

La Medalla del Servei al Iang-Tsé (anglès: Yangtze Service Medal) és una condecoració militar dels Estats Units que va ser creada el 1930 per a la seva presentació als membres de la Marina i del Cos de Marines dels Estats Units (i, en menor mesura, als membres de l'exèrcit dels Estats Units).
Es lluïa entre la Medalla de la Segona Campanya de Nicaragua i la Medalla del Servei a la Xina. No es va establir cap fermall per a ella.
La medalla del servei de Yangtze es va declarar obsoleta el 1940 quan va ser substituïda per la medalla del servei a la Xina.
El dissenyador de la Medalla del Servei de Yangtze és John R. Sinnock de la Casa de la Moneda de Filadèlfia. Sinnock va ser el vuitè gravador en cap de la Casa de la Moneda dels Estats Units de 1925 a 1947.

## Criteris de concessió

La Medalla del Servei de Yangtze s'atorga pel servei a la vall del riu Yangtze entre el 3 de setembre de 1926 i el 21 d'octubre de 1927; o entre l'1 de març de 1930 i el 31 de desembre de 1932, un període d'importants disturbis a la regió.
La condecoració també es pot atorgar als membres del servei militar que van servir permanentment a Xangai, sempre que aquest servei estigués en suport directe de les operacions de desembarcament a la vall del riu Yangtze (per exemple, l'incident de Nanquíng de 1927 ).

## Disseny

* Anvers: Al centre d'un medalló de bronze d'1¼ de polzada de diàmetre (3,175 cm), apareix un jonc xinés a mitja vela en aigües una mica picades. Sobre el jonc hi ha la inscripció YANGTZE SERVICE (Servei al Iang-Tsé). El jonc és simbòlic de la zona d'operacions; i les aigües picades al·ludeixen a les turbulències trobades pel personal estatunidenc.
* Revers: Al centre apareix un àliga sobre un àncora mirant a l'esquerra. L'àliga és coronada de llorer, i les banques s'estenen en ambdues direccions. Sobre l'àliga hi ha la inscripció UNITED STATES NAVY (o UNITED STATES MARINE COPRS). Sobre la corona de llorer, a l'esquerra hi ha inscrit "FOR" (PEL) i a la dreta "SERVICE" (SERVEI)
* Cinta: La cinta de la medalla consisteix en un camp blau marí. Als costats hi ha barres d'igual amplada en or i vermell. Els colors representen els colors de la Marina i el Cos de Marines (blau i or per la Marina; escarlata i blau pel Cos de Marines).

## Referències

* 1 2 3 4 «Yangtze Service Medal». COMMEMORATIVE MEDALS FOR SALE. [Consulta: 31 desembre 2024].
* ↑ «Yangtze Service Medal». History.navy.mil. Naval History and Heritage Command. [Consulta: 24 març 2012].
# Jacques Doriot

Jacques Doriot (Bresles, 26 de setembre de 1898 - Mengen, 22 de febrer de 1945) fou un polític francès. En un principi era agitador comunista i més tard va evolucionar cap al feixisme, i fundà el Partit Popular Francès l'any 1936. Col·laborà amb els alemanys durant l'ocupació de França. Va morir víctima d'un atac aeri.

