OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Departament de Guaraní

Guaraní és un dels disset departaments en els quals es divideix la província de Misiones, a l'Argentina.

## Superfície i límits

Té una extensió de 3314 km² (equivalent a l'11,10 % del total provincial) i limita al nord i est amb el departament San Pedro, al sud amb el Brasil, al nord amb el departament Montecarlo i a l'oest amb els departaments Cainguás i 25 de Mayo.

## Població

El Cens Nacional de 2010 va indicar que viuen 67.698 persones en tot el departament, xifra que l'ubica com el 5è més poblat de la província, després del departament Capital, Oberá, Iguazú i Eldorado.

## Municipis
### San Vicente

És el més poblat del departament. Fou fundat l'any 1961.

### El Soberbio

És la capçalera (capital) del departament. Fou fundat l'any 1946

### Fracrán

És el darrer municipi de Missions. Va ser fundat l'any 2022

## Referències

* ↑ "Provincia de Misiones. Viviendas, población por sexo e índice de masculinidad, según departamento. Año 2010" Arxivat 2015-setembre-23 a la Wayback Machine. Indec.gov
# Gran Buenos Aires

El Gran Buenos Aires és el nom amb què es coneix la Ciutat Autònoma de Buenos Aires més la seva extensió natural sobre la província de Buenos Aires, sense constituir en el seu conjunt una unitat administrativa. Aquesta s'estén en totes direccions (nord, oest i sud; a l'est no és possible pel Riu de La Plata). La zona nord del Gran Buenos Aires està associada tradicionalment amb la classe alta, mentre que a la zona sud hi proliferen barris d'habitatges de classe mitjana i baixa.

## Extensió de l'aglomerat urbà

L'Aglomerat Gran Buenos Aires s'estén per 31 unitats administratives, conegudes com a "partits" (partidos en castellà) amb una superfície total de l'àrea metropolitana de 3.833 km²:
* La Ciutat Autònoma de Buenos Aires
* Catorze partidos integrats totalment a l'aglomerat del Gran Buenos Aires
** Avellaneda
** Partido del General San Martín
** Partido de Hurlingham
** Partido d'Ituzaingó
** Partido de José C. Paz
** Partido de Lanús
** Partido de Lomas de Zamora
** Partido de Malvinas Argentinas
** Partido de Morón
** Partido de Quilmes
** San Isidro
** San Miguel
** Partido de Tres de Febrero
** Partido de Vicente López
* Deu partidos integrats parcialment a l'aglomerat del Gran Buenos Aires i que formen part del Gran Buenos Aires (en sentit administratiu)
** Partido d'Almirante Brown
** Partido de Berazategui
** Partido d'Esteban Echeverría
** Partido d'Ezeiza
** Partido de Florencio Varela
** Partido de La Matanza
** Partido de Merlo
** Partido de Moreno
** San Fernando
** Tigre
* Sis partidos integrats parcialment a l'aglomerat del Gran Buenos Aires i que no formen part del Gran Buenos Aires (en sentit administratiu)
** Escobar
** Partido de General Rodríguez
** Partido de Marcos Paz
** Pilar
** Partido del Presidente Perón
** Partido de San Vicente
* Dos partidos integrats molt poc parcialment a l'aglomerat del Gran Buenos Aires i que no formen part del Gran Buenos Aires (en sentit administratiu)
** Partido de Cañuelas
** Partido de La Plata

## Població

El Gran Buenos Aires comptava el 2001 amb 11.460.575 habitants (2.776.138 a la Ciutat Autònoma de Buenos Aires més 8.684.437 als 24 partits).
L'Aglomerat Gran Buenos Aires comptava el 2001 amb 12.046.799 habitants (2.776.138 a la Ciudad Autònoma i 9.270.661 a la resta). El 1991 la població era d'11.297.987 habitants (2.965.403 i 8.332.584 respectivament).
L'aglomerat del Gran Buenos Aires és, per nombre d'habitants, la major concentració urbana de l'Argentina, la segona de Sud-amèrica (després de la São Paulo), i la tercera d'Amèrica Llatina (després de la Ciutat de Mèxic i São Paulo).

## Fonts

* INDEC Què és el Gran Buenos Aires? Arxivat 2010-11-13 a Wayback Machine.
* Cens de l'any 2001 INDEC Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Mapa interactiu de partides i localitats
* Mapa del Gran Buenos Aires Arxivat 2007-02-02 a Wayback Machine.
* Població del Gran Buenos Aires per localitat Arxivat 2014-04-21 a Wayback Machine.
* Fotografies
# La Valette-du-Var

La Valeta (occità) o La Valette-du-Var és un municipi francès, en l'aglomeració de Toló, situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava. L'any 1999 tenia 21.739 habitants. La toponímia de La Valette, com a arreu de la Provença, és sobretot una adaptació de la seva toponímia a la llengua provençal. La toponímia dels carrers de la Valette i alguns vestigis d'aquesta època (tanc de Verdun) guarden a la memòria el passat militar de la comuna.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 2 311 | 2 152 | 2 206 | 2 015 | 2 450 | 2 267 | 2 231 | 2 275 | 2 337 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2 127 | 2 101 | 2 125 | 2 180 | 2 127 | 2 186 | 2 196 | 2 262 | 2 470 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 2 623 | 2 837 | 2 853 | 2 847 | 3 108 | 3 455 | 4 011 | 5 055 | 5 194 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 6 949 | 11 194 | 14 745 | 18 296 | 20 687 | 21 739 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Christianne Hummel | UMP |

## Agermanaments

* Liévin
* Somma Lombardo
* Bocşa
* Villingen-Schwenningen

## Referències

* ↑ Petit dictionnaire des lieux dits en Provence Valette (n. f.) [et valettes
* ↑ Histoire de la commune.
# Malínovka (Vorónej)

Malínovka (en rus: Малиновка) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 153 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Mesó rho

En física de partícules, un mesó rho és una partícula hadrònica, de tipus mesó, corresponent a un triplet d'isoespín amb tres estats de càrregues ρ$^+$, ρ$^0$ i ρ$^−$. Després dels pions i kaons, els mesons rho, amb una massa de 775.45±0.40 MeV, són les partícules compostes més lleugeres que interactuen sota la interacció forta. Contràriament als pions, que són partícules pseudoescalars (spin zero), els mesons rho són mesons vectorials (spin 1).
Els mesons rho tenen una vida mitjana molt curta, amb una amplada de decaïment d'aproximadament 145 MeV amb la característica peculiar que no és descrita per una distribució de Breit–Wigner. La via de desintegració principal dels mesons rho és en un parell de pions amb una fracció de desintegració del 99.9%.
En models efectius de la força nuclear, el mesó rho s'intercanvia entre els nucleons d'un nucli, juntament amb els pions i els mesons Omega. El mesons rho són considerats sovint com a exemple de bosons de gauge d'una simetria de gauge espontàniament trencada, el caràcter local de la qual és emergent (sorgint de la teoria subjacent de la interacció forta, la QCD). Cal notar que aquesta simetria de gauge trencada (a voltes anomenada simetria local amagada) és diferent de la simetria quiral global que actua en els sabors. El terme model sigma-rho no-lineal de Howard Georgi descriu aquest cas de simetria local amagada.

## Composició

En el model de quarks, els mesons rho corresponen a estats lligats d'un quark i un antiquark lleugers (u, d, s) i són una versió excitada dels pions. A diferència del pió (amb espín zero), el mesó rho té espín j = 1 (és a dir, és un mesó vectorial) i, per tant, té una massa més elevada. Aquesta diferència de massa entre els pions i els mesons rho és atribuïda a una interacció hiperfina gran entre el quark i l'antiquark.
Rho Mesons :
| Partícula | Símbol | Símbol (antipartícula) | Contingut en quarks | Massa en repòs (MeV/c²) | IG | JPC | S | C | B' | Vida mitjana (s) | Generalment decau (>5% de decaïments) en |
| Mesó rho carregat | ρ$^+$(770) | ρ$^−$(770) | $u{\bar {d}}$ | 775.4±0.4 | 1+ | 1− | 0 | 0 | 0 | ~4.5×10$^{−24}$ | π$^±$ + π$^0$ |
| Mesó neutre rho | ρ$^0$(770) | Mateix | $\mathrm {\tfrac {u{\bar {u}}-d{\bar {d}}}{\sqrt {2}}} \,$ | 775.49±0.34 | 1+ | 1−− | 0 | 0 | 0 | ~4.5×10$^{−24}$ | π$^+$ + π$^−$ |

## Referències

* ↑ K. Nakamura et al. (Particle Data Group), JPG 37, 075021 (2010) (URL: http://pdg.lbl.gov)
* ↑ H. Georgi. (1990) "Vector Realization of Chiral Symmetry." inSPIRE Record
* ↑ Rujula, Georgi, Glashow (1975) "Hadron Masses in Gauge Theory." Physical Review D12, p.147
* ↑ C. Amsler et al. (2008): Quark Model
* ↑ C. Amsler et al. (2008): Particle listings
# Mina de diamants Lúo

La Mina de diamants Lúo o àrea de concessió Luo-SMCC es troba al nord-est d'Angola, a la província del sud de Lunda Norte. L'extensió d'aquesta àrea de concessió és de 225 km².
La mina Luo es troba a uns 75 km de Lucapa, capital de la província de Lunda Nord, aproximadament a 80 quilòmetres al nord de Saurimo, la capital provincial de Lunda Sul, i a 1300 km de Luanda, la capital d'Angola, on està la seu de l'empresa.

## Vegeu també

* Llista de mines de diamants

## Enllaços externs

* Lloc Oficial de Luo-SMCC Arxivat 2012-01-12 a Wayback Machine. (portuguès)
# Xènocles (ceramista)

Xènocles (grec antic: Ξενοκλῆς) fou un ceramista de l'antiga Grècia.
És l'autor d'uns atuells per flors en un estil antic i bonic dels quals tres o quatre es conserven en col·leccions privades. Un dels atuells es conserva a la pinacoteca de Múnic, malgrat que no està pintat, i només té el nom de l'artista inscrit en una banda groga: + ΣΕΝΟΚϜΕΣ ΕΠΟΙΕΣΕΝ.

## Referències

* ↑ Smith, Philip. «Xe'nocles». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Període clàssic d'Amèrica

El període clàssic d'Amèrica és un terme teòric arqueològic terme que s'aplica a les societats d'Amèrica del Nord i de Mesoamèrica que correspon per a efectes d'estudi entre el 300 i el 900 (entre el 500 i el 1200 segons altres estudiosos). Es tracta de l'era d'esplendor de les civilitzacions més destacades del continent, especialment a Mesoamèrica, com la maia. Aquesta etapa és la quarta de les cinc etapes en què es divideix la història de l'Amèrica Precolombina plantejada per Gordon Willey i Philip Phillips al seu llibre de 1958 Method and Theory in American Archaeology. Les cultures del Període clàssic se suposa que tenien especialització artesanal i inicis de metal·lúrgia. Se'ls suposa l'organització social per involucrar els inicis de l'urbanisme i els grans centres cerimonials. Ideològicament, les cultures clàssiques hi haurien d'haver desenvolupat una teocràcia. D'antuvi estava el terme estava restringit a les complexes societats de Mesoamèrica i el Perú. Tanmateix, el període inclou altres cultures avançades, com Hopewell, Teotihuacan, i la primerenca maia.
En l'Antic Perú, s'inicia amb l'aparició dels estats militaritzats de les cultures mochica i Nazca, observant-se llavors l'aparició d'estats de territoris reduïts a un o poques valls costaneres amb una força militar regular. Posteriorment apareix en tot el Perú antic l'influx de la cultura wari i el de la cultura tiahuanaco a la zona propera a l'altiplà andí, incloent les valls de la costa sud.

## Referències

* ↑ Willey, Gordon R.. «Gordon Willey». A: Glyn Edmund Daniel and Christopher Chippindale (eds.). The Pastmasters: Eleven Modern Pioneers of Archaeology: V. Gordon Childe, Stuart Piggott, Charles Phillips, Christopher Hawkes, Seton Lloyd, Robert J. Braidwood, Gordon R. Willey, C.J. Becker, Sigfried J. De Laet, J. Desmond Clark, D.J. Mulvaney. Nova York: Thames & Hudson, 1989. ISBN 0-500-05051-1. OCLC 19750309.
* ↑ Gordon R. Willey and Philip Phillips (1957). Method and Theory in American Archaeology. University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-89888-9

## Vegeu també

* Paleoamericà (abans del 8000 aC).
* Període arcaic d'Amèrica (8000 - 1500 aC).
* Període formatiu d'Amèrica (1500 aC - 292).
* Període postclàssic d'Amèrica (900 - 1527)
# Port Huron

Port Huron és una ciutat i la seu del comtat de Saint Clair de l'estat de Michigan als Estats Units . Al 2010 comptava amb 30.184 habitants. La ciutat és adjacent a Port Huron Township però administrativament és autònoma. Està unida pel pont Blue Water Bridge sobre el riu St. Clair a Point Edward, d'Ontario al Canadà. Es troba a l'extrem sud del Llac Huron. Port Huron és la seu d'un molí paperer Domtar; Mueller Industries; Henkel i moltes companyies relacionades amb els automòbils.

## Història

El 1814 el Fort Gratiot es va establir a la base del Llac Huron i va ser considerada la primera població euro-americana dins la zona. Havia estat una reserva dels ojibwa fins a 1836.
El 1857 Port Huron va esdevenir una ciutat incorporada. I el 1871 la seu del comtat.
El 8 d'octubre de 1871 la ciutat i altres llocs al nord patí un gran incendi.

## Clima

Té un clima continental. El gener la temperatura mitjana és de -4,3 °C i al juliol de 22,4. La pluviometria mitjana anual és de 858 litres.

## Notes

* ↑ Helen Hornbeck Tanner. Atlas of Great Lakes Indian History. (Norman: University of Oklahoma Press, 1987) p. 165
* ↑ A. T. Andreas, History of St. Clair County, Michigan -- Port Huron Township and City

## Enllaços externs

* Port Huron - Lloc web oficial
# Udàtxnaia

Udàtxnaia (rus: трубка Удачная, trubka udatxnaia, que pot ser traduït com a «jaciment de la sort») és un jaciment de diamants de Rússia situat en el camp de kimberlita de Daldyn-Alakit, a la república de Sakhà, al nord de la ciutat de Udatxni a la qual el jaciment va donar nom i que va ser construïda per a la seva explotació (i que comptava en el cens de 2011 amb 12.611 hab.). Situat just fora del cercle polar àrtic, a uns 20 km, (66° 26′ N, 112° 19′ E﻿ / ﻿66.433°N,112.317°E﻿ / 66.433; 112.317 66° 26′ N, 112° 19′ E﻿ / ﻿66.433°N,112.317°E﻿ / 66.433; 112.317 / 66.433, 112.317) és explotat com un pou a cel obert. Té més de 600 metres de profunditat, per la qual cosa és la tercera mina a cel obert més profunda del món, després de dues explotacions de coure: la xilena de Chuquicamata (de 1250 m) i la nord-americana mina del Bingham Canyon (de 1210 m de profunditat).
El jaciment d'Udàtxnaia va ser descobert el 15 de juny de 1955, amb prou feines l'endemà passat del descobriment de la mina de diamants Mir pel geòleg soviètic Vladimir Shchukin i el seu equip. Al desembre de 1989 es va extreure el diamant més gran d'aquesta explotació, amb 320,65 quirats, al que se li va posar el nom d'Alexander Pushkin; es tracta del segon major diamant trobat mai al territori de l'antiga Unió Soviètica, només per darrere del XXVI Congrés del PCUS.
Des del 2010, el jaciment d'Udàtxnaia és gestionat per la companyia de diamants russa Alrosa, que planeja cessar l'explotació a cel obert per centrar-se en l'explotació subterrània.

## Vegeu també

* Diamant
* Pluton (geologia)
* Xemeneia volcànica

## Referències

* ↑ (en anglès) Barthelmy, David. «Amakinite Mineral Data». [Consulta: 31 desembre 2006].
* ↑ (en ruso) «Udachny town, Yakutia, established by Udachnaya Pipe in 1968» (en ruso). Moi gorod. [Consulta: 31 desembre 2006].
* ↑ (en anglès)
* 1 2 Р.М. Лобацкая, Н.В.Воронцова, В.М.Усачев, М. Владимиров. МИРОВОЙ РЫНОК ЮВЕЛИРНЫХ КАМНЕЙ (en ruso). Irkutsk: IrGTU, 2006, p. 107 [Consulta: 11 abril 2020]. Arxivat 2007-02-25 a Wayback Machine.
* ↑ «АЛРОСА добыла в Якутии алмаз в 235 карат». www.forbes.ru, 09-10-2013. [Consulta: 2 juliol 2016].
* ↑ «Unique diamond found in Siberia.». www.pravdareport.com, 07-08-2003. Arxivat de l'original el 2016-08-21. [Consulta: 2 juliol 2016].
* ↑ (en anglès)

## Enllaços externs

* (en anglès) Fotos de satèl·lit del jaciment
* (en anglès) Alexeev, Sergey V; Alexander V. Drozdov, Tatyana I. Drozdova, and Ludmila P. Alexeeva (16 de març de 2006). Alexeev, Sergey V; Alexander V. Drozdov, Tatyana I. Drozdova, and Ludmila P. Alexeeva. «The First Experience of Saline Drainage Waters Disposal from the Udachnaya Pipe Quarry into Permaforest». Institute of Arctic and Alpine Research, University of Colorado at Boulder, 16-03-2006. Arxivat de l'original el 14 de novembre de 2007. |coautores= (ajuda)
# Triumvir

* Antiga Roma: Regne romà  · República Romana  · Imperi  · Principat  · Dominat  · Imperi d'Occident Imperi d'Orient
Organització social: :
| Dret romà Assemblees romanes Senat romà Tribus romanes Gens Cursus honorum | Ciutadania romana Patricis Equites Plebeus Esclavitud |
Magistratures ordinàries :
| Cònsol Pretor Tribú de la plebs Censor Pontifex Maximus Qüestor | Prefecte de la ciutat Edil Prefecte Procònsol Propretor Interrex |
Magistratures extraordinàries :
| Dictador Mestre de la cavalleria Tribú consular Legat | Triumvir Decemvir Vigintisexvir Interrex |
Càrrecs i honors :
| Emperador romà Rei de Roma August Cèsar Imperator Princeps senatus Tetrarquia Tetrarca | Magister officiorum Mestre dels soldats Governador Dux Lictor Vicari Tribú militar |
Triumvir era el nom que tenia el membre d'un triumvirat (triumviri) o col·legi de tres membres. Eren magistrats que es nomenaven de forma extraordinària per a resoldre algun tipus de problema o d'activitat pública.
Els principals triumvirats van ser el Primer Triumvirat de Juli Cèsar, Marc Licini Cras, i Gneu Pompeu Magne l'any 60 aC i el Segon Triumvirat format per Octavi, Marc Antoni i Marc Emili Lèpid l'any 40 aC.
A l'antiga Roma amb aquest nom van existir altres triumvirs:
* tresviri o triumviri agro dando encarregats de la divisió de les noves terres conquerides.
* tresviri o triumviri capitales encarregats de les presons i execucions.
* tresviri o triumviri coloniae deducendae encarregats de la fundació de noves ciutats (colònies).
* tresviri o triumviri epulones encarregats dels diners oferts als déus (lectisternia).
* tresviri mensarii responsables de les finances públiques.
* tresviri o triumviri monetales responsables dels metalls de les monedes (vegeu Moneta).
* tresviri o triumviri nocturni, funcionaris de policia.
* Treviri o triumviri reficiendis aedibus, magistrats extraordinaris romans del temps de la Segona Guerra Púnica.
* tresviri o triumviri equitum turmas recognoscendi, o legendis equitum decuriis, magistrats establerts per August per revisar la llista d'equites
* triumviri reipublicae constituendae, per retornar la pau a l'estat.
Tresviri o triumviri eren també uns oficials que s'encarregaven del reclutament de les tropes.

## Referències

* ↑ «Triumvirate | Roman Republic, Julius Caesar & Pompey | Britannica» (en anglès). [Consulta: 30 gener 2024].
* ↑ «trïùnviro - Treccani» (en italià). [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ «Triunviro - Definición, etimología, origen y otros aspectos» (en castellà). [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ «triumvirate | Search Online Etymology Dictionary». [Consulta: 3 febrer 2024].
* ↑ Wasson, Donald L. «First Triumvirate» (en anglès). [Consulta: 3 febrer 2024].
* ↑ «First Triumvirate - Livius». [Consulta: 3 febrer 2024].
* ↑ Wasson, Donald L. «Second Triumvirate» (en anglès). [Consulta: 3 febrer 2024].
* ↑ «Second Triumvirate - Livius». [Consulta: 3 febrer 2024].
* ↑ «Triumvir - Livius». [Consulta: 3 febrer 2024].
* ↑ Smith, William (ed.). «Tresviri». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 15 abril 2022].

## Vegeu també

* Corregència
* Diarquia
* Duumvir
* Monarquia
* Troika comunitària
# Bòtev

El mont Bòtev (en búlgar: Връх Ботев, Vrah Bòtev) és una muntanya de 2.376 m d'alçada, i és el cim més alt de la Serralada dels Balcans. Es troba a la zona central del país i forma part del Parc Nacional dels Balcans Centrals.
Fins al 1950, quan va ser reanomenada en honor del poeta i revolucionari Khristo Bòtev, el pic s'anomenava Iumrúktxal (Юмрукчал, del turc otomà Yumrukçal, "un pic semblant a un puny").
Al cim s'hi troben una estació meteorològica i una antena de ràdio que cobreix el 65% del país. La temperatura mitajana és de -8,9 °C al gener i de 7,9 °C al juliol.

## Referències

* ↑ «Bòtev». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cal Federico

Cal Federico és un edifici del municipi de Benissanet (Ribera d'Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat dins del nucli urbà de la població de Benissanet, a la banda de migdia del terme, adossat a l'antic portal d'accés al nucli antic de la vila i formant cantonada entre el carrer de l'Ebre, el de Miravet i el de la Palla.

## Descripció

És un edifici cantoner de planta irregular format per dos cossos adossats, amb un gran pati posterior delimitat per una tanca de pedra. L'edifici principal, distribuït en tres crugies, presenta la coberta de teula de dos vessants i està distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada al carrer de l'Ebre, presenta un portal d'accés principal situat a la crugia central. És de grans dimensions, està emmarcat amb carreus de pedra ben desbastats decorats amb motllures i presenta una gran clau a manera de decoració, que alhora sosté el balcó central del primer pis. La resta d'obertures de la planta són rectangulars i estan emmarcades en carreus de pedra desbastats. Majoritàriament es corresponen amb finestres, tot i que la crugia situada a llevant presenta un altre portal rectangular que dona accés a un local comercial. Les obertures dels pisos superiors són rectangulars i amb els emmarcaments arrebossats, i presenten decoració superior a manera de guardapols.
Al primer pis, la majoria dels finestrals tenen sortida a balcons exempts amb les llosanes motllurades i les baranes de ferro treballat. El balcó situat damunt del portal principal està sostingut per mènsules treballades. La resta de finestrals es corresponen amb finestres balconeres delimitades per baranes de pedra decorades amb grans rosetons. Aquesta façana està coronada per un ampli ràfec decorat i motllurat. Pel que fa a la façana orientada al carrer de la Palla, presenta un portal d'accés d'arc rebaixat emmarcat amb carreus de pedra ben desbastats i la clau decorada i gravada amb la inscripció “AÑO 1852”. La resta d'obertures, en canvi, són rectangulars i presenten els emmarcaments arrebossats.
El cos adossat a migdia del principal presenta la coberta de teula d'un sol vessant i està distribuït en planta baixa i dos pisos també. La part més destacable de la construcció són els pisos superiors, orientats al pati. El primer nivell presenta una galeria d'arcs de ferradura emblanquinats, delimitats per una senzilla barana de ferro. A la segona planta també hi ha una galeria oberta a l'exterior, formada per tres arcs carpanells arrebossats i pintats.
La construcció està bastida en maons i amb els paraments exteriors arrebossats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Federico». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 març 2016].

## Enllaços externs

* «Cal Federico». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.