OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Preman

Preman és una pel·lícula acció indonèsia del 2021, dirigida, coproduïda i escrita per Randolph Zaini en el seu debut com a director. La pel·lícula és protagonitzada per Khiva Iskak i Muzzaki Ramdhan. La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Seattle del 2021. S'ha subtitulat al català.
Es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Seattle del 2021. També es va projectar al Festival Internacional de Cinema de Xangai i al Fantastic Fest, d'Austin.

## Premissa

Un criminal sord amb un passat traumàtic i el seu fill han de lluitar per sortir del seu petit poble després de presenciar un horrible assassinat.

## Repartiment

* Khiva Iskak com a Sandi
* Farell Akbar com a Sandi de jove
* Muzakki Ramdhan com a Pandu
* Kiki Narendra com a Guru
* Salvita Decorte com a Cherry
* Revaldo com a Ramon
* Putri Ayudya com a Mayang
* Khayla Maharanie com a Mayang de jove
* Gilbert Pattiruhu com a Komandan
* Egi Fedly com a Pak Haji
* Paul Agusta com a Paul
* Tebe Ali com a Irfan
* Emil Kusumo com a Bang bang
* Jenny Zhang com a Ching Ching
* Jourdy Pranata com a Joko
* David Saragih com a Hanoeng

## Referències

* ↑ Preman a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Milne, Stefan. «Seattle International Film Festival's 2021 Lineup Is Here». Seattle Metropolitan, 24-03-2021. [Consulta: 11 octubre 2021].
* ↑ «Shanghai International Film Festival 2021 Lineup». Shanghai International Film Festival. [Consulta: 11 octubre 2021].
* ↑ Anderton, Ethan. «Fantastic Fest 2021 Line-Up Includes 'Titane,' 'Lamb,' And More Wild Genre Movies». /Film, 06-08-2021. [Consulta: 11 octubre 2021].
* ↑ Hemawati, Retno. «Film Preman Ramah Ditonton untuk Penyandang Disabilitas Tuli». Media Indonesia, 31-08-2021. [Consulta: 11 octubre 2021].
# Presó de Busa

La presó de Busa es troba a El Capolatell, un planell envoltat de cingles situat al municipi de Navès, a la serra de Busa. En estar separat del pla per una esquerda profunda queda com una illa natural, rodejada de penya-segats. Va ser usat com a presó durant la Guerra del Francès (a principis del segle xix), ja que només s'hi podia arribar a través d'una rampa o pont, que es posava i es treia quan havien de fer entrar o sortir presoners.
La Serra de Busa té un pla a la part més elevada amb fonts i rodejat de cingles, que fan de barrera natural, així es va poder utilitzar com a camp d'instrucció militar durant la guerra del francès. També es va utilitzar com a presó després de la guerra civil per tancar-hi els nombrosos represaliats pel règim franquista.
Les roques de la serra de Busa són conglomerats dipositats pels curts i violents rius pirinencs durant l'Oligocè (fa uns 25 milions d'anys), a l'antiga línia de costa del mar de la depressió de l'Ebre fins a l'actual Montserrat.
A la zona del Capolatell aquests conglomerats estan fracturats. Una d'aquestes fractures ha estat erosionada pels agents atmosfèrics al llarg del temps, fins al punt que presenta una obertura prou gran com per evitar el pas d'una persona. Aquesta obertura és la que separava la presó de la resta de la serra: els presoners travessaven la fractura a través d'un pont de fusta que era retirat perquè no tinguessin manera de tornar. Actualment es pot accedir a la presó a través d'un pont metàl·lic, que fa un fort pendent de la serra cap a la presó, cosa que impossibilitava encara més la fugida.
El Capolatell o presó presenta una sèrie de fractures, salvables però molt profundes, que es converteixen en avencs (el Capolatell-1 i el Capolatell-2), el més profund dels quals amb 115 metres de fòndària i un diable pintat a l'entrada que es suposa que qui el va pintar indicava l'entrada a l'infern.