## Referències

* ↑ «Jacques Doriot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Anagni

Anagni és un municipi italià, situat a la regió del Laci i a la província de Frosinone, a la Vall Llatina. L'any 2007 tenia 21.023 habitants.
Antigament es deia Anagnia (grec antic: Ἀναγνία), i era una antiga ciutat del Laci. Era la capital o la ciutat principal dels hèrnics. Estava situada a 9 milles romanes de Ferentínum, a la vora de la via Llatina, dalt d'un turó. Virgili l'anomena «la rica Anagnia», i sens dubte tenia preeminència sobre les altres ciutats dels hèrnics. En temps de Tul·li Hostili un militar d'Anagnia, Laevus Cispius comandava una força auxiliar d'hèrnics en ajuda del rei.
El 486 aC la Lliga dels Hèrnics es va aliar a Roma però dos-cents anys després l'aliança es va trencar i va esclatar la guerra. El cònsol Quint Marci Trèmul els va derrotar ràpidament i amb facilitat l'any 306 aC. Els Fasti Capitolini diuen que el cònsol per aquest fet, va rebre un triomf. Els habitants d'Anagni van ser declarats ciutadans romans sense dret de sufragi i reduïts a la condició de prefectura, però més tard, en una data desconeguda, la ciutat va obtenir la consideració de municipi romà. Pels discursos de Ciceró, que tenia una vil·la a la ciutat, se sap que Anagni era florent. Estrabó també l'anomena una ciutat important.
Per la seva situació vora la via Llatina va estar exposada a diversos atacs. Va ser ocupada breument per Pirros, que va devastar el territori, i després per Hanníbal quan avançava de Càpua a Roma l'any 211 aC.
Al principi de l'Imperi va rebre una colònia romana per ordre de Drus Cèsar, però el seu rang colonial no el reconeix ni Plini el Vell ni les inscripcions trobades.
El seu territori era notablement fèrtil, segons diu Sili Itàlic, i la ciutat tenia magnífics temples i santuaris, que Marc Aureli descriu, juntament amb els ritus sagrats que s'hi celebraven, en una carta a Marc Corneli Frontó.

## Fills il·lustres

* Hi va néixer el general Fabi Valent, lloctinent de Vitel·li.
* Filippo Coletti (1811 – 1894) cantant d'òpera (baríton).

## Referències

* ↑ «Anagni». Enciclopedia Treccani. [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ Smith, William (ed.). «Anagnia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 maig 2023].
# Kohuke

El kohuke, també conegut com a biezpiena sieriņš en letó o varškės sūrelis en lituà és un tipus de dolç fet amb formatge quark, molt popular als països bàltics tot i que també són típics de l'Europa de l'Est i del Pròxim Orient.
La part principal d'aquest dolç és el formatge quark acabat d'esprémer i també té ingredients com ara sucre, edulcorant o altres productes dolços. També poden tenir un farciment fet de glucosa, sucre, o espessidors a vegades amb conservants. Tenen uns 5 centímetres de llarg i poden estar recoberts de panses, melmelada o altres farcits. També poden estar fets sense farciment amb recobriment dolç de xocolata, vainilla, kiwi, maduixa o crema.

## Referències

* ↑ «Kohuke». Pieno Žvaigždės.
# Auguste Nicolas Pomel

Auguste Nicolas Pomel (Soire, 20 de setembre de 1821 - Dra-el-Mizan, 1898) fou un naturalista, geòleg i paleontòleg francès. Pomel treballà com a enginyer en mines, a Algèria i s'especialitzà en vertebrats fòssils, en el nord africà. Obté el seu títol de doctor en ciències a la Facultat de París l'any 1883 amb dues tesis:
* Classification méthodique et “genera” des échinidés vivants et fossiles
* Contribution à la classification méthodique des crucifères

## Algunes publicacions

* Catalogue méthodique et descriptif des vertébrés fossiles découverts dans le bassin hydrographique supérieur de la Loire et surtout dans la vallée de son affluent principal l'Allier. J.-B. Baillière, Paris, 1853
* Sur les Alcyonaires fossiles Miocenes de l'Algerie. 1868
* Nouveau guide de géologie, minéralogie et paléontologie. Deyrolle hijos, París, 1869
* Des races indigènes de l'Algérie et du rôle que leur reservent leurs aptitudes. 1871
* Le Sahara : observations de géologie et de géographie physique et biologique, avec des aperçus sur l'Atlas et le Soudan et discussion de l'hypothèse de la mer saharienne à l'époque préhistorique. Asociación Obrera V. Aillaud, Alger, 1872
* Paléontologie, ou Description des animaux fossiles de la province d'Oran. A. Perrier, Oran, 1872
* Description et carte géologique du massif de Milianah. Savy, París, 1873
* Paléontologie, ou Description des animaux fossiles de l'Algérie. 2 vols., A. Jourdan, Alger, 1885-1887
* Carte géologique de l'Algérie... Description stratigraphique générale de l'Algérie. Algèria, 1890

## Honors

Alguns tàxons han rebut el seu nom com a epònims:

### Gènere

Pomelia Durando ex Pomel (Apiaceae)

### Espècies

* Arenaria pomelii Munby (Caryophyllaceae)
* Bellevalia pomelii Maire(Hyacinthaceae)
* Ferula pomelii M.Hiroe(Apiaceae)
* Filago pomelii Batt.(Asteraceae)
* Genista pomelii Mares & Vigin.(Leguminosae)
* Cistus pomelii Germà Sennen & Mauricio(Cistaceae)
* Rubus pomelii Batt. ex Focke(Rosaceae)
* Satureja pomelii Briq.(Lamiaceae)
* Sempervivum pomelii Lamotte(Crassulaceae)

## Notes

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Mat. Fl. Atl. 7 (1860). (IK)
* ↑ Bull. Soc. Bot. France 11: 45. 1864 (IK)
* ↑ Bull. Soc. Hist. Nat. Afrique N. 1935, xxvi. 231 (IK)
* ↑ Umbelliferae World 1524, nom. nov. 1979 (IK)
* ↑ in Batt. et Trab. Fl. de l'Alger. [Dicot.] 1889 442 (IK)
* ↑ Cat. Pl. Vasc. Baléares 70. 1880 (IK)
* ↑ Cat. Fl. Rif Orient. 12, nomen alternativ. 1933 (IK)
* ↑ Abh. Nat. Ver. Bremen xi. 1892 338. 339 (IK)
* ↑ Nat. Pflanzenfam. [Engler & Prantl] iv. III A. 302 (IK)
* ↑ Mem. Acad. Sc. Clermont vi. 1864 303 (IK)
# Creu de terme de la Fuliola

La Creu de terme de la Fuliola és una obra de la Fuliola (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un exemple clarificador del model anomenat "creus carxofades", les que presentes la terminació dels seus braços en un pom foliat o una carxofa. Es tracta d'una creu de pedra composta per una base amb tres graons quadrangulars que sostenen un fust hexagonal, amb una característica innovadora: la presència d'un escut adossat a la part central del fust, el significat del qual es desconeix. El dibuix que representa és un arbre.
El nus o capitell és octogonal i a cada una de les vuit cares presenta, dins una fornícula amb arc de mig punt, vuit sants, tots ells relacionats amb les tradicions de la vila. Santa Llúcia, Santa Anna, Sant Esteve, Sant Sebastià, Sant Jaume Apòstol i Sant Armengol. Aquests sants no corresponen als trobats a la creu original. Se sap, per fonts documentals, que hi havia un Sant Pere i un Sant Miquel.
Pel que fa a la creu, s'observa que en els extrems del braç horitzontal adopta una forma "carxofada" coberta amb sanefes decorades amb fulles ondulants. A l'anvers hi ha la figura de Crist Crucificat al centre, flanquejat a banda i banda per dues testes dins medallons que representen els dos malfactors crucificats; a la part superior la figura del pelicà i a la part dels peus es distingeixen dues figures exemptes, abillades amb llargues túniques i en posició orant, identificades com la Verge Maria i Sant Joan Baptista. El revers l'ocupa la figura de la Mare de Déu sense el Nen, inserida en un dosseret de factura gòtica i envoltada per tres medallons on es troben tallades les lletres "A" en l'extrem superior del braç vertical, "E" en els extrems dret i esquerre del braç horitzontal i "MA" als peus de Maria. Fan referència al cant de l'Ave Maria del poble de Fuliola.

