OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Valdimar Jóhannsson

Valdimar Jóhannsson (nascut el 28 d'abril de 1978) és un director de cinema i guionista islandès
Valdimar va néixer al nord d'Islàndia l'any 1978. Ha treballat en diversos treballs de realització de pel·lícules, com ara la presa, la il·luminació, director de fotografia i tècnic d'efectes en projectes com Rogue One, The Secret Life of Walter Mitty, LazyTown - Vilamandra, Amundsen, Game of Thrones, i Prometheus. L'any 2003 va fer el seu primer curtmetratge titulat Pjakkur. Va presentar el seu curtmetratge Dolor el 2008 al Festival Internacional de Cinema de Reykjavík. Del 2013 al 2015 va participar en el programa de doctorat a la Fàbrica de Cinema de Béla Tarr a Sarajevo.
El primer llargmetratge de Valdimar va ser Lamb (2021), que va dirigir i escriure. Lamb va escombrar el tauler dels Premis Edda del 2022, guanyant 12 títols, incloses millor pel·lícula i millor guió per a Valdimar. Lamb també va guanyar el premi Un Certain Regard per la seva originalitat al Festival Internacional de Cinema de Canes, el Premi de Cinema del Consell Nòrdic, i fou entrada islandesa a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa.
Valdimar viu a Reykjavík amb la seva dona i les seves filles.

## Filmografia

Com a director:
* Pjakkur (curt de 2003)
* Dolor (Harmsaga) (curt de 2008)
* Dawn (Dögun) (curt de 2012)
* Lamb (Dýrið) (2021)
* Circus Maximus (2023) (segments)

## Referències

* ↑ Gréta Sigríður Einarsdóttir «Of Lamb and Legends». , 01-03-2022.
* ↑ Ragna Gestsdóttir «Valdimar leitar barna til að leika í næstu stórmynd Íslands» (en islandès). , 04-05-2019.
* 1 2 3 «Lamb / Dýrið» (en anglès). European Film Awards.
* ↑ «Valdimar Jóhannsson». Icelandic Film Centre.
* ↑ Vince Mancini. «'Lamb' Director Valdimar Jóhannsson And Star Noomi Rapace Describe The Logistics Of Filming Live Lamb Births». Uproxx, 06-10-2021.
* ↑ «Dolor». Pragueshorts Film Festival, 2010.
* ↑ Peter Bradshaw «Lamb review – Noomi Rapace outstanding in wild horror-comedy of Icelandic loneliness». , 07-12-2021.
* ↑ Catsoulis, Jeannette «'Lamb' Review: Oh No, Not My Baby!» (en anglès). , 07-10-2021.
* ↑ Ásgeir H. Ingólfsson «Hefnd sauðfjárins» (en islandès). , 06-11-2021.
* ↑ Marta Bałaga. «Interview: Valdimar Jóhannsson». Cineuropa, 15-07-2021.
* ↑ Andy Crump. «The Language of Silence: Valdimar Jóhannsson on Lamb». Roger Ebert, 20-10-2021.
* ↑ Erik Pomrenke «Valdimar Jóhannsson's Lamb Sweeps Edda Awards». , 22-09-2022.
* ↑ «LAMB victorious at the Edda Awards 2022». Icelandic Film Centre, 19-09-2022.
* ↑ Erik Pomrenke «Valdimar Jóhannsson Film, Dýrið, Well Received At Cannes». , 16-07-2021.
* 1 2 «Lamb». Icelandic Film Centre.
* ↑ «Dolor» (en anglès). Icelandic Film Centre.
* ↑ «Dawn» (en anglès). Icelandic Film Centre.

## Enllaços externs

* Valdimar Jóhannsson a l'Icelandic Film Centre
# Cultura Dorset

La cultura Dorset (també anomenada la Tradició Dorset) va ser una cultura paleoesquimal (500 aC - 1500) que va precedir la cultura dels Inuits a l'Àrtida d'Amèrica del Nord. S'ha definit en quatre fases, amb diferent tecnologia de caça i manufactura d'eines.
Es van extingir cap a l'any 1500 i van ser desplaçats pels pobles Thule que migraren d'Alaska però una petita comunitat de la cultura Dorset (coneguda com els Sadlermiut) sobrevisqué fins a 1902-1903 a la Badia de Hudson.
Les llegendes dels inuits els consideraven gegants i els anomenaven Tuniit (singular Tuniq) o Sivullirmiut (Primers habitants).
Es va descobrir la cultura Dorset el 1925 amb artefactes trobats a Cape Dorset, a Nunavut que eren molt diferents dels artefactes dels inuit.