## Història

El tinent coronel solsoní Francesc Xavier de Cabanes i d'Escofet va proposar al capità general de Catalunya Luis de Lacy y Gautier la utilització de Busa com a campament i rereguarda. Es van fortificar els punts més febles i es van construir un miler de casetes de fusta per a l'allotjament dels resistents. Busa va ser, després de Cadis, el primer indret de l'Estat a proclamar la Constitució de 1812, en un acte on van assistir-hi uns 8.000 soldats.
A l'extrem nord-oest del pla de Busa hi ha El Capolatell, conegut com "la presó de Busa", ja que s'utilitzava com a presó dels soldats napoleònics. La tradició afirma que, desesperats, morts de gana i fred; ja que la presó es troba a més de 1300 metres d'altura; hi havia presoners que es llençaven al buit amb el lema Mourir à Busa et resurgir à Paris (Morir a Busa i ressorgir a París). De totes maneres si no saltaven pel cingle morien de fam.

## Referències

* ↑ «Presó natural de Busa». Associació de turisme Vall de Lord. [Consulta: 11 abril 2018].

## Enllaços externs

* Presó natural de Busa a La Vall de Lord
* Turisme El Solsonès
# La simfonia del professor Holland

La simfonia del professor Holland (títol original: Mr. Holland's Opus) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Stephen Herek, estrenada el 1995. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1965, Glenn Holland és un jove compositor que prova una feina de professor de música en un liceu mentre intenta paral·lelament compondre una simfonia de música clàssica que l'ha de fer famós. Però descobreix a poc a poc una verdadera passió per l'ensenyament i ensenyarà al mateix liceu durant trenta anys consagrant al seu ofici el millor d'ell mateix.

## Repartiment

* Richard Dreyfuss: Glenn Holland
* Glenne Headly: Iris Holland
* Jay Thomas: Bill Meister
* Olympia Dukakis: Principal Jacobs
* William H. Macy: Vice-Principal Wolters
* Alicia Witt: Gertrude Lang
* Terrence Howard: Louis Russ
* Damon Whitaker: Bobby Tidd
* Jean Louisa Kelly: Rowena Morgan
* Alexandra Boyd: Sarah Olmstead
* Joanna Gleason: Gertrude Lang, d'adulta

## Rebuda
### Box-Office

La pel·lícula ha aconseguit 106.269.971 dòlars al box-office mundial, entre els quals 82.569.971 als Estats Units.

### Critica

La pel·lícula recull un 73% de crítiques positives, amb un resultat mitjà de 6,7/10 i sobre 26 crítiques recollides, a l'indret Internet Rotten Tomatoes.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1996. Oscar al millor actor per Richard Dreyfuss
* 1996. Globus d'Or al millor actor dramàtic per Richard Dreyfuss
* 1996. Globus d'Or al millor guió per Patrick Sheane Duncan

## Referències

* ↑ esadir.cat. La simfonia del professor Holland. esadir.cat.
* ↑ «Mr. Holland's Opus» (en anglès). The New York Times.
* ↑ «Mr. Holland's Opus». Box Ofici Mojo.
* ↑ «Mr. Holland's Opus». Rotten Tomatoes.
* ↑ «Llista de Premis a IMDb». Internet Movie Database.
# Dartford

Dartford és una localitat situada en el comtat de Kent, a la regió del sud-est d'Anglaterra. Segons el cens de 2001, comptava amb 85.911 habitants.

## Personatges il·lustres

* Mick Jagger
* Keith Richards
* Dick Taylor
# I nosaltres, per què no? (pel·lícula de 1989)

I nosaltres, per què no? (títol original: See No Evil, Hear No Evil) és una pel·lícula nord-americana dirigida per Arthur Hiller el 1989. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un home ha estat assassinat. Dos testimonis han presenciat l'escena. Un cec que ha sentit l'assassí i un sord que l'ha vist.
Encara que la policia no presta gran atenció al seu testimoniatge, els homicides no volen deixar-los cap oportunitat. I els dos homes estan sols per salvar la seva vida.

## Repartiment

* Richard Pryor: Wallace 'Wally' Karue
* Gene Wilder: Dave Lyons
* Joan Severance: Eve
* Kevin Spacey: Kirgo
* Alan North: Braddock
* Kristen Childs: Adele
* Louis Giambalvo: Gatlin
* Anthony Zerbe: Sutherland
* John Capodice: Scotto
* Lauren Tom: Mitzie
* George Bartenieff: Huddelston
* Alexandra Neil: Sally
* Tonya Pinkins: Leslie
* Bernie Mc Inerney: Dr. Cornfeld

## Crítica

* "Només per a fans del duo

## Referències

* ↑ «I nosaltres, per què no?». esadir.cat.
* ↑ «See No Evil, Hear No Evil». The New York Times.
* ↑ Palomo, Miguel Ángel «See No Evil, Hear No Evil». El País.
# Palau de la Música de València

El Palau de la Música de València és un edifici de la ciutat de València situat a l'antic cau del Riu Túria. El Palau (com es coneix popularment) conté diverses sales per a audicions musicals, congressos, exposicions, espectacles i projeccions de cinema, entre altres activitats.

## Trajectòria

Des de la seua inauguració, el 25 d'abril de 1987, s'ha consolidat com el centre musical més important del País Valencià. Actualment, el Palau és seu de l'orquestra de València. Oimés, l'acústica del Palau, i de la seua sala José Iturbi en particular (la més important de l'auditori), ha estat elogiada per molts dels músics que han actuat en ella.

## L'edifici

L'edifici, dissenyat per José María de Paredes, Premi Nacional d'Arquitectura, està format per dues façanes. Una mira al jardí del Túria i està coberta amb una volta de cristall que transforma el vestíbul del Palau en un hivernacle amb tarongers. Les deu columnes exteriors recreen un doble pentagrama. La part posterior, però actual entrada al públic, dona al passeig de l'Albereda. Gràcies a una ampliació posterior, hi ha una tercera part subterrània, que compta amb diverses sales d'assaig, vestidors, sales d'enregistrament, i un nou espai destinat també a exposicions.

## Polítiques del Palau

Amb la direcció de María Irene Beneyto, el Palau fa campanyes per a acostar la cultura musical als més joves i als ciutadans en general. Però el Palau també ha estat motiu de polèmica: el 22 de juliol de 2005 el Col·lectiu de Cantants en Valencià Ovidi Montllor es va manifestar, tancant-se dins del Palau de la Música, com a protesta perquè encara no hi havia actuat cap grup o artista valencià que emprara la llengua pròpia.

## Enllaços externs

* Pàgina del Palau de la Música i Congressos de València Arxivat 2009-06-15 a Wayback Machine.
* Orquestra de València (Teatres de la Generalitat Valenciana) (castellà)
# Luxembourg Digital Songs

Luxembourg Digital Songs és una llista publicada per la revista Billboard. La llista inclou les estadístiques de vendes de senzills i cançons que són populars a Luxemburg. Les dades estan basades en les xifres de vendes, que es compilen per Nielsen SoundScan.
La llista va ser creada el 19 de setembre de 2009. Actualment, el primer lloc és ocupat per la cançó «Love me Like You Do» d'Ellie Goulding.

## Referències

* ↑ «Luxembourg Digital Songs» (en anglès). Luxembourg Digital Songs. Arxivat de l'original el 2019-08-09. [Consulta: 3 juliol 2015].
# Dinastia Chalukya (desambiguació)

«Dinastia Chalukya» té aquests significats:
Diverses dinasties anomenades Chalukya van governar a l'Índia en diversos moments:
* Chalukya de Vatapi o de Badami (Chalukya Anteriors, vers segles VI-VIII)
* Chalukya de Vemulavada (vers segles VII a X), vassalls de la dinastia Rashtrakuta
* Chalukya de Vengi (vers segles VII a XII), coneguts també com a Chalukya Orientals
* Chalukya de Mudigonda (vers segles IX a XII), vassalls de la dinastia Raixtrakuta
* Chalukya de Kalyani (vers segles X a XII), coneguts com a Chalukya Occidentals
* Chalukya de Gujarat (vers segles X a XIII), també coneguts com a Solankis
* Chalukya de Lata (vers segles X a XI)
# Escena davant la mar

Escena davant la mar (あの夏、いちばん静かな海, Ano natsu, ichiban shizukana umi, "Aquest estiu, el mar més tranquil") és una pel·lícula escrita i dirigida per Takeshi Kitano. Fou doblada al valencià i emesa per Punt Dos el 22 de març de 2008.
Aquesta és la primera pel·lícula de la filmografia del director de temàtica més tranquil·la o reflexiva al no ser protagonitzada per la yakuza o policies com a les seves anteriors. Kitano però, va tornar a la violència en el seu següent film, Sonatine, i molts altres treballs posteriors.
La pel·lícula presenta una història senzilla sobre un recol·lector d'escombraries que pateix sordesa, interpretat per Claude Maki, el qual està determinat a aprendre com surfejar en tot moment acompanyat de la dona que estima.
Al film, Kitano desenvolupa el seu costat més delicat juntament amb el seu característic humor sec. L'any 2002 el cineasta va dirigir una pel·lícula similar, Dolls, un conte romàntic sobre tres parelles d'amants.
Claude Maki, actor que interpreta al personatge principal, va aparèixer també a un altre film de Kitano, Brother, com Ken, un japonès resident als Estats Units com a traficant de drogues de barri que eventualment aconseguiria prestigi gràcies a l'arribada des del Japó del seu germà Yakuza, interpretat pel mateix Kitano.
Aquesta pel·lícula marca la primera col·laboració entre Kitano i el compositor Joe Hisaishi, que prèviament havia creat les aclamades bandes sonores de nombrosos films d'anime de Hayao Miyazaki, incloent-hi Nausicaa de la vall del vent. Hisiaishi compondria la banda sonora de totes les pel·lícules de Kitano fins a Dolls, després de la qual cosa la seva col·laboració va finalitzar.

## Banda sonora

La banda sonora va ser originalment llançada el 25 de novembre de 1992 per Toshiba EMI i posteriorment va ser rellançada nombroses vegades per Milan Records i Wonderland Records.
* "Silent Love (Tema principal)" 6:52
* "Cliffside Waltz I" 3:58
* "Island Song" 3:39
* "Silent Love (In Search of Something)" 1:10
* "Bus Stop" 5:11
* "While At Work "1:22
* "Cliffside Waltz II" 3:44
* "Solitude" 1:12
* "Melody of Love" 1:41
* "Silent Love (Forever)" 3:30
* "Alone" 1:04
* "Next Is My Turn" 0:45
* "Wave Cruising" 4:02
* "Cliffside Waltz III" 3:40
# Otero de las Dueñas

Otero de las Dueñas és una localitat del municipi de Carrocera, a la província de Lleó.

## Geografia

Està situat al nord-oest de la província de Lleó en la faldilla sud de la serralada Cantàbrica i en el marge esquerre del riu Lluna. Limita al nord amb Viñayo, al sud amb Benllera, a l'est amb Carrocera i a l'oest amb Canales.

## Organització política

Aquesta localitat pertany actualment a l'Ajuntament de Carrocera, compost per set pobles: Benllera, Carrocera, Cuevas de Viñayo, Otero de las Dueñas, Piedrasecha, Santiago de las Villas i Viñayo, sent Otero de las Dueñas el més important, ja que té pràcticament la meitat de la població de l'Ajuntament. Antigament, aquests pobles, pertanyien al Consell de Valdeviñayo, a excepció d'Otero de las Dueñas i Santiago de las Villas.

## Comunicacions

* Està situat en el quilòmetre 30 de la carretera CL-623, de Lleó a Villablino per Babia.
* Té accés directe a l'autopista Ruta de la Plata, tant cap al nord, Gijón i Oviedo, a menys d'una hora, 85 km, com cap al sud, direcció Benavente, Astorga, Burgos, Palència, Valladolid...
* A 13 quilòmetres per la carretera CL-626 està La Robla.
* S'accedeix a les Tierras de Ordás i Ribera del Órbigo per la carretera LI-420.
* S'arriba per la carretera LI-493 cap a la comarca d'Omaña.

## Poble mil·lenari

Les primeres dades escrites sobre Otero aparesegle ixen el Segle IX, encara que la seva situació primitiva no estava en el lloc en què avui el coneixem. L'antiga ubicació estava prop del que els oriünds d'aquest poble coneixen com “El Alto de las Eras”, el lloc anomenat el Castro.
Des d'aquest lloc s'albira tot el territori, tant cap a l'est com cap a l'oest.
En el moviment de terres per a la construcció de la citada autopista i el que és avui el polígon industrial de “Los Avezales”, van aparèixer restes, tant de l'antic poble com del seu cementiri.

### Monestir cistercenc

María Núñez, senyora de Pinza i Mataluenga entre altres possessions, va fundar en la localitat un important monestir femení cistercenc en els anys 1240, després d'un llarg plet contra els monjos cistercencs de Sandoval.

## Persones destacades

* Antonio Viñayo González (1922-2012), eclesiàstic i estudiós espanyol.

## Referències

* ↑ Ghislain Baury, "Fundar una abadía cisterciense femenina a mediados del siglo XIII. En torno a los inicios de Otero (1230-1252)", Estudios Humanísticos. Historia, n° 13, 2014, p. 9-33
# Clara de Buen Richkarday

Clara de Buen Richkarday (Ciutat de Mèxic, 1954) és una arquitecta mexicana.
Va estudiar arquitectura a la Universitat Iberoamericana. Des de 1984 ha treballat amb Aurelio Nuño Morales, Carlos Mac Gregor Anciola i Francis Sáenz al despatx Despacho Nuño, Mac Gregor y de Buen Arquitectos S. C.. Va guanyar la medalla d'or de l'International Academy of Architecture (IAA) al VI INTERARCH biennale '91 i el premi especial de la ciutat de Frankfurt am Main pel disseny de diverses parades del Metro de Ciutat de Mèxic.

## Referències

* ↑ Clara de Buen Richkarday Arxivat 2009-04-05 a Wayback Machine. (Spanish), Ibnterview.
* ↑ «Sesión de la Academia Nacional de. Arquitectura dedicada al Arq. Aurelio Nuño. Morales». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 23 octubre 2015].
# CRKSV Jong Colombia

El CRKSV Jong Colombia (nom complet Christelijk Rooms Katholiek Sport Vereiniging Jong Colombia) és un club de futbol de la ciutat de Boca Samí, a Curaçao. Va ser fundat el 23 de juliol de 1951.

## Palmarès

* Lliga de Curaçao de futbol:
** 1963, 1965, 1966, 1967, 1969, 1972, 1973, 1975, 1988, 1994, 2000
* Campionat de les Antilles Neerlandeses de futbol:
** 1966, 1968, 1972, 1973, 1974, 1975, 1978, 1988, 1994, 1997, 2001

## Referències

* ↑ «Dutch Antilles – List of Foundation Dates». RSSSF.
* ↑ «Curaçao - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Dutch Antilles - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2023].
# CRKSV Jong Holland

El CRKSV Jong Holland (nom complet Curaçaose Rooms Katholieke Sport Vereiniging Jong Holland) és un club de futbol de la ciutat de Willemstad, a Curaçao. Va ser fundat el 15 de juliol de 1919.

## Palmarès

* Lliga de Curaçao de futbol:
** 1926, 1928, 1932, 1936, 1938, 1940, 1944, 1949, 1950, 1952, 1960, 1978, 1981, 1999, 2018, 2021, 2022
* Campionat de les Antilles Neerlandeses de futbol:
** 1960, 1976-77, 1977-78, 1981-82

## Referències

* ↑ «Curaçao - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Dutch Antilles - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2023].
# Municipi de Txuprene

El municipi de Txuprene (búlgar: Община Чупрене) és un municipi búlgar pertanyent a la província de Vidin, amb capital a la ciutat de Txuprene. Es troba a l'extrem meridional de la província, a la frontera amb Sèrbia. A la frontera d'aquest municipi s'hi troba el pic Midžor, el cim més alt dels Balcans occidentals.
L'any 2011 tenia 2.083 habitants,el 83,85% búlgars i el 15,99% gitanos. Una quarta part de la població viu a la capital municipal, Txuprene.

## Localitats

El municipi es compon de les següents localitats:
| Localitat | Ciríl·lic | Població(desembre de 2009) |
| Txuprene | Чупрене | 576 |
| Dolni Lom | Долни Лом | 229 |
| Gorni Lom | Горни Лом | 777 |
| Protopopintsi | Протопопинци | 91 |
| Replyana | Репляна | 193 |
| Sredogriv | Средогрив | 129 |
| Targovixte | Търговище | 162 |
| Varbovo | Върбово | 128 |
| Total | | 2285 |

## Referències

* ↑ «Mapa de Txuprene». Google Maps.
* ↑ «НАСЕЛЕНИЕ ПО ОБЛАСТИ, ОБЩИНИ, НАСЕЛЕНИ МЕСТА И САМООПРЕДЕЛЕНИЕ ПО ЕТНИЧЕСКА ПРИНАДЛЕЖНОСТ КЪМ 1.02.2011 ГОДИНА» (en búlgar). Национален статистически институт (Institut Nacional d'Estadística de Bulgària). [Consulta: 24 febrer 2018].
* ↑ (anglès) Bulgarian National Statistical Institute - Bulgarian towns in 2009 Arxivat 2010-11-13 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Bulgarian National Statistical Institute - Bulgarian villages under 1000 inhabitants - December 2009
* ↑ (anglès) Bulgarian National Statistical Institute - Bulgarian Settlements 1000-5000 inhabitants - December 2009

## Enllaços externs

* Municipi de Txuprene - Lloc web oficial
# Aleksandr Xakàrov

Aleksandr Xakàrov (nascut el 8 de març de 1948 a Bakú, RSS de l'Azerbaidjan, URSS), és un jugador d'escacs àzeri, d'ascendència armènia, que va jugar sota bandera soviètica, i un molt reputat entrenador i escriptor d'escacs.

## Entrenador d'escacs

És especialment conegut pel fet d'haver estat l'entrenador de Garri Kaspàrov en el període de 1976 fins a 2005. Ells dos varen escriure conjuntament el llibre Caro-Kann: Variant clàssica 4…Af5 (1984). Kaspàrov ha dit d'ell que: "El nom d'Aleksandr Xakàrov potser no sigui mundialment famós, però difícilment podreu trobar algú que hagi dedicat més la seva vida als escacs. És una de les persones que jo mai he conegut que més intensament han treballat en escacs."
Xakàrov fou també entrenador d'Aixot Nadanian.
Tibor Károlyi li va dedicar el quart capítol del seu llibre (de 2009) Genius in the Background ('Genis a l'ombra').

## Llibres

* Kaspàrov, Garri; Xakàrov, Aleksandr. Caro-Kann: Classical 4.Bf5. Batsford, 1984. ISBN 0-7134-4237-9.
* Xakàrov, Aleksandr; Belov, Ígor; Tsaturian, Valeri; Vílenski, L.. Anthology of Chess Beauty. Saturn-S, 1996. ISBN 5-8468-0045-9.

## Referències

* ↑ Армянские звезды спортивного Баку (rus)
* ↑ Гарри - вундеркинд и гений игры (rus)
* 1 2 3 Károlyi, Tibor; Aplin, Nick. «4». A: Genius in the Background. Quality Chess, 2009, p. 113–147. ISBN 978-1906552-37-4.

## Bibliografia

* Károlyi, Tibor; Aplin, Nick. Genius in the Background. Quality Chess, 2009. ISBN 978-1906552-37-4.
# Gurguèn Khatxik

Gurguèn Khatxik Artsruní († 1003) fou un rei de Vaspurakan del 991 a 1003

## Biografia

Gurguèn Khatxik era el segon fill d'Abuixal Hamazasp III, rei de Vaspurakan i de Gaday.
El 972, a la mort del seu pare, va compartir els dominis paterns amb els seus germans. El seu germà gran Aixot Sahak esdevingué rei i conserva l'autoritat sobre els seus germans menors, mentre que Gurguèn Khatxik esdevingué príncep d'Andzevatxik i Senekerim-Joan Artsruní príncep de Reixtunik.
Poc després, participa amb el seu germà Senekerim a la demostració de força dels principals prínceps i reis armenis al llac de Van. Aquesta operació estava destinada a mostrar a l'emperador Joan I Tsimiscés que Armènia no es deixaria envair fàcilment per l'Imperi Romà d'Orient i efectivament l'emperador va escurçar la seva visita.
Va succeir el seu germà Aixot Sahak l'any 991, apartant els seus nebots del tron. El 1002, l'emperador Basili II va prendre possessió del Taik que li havia llegat l'últim príncep i aprofita per exigir k¡jurament de fidelitat dels reis armenis. Gurguèn Khatxik i Senekerim-Joan no van poder refusar, al contrari del rei Gaguik I d'Armènia que es va retirar prudentment a les muntanyes.
Gurguèn Khatxik va morir el 1003, i els seus fills foren apartats del tron per llur oncle Senekerim-Joan.

## Descendència

Gurguèn Khatxik va deixar tres fils :
* Derenik, príncep d'Andzevatxik a partir del 991 ;
* Gaguik, encara viu el 1072 ;
* Aixot.

## Vegeu també

* Artsruní
* Vaspurakan

## Bibliografia

* Gérard Dédéyan (dir.), Histoire du peuple arménien, Toulouse, Éd. Privat, 2007 (1$^{re}$ éd. 1982), 991 p. [détail de l'édition] (ISBN 978-2-7089-6874-5), p. 250-251.
* Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle: Tables généalogiques et chronologiques, 1990, p. 103-104.

## Enllaços externs

* (anglès) «Abousahl-Hamazasp». Foundation for Medieval Genealogy. [Consulta: 21 abril 2010]..
# Prawit Wongsuwan

Prawit Wongsuwan (tailandès ประวิตร วงษ์สุวรรณ, nascut l'11 d'agost de 1945) és un polític tailandès, actual Primer Ministre de Tailàndia des del 24 d'agost de 2022.

## Biografia

Prawit Wongsuwan va exercir com a ministre de Defensa de Tailàndia del 2008 al 2011 i del 2014 al 2019 durant la dictadura de Prayut Chan-o-cha. Ha sigut vicepresident del Consell Nacional per a la Pau i l'Ordre (NCPO) i també ha ocupat el càrrec de viceprimer ministre. De 2004 a 2005 va ser el comandant en cap de l'Exèrcit Reial Tailandès (RTA).

### Primer ministre provisional

Després de la sentència del Tribunal Constitucional de Tailàndia el 24 d'agost de 2022, on el tribunal va suspendre el primer ministre general Prayut Chan-o-cha de servir com a primer ministre a l'espera de la deliberació sobre si havia superat el límit constitucional per al mandat de primer ministre, Prawit, del Palang Pracharath es va convertir en primer ministre en funcions de Tailàndia fins que l'Assemblea Nacional va votar Srettha Thavisin del Partit Pheu Thai com a nou primer ministre el 22 d'agost.

## Referències

* ↑ «Thailand's new military and new politics» (Opinion). Bangkok Post, 05-10-2018.
* ↑ «The Strongman of Siam». Foreign Policy, 21-05-2015.
* ↑ «Thai court orders dismissal of Prime Minister Srettha Thavisin» (en anglès). al Jazeera. [Consulta: 16 agost 2024].