## Història

Aquesta creu és una reconstrucció de l'anterior, datada entre els anys 1713 i 1798, que caigué a principis del segle XX a causa d'una ventada (1936). Gràcies a les restes conservades (part superior del braç vertical, per exemple), es pogué fer la reconstrucció l'any 1992.

## Referències

* 1 2 3 4 «Creu de terme de la Fuliola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Erebia palarica

Erebia palarica és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) endèmica de la península Ibèrica.

## Distribució

Espècie endèmica de la península Ibèrica, on només és present a la Serralada Cantàbrica i algunes serres properes, a les províncies d'Astúries, Cantàbria, Lleó, Palència, Lugo, Ourense i Zamora.

## Descripció

Es tracta de l'espècie europea del gènere Erebia més gran, amb una envergadura alar d'entre 54 i 64 mm. Dimorfisme sexual poc aparent, en ser la femella més clara. Anvers de color bru fosc amb una banda ataronjada a la part exterior que conté diversos ocels negres amb centre blanc. Revers de l'ala anterior semblant a l'anvers, però amb el marge grisós. Revers de l'ala posterior de color bru fosc, amb una franja més clara a la part exterior que conté una sèrie de petits ocels negres amb centre blanc.
* Erebia palarica anvers
* Erebia palarica revers

## Hàbitat

Petites clarianes herboses en matollars de ginesta (Cytisus) o bruc boal (Erica arborea), tant en valls com vessants, sempre en sòls no calcaris. Rang altitudinal des dels 1050 m fins als 1650 m. L'eruga s'alimenta de diverses gramínies, com ara Festuca i Poa.

## Període de vol i hibernació

Vola en una única generació entre finals de maig i finals de juliol, en funció de l'any i de l'altitud. No es coneix en quin estadi ocorre la hibernació.

## Referències

* ↑ «Funet» (en anglès). [Consulta: 31 març 2024].
* 1 2 «Erebia palarica» (en anglès). UICN, 29-01-2009. [Consulta: 31 març 2024].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Collins Field Guide to the Butterflies of Britain and Europe (en anglès). Collins, 2008. ISBN 978-0-00-724234-4.
* ↑ García-Barros, E.; Chaves, P.; Coles, S.; Wright, L. «Distribución ibérica de once especies de satirinos (Lepidoptera, Nymphalidae, Satyrinae)» (en castellà). SHILAP Revista de lepidopterología, 32(125), 2003, pàg. 57–79.

## Enllaços externs

* Asturnatura (castellà)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
* European Butterflies (anglès)
# Gai Sulpici Pètic

Gai Sulpici Pètic (en llatí: Caius Sulpicius Peticus) va ser un distingit patrici romà del temps de les lleis Licínies, que va ocupar algunes magistratures. Formava part de la gens Sulpícia.
Va ser censor el 366 aC any en què va ser elegit per primera vegada un cònsol plebeu, i el 364 aC va ser cònsol amb Gai Licini Calb Estoló, que va proposar les famoses lleis Licínies. En aquest any hi va haver una epidèmia de pesta que va provocar l'establiment dels ludi sceni per primer cop.
L'any 362 aC va servir com a llegat a l'exèrcit del cònsol plebeu Luci Genuci i quan aquest va morir en combat, va agafar el comandament i va rebutjar els hèrnics. El 361 aC va ser elegit cònsol per segona vegada també amb Gai Licini Calb Estoló. Els dos cònsols van atacar els hèrnics i van ocupar Ferentínum i Pètic va obtenir els honors del triomf al seu retorn a Roma.
L'any 358 aC el senat el va nomenar dictador quan els gals van entrar pel territori de Praeneste fins a Pedum. Pètic es va fortificar però els soldats van començar a murmurar perquè volien combatre i finalment va lliurar la batalla i va obtenir la victòria no sense dificultats. Va dedicar al Capitoli una considerable quantitat d'or que formava part del botí.
El 355 aC va ser un dels interrex per l'organització dels comicis i el mateix any va ser escollit cònsol per tercera vegada amb Marc Valeri Publícola, també patrici, violant així la llei Licínia.
Va ser cònsol per quarta vegada el 353 aC amb el mateix col·lega que el 355 aC. L'any 351 aC va ser interrex i el mateix any va obtenir el consolat per cinquena vegada amb Tit Quint Penne Capitolí Crispí.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Londres: John Murray, 1876, p. 212.
# Camille Leblanc-Bazinet

Camille Leblanc-Bazinet (Richelieu, Quebec, 10 d'octubre de 1988) és una atleta professional de CrossFit. És la guanyadora de l'edició 2014 dels CrossFit Games. A més és reconeguda per la seua vessant com a alçadora de pes, havent-se classificat per a diverses competicions relacionades amb la disciplina.

## Biografia

Leblanc-Bazinet va néixer a Richelieu, Quebec el 10 d'octubre de 1988, el seu pare és Danielle Leblanc, que ha competit en diverses competicions de Crossfit.
De jove va practicar gimnàstica a nivell competitiu durant vora 14 anys, però als 16 anys va deixar-ho després de trencar-se el maluc. En recuperar-se, va començar a jugar a futbol i voleibol, arribant a ser la capitana de l'equip de futbol flag de l'escola.
Camille també fa mitja marató, esquia, i juga al rugbi. En una entrevista va dir que va començar al CrossFit després que en una festa de l'equip, un senyor li va dir que no estava en bona condició física. Abans de començar amb el Crossfit, els seus pares estaven totalment en contra i els seus amics creien que era una disciplina perillosa.
A l'edició 2017 dels CrossFit Games, va lesionar-se el muscle en caure des de la bicicleta en la prova de ciclocross. Va recol·locar-se'l ella mateixa i continuar amb la competició, però va retirar-se en saber que la següent prova suposava un gran esforç per al muscle.
A finals de 2019 anuncià que no tornaria a competir al CrossFit Games. Sí ho feu a l'Open del 2019, on tot i no classificar-se per a l'esdeviment final, quedà a la segona posició en la competició per equips amb CrossFit Krypton.
També mostrà la seua intenció de participar en els Jocs Olímpics de 2020 a Tòquio competint en la modalitat d'aixecament de peses.

## Referències

* ↑ «Camille Leblanc-Bazinet Wins 2014 CrossFit Games». TheRxReview.com. [Consulta: 25 octubre 2014].
* ↑ «Camille Leblanc-Bazinet Is, Officially, The Fittest Woman On Earth». HuffingtonPost.ca. The Huffington Post Canada. [Consulta: 25 octubre 2014].
* ↑ «Danielle Leblanc and the Leblanc-Bazinets». CrossFit.com. [Consulta: 26 octubre 2014].
* ↑ «Camille Leblanc Bazinet». FitMarkBags.com. Arxivat de l'original el 26 d'octubre de 2014. [Consulta: 26 octubre 2014].
* 1 2 «Interview with Camille Leblanc-Bazinet». InspiredFitStrong.com. [Consulta: 25 octubre 2014].
* 1 2 Maureen Quirk. «EXCLUSIVE: LEBLANC-BAZINET BREAKS SILENCE AFTER GAMES INJURY». Reebok.com, 01-08-2017. [Consulta: 25 maig 2020].
* ↑ Simon Bermatov. «Camille Leblanc se pone en duda para la temporada 2020». 21quince9.com, 24-04-2019. Arxivat de l'original el 2020-07-18. [Consulta: 25 maig 2020].
* ↑ Brian Pyfferoen. «Camille Leblanc-Bazinet lanzará Feroce Fitness». The Barbell Spin, 25-06-2019. [Consulta: 25 maig 2020].
* ↑ Brian Pyfferoen. «Camille is Headed to the Games…on a Team». The Barbell Spin, 04-04-2019. [Consulta: 25 maig 2020].
* ↑ «Camille Leblanc-Bazinet se prepara para los Juegos Olímpicos de 2020, dejando el CrossFit poco a poco.». Muscleandfitness.com. [Consulta: 25 maig 2020].
# Una mà de contes

Una mà de contes és un programa de Televisió de Catalunya de l'any 2001 dirigit i realitzat per Manuel Barrios, que va emetre's per primer cop al canal de televisió K3. També s'ha emès al Canal Super3 i actualment s'emet al SX3.
A cada capítol d’Una mà de contes una veu en off explica una història al mateix temps que s’il·lustra. El que realment fa innovador i diferent aquest programa són les mans dels diferents artistes que hi participen i que dibuixen cada conte utilitzant els colors i les formes provinents de les aquarel·les, d’eines informàtiques o digitals, d’objectes quotidians, dels aliments, etc.
Els contes que apareixen al programa són tant d'origen tradicional català com contes d'arreu del món.
Al lloc web del programa s'hi poden trobar els contes narrats en diferents llengües, entre les quals hi ha el català, l'anglès (Draw me a story), l'àrab, l'aranès, el gallec (Unha manchea de contos), l'euskera (Irudi Mirudika) i l'italià (Disegnami una storia).

## Premis i reconeixements

* 2007 - Premi Nacional de Cultura
* 2009 - Premi Junceda d’Honor
* 2011 - Menció d’honor BaKaFORUM (Basel-Karlsruhe Forum on Educational and Societal TV and Media)
* 2023 - Premi Especial de l'Associació (Premis Zapping)

## Referències

* ↑ «Edición del viernes, 20 abril 2001» (en castellà) p. 12. La Vanguardia, 20-04-2001. [Consulta: 31 octubre 2022].
* 1 2 Domènech, Mar. «Una mà de contes». El Culturista. Arxivat de l'original el 2022-10-31. [Consulta: 31 octubre 2022].
* ↑ «Es presenta el nou SX3, la plataforma digital de continguts que vol ser "el referent de l'entreteniment infantil en català"». CCMA, 28-09-2022. [Consulta: 31 octubre 2022].
* ↑ «El Patufet en àrab». SX3, 25-04-2011. [Consulta: 3 febrer 2025].
* ↑ «"Una mà de contes" guanya el Premi Nacional de Cultura». TV3, 25-07-2007. [Consulta: 31 octubre 2022].
* ↑ «Un altre premi per a Una mà de contes». CCMA, 02-06-2009. [Consulta: 31 octubre 2022].
* ↑ «El web d'Una mà de contes guanya el premi City of Karlsrühe al BaKaFORUM». CCMA, 10-02-2009. [Consulta: 31 octubre 2022].
* ↑ «TV3 suma dos premis especials en la 28a edició dels Premis Zapping». CCMA, 03-03-2023. [Consulta: 18 març 2023].
# Temperatura mitjana

La temperatura mitjana és un terme de la climatologia referit a la mitjana aritmètica de la temperatura en un període, generalment d'un dia o d'un mes.
La temperatura mitjana anual és la mitjana de la temperatura dels dotze mesos de l'any. És un valor global que en climatologia no és un índex gaire indicatiu, ja que no mostra la continentalitat o el caràcter oceànic d'aquella estació meteorològica.
* Temperatura mitjana de les mínimes mes
* Temperatura mitjana de les mínimes absolutes: Es determina fent la mitjana de la temperatura mínima absoluta a què es va arribar en un mes concret en tots els anys en què es disposa de dades.
* Temperatura mitjana de les màximes absolutes: Es determina fent la mitjana de la temperatura màxima absoluta a què es va arribar en un mes concret en tots els anys en què es disposa de dades.

## Referències

* ↑ «Extruded cellular unplasticized white PVC (PVC-UE) profiles. Specification». BSI British Standards. [Consulta: 25 octubre 2019].