## Bibliografia

* Michael Fortescue, Steven Jacobson & Lawrence Kaplan (1994): Comparative Eskimo Dictionary; with Aleut Cognates (Alaska Native Language Center Research Paper 9); ISBN 1-55500-051-7
* Robert McGhee (2005): The Last Imaginary Place: A Human History of the Arctic World; ISBN 0-19-518368-1
* Robert McGhee (2001): Ancient People of the Arctic
* Plummet, Patrick and Serge Lebel (1997) "Dorset Tip Fluting: A Second 'American' Invention", Arctic Anthropology 34(2):132-162
* Renouf, M.A.P. (1999) "Prehistory of Newfoundland Hunter-Gatherers: Extinctions or Adaptations?", World Archaeology 30(3):403-420

## Referències

* ↑ 101. Nunavut Handbook Arxivat 2006-05-29 a Wayback Machine., Qaummaarviit Historic Park

## Enllaços externs

* "Dorset Culture in Nunavik", Avataq
* "In the bones of the world" Arxivat 2005-03-28 a Wayback Machine., Nuntsiaq News
* "Sadlermiut", Canadian Encyclopedia
* "Dorset Paleoeskimo Culture", Canada.ca.
# Maistre Jhan

«Maistre Jhan», Jan o Jehan fou un músic del segle xvi. Entre els anys 1519 i 1543 fou mestre de capella del duc Hèrcules II de Ferrara. El primer esment escrit parla de «Metre Gian, cantor francexe» És el fill d'un cert «Paulus del Mistro, gallicus» (Pau del Mistro, francès). Eix d'una família noble francesa. Alfons I d'Este ja el juny 1512 va descobrir el seu talent, quan el jove Jhan encara era escolà a Roma, el va convidar a Ferrara on va quedar i desenvolupar la seva carrera artística.
El musicòleg Fétis va admetre la hipòtesi que aquest mestre Jhan i Jan Gero foren la mateixa persona; però no existeix cap prova documental que doni suport a aquesta suposició. També se l'ha confós amb Johann Gallus (Jean Lecocq), tot i fer-ho suposar així la dedicatòria del llibre Cantus Symphonia, editat a Venècia el 1543. Va compondre diversos madrigals a 4 i 5 veus, de factura elegant, així com nombrosos motets i cançons.

## Obres destacades

* Te Lutherum Damnamus, te haereticum confitemur (A Tu Luter, et maleïm, a tu et diuem heretge), una paròdia antiluterana inspirada en l'himne Te Deum Laudamus, Te Dominum confitemur (A Tu, Déu, et lloem, a Tu, et reconeixem com Senyor) i una sèrie de motets antiprotestantistes, obres encarregades per Hèrcules II probablement per agrementar per amanyagar el papa Pau III quan visitava Ferrara, per fer-se perdonar d'haver acollit Joan Calví a Ferrara.
* Missa Omnes Sancti et Sanctae Dei

## Referències

* 1 2 Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). volum 28,2, Int - Kz. reedició 1980. Madrid: Espasa-Calpe, 1926, p. 2765. ISBN 84-239-4582-0.
* 1 2 Nugent, George; Haar, James. «Maistre Jhan». A: Grove Music Onlinete (en anglès). 1. Oxford University Press, 2001. DOI 10.1093/gmo/9781561592630.article.17495.
* 1 2 Ammendola, Andrea. Polyphone Herrschermessen (1500-1650) : Kontext und Symbolizität : mit zahlreichen Notenbeispielen (en alemany). Göttingen: V & R Unipress, 2013, p. 71-72. ISBN 978-3-86234-963-0.
* ↑ Kreitner, Kenneth. Renaissance music (en anglès). Oxon, OX: Routledge, 2017, p. 229. ISBN 978-1-351-55147-2.
* ↑ Amendola, 2013, p. 68-69.
* ↑ Amendola, 2013, p. 71-75.

## Bibliografia

* Cavicchi, Camilla. Maistre Jhan alla corte degli Este (1512-1538) (en italià). Bolonya: Alma mater studiorum Università di Bologna, 2006.
# Palau del Parlament de Suècia

El Palau del Parlament de Suècia (en suec, Riksdagshuset) és la seu del Parlament de Suècia. L'edifici ocupa gairebé la meitat de l'illa de Helgeandsholmen, al districte antic de Gamla Stan, al centre d'Estocolm.

## Arquitectura

El 1889 es va realitzar un concurs per a seleccionar el disseny d'un nou edifici per al Parlament de Suècia que va guanyar Johansson. El nou palau legislatiu va reemplaçar l'antic parlament (el Gamla Riksdagshuset) situat a l'illa de Riddarholmen. El complex d'edificis va ser dissenyat per Aron Johansson en estil neoclàssic amb el sector central de la façana en estil neobarroc. Les obres van durar des del 1897 fins al 1905.
Originalment els dos blocs que formen el complex van ser construïts perquè en el primer s'allotgés el Parlament i en l'altre, que té forma de semicercle, el Banc de Suècia.

### Ampliació del Saló de Plens

En 1971, quan el poder legislatiu suec va passar d'un sistema bicameral a un altre monocameral, el Banc de Suècia es va traslladar i es va remodelar l'edifici que ocupava aquest últim per a allotjar el nou Saló de Plens del Parlament. Durant aquesta reforma el Parlament es va traslladar provisionalment a la Kulturhuset (Casa de la Cultura) tot just acabat, al sud de la Plaça Sergel, al centre d'Estocolm.

## Referències

* 1 2 3 4 Virtualtourist.com: Riksdagen—Swedish Parliament House Arxivat 2015-04-03 a Wayback Machine.. Consultat l'11 de març de 2015.
# Emil Walter Buckhard

Emil Walter Buckhard (Pforzheim, 7 d'abril de 1900 - Stuttgart, 1 de març de 1952), conegut com a Emilio Walter, fou un jugador de futbol alemany que va guanyar amb el FC Barcelona la primera edició de la lliga espanyola (1928−29) i tres Copes del Rei (1925, 1926 i 1928).

## Trajectòria

Format a l'equip de futbol Germania Brötzingen de la ciutat de Pforzheim, Emil va emigrar per motius laborals i va anar a treballar a Figueres a la ferreteria de Costa Ferran, al carrer Caamaño. La UE Figueres el va invitar a participar en algun partit d'entrenament i veient que tenia un fort xut el varen fer jugar de defensa en el primer equip. Emilio va debutar la temporada 1921-22 en un partit contra l'Espanyol. Segons el directiu Josep Jou: Quan xutava, tremolava l'aire. En un partit tirà una falta prop de la seva porteria, amb tanta força que la pilota entrà a la porteria contrària. A partir d'aquell gol va guanyar fama i dos anys després, el 1923, va fitxar pel FC Barcelona, equip amb el qual guanyà una lliga i tres copes del rei, jugant 242 partits. Va ser titular de l'equip blaugrana fins al 1931, quan es va haver de retirar a causa una lesió que el va deixar coix per la resta de la seva vida.
Va retornar a Alemanya, on fou entrenador del RSV Hückeswagen a l'estat de Rin del Nord-Westfàlia.
En 1947 el president del Barça Agustí Montal i Galobart, assabentat dels problemes físics i econòmics d'Emilio Walter, va decidir enviar-li setmanalment a Alemanya paquets de queviures durant diversos anys. Montal també el va convidar a les noces d'or del Barça el novembre de 1949.
Quan va morir l'any 1952, les banderes del camp del Barça van onejar a mitja asta.

## Clubs
### Jugador

| Club | País | Any |
| UE Figueres | Catalunya | 1922-1924 |
| FC Barcelona | Catalunya | 1924-1931 |

## Referències

* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ Closa, Toni; Pablo, Josep; Salas, José Alberto; Mas, Jordi. Gran diccionari de jugadors del Barça. Barcelona: Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ Emilio Walter Mundo Deportivo, 16 abril de 1950
* 1 2 3 «Història de UE Figueres: TEMPORADA 1921-22. UN RÈCORD: 60 PARTITS I CAMPIÓ PROVINCIAL». Arxivat de l'original el 2010-07-01. [Consulta: 30 setembre 2010].
* ↑ Parera y Walter, serán los únicos no retenidos di Barcelóna, El Mundo Deportivo, 1931-07-02, p.1
* 1 2 3 Weisweiler bis Odonkor: Deutsche in Spanien Arxivat 2010-07-10 a Wayback Machine. (alemany)
* ↑ blaugranas.com, Agustí Montal i Galobart Arxivat 2015-07-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fitxa a BDFutbol
# Concentrador USB

Un hub USB és un aparell electrònic que permet connectar diferents dispositius USB a un sol port USB, ja sigui d'un ordinador o d'un altre hub USB.

## Utilitat

El principal ús que es fa d'un concentrador USB és el d'augmentar el nombre de dispositius que es poden connectar a l'ordinador. Per tant, si l'ordinador només admetia dues connexions, amb un concentrador es poden augmentar fins a set, per exemple.
També serveix per poder ampliar la distància entre l'ordinador i el perifèric que es vol connectar: un cable USB només pot tenir cinc metres entre dispositiu i dispositiu, per tant amb un concentrador, aquesta distància es duplica fins a deu, amb dos fins a quinze, amb tres fins a 20 i així consecutivament.

## Categories

Es poden diferenciar dos grans tipus de hub USB
* Sense corrent: Són aquells que no requereixen una font d'electricitat externa per funcionar. Normalment s'utilitzen per connectar perifèrics que tenen la seva pròpia font d'alimentació o bé que requereixen molt poca energia.
* Amb corrent: S'utilitzen quan el nombre de dispositius a connectar és elevat i/o quan els dispositius no disposen de font de corrent pròpia i no en tenen suficient amb la que proporciona el cable USB.
# Jaume Cadell

Jaume Cadell (Mallorca, segle xvi), lloctinent del governador general Berenguer d'Oms.
Cadell rebé l'ordre de Berenguer d'Oms de reduir per la força la Revolta Forana. El 29 d'abril de 1451, amb 80 infants i 20 cavallers, sortí de la ciutat de Mallorca cap a Llucmajor i després cap a Porreres, itinerari en el qual reuní forans lleials al rei, per oposar-se als revoltats.
El primer d'abril era a Sineu amb una tropa de 736 peons i 170 cavallers, on rebé la notícia que Simó Ballester havia sortit d'Inca, devastat sa Pobla i arribat a Muro. Cadell partí de Sineu cap a Muro, disposat a travar batalla amb els pagesos a camp obert. Però quan arribà a ses Eres ja només tenia 400 infants i 150 cavallers, mentre la resta havia desertat o passat al camp forà. El lloctinent fou finalment vençut a Son Fornari i s'hagué de refugiar a l'antic palau dels comtes d'Empúries a Muro. La seva derrota va fer patent el poder de la Revolta Forana i consolidà la figura de Simó Tort Ballester com a cap polític i militar de la revolta.

## Referències

* ↑ «Cadell, Jaume». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 343. ISBN 84-8661702-2.
# Marie Langer

Marie Glass Hauser de Langer (Viena, 31 d'agost de 1910 - Buenos Aires, 27 de desembre de 1987) va ser una psiquiatra i psicoanalista argentina d'origen austríac.

## Biografia

Marie Langer va estudiar medicina a la universitat de Viena i es va diplomar l'any 1935. Havia començat una tesi amb Richard Sterba, que hi va posar fi el 1934, per la pertinença de Langer al Partit Comunista d'Àustria, prohibit des de 1933. Al seu marit, Max Langer, cirurgià militar, i a ella se'ls va prohibir l'exercici hospitalari pels seus orígens jueus, i van emigrar a Espanya, a continuació a Montevideo, a l'Uruguai. Es va instal·lar l'any 1942 a l'Argentina i va participar en la fundació de l'Associació psicoanalítica argentina l'any 1942, amb Enrique Pichon-Rivière, Ángel Garma, Arnaldo Rascovsky, Celes Ernesto Cárcamo i Guillermo Ferrari Hardoy. En aquest marc, anima un seminari i assegura funcions de didàctica amb candidats psicoanalistes. Dirigeix la clínica psicoanalítica Enrique-Racker
Després d'haver publicat, l'any 1973, a la seva revista una carta del Brasil denunciant les actuacions de l'aspirant-analista Amilcar Lobo Moreira, és amenaçada de mort mentre la Triple A començava els seus atemptats, i s'exilia a Mèxic, fins a l'any 1987, abans de tornar a Argentina en el moment de la transició democràtica.

## Treballs

Publica investigacions sobre qüestions lligades a la feminitat, a l'especificitat de la psicoanàlisi, i sobretot a la psicoteràpia psicoanalítica de grup

## Publicacions

* Maternidad y Sexo, 1951 (Procreació i sexualitat. Estudi psicoanalític i psicosomàtic, amb un prefaci de Janine Puget, París, edicions Des femmes, 2008 (ISBN 2-721-00568-5)
* Fantasias eternas, 1957
* Ideología e Idealizacíon, 1959
* « Autobiografía » a www.psicomundo.com

## Referències

* 1 2 Hollander, Nancy Caro. Uprooted Minds: Surviving the Politics of Terror in the Americas (en anglès). Routledge, 2014-04-08. ISBN 978-1-135-46874-3.
* ↑ «Marie Langer ou l’impossible neutralité de l’analyste» (en francès).
* 1 2 Lucia Bley «Marie Langer ou l’impossible neutralité de l’analyste». Topique, 140, 2017, pàg. 137-151. Lucia Bