OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint-Hilaire-de-Chaléons

Saint-Hilaire-de-Chaléons (en bretó Sant-Eler-Kaleon, en gal·ló Saent-Hilaire) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.791 habitants. Limita amb els municipis de Bourgneuf-en-Retz al sud-oest, Sainte-Pazanne, Port-Saint-Père, Rouans, Chéméré, Arthon-en-Retz i Pornic.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1801 | 1866 | 1911 | 1921 | 1936 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 874 | 1529 | 1508 | 1362 | 1249 | 1304 | 1311 | 1255 | 1362 | 1333 | 1545 | 1791 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1982-1983 | Camille Recoquillé |
| 1983-1989 | Jean Dupont |
| 1989-2008 | François Loquais |
| 2008- | Françoise Relandeau |
# Saint-Jean-de-Boiseau

Saint-Jean-de-Boiseau (en gal·ló Saent-Jan-de-Boézeau, bretó Sant-Yann-ar-Granneg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 4.698 habitants. Limita amb els municipis de Couëron, Indre, La Montagne, Brains i Le Pellerin.

## Demografia

L'evolució de la població de la comuna ha estat la que es mostra a la gràfica. Igual que la distribució nacional i departamental, la població femenina del municipi és més alta que la població masculina. La taxa (51,2%) és del mateix ordre de magnitud que la taxa nacional (51,6%).
Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | 1.650 | - | - | - | - | - | - | - |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | - | 4.365 | - | - | - | - | - | - |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | - | 1.741 | - | - | 1.851 | - | 2.215 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 2.487 | 2.615 | 3.102 | 3.627 | 4.120 | 4.562 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2008 | Camille Durand | PS |
| 2008- | Pascal Bras | PS |

## Agermanaments

* L'Ametlla de Mar
* Deidesheim (Renània-Palatinat)

## Referències

* ↑ Office Public de la Langue Bretonne. «Kerofis».
* 1 2 «Chiffres clés Évolution et structure de la population - Saint-Jean-de-Boiseau - POP T0-T3 - Population par sexe et âge en 2013». insee.fr: Insee. [Consulta: 22 setembre 2016].
* 1 2 «Résultats du recensement de la population de la Loire-Atlantique - POP T0-T3 - Population par grandes tranches d'âges». insee.fr: Insee. [Consulta: 22 setembre 2016].
* 1 2 «Résultats du recensement de la population française - POP T0-T3 - Population par grandes tranches d'âges». insee.fr: Insee. [Consulta: 22 setembre 2016].
# Saint-Étienne-de-Mer-Morte

Saint-Étienne-de-Mer-Morte (en bretó Sant-Stefan-an-Mel-Veuzh, en gal·ló Saent-Estienn-de-Melmartz) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.231 habitants. Limita amb els municipis de La Marne, Paulx, Touvois, Corcoué-sur-Logne et La Limouzinière a Loira Atlàntic, La Garnache i Froidfond a Vendée.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.128 | 1.169 | 1.078 | 995 | 1.041 | 1.003 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Marcel Gentet | |
| 2008- | Jean Gilet | |
# Sainte-Reine-de-Bretagne

Sainte-Reine-de-Bretagne (en bretó Santez-Rouanez-Breizh) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.789 habitants. Limita amb els municipis de Missillac, Pontchâteau, Crossac, Saint-Joachim i La Chapelle-des-Marais.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.260 | 1.303 | 1.497 | 1.768 | 1.779 | 1.689 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Michel Perrais | |
# Saison

La saison és un estil de cervesa típica del Hainaut a Bèlgica, uns dels estils típics de la cultura de la cervesa belga reconeguda com a Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat el 2016.
La paraula francesa saison vol dir estació, i indica que es tractava d'una cervesa estacional, generalment sense espècies i a base de malts foscs. Són parents amb les bières de garde (cerveses de provisió) del Nord - Pas de Calais de la França limítrofa, tot i que tenir un caràcter llupolós menys pronunciat i sense afegir espècies. Antigament, a la mateixa masia on es conreen els components, la cervesa es feia al febrer i març, com era l'única estació de l'any prou freda i propici per evitar fermentacions salvatges. Així es feia la provisió per tenir prou l'estiu següent al temps de la collita per als jornalers. Per evitar de destorbar la feina tot i tenir els segadors contents, calia una cervesa no gaire fort, lleugerament àcid i desalterant. També se'n feia una versió a molt baix grau d'alcohol, considerada aleshores més sa per als nens que l'aigua contaminada. A principis només es feia aquest tipus de cervesa a la província d'Hainaut, l'estil va inspirar també cervesers enllà de les fronteres provincials. Es considera la Saison Dupont com la mare de l'estil.

## Unes «saison» destacades

Saison Dupont (1844), Saison 1900, Saison d'Epeautre, Saison de Pipaix.

## Referències

* ↑ «Les bières belges » Saisons». Bierebel. Arxivat de l'original el 2015-09-15. [Consulta: 30 novembre 2016].
* ↑ «Saison Dupont» (en alemany). Bierlinie.
* 1 2 Protz, Roger. «Saison». A: 300 Beers you have to try before you die (en anglès). Saint Albans: Campaign for Real Ale (Camra), 2005, p. 208-209. ISBN 978-1-85249-213-7.
# Sant Bartomeu (Roda de Berà)

Sant Bartomeu és l'església parroquial del municipi de Roda de Berà a la comarca del Tarragonès. L'edifici és protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici renaixentista d'escàs interès. La planta té l'estructura d'una nau amb capelles laterals. La volta de la nau és de canó amb llunetes. La construcció està feta amb maçoneria i carreus a les cantonades. Hi ha una inscripció de 1612 a la llinda de la porta de la sagristia. Destaca per la seva façana on s'observa una rosassa i una gran portalada flanquejada per dues columnes estriades amb capitell corinti, que suporten un timpà de forma semicircular.
La façana de la casa parroquial adjunta té cert interès amb les finestres decorades dins un estil de renaixement popular.

## Història

Se suposa que l'actual edifici parroquial es va aixecar durant el segle xvii a sobre o bé a la vora de l'anterior, ja que la data del 1612 figura a la llinda de la porta d'accés a l'actual capella del Santíssim i la del 1681 s'observa a la clau de volta de l'arc rebaixat del cor.
Originalment l'església havia estat un edifici de planta rectangular amb un parell de capelles laterals adossades a cadascun dels seus costats i un senzill campanar d'espadanya. Durant la darrera dècada del segle xix es va allargar la nau central amb un cor i una nova façana i s'hi va aixecar un esvelt campanar en substitució de l'anterior, que presenta tres cossos diferenciats, una base quadrangular, un cos octogonal i, a sobre i separat per una terrassa, un cos més estret rematat per cúpula.
L'arquitecte Josep Maria Jujol i Gibert (1879-1949) va fer un projecte de restauració exterior iniciat el 1934, que no es va acabar. De l'intervenció de Jujol roman la mesa de l'altar major, les lloses del presbiteri, l'urna-sagrari del Santíssim i el cancell de l'entrada de la nau central.
Entre els anys 1996 i 1997 es van efectuar unes importants reformes a l'interior del temple, les quals van comportar que les quatre capelles laterals que hi havia es convertissin en un parell de naus adjacents a la principal. Es va canviar el paviment excepte l'enllosat de J.M. Jujol del presbiteri. També es van obrir tres finestres a la paret de ponent. Així mateix, es va canviar l'entrada de la rectoria des de l'interior del temple i, en comptes d'accedir-hi des d'una de les capelles laterals de la nau per mitjà d'uns esglaons, es va passar a fer-ho per la nova sagristia construïda a la dreta del presbiteri.
Fa pocs anys sobre dels esglaons originals de la portalada es va construir una rampa d'accés per a les persones discapacitades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Sant Bartomeu de Roda de Berà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].
* 1 2 «Església parroquial de Sant Bartomeu». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* ↑ «Església de Sant Bartomeu». Territori Jujol. Cofo architects & Escola d'Arquitectura de Reus.
# Sant Joan de Matadepera

Sant Joan de Matadepera és l'església parroquial de Matadepera (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sant Joan és un edifici neogòtic amb teulada a dues vessants. Està situada a la cantonada formada pel carrer de Sant Joan i la Plaça de Jaume Torras. La façana d'accés té porta d'arc ogival d'inspiració gòtica, amb timpà decorat amb relleus florals i l'anagrama "JHS". A la part superior hi ha una rosada calada. El coronament és a dues vessants, amb arquets ornamentals ogivals sostinguts per petites carteles florals.
El campanar, situat a la banda esquerra de la façana, presenta planta quadrada i està format per tres cossos separats per cornises. El cos inferior és llis, el central té obertures circulars amb quadrifolis i el superior amb finestres ogivals. Els dos pisos superiors són de maó vist.

## Història

L'església parroquial de Sant Joan va ser bastida a inicis del segle XX en temps del rector Mossèn Jaume Torras. Va ser construïda per substituir a l'antiga església parroquial de Sant Joan Baptista, situada vora la masia de Can Roure i documentada des de l'any 1040.

## Referències

* 1 2 3 «Església parroquial de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ «Església de Sant Joan Baptista – Matadepera / Vallès Occidental». Catalunya Medieval. [Consulta: 29 novembre 2015].
# Sant Pere de Monistrol

Sant Pere de Monistrol és l'església parroquial de Monistrol de Montserrat (Bages), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És situada al mig del poble. Es tracta d'un edifici de tres naus amb coberta a doble vessant i que té la façana a ponent; aquesta és coronada per un frontó triangular amb les mateixes proporcions que els ràfecs de la teulada, que estan decorats molt austerament amb una doble cornisa. La porta principal és de llinda i està decorada amb uns pilars dòrics que aguanten un frontó triangular, similar al del coronament de la façana; per sobre de la porta hi ha una finestra rodona que il·lumina l'interior. Tot el conjunt és mancat d'ornamentació llevat de l'arrebossat que reprodueix carreus regulars disposats a trencajunt.
Al costat de tramuntana-llevant s'alça un esvelt campanar de planta quadrada rematat per una balustrada.

## Història

L'església parroquial fou construïda durant el Renaixement però la guerra civil de 1936-1939 la va destruir i fou necessari reconstruir-la.
L'any 888, el comte Guifré deixava el conjunt de les esglésies montserratines i el monasteriolum al monestir de Santa Maria de Ripoll; molt probablement, aquest monasteriolum o alguna de les esglésies estava dedicada a Sant Pere i devia ser la primera d'aquest lloc. L'any 932 era dedicada una església a Sant Pere en aquest indret i ben probablement va acollir una comunitat d'ermitans de tradició visigoda. Al segle xiv, l'església de Sant Pere centrava l'antiga vila fortificada de Monistrol. L'edifici fou renovat totalment durant el Renaixement i no conserva cap testimoni de la primera obra romànica, ni tan sols després de la restauració efectuada un cop passada la guerra civil.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Pere de Monistrol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Santiago Fernández Negrete

Santiago Fernández Negrete (Viḷḷatresmil, Tinéu, 11 de febrer de 1799– Madrid, març de 1869)va ser un polític espanyol, ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Va estudiar en la Universitat d'Oviedo Cànons i Jurisprudència i va concloure Dret en la Universitat Complutense de Madrid, a Alcalá de Henares. En 1843 va ser elegit diputat per Badajoz i la seva activitat parlamentària va durar sense amb prou feines interrupció fins a les legislatura de 1864-1865.
Liberal convençut i represaliat en el regnat de Ferran VII d'Espanya, en 1865 és nomenat Senador vitalici, i en 1851, ministre de Comerç, Instrucció i Obres Públiques en el govern de Juan Bravo Murillo. Més tard, des de 1859 al 1863 seria ministre de Gracia i Justícia, al govern de Leopoldo O'Donnell. En aquest càrrec, va tenir una molt important participació en l'elaboració de la llei hipotecària. A més, en el seu mandat el Ministeri va comprar, en 1862, el Palau de Camposagrado, a Oviedo, habilitant-ho com a Audiència Territorial. Va ser retratat per l'artista sevillà Rafael Díaz de Benjumea.

## Referències

* ↑ «Ha fallecido en esta corte ...». La razón : diario liberal de la provincia de Gerona: Año I Número 65 -, 20-03-1869.
* ↑ «esquela de : Don Santiago Fernandez Negrete». La Correspondencia de España, núm.4.134, 16-03-1869, pàg. 8.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Santiago Fernández Negrete a hoy.es
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ 150 años de la Ley Hipotecaria
# Santos de Isasa y Valseca

Santos de Isasa y Valseca (Montoro, 31 de desembre de 1822 – Madrid, 18 de desembre de 1907) va ser un advocat i polític espanyol que va arribar a ocupar el càrrec de ministre de Foment i la presidència del Tribunal Suprem durant la regència de Maria Cristina d'Habsburg-Lorena.

## Biografia

Catedràtic d'Història de les Institucions de l'Edat Moderna a l'Escola Superior de Diplomàtica des de 1857, va iniciar la seva carrera política com a diputat per Còrdova en les eleccions de 1863, aconseguiria aquest mateix escó en les successives eleccions celebrades fins a 1893. En 1895 va ser nomenat Governador del Banc d'Espanya i en 1896 va resultar escollit senador per Còrdova, passant en 1898 a ser senador per "Dret Propi".
Va ser Ministre de Foment entre el 5 de juliol de 1890 i el 23 de novembre de 1891 en un govern que presidí Antonio Cánovas del Castillo i president del Tribunal Suprem entre 1895 i 1901. També va ser governador civil de Cadis.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2020-04-07. [Consulta: 23 agost 2015].
* ↑ El jurista que reformó el Código Civil y terminó el Murallón, El Diario de Córdoba (27/11/2011)

## Bibliografia

* Pedro Pascual. El compromiso intelectual del político: ministros escritores en la Restauración Canovista, 1999, p.126.

## Enllaços externs

* Santos de Isasa Valseca a la cordobapedia
Càrrecs públics :
| Precedit per: Cristóbal Colón de la Cerda | Ministre de Foment 1890 - 1891 | Succeït per: Aureliano Linares Rivas |
| Precedit per: Juan Francisco Camacho de Alcorta Pío Gullón e Iglesias | Governador del Banc d'Espanya (abril-desembre) 1892 (abril-setembre) 1895 | Succeït per: Pío Gullón e Iglesias Manuel Aguirre de Tejada |
| Precedit per: Juan Francisco Bustamante Martínez | President del Tribunal Suprem d'Espanya 1895-1901 | Succeït per: Eduardo Martínez del Campo y Acosta |
| Premis i fites |||
| Precedit per: Antonio de Mena y Zorrilla | Acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques Medalla 5 1895-1907 | Succeït per: Eleuterio Delgado y Martín |
# Saucet

Sausset dei Pins (en francès Sausset-les-Pins) és un municipi francès situat al departament de les Boques del Roine i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava. L'any 1999 tenia 7.233 habitants.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | - | - | 343 | 348 | 477 | 512 | 600 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 074 | 1 066 | 2 205 | 3 876 | 5 541 | 7 228 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1945-1953 | Clément Monnier | |
| 1953-1991 | Pierre Matraja | PS |
| 1991-2001 | Pierre Peleyrol | PCF |
| 2001- | Éric Diard | UMP |

## Agermanaments

* Sentmenat
* Lariano
* Altshausen

## Referències

* ↑ Topònims occitans de les Boques del Roine
# Museu d'Aviació de Riga

El Museu d'Aviació de Riga (en letó: Latvijas Aviacijas Tehnikes Muzejs), està situat als terrenys de l'aeroport Internacional de Riga (Letònia) i està regularment obert al públic. Va ser fundat el 1956 per Victor Talpa, que va treballar per a l'Administració d'Aviació Civil de Letònia, que va ser privatitzada el 1997.

## Exposició

La major part de la col·lecció del museu es mostra a l'aire lliure i, per tant, estan exposats als elements naturals. Alguns dels avions i helicòpters que es mostren al museu són:
* Aero L-29 Delfin
* Antonov An-2
* Antonov An-24
* Mikoian-Gurévitx MiG-23
* Mikoian-Gurévitx MiG-25
* Mikoian-Gurévitx MiG-27
* Mikoian-Gurévitx MiG-29
* Mil Mi-2
* Mil Mi-4
* Mil Mi-6
* Mil Mi-8
* Mil Mi-24
* Sukhoi Su-7
* Sukhoi Su-15
* Sukhoi Su-17
* Iàkovlev Iak-28R
* Túpolev Tu-22M
* Túpolev Tu-134

## Referències

* ↑ Ogden, 2006, p. 333.
* ↑ Ogden, 2006, p. 333-334.

## Bibliografia

* Ogden, Bob. Aviation Museums and Collections of Mainland Europe (en anglès). Tonbridge, Kent: Air-Britain (Historians) Ltd, 2006. ISBN 0-85130-375-7.
# Senta Elena

Senta Elena (en francès Sainte-Hélène) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.042 | 1.052 | 1.107 | 1.436 | 1.608 | 1.776 | 2.714 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977- | Yves Lecaudey | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
| Etapa precedent Hortin | Camí de Sant Jaume Via de Solac | Etapa següent Carcan |
# Pierrick Fédrigo

Pierrick Fédrigo (Marmande, 30 de novembre de 1978) és un ciclista francès, professional des del 2000 fins al 2016.
En el seu palmarès destaca el Campionat nacional francès en carretera que guanyà el 2005, així com quatre etapes al Tour de França: el 2006, 2009, 2010 i 2012.
És anomenat le nez de Marmande (El nas de Marmande) pel seu prominent nas.

## Palmarès

* 1999
** 1r a la Fletxa ardenesa
** Vencedor d'una etapa del Giro de les Regions
* 2002
** Vencedor d'una etapa al Tour del Llemosí
** Vencedor d'una etapa a la París-Corrèze
* 2003
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 2004
** 1r al Tour del Llemosí i vencedor d'una etapa
* 2005
** Campió de França en ruta
** 1r als Quatre dies de Dunkerque
** 1r al Gran Premi Cholet-País del Loira
* 2006
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 2007
** 1r al Tour del Llemosí i vencedor d'una etapa
* 2008
** 1r al GP Ouest France-Plouay
** Vencedor d'una etapa als Quatre dies de Dunkerque
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 2009
** Vencedor d'una etapa als Quatre dies de Dunkerque
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
** Vencedor de la 9a etapa al Tour de França
* 2010
** 1r al Critèrium Internacional i vencedor d'una etapa
** Vencedor de la 16a etapa al Tour de França
* 2012
** Vencedor de la 15a etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Critèrium Internacional
* 2013
** 1r a la París-Camembert
* 2015
** 1r al Gran Premi Cholet-País del Loira

### Resultats al Tour de França

* 2003. Abandona (14a etapa)
* 2004. 76è de la classificació general
* 2005. 46è de la classificació general
* 2006. 29è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2007. 84è de la classificació general
* 2008. 32è de la classificació general
* 2009. 56è de la classificació general. Vencedor de la 9a etapa
* 2010. 57è de la classificació general. Vencedor de la 16a etapa
* 2012. 48è de la classificació general. Vencedor de la 15a etapa
* 2013. 58è de la classificació general
* 2015. 52è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2005. Abandona (10a etapa)
* 2009. Abandona (12a etapa)

## Referències

* ↑ «Pierrick FEDRIGO» (en italià). Museo del ciclismo. [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ «15e étape : Samatan - Pau. Le jour du chasseur» (en francès). letelegramme, 17-07-2012. [Consulta: 17 gener 2025].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Fitxa de Pierrick Fédrigo a sitiodeciclismo.net
# Silvia Persico

Silvia Persico (Alzano Lombardo, Llombardia, 25 de juliol de 1997) és una ciclista italiana, que combina tant la carretera com el ciclocròs. Actualment milita a l'equip UAE Team ADQ.

## Palmarès en ruta

2022
* Campiona d'Itàlia de ciclisme en ruta
* Medalla de bronze al Campionat del Món de ciclisme en ruta
* 1a al Gran Premi della Liberazione femení
* 1a al Memorial Monica Bandini
* 1 etapa a la Ceratizit Challenge by La Vuelta
2023
* 1a a la Fletxa Brabançona
2024
* 1a al Gran Premi de Plumelec-Morbihan

## Palmarès en ciclocròs

2021-2022
* Campiona d'Itàlia de ciclocròs
* Medalla de bronze al Campionat del món de ciclocròs
2022-2023
* Campiona d'Itàlia de ciclocròs

## Referències

* ↑ «Silvia Persico correrá con el UAE Team ADQ» (en castellà). biciciclismo.com, 26-09-2022. [Consulta: 5 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a procyclingstats