OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teodora (filla de Constantí VII)

Teodora, coneguda també com a Teodora de Macedònia, en grec antic Θεοδώρα, nascuda cap al 496, va ser una emperadriu consort, la segona esposa de Joan I Tsimiscés, emperador de l'Imperi Romà d'Orient. Era filla de Constantí VII i Helena Lecapena. Els seus avis materns eren Romà Lecapè, també emperador i Teodora.
L'obra Teòfanes continuat que seguía la Crònica de Teòfanes el Confessor feta per d'altres escriptors, va ser escrita durant el regnat del seu pare. Aquest llibre finalitza l'any 961 i registra en part la seva vida després de la mort de Constantí VII el 9 de novembre de 959. El seu germà Romà II va pujar al tron i la seva dona Teòfano Anastaso el va convèncer perquè enviés les cinc germanes seves al convent de Kanikleion. Teodora i les seves germanes Zoè, Àgata, Teòfano i Anna van ser enviades inicialment a Kanikleion. Més tard, Teodora, Zoè i Teòfano van ser enviades al monestir d'Antíoc mentre que Àgata i Anna van ser enviades a Myrelaion, a un monestir construït pel seu avi matern.
Mentre les germanes feien vida monàstica, es van produir canvis al tron imperial. Romà II va morir el 15 de març del 963. Els coemperadors i successors seus eren els seus fills menors Basili II i Constantí VIII. La seva mare va ser regent fins que es va casar amb el general victoriós Nicèfor II. Nicèfor va pujar al tron com a primer emperador. Tot i això, Teòfano i Joan I Tsimiscés, nebot de Nicèfor, van organitzar el seu assassinat la nit del 10 al 11 de desembre del 969.
Joan I es va convertir en primer emperador ocupant el lloc de Nicèfor i Teòfano es va exiliar a una de les Illes dels Prínceps. Un matrimoni anterior de Joan I amb Maria Esclerena havia forjat una aliança amb el general Bardes Escler, però les altres aliances de l'Imperi Romà d'Orient no eren tan segures. Joan I va rectificar la situació alliberant Teodora de Myrelaion i organitzant el seu matrimoni amb ella. Segons Lleó Diaca, el matrimoni es va celebrar el novembre del 971. Algunes fonts diuen que van tenir una filla, Teòfano Curcues.
Joan I Tsimiscés va morir el 10 de gener de 976. Les fonts medievals no diuen si Teodora encara era viva.

## Referències

* ↑ Harris, Jonathan. Lost world of byzantium. New Haven; London: Yale University Press, 2016, p. 98. ISBN 9780300223538.
* ↑ Garland, Lynda. Byzantine Women: varieties of Experience 800-1200. Londres: Routledge, 2016, p. 173.
# The Alarm

The Alarm és un curtmetratge mut de la Keystone, dirigit per Roscoe Arbuckle i Edward Dillon i protagonitzat pel mateix Arbuckle. La pel·lícula, de dues bobines, es va estrenar el 28 de maig de 1914. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

El cap de la policia i el cap del cos de bombers són rivals per a la mateixa noia. A la fira del poble es produeixen tot tipus de trobades estúpides per veure qui és el millor i les seves bogeries continuen al llarg de la pel·lícula. Al final es produeix una persecució en la què Fatty, el cap dels bombers, està tirant de tot el departament de policia darrere seu amb una corda. Seguint la policia tot el poble el persegueix.

## Repartiment

* Roscoe Arbuckle (cap dels bombers)
* Mabel Normand
* Minta Durfee
* Hank Mann
* Al St. John
* Keystone Kops

## Referències

* ↑ Walker, Brent E. Mack Sennett's Fun Factory: A History and Filmography of His Studio and His Keystone and Mack Sennett Comedies, with Biographies of Players and Personnel (en anglès). McFarland, 2010-01-13. ISBN 978-0-7864-5707-6.
* ↑ Yallop, David. The Day the Laughter Stopped (en anglès). Little, Brown Book Group, 2014-10-23. ISBN 978-1-4721-1659-8.
* ↑ «The Alarm» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 31 octubre 2024].
* ↑ «Special film reviews: “The Alarm”». Motion Picture News IX, 25, 27-06-1914, pàg. 57.
* ↑ Drew, Bernard A. Motion Picture Series and Sequels: A Reference Guide (en anglès). Routledge, 2013-12-04. ISBN 978-1-317-92893-5.
# Thesan

Thesan, a la mitologia etrusca era la deessa de l'alba, l'endevinació i els parts. Se l'associava amb la generació de la vida i s'assimilava a la divinitat grega Eos i a la romana Aurora.
També va ser identificada amb Leucòtea i amb Mater Matuta. A Etrúria, rebia ofrenes juntament amb el déu del sol Usil, segons consta al Liber Linteus Zagrabiensis un déu equivalent al grec Hèlios i al Sol Invictus romà. Se la representava amb ales, i de vegades nua.

## Nom

Un significat del seu nom és «Alba», que es relaciona amb les paraules thesi, que significa «il·luminació», i thesviti, «clar» o «famós». Un altre significat del seu nom la relaciona amb la capacitat de veure el futur, perquè thesan també significa «endevinació», com es pot veure en la paraula etrusca thesanthei, «endevinar», «il·luminar» o també «brillant». Això té a veure amb la seva funció com a deessa de l'alba, ja que l'endevinació il·lumina el futur fosc i permet veure què pot passar, com l'alba, que il·lumina el món que abans era fosc. Algunes fonts la proposen com a deessa del part, ja que la seva presència a l'inici del dia, té el seu paral·lelisme amb el principi de la vida d'un nou nat. Se l'assimila també a la romana Lucina, deessa de la llum i dels parts, que portava els nascuts a la llum del dia. Thesan tenia un temple a Pirgos dedicat a ella i corresponia a la deessa romana Mater Matuta.

## La maledicció d'Afrodita

Els etruscs van identificar la deessa Thesan amb la divinitat grega de l'alba anomenada Eos. A la llegenda grega, Afrodita havia trobat Eos al llit amb el seu amant Ares. Per castigar Eos, Afrodita la va «maleir» condemnant-la a tenir una atracció insaciable pels joves mortals, i Eos es va fer famosa pels seus molts amants. Als etruscs sembla que els agradaven aquestes històries i les van incorporar a la mitologia de la seva deessa de l'alba Thesan. Les històries sobre la deessa representades als miralls fan referència generalment al mite grec.

## Referències

* ↑ Turfa, Jean MacIntosh (ed.). The Etruscan World. Londres; Nova York: Routledge, 2018, p. 451-452. ISBN 9781138060357.
* 1 2 Thomson de Grummond, Nancy (ed.). The religion of the Etruscans. Austin: University of Texas Press, 2006, p. 41, 46-49, 60-61. ISBN 9780292796287.
# Timàquides

Timàquides de Rodes (en grec antic Τιμαχίδας ὁ Ῥόδιος, "Timachídas ho Rhódios") va ser un poeta i gramàtic grec nascut a l'illa de Rodes al segle i aC.
Se'n sap molt poc de la seva vida. Va escriure un tractat en prosa d'almenys quatre llibres titulat Glosses, amb comentaris sobre poemes. També va ser conegut per un poema en hexàmetres titulat Δεἳπνος ("Deipnos" Banquet), en almenys onze llibres. Aquesta obra la cita amb freqüència Ateneu de Nàucratis que en conserva alguns fragments. Ateneu també menciona una obra sobre l'Hermes d'Eratòstenes, que atribueix a un Timàquides que podria ser aquest.

## Referències

* ↑ Dalby, Andrew. Food in the Ancient World from A to Z. Londres; Nova York: Routledge, 2014, p. 328. ISBN 9780415232593.
# Tractat d'Ulm (1620)

El Tractat d'Ulm fou firmat el dia 3 de juliol de l'any 1620 a la ciutat alemanya d'Ulm. El tractat fou firmat entre representants de la Lliga Catòlica per part de l'emperador Ferran II, emperador romanogermànic i la Unió Protestant. La Unió Protestant, que ja havia participat el 1610 a la Crisi successòria de Juliers-Cléveris, va declarar la seva neutralitat i va abandonar el suport a Frederic V.
L'ocupació de Frederic V, elector palatí del Regne de Bohèmia, se situa en el marc d'un territori pertanyent a l'emperador, arran de la demanda dels protestants bohemis al comte palatí. Per tal d'assegurar-se una senzilla victòria, l'emperador sol·licità a la Unió Protestant que no intervingués a Bohèmia en cas d'ocupació austríaca. Així, pocs mesos després de la signatura, les tropes austríaques iniciaren l'ocupació de Bohèmia.
Amb la mediació de la diplomàcia francesa, Frederic V fou privat dels seus estats patrimonials del Palatinat i hagué d'exiliar-se a la ciutat de La Haia on va morí el 1632 sense haver recuperat el seu territori patrimonial.

