OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Samuel d'Aní

Samuel d'Aní o també Samvel Anetxí (en armeni Սամվէլ Անեցի) va ser un monjo i historiador armeni nascut a Aní, a començaments del segle xii i mort cap a l'any 1180).
Samuel és conegut per la Cronografia (taules cronològiques) que va escriure sobre la història d'Armènia que van fins al 1177/1178. Inicia, en forma d'entrades i taules cronològiques, la història universal des de l'època de Noè fins a l'any 626 de l'època armènia, que correspon al 5 de febrer de 1177 o al 6 de febrer de 1178. Els anys armenis no equivalen a anys complerts actuals. La seva obra es basa en autors anteriors, sobretot en Eusebi de Cesarea.
L'obra de Samuel d'Aní va tenir una continuació per part d'un autor anònim, que la va perllongar fins a l'any 789 de l'època armènia (27 de desembre de 1339 / 25 de desembre de 1340).

## Referències

* ↑ Redgate, Anne Elizabeth. The Armenians. Malden (USA): B. Blackwell, 2002, p. 259. ISBN 9780631143727.
* ↑ Mutafian, Claude (dir.). Arménie, la magie de l'écrit. París: Somogy, 2007, p. 134-135. ISBN 9782757200575.
* ↑ Dulaurier, Edouard (et al.) (comp.). Recueil des historiens des Croisades. Documents arméniens. Documents latins et français relatif à l'Armenie, vol. I. París: Imprimerie impériale, 1869, p. 445-446.
# Batalla de Rafal Garcés (1452)

La Batalla de Rafal Garcés fou la topada definitiva que suposà la derrota de la Revolta Forana a Mallorca.

## Antecedents

La Revolta Forana fou la rebel·lió esdevinguda a Mallorca entre 1450 i 1453 quan la mà menor dels forans i els menestrals de la ciutat s'aixecaren contra els cavallers ciutadans i mercaders. Les causes principals són el desequilibri en les obligacions fiscals entre la capital i la Part Forana i els rumors de corrupció per part dels administradors del regne. El règim fiscal de 1315 havia quedat obsolet, ja que moltes propietats foranes havien estat adquirides per ciutadans i la despoblació provocada per l'èxode rural. Els principals dirigents foren Simó Ballester Tort per part dels forans i Pere Mascaró pels menestrals.
Una primera fase moderada de la revolta arriba fins al febrer de 1451. Després d'assetjar la capital semblava que la solució arribaria enviant una ambaixada a la cort napolitana d'Alfons el Magnànim. Però el fracàs de la via conciliadora va radicalitzar l'aixecament.

## La batalla

Els pagesos foren derrotats per un exèrcit de mercenaris italians, els saccomani, pagats pel rei Alfons el Magnànim. Fou un combat profundament desigual, ja que les tropes al servei de la corona superaven en nombre i preparació als forans, organitzats com a milícia.
Si bé no fou el final definitiu de la resistència pagesa, el cert és que a partir d'aquí el domini militar de les autoritats fou pràcticament total i s'obria una dura onada repressiva contra la Part Forana, amb terribles resultats humans i econòmics.

## Referències

* 1 2 «Revolta dels Forans». GEC. [Consulta: 28 maig 2023].
* ↑ Agüera, Antoni. «El 'Tort' más famoso de Mallorca» (en castellà). Manacor: Ultima Hora, 22-10-2003. [Consulta: 28 maig 2023].
# Mainà religiós

El mainà religiós (Gracula religiosa) és una espècie d'au de la família dels estúrnids (Sturnidae) En llibertat habita les selves de l'Índia, Indoxina, el sud de la Xina i Sumatra. El seus hàbitats són els manglars, les plantacions i els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, bé com els de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
És capaç d'imitar perfectament la veu humana. Igual com passa amb certes espècies de cotorres el mainà religiós ha esdevingut una au gens rara com a ocell de gàbia.

## Subespècies

* G. r. andamanensis Beavan 1867
* G. r. batuensis
* G. r. halibrecta Oberholser 1926
* G. r. intermedia
* G. r. palawanensis
* G. r. peninsularis
* G. r. religiosa
* G. r. venerata

## Taxonomia

El tàxon G. r. venerata, anomenat en català mainà venerat, a la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2020), és considerat una subespècie del mainà religiós (Gracula religiosa venerata). Tanmateix, en el Handook of the Birds of the World i a la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019) se'l classifica en la categoria d'espècie (Gracula venerata).
Així mateix, el Mainà d'Enggano, considerat una espècie apart pel COI (Gracula enganensis), és considerat com una altra subespècie del mainà religiós pel HBW/BI (Gracula religiosa enganensis)

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «mainà religiós». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 3 «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 677. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Common Hill Myna. Gracula religiosa» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 677. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Sant Joan i Sant Josep de Mataró

Sant Joan i Sant Josep de Mataró és una església del municipi de Mataró (Maresme) situada al carrer de Sant Josep. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Fou la segona església parroquial de la part del centre de la ciutat després de la Basílica de Santa Maria de Mataró. Antic convent, la façana és d'estil barroc força auster i amb certa tendència cap a les línies clàssiques. La farga s'endinsa a l'interior de l'illa de cases dels carrers Riera, Sant Josep i muralla de Sant Llorenç, per la qual cosa des dels seus finestrals es pot contemplar l'entorn enjardinat, actualment restaurat sota les línies artístiques més recents, que fa de terrassa d'unes galeries comercials ubicades en el carrer de la Riera. Per l'altre cantó en resta en convent i el claustre, propietat de l'ajuntament. El conjunt és protegit en façanes, volums i interiors.
A la façana es pot veure un escut del Carme que ens declara la susdita procedència del convent. A l'interior hi ha una imatge de Sant Vicenç de Paül, d'estil barroc tardà i atribuïda a Damià Campeny.

## Història

Originàriament constituïa l'església del monestir de Sant Josep dels frares Carmelites, fundat l'any 1588. A la façana, els escuts del Carme declaren la susdita procedència. Amb motiu dels fets de 1835 els frares hagueren d'abandonar-lo i els edificis conventuals foren destinats més tard a centres docents i benèfics (Col·legi Concepcionistes, Creu Roja, Beneficència municipal). L'església perdurà tancada fins al 1843, en què fou tornada al culte.
El 1868 esdevé parròquia amb la doble advocació de Sant Josep i Sant Joan. El 1898 hi fou afegida l'actual casa rectoral.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Joan i Sant Josep de Mataró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Qui és jueu?

Qui és jueu? (en hebreu מיהו יהודי pronunciat [ˈmihu jehuˈdi]) és una de les preguntes bàsiques sobre d'identitat jueva i sobre la qual giren les diverses rames del judaisme. Tant el judaisme ortodox con el judaisme conservador seguin les normes de l'halacà només consideren jueu qui ha nascut de mare jueva o hagi passat per un procés de conversió al judaisme. Per contra, el judaisme reformista i el judaisme reconstruccionista accepten també la línia paterna.
La identitat jueva també és defineix mitjançant l'ètnia. Les enquestes d'opinió també han suggerit que la majoria de jueus veuen ser-ho com a tals per una qüestió d'ascendència i cultura, més que una religió. Els jueus asquenazites, que són la divisió ètnica més comuna, han estat objecte de molts estudis genealògics i s'ha descobert que son una ètnia amb moltes barreges d'altres pobles.

## Referències

* ↑ Lipka, Michael. «A closer look at Jewish identity in Israel and the U.S.» (en anglès). Pew Research Center, 16-03-2016. [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ Sharon, Jeremy «Poll: Many Israelis see Jewish identity as being self-defined [enquesta: molts israelis veuen la identita jueva com autodefinida]». The Jerusalem Post, 17-09-2014.
* ↑ Bauchet, Marc; McEvoy, Brian; Pearson, Laurel N.; Quillen, Ellen E.; Sarkisian, Tamara; Hovhannesyan, Kristine; Deka, Ranjan; Bradley, Daniel G.; Shriver, Mark D. «Measuring European Population Stratification with Microarray Genotype Data». American Journal of Human Genetics, 80, 5, 2007, pàg. 948–956. DOI: 10.1086/513477. ISSN: 0002-9297.

## Vegeu també

* Israel
* Llei del retorn
* Judaisme
# Álvaro Peláez Antón

Álvaro Peláez Antón (n. 1891) va ser un esportista i traductor espanyol.

## Biografia

Va néixer a Madrid el 3 de juliol de 1899. En la seva joventut va ser futbolista, i fou jugador del Reial Madrid durant la dècada de 1920. Posteriorment, després de retirar-se de l'hàbit futbolístic, va obtenir una plaça com a funcionari de Cos tècnic de Correus. Arribaria a afiliar-se al Partit Comunista d'Espanya (PCE).
Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les milícies republicanes. Posteriorment va passar a formar part del comissariat polític de l'Exèrcit Popular de la República. Durant la contesa va exercir com a comissari de la 44a Brigada Mixta, i posteriorment de les divisions 17a i 47a, combatent en diversos fronts. Al final de la guerra era comissari del XXIII Cos d'Exèrcit, al front del sud. Des d'aquest lloc, en el context del cop de Casado, Peláez va aconseguir evitar la repressió dels comunistes en el si del XXIII Cos d'Exèrcit. A la fi de març de 1939 Peláez va sortir d'Espanya amb vaixell, al costat d'altres refugiats, aconseguint fugir a l'Algèria francesa.
S'exiliaria en la Unió Soviètica, i posteriorment a Polònia, on va treballar com a traductor en una editorial.
Va aconseguir tornar a Espanya el 1971, comptant amb un aval de Santiago Bernabéu —exjugador i president del Reial Madrid.

## Referències

* 1 2 3 Santiago Bernabeu avaló ante el franquismo a un republicano expatriado para su vuelta a España, rtvcyl.es (24 de setembre de 2016)
* 1 2 Álvarez, 1989, p. 180.
* ↑ Engel, 1999, p. 52.
* 1 2 Gil Bracero, 1998, p. 314.
* ↑ Ramírez Navarro, 2014, p. 401.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Gil Bracero, Rafael. Revolucionarios sin revolución: marxistas y anarcosindicalistas en guerra: Granada-Baza, 1936-1939. Universidad de Granada, 1998.
* Ramírez Navarro, Antonio. Anarquistas y Comunistas en la Formación del Movimiento Obrero Almeriense (1872-1939). Universidad de Almería, 2014.
# Sant Vicenç de Mollet

Sant Vicenç de Mollet és l'església parroquial de Mollet del Vallès (Vallès Oriental). Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de tres naus. La central, molt ampla, està sostinguda per arcs de mig punt. El campanar és de torre quadrada, amb un cos superior de finestrals d'arc de mig punt on hi ha les campanes i coronat per uns rellotges. L'edifici és de tipus basilical.

## Història

La primera referència és de 993, quan Ermengarda "Bona Dona" i Na Eldregodo donen a Sant Cugat terres i horts que tenen a Parets i que limiten amb l'església de "Sant Vicenç i Santa Leda"
L'església destruïda el 1936 era d'estil gòtic i havia estat decorada el 1530 amb uns retaules de l'escultor i tallista renaixentista Martí Diez de Liatsasolo. Només resta el campanar. De l'interior de l'església, es conserva una pintura a l'oli sobre tela realitzada l'Abril de l'any 1914 per l'artista català Joaquim Mir i Trinxet on es mostra l'interior de l'edifici religiós. A la zona esquerra en primer pla, s'observen dues figures assegudes sota un arc, darrera les quals trobem un altre personatge que puja les escales. A la zona dreta de la composició, podem observar l'altar i el retaule que decoraven el lloc. Aquest quadre forma part de la col·lecció de la Fundació Municipal Joan Abelló a Mollet del Vallès.
L'edifici fou bastit després de la guerra i es cobriren els panys de paret, segons el projecte de Francesc Folguera, de rajols vermells (l'interior és decorat de pintures de Jaume Busquets i Mollera, Francesc Vidal i Gomà, Joan Abelló i Prat i amb escultures de Manel Martí i Cabré i de Francesc Juventeny).

## Referències

* ↑ Mas, Josep, Cartulari de Sant Cugat del Vallés, vol. IV, n. CCLIII
* «Església de Sant Vicenç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].

## Enllaços externs

* Església parroquial de Sant Vicenç i Rectoria Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cotorra

«Cotorra» té aquests significats:

## Ornitologia

* Cotorra de Kramer
* Cotorra multicolor
* Cotorreta de pit gris
* Lorins
# Can Forner

Can Forner és un monument del municipi de Santa Coloma de Farners (Selva) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici cantoner de planta rectangular, dues plantes, golfes i un cos central més alt. La coberta dels dos laterals és de dos tremujals i la del cos central a dos vessants a laterals, tota ella amb ràfec sostingut per mènsules. La façana més ampla, que dona al carrer de la Creu, presenta obertures rectangulars amb trencaaigües. Les centrals del primer pis i el cos elevat són trigeminades i les de les golfes d'arc de mig punt. La façana de l'esquerra, que correspon al carrer Dalmau, té la porta d'accés i una finestra a la planta baixa, dues portes amb balcons amb barana de ferro i tres obertures d'arc de mig punt a les golfes. Totes les obertures de la planta baixa estan protegides amb reixa de ferro forjat.
L'interior de la casa està totalment reformat i adaptat a l'ús d'oficines tot i que s'han conservat elements de l'edifici original com el paviment de rajola hidràulica.
Cal destacar que la façana lateral dreta mostra una galeria amb tancament de persianes de fusta al primer pis i un jardí tancat, que a diferència de la resta de l'edifici no s'ha restaurat. Això fa pensar que possiblement aquesta part no pertany als mateixos propietaris.

## Història

L'edifici ha sofert una reforma durant la segona meitat del segle XX que respecta els elements originals i s'han afegit les reixes de ferro de la planta baixa. L'annex de la galeria no s'ha restaurat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Forner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 març 2013].

## Enllaços externs

* «Can Forner». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Fils

El Fils és un riu de Baden-Württemberg, Alemanya, tributari per la dreta del Neckar.
El seu naixement es troba als turons de l'Alb de Suàbia prop de Wiesensteig. Flueix per Geislingen (Steige) i Göppingen per unir-se al Neckar a l'est de Stuttgart, a Plochingen. A causa de l'aportació d'aigua del Fils, el Neckar és navegable des d'aquell punt.
# Coll de la Marrana

El Coll de la Marrana és un coll situat a 2.530 m, entre el pic del Bastiments i el Gra de Fajol, i que separa les valls del Ter i del Freser en el moment del naixement d'ambdós rius. Està situat dins el Parc Natural de les Capçaleres del Ter i del Freser.
Alhora és un punt de pas clau per la travessa entre el circ d'Ulldeter i la vall alta del Freser cap a Núria i Coma de Vaca. Des del refugi d'Ulldeter es pot pujar fins al coll caminant en 45 minuts.

## Referències

* ↑ «Coll de la Marrana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Capçaleres del Ter i Freser».
# Reza I de l'Iran

Reza I de l'Iran (persa: رضا پهلوی‎) (Alasht, 15 de març de 1878 - Johannesburg, 26 de juliol de 1944) va regnar com a xa de l'Iran des de 1925 fins a 1941. Va ser un oficial militar iranià i el fundador de la dinastia Pahlavi. Com a polític, anteriorment va exercir com a ministre de guerra i primer ministre de Qajar Iran i posteriorment va regnar com a Xa de Pahlavi Iran des de 1925 fins que es va veure obligat a abdicar després de la invasió anglosoviètica de Iran el 1941. El va succeir el seu fill gran, Mohammad Reza Pahlavi. Un modernitzador, Reza Shah va enfrontar-se amb el clergat xiïta i va introduir reformes socials, econòmiques i polítiques durant el seu regnat, posant finalment les bases de l'estat iranià modern. Per tant, és considerat per molts com el fundador de l'Iran modern.

## Biografia

A l'edat de setze anys, Reza Pahlavi va allistar-se a la brigada cosaca que operava a l'Iran, i va arribar a esdevenir-ne general.
Des de 1917 el Regne Unit estava usant Pèrsia com a plataforma per intervenir a Rússia i afavorir-hi els contrarevolucionaris, la qual cosa va dur a una ocupació del país per forces bolxevics. El 1920, el general Reza Pahlavi prengué Teheran a l'exèrcit soviètic i, el 1921, hi dissolgué el parlament del xa Ahmad Qajar.
El 1923, Reza Pahlavi es proclamà primer ministre i obligà el xa a exiliar-se; segons sembla, el seu objectiu era instaurar una república, però tant el clergat com els nobles feudals rebutjaren el projecte. Al final, consolidà el seu poder aconseguint que el 12 de desembre de 1925 el Majlis -parlament iranià- el proclamés xa -Reza I-, cosa que va donar origen a la dinastia dels Pahlavi.
Reza I fou un monarca autoritari que, basant-se en un sistema militarista, nacionalista, anticomunista i laïcista, va engegar un procés de modernització, comptant principalment amb l'ajuda d'Alemanya; per això, durant la II Guerra Mundial va alinear-se amb el Tercer Reich. L'agost de 1941, dos mesos després de l'atac de Hitler contra l'URSS, soviètics i britànics ocuparen l'Iran per evitar el subministrament de petroli a Alemanya i obligaren Reza I a abdicar a favor del seu fill Mohammad Reza Pahlavi.
En el seu exili, Reza I fou obligat a residir sempre en territori britànic, per això, va estar-se primer a Maurici, després a Durban i, finalment, a Johannesburg, on va morir el 1944.

## Referències

* ↑ «ظهور رضا شاه از دروازه نوسازی قاجارها» (en persa). , 24-02-2021.
* ↑ dsi.co.ir. «همه مردان رضاشاه». iichs.ir, 03-10-2018. [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ لندن, کیهان, بزرگداشت رضاشاه بزرگ، بنیانگذار ایران نوین، در لندن, <https://kayhan.london/fa/1398/01/06/%d8%a8%d8%b2%d8%b1%da%af%d8%af%d8%a7%d8%b4%d8%aa-%d8%b1%d8%b6%d8%a7%d8%b4%d8%a7%d9%87-%d8%a8%d8%b2%d8%b1%da%af%d8%8c-%d8%a8%d9%86%db%8c%d8%a7%d9%86%da%af%d8%b0%d8%a7%d8%b1-%d8%a7%db%8c%d8%b1%d8%a7>. Consulta: 9 abril 2021
* ↑ Ghani, Cyrus. (1998), Iran and the rise of Reza Shah : from Qajar collapse to Pahlavi rule. Tauris publisher, London..

## Vegeu també

* Sayyid Diya al-Din Tabatabai
# Arbutus occidentalis

Arbutus occidentalis és una espècie de petit arbre que pertany a la família de les ericàcies (Ericaceae) i és endèmic a Mèxic. Només se coneix d'algunes zones de l'oest de Mèxic on creix en vessants rocosos. Produeix baies vermelles comestibles que són un aliment valuós per a la fauna salvatge.

## Morfologia

Arbutus occidentalis és un arbust de creixement baix, que fa entre 0,25 a 1 metre d'alçada. En alguns llocs forma colònies de més de 1,8 m d'ample.
Les branques estan cobertes d'escorça vermella fina. Les fulles fan 3-6 cm de llarg, per 1-2 cm d'ample. Tenen dents a les vores.
Els fruits vermells fan uns 13 mm de diàmetre i són carnosos.

## Distribució i hàbitat

Arbutus occidentalis es troba al Mèxic muntanyós des de Chihuahua fins a l'estat d'Oaxaca. Es troba a les pinedes, s'estenen als cims dels penya-segats i als pendents rocosos.

## Taxonomia

Arbutus occidentalis va ser descrita per Rogers McVaugh i Thomas James Rosatti i publicat a Contributions from the University of Michigan Herbarium 11(5): 303–304, f. 1, a l'any 1978.
La seva etimologia correspon a arbutus nom genèric llatí amb què es designava a l'arboç variant europea i mediterrània d'aquesta espècie; i occidentalis és un epítet llatí que significa "de ponent", "occidental".
Anteriorment es distingien dues variacions regionals d’Arbutus occidentalis com a varietats:
* Arbutus occidentalis var. occidentalis: de fulla gairebé llisa, situada al centre de Mèxic des de l'Estat de Durango fins a Jalisco a la Sierra Madre Occidental.
* Arbutus occidentalis var. villosa: fulles abundantment cobertes per sota de pèls llanosos i vellosos, situades més al sud des de Michoacán fins a l'estat d'Oaxaca a les muntanyes de la Sierra Madre del Sur.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Pacific Horticulture magazine: "The Madrones", Spring 1983 issue.
* 1 2 3 4 McVaugh, Rogers & Rosatti, Thomas James. 1978. A new species of Arbutus (Ericaceae) from western Mexico. Contributions from the University of Michigan Herbarium 11(5): 301–304 includes line drawings of Arbutus occidentalis and Arbutus xalapensis on page 303
* ↑ Sørensen, P. D. 1995. Arbutus Linnaeus. Flora Neotropica, Monograph 66: 194–221.
* ↑ García-Mendoza, A. J. & J. A. Meave. 2011. Diversidad Florística de Oaxaca: de Musgos a Angispermas 1–351. Universidad Nacional Autónoma de México, Ciudad Universitaria
* ↑ «Arbutus occidentalis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 20 maig 2024].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations |An Annotated Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès). calflora.net. [Consulta: 20 maig 2024].
* ↑ «Synonyms of Arbutus occidentalis McVaugh & Rosatti» (en anglès). WFO Plant List |Snapshots of the taxonomy. [Consulta: 20 maig 2024].

## Enllaços externs

* Fruits d'Arbutus occidentalis
# Buakaw Banchamek

Sombat Banchamek (en tailandès: สมบัติ บัญชาเมฆ, Samrong Thap, Surin; 8 de maig de 1982), també conegut pel seu sobrenom Buakaw Banchamek (en tailandès: บัวขาว บัญชาเมฆ, Buakaw significa «lotus blanc») és un lluitador i kickboxer de Muay Thai professional tailandès. Conegut pel seu estil de lluita ferotge, és àmpliament considerat com un dels millors lluitadors de Muay Thai de tots els temps.

## Referències

* ↑ «10 Greatest Muay Thai Legends». Siamkick Fight, 06-05-2024. [Consulta: 29 maig 2024].
* ↑ «Muay Thai legends Buakaw and Saenchai scheduled to meet in bare-knuckle 'special rules' fight at BKFC event in March», 26-10-2022.
* ↑ «12 Best Kunb Khmer Fighters of All Time [UPDATED]», 21-01-2022.