## Referències

* ↑ «The Crown & The Cross: The Protestant Union, 1608». oocities.org. [Consulta: 9 octubre 2021].
* ↑ Whaley, Joachim. Germany and the Holy Roman Empire: Volume I: Maximilian I to the Peace of Westphalia, 1493-1648 (en anglès). OUP Oxford, 2012, p. 279. ISBN 978-0-19-873101-6.
* ↑ Wedgwood, Cicely Veronica. The Thirty Years War (en anglès). New York Review of Books, 2005, p. 133-134. ISBN 978-1-59017-146-2.
* ↑ Hayden, J. Michael «Continuity in the France of Henry IV and Louis XIII: French Foreign Policy, 1598-1615». The Journal of Modern History, 45, 1, 01-03-1973, pàg. 1–23. DOI: 10.1086/240888. ISSN: 0022-2801.
* ↑ Pursell, Brennan C. The Winter King: Frederick V of the Palatinate and the Coming of the Thirty Years' War (en anglès). Routledge, 2017-05-15. ISBN 978-1-351-88042-8.
# Cantó de Tourcoing-Sud

El cantó de Tourcoing-Sud és una divisió administrativa francesa, situada al departament del Nord i la regió dels Alts de França.

## Composició

El cantó de Tourcoing-Sud aplega les comunes de
* Mouvaux
* Tourcoing

## Història

Llista de consellers generals successius :
| Date d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001 - 2008 | Patrick Delnatte | UPN |
| 2008- | Brigitte Lherbier | UPN |
| Les dades anteriors no són conegudes. |||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | | | | | 48.891 | 49.206 |
# Tractat de Frankfurt

El Tractat de Frankfurt, signat el 10 de maig de 1871, és el tractat de pau entre França i Prússia que, oficialment, posà fi a la guerra francoprussiana.
Amb la caiguda del Segon Imperi Napoleònic, arran de la derrota a la batalla de Sedan durant la Guerra francoprussiana, Otto von Bismarck no va reconèixer al Govern de Defensa Nacional i arrel de les eleccions legislatives franceses de 1871, Thiers esdevingué "cap del poder executiu de la República Francesa", és a dir, cap d'Estat i de Govern, amb Jules Dufaure com a vicepresident del Consell. Negocia des del 26 de febrer de 1871 el tractat de pau amb von Bismarck conjuntament amb Jules Favre.
Bismarck proposà unes condicions que implicaven la cessió a Alemanya de l'Alsàcia i part de Lorena, i el pagament d'una indemnització, reparació de guerra de sis mil milions de francs a pagar en cinc anys. Les negociacions permeteren a Thiers de reduir la indemnització a cinc mil milions i conservar el Territori de Belfort, a canvi de permetre l'entrada de l'exèrcit prussià a París, l'1 de març, dia en què l'Assemblea Nacional ratificava els principis de la pau.
Una clàusula del tractat permeté als habitants d'Alsàcia i Lorena conservar la nacionalitat francesa si abandonaven la regió abans de l'1 d'octubre de 1872. De l'1.628.000 habitants que tenien ambdues regions en aquella època, 100.000 s'hi van acollir.
El resultat de la guerra suposà una forta humiliació pels francesos, que es compta entre una de les moltes causes de la Primera Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ Bruley, Yves. «La négociation du traité franco-allemand : une diplomatie en enfer» (en francès). Institut de France. [Consulta: 27 agost 2022].
* ↑ Lee, Stephen J. Imperial Germany 1871-1918 (en anglès). Routledge, 2013. ISBN 1134665660.
# Jaroslav Kučera

Jaroslav Kučera (Praga, 6 d'agost de 1929 – 14 de gener de 1991) va ser un director de fotografia txec. Va treballar en moltes pel·lícules de la Nova Onada txeca.

## Vida

Va estudiar a la FAMU el 1948-1952. Va treballar sovint amb els directors Vojtěch Jasný, Karel Kachyňa i la seva dona Věra Chytilová. Va rebre el Gran Premi Tècnic al Festival Internacional de Cinema de Canes per Až prijde kocour.
Martin Frič el va anomenar "el càmera més extraordinari que aquest país [Txecoslovàquia] hagi tingut mai." El 1977 va rebre el Premi a la millor fotografia a l'XI Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror.
Es va casar amb la directora Věra Chytilová. La seva filla Tereza Kučerová (born 1964) és directora artística. El seu fill Štěpán Kučera (nascut el 1968) és director de fotografia.

## Filmografia seleccionada

* Zářijové noci (1957)
* Touha (1958)
* Deštivý den (1962)
* Až prijde kocour (1963)
* Démanty noci (1963)
* Křik (1964)
* Perličky na dně (1965)
* Sedmikrásky (1967)
* Dita Saxová (1967)
* Všichni dobří rodáci (1968)
* Ovoce stromů rajských jíme (1969)
* Psi a lidé (1971)
* Slaměný klobouk (1971)
* Morgiana (1972)
* Noc na Karlštejně (1973)
* Jáchyme, hoď ho do stroje! (1974)
* Malá mořská víla (1976)
* Adéla ještě nevečeřela (1977)

## Referències

* ↑ «Jaroslav Kučera». csfd.cz.
* ↑ Liehm, Antonín L. Closely Watched Films (Routledge Revivals): The Czechoslovak Experience. Routledge.
* ↑ Australia da de nuevo en la diana con «Patrick», de Richard Franklin, La Vanguardia, 14 d'octubre de 1978

## Enllaços externs

* Plantilla:Csfd.cz
# Batalla de Camulodunum

La batalla de Camulodunum, coneguda també com la massacre de la Legió IX, va ser un dels enfrontaments que tingueren lloc durant la Revolta de Boudica liderada per Boudica, reina dels icens, contra l'ocupació romana de Britànnia. En un intent de socórrer la colònia de Camulodunum (Colchester, Essex), assetjada pels rebels, la Legió IX Hispana, comandada per Quint Petil·li Cerial, s'enfrontà a una força molt més nombrosa de tribus britones liderades pels icens. Aproximadament un 80% dels soldats romans van morir durant la batalla. Aquest fet es recull als Annals de l'historiador Tàcit.

## Preludi

L'any 60 o 61 Boudica liderà una revolta contra els romans aprofitant que el governador Gai Suetoni Paulí es trobava al País de Gal·les. El primer objectiu dels rebels va ser ocupar Camulodunum, antiga capital dels Trinovants, convertida en colònia romana. Tàcit diu que la ciutat estava molt pobrament defensada. Els colons romans, molts dels quals eren antics soldats, demanaren ajuda als procurador Catus Decianus, que només va enviar 200 auxiliars. Els atacants van cremar la ciutat fins als fonaments i els darrers defensors que es refugiaren al temple dedicat a Claudi, caigueren després de dos dies de setge. La Legió IX, comandada per Quint Petil·li Cerial, va intentar trencar el setge. És improbable que una legió completa de 5,000 homes participés en la batalla, ja que molts homes es trobaven escampats en petites fortificacions per tota la regió. Probablement, Cerial, degut a la urgència, només devia ser capaç de reunir tres cohorts, infanteria auxiliar i una unitat de 500 homes a cavall, en un conjunt d'uns 2.500 homes. Els romans van agafar la via romana des de Durovigtum (Godmanchester, Cambridgeshire), en una marxa aproximada de tres dies. Malgrat tot, arribaren massa tard per socórrer la colònia i es van trobar a les tribus britones esperant-los en el camp de batalla. Molt més nombrosos i frescos, els Britons van massacrar als romans amb facilitat. Tàcit diu que tota la infanteria va ser anorreada i només es pogueren escapar els homes a cavall, Cerial entre ells.

## Fets posteriors

Mentre els romans es reagrupaven, els rebels van cremar dues ciutats més, Londínium (Londres) i Verulamium (St Albans, Hertfordshire). Finalment, Gai Suetoni Paulí va ser capaç d'esclafar la revolta després d'aconseguir la victòria en la batalla de Watling Street.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals, XIV, 29; 31-32
* ↑ Webster, Graham. Boudica : the british revolt against rome ad 60. Londres; Nova York: Routledge, 2003, p. 89-91. ISBN 9780415226066.
* ↑ Tàcit. Annals, XIV, 39
* ↑ Cassi Dió. Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), LXII, 8,2
# Universiti Sains Islam Malaysia

La Universiti Sains Islam Malaysia (USIM) –traduït seria Universitat de Ciències Islàmiques de Malàisia– és una universitat pública a Nilai, a l'estat de Negeri Sembilan a Malàisia. Kolej Universiti Sains Islam (College Universitat Islàmica de Malàisia - KUIM) és l'antic nom d'USIM abans de ser convertit en universitat, el 2007. La seva fundació va ser el 13 de març del 1998.
Els objectius de la USIM són els estudis islàmics, porta'ls al corrent nacional d'educació principal, i posar l'accent en l'ús de tecnologies de la informació en els sistemes d'educació i de recerca. També se centra a promoure el domini de les llengües àrab i anglesa, així com l'idioma nacional.

## Facultats
### Campus principal

* Facultat d'Al-Alcorà i As-Sunnah Estudis (FPQS)
* Facultat de Sharia i Dret (FSU)
* Facultat Facultat d'Idiomes Principals Estudis (FPBU)
* Facultat de Lideratges i Gestió (FKP)
* Facultat de Ciència i Tecnologia (FST)
* Facultat d'Economia i Muamalat (FEM)

### Campus Pandan Indah

* Facultat de Medicina i Ciències Salut (FPSK)
* Facultat d'Odontologia (FPg)

## Referències

* 1 2 Joseph, Cynthia. Policies and Politics in Malaysian Education: Education Reforms, Nationalism and Neoliberalism (en anglès). Routledge, 2017-11-22. ISBN 978-1-351-37733-1.
* ↑ OECD; Institute, Asian Development Bank. Trade Policy in Asia: Higher Education and Media Services (en anglès). OECD Publishing, 2014-06-05, p. 218. ISBN 978-92-64-21506-1.
# Verb negatiu

El verb negatiu és un verb auxiliar que fan servir moltes llengües uralianes per a construir els predicats negatius. Alhora el verb negatiu requereix acompanyar formes específiques del verb principal, que es denominen "connegatives".
Per exemple, en finès, el verb negatiu té un paradigma defectiu que només té les formes comunes en, et, ei, emme, ette, eivät que es combinen amb els connegatius de present, passat, condicional, potencial etc per a formar present negatiu, passat negatiu, condicional negatiu, potencial negatiu etc; i les d'imperatiu älä, älköön, älkäämme, älkää, älkööt que es combinen amb els connegatius d'imperatiu per formar l'imperatiu negatiu.
Exemples:
    puhun / en puhu ~"jo parlo / jo no parlo"
    puhuit / et puhunut ~"tu parlaves / tu no parlaves"
    hän puhuisi / hän ei puhuisi ~"ell parlaria / ell no parlaria"
    puhukaa! / älkää puhuko! ~"parleu! / no parleu!"

## Referències

* ↑ Karlsson, Fred. Finnish : an essential grammar. New ed. Londres: Routledge, 1999. ISBN 0-203-01822-2.
# Vetluga

El Vetluga -Ветлуга (rus)- és un riu de Rússia, un dels grans afluents del Volga. Té una llargària de 889 km i una superfície de més de 39.400 km². Passa per l'óblast de Kírov, de Kostromà, de Nijni Nóvgorod i per la República de Marí El.
El Vetluga neix a la part occidental de l'óblast de Kírov, molt a prop de Lenínskoie. Discorre primer en un tram curt en direcció nord-est, i després gira progressivament cap a l'oest i s'endinsa en l'óblast de Kostromà per la seva part nord-oriental. Continua encara cap a l'oest, en un tram en què rep per l'esquerra les aigües del Vokhma, i prop de Verkhnespàsskoie gira cap al sud. Rep per l'esquerra els rius Bolxoi Sanga i Neja, passa prop de Xarià i abandona Kostromà per entrar en l'óblast de Nijni Nóvgorod pel seu extrem nord. El riu travessa tota la província per la seva part oriental, passant per les viles de Vetluga, Vetlujski i Voskressénskoie, on el riu gira una mica en direcció sud-est. Poc després, deixa Nijni Nóvgorod i entra en la República de Marí El per la seva part nord-occidental. Desemboca uns quilòmetres aigües avall de la cua de l'embassament de Txeboksari, construïda el 1980.
Els principals afluents en són, per l'esquerra, els rius Neja, Bolxaia Kaksi, Khuronga i Usta, el més important; i per la dreta els rius Votxma i Lkhunda.
El riu es glaça entre els mesos de novembre-desembre i març-abril; durant la resta de l'any, és navegable des de la desembocadura del riu fins a uns 700 km fins a la confluència amb el Vokhma.

## Referències

* ↑ Zeisler-Vralsted, Dorothy. Rivers, Memory, And Nation-building: A History of the Volga and Mississippi Rivers (en anglès). Berghahn Books, 2014-11-01, p. 21. ISBN 978-1-78238-432-8.
* ↑ Publications, Europa. The Territories of the Russian Federation 2003 (en anglès). Taylor & Francis, 2003, p. 197. ISBN 978-1-85743-191-9.
* ↑ Plusnin, Juri; Zausaeva, Yana; Zhidkevich, Natalia; Pozanenko, Artemy. Wandering Workers: Mores, Behavior, Way of Life, and Political Status of Domestic Russian Labor Migrants (en anglès). Columbia University Press, 2014-06-01, p. 52. ISBN 978-3-8382-6713-5.
* ↑ Skutsch, Carl. Encyclopedia of the World's Minorities (en anglès). Routledge, 2013-11-07. ISBN 978-1-135-19395-9.
* ↑ Tockner, Klement; Zarfl, Christiane; Robinson, Christopher T. Rivers of Europe (en anglès). Elsevier, 2021-11-10, p. 49. ISBN 978-0-08-102613-7.
# Vivian Forbes

Vivian Forbes (1891-1937) va ser un soldat, pintor i poeta anglès. Forbes es va allistar als Fusellers Reials, i el 1915 va conèixer el pintor Glyn Philpot, amb qui mantindria una relació sentimental, a una formació a Aldershot. Va estar involucrat en negocis a Egipte després de la guerra, i abans de començar una relació més seriosa amb Philpott. Igual que Philpot, l'obra de Forbes es va veure afectada per la preocupació per l'ascens del feixisme a Europa, i va ser influenciada pel moviment esteticista del segle xix, i per pintors com Charles Ricketts i Charles Haslewood Shannon. Forbes també va compondre poesia, tota ella dedicada a Philpot i la seva relació. Forbes, Philpot, Ricketts i Shannon tenien tots els estudis en algun moment en l'edifici Lansdown Road a Ladbroke Estate.
Descrit com enginyós i encantador, Forbes també era inestable, i la seva relació amb Philpot estava molt propera. Després de la mort sobtada de Philpot el 18 de desembre de 1937, Forbes va ser superat pel dolor i es va suïcidar usant pastilles per dormir el 23 de desembre després del funeral de Philpot.

## Referències

* 1 2 3 «The Edwardians: Glyn Warren Philpot». [Consulta: 23 gener 2016].
* 1 2 «Monday Book: A charmed life tinged with pain». The Independent, 20-06-1999 [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ Delaney, JGP «Gerald Heard's memoir of Glyn Philpot c1945». The British Art Journal, 4, 2003, pàg. 86-90 [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ Cox, Devon. The Street of Wonderful Possibilities: Whistler, Wilde and Sargent in Tite Street. Frances Lincoln, 2015.
* 1 2 Cooper, Emmanuel. The Sexual Perspective: Homosexuality and Art in the Last 100 Years in the West. Routledge, 2005, p. 150-53 [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ Hibbert, Christopher; Weinreb, Ben; Keay, John; Keay, Julia. The London Encyclopaedia (3rd Edition). Pan Macmillan, 2011, p. 475 [Consulta: 23 gener 2016].
# Accord

Accord és una concentració de població designada pel cens del Comtat d'Ulster a l'Estat de Nova York dels Estats Units d'Amèrica

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 Accord tenia 622 habitants, 226 habitatges, i 157 famílies. La densitat de població era de 70,8 habitants per km².
Dels 226 habitatges en un 40,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,6% hi vivien parelles casades, en un 14,6% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 23,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,1% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.083 $ i la renda mediana per família de 48.542 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.368 $ mentre que les dones 35.455 $. La renda per capita de la població era de 26.672 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Accord». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Accord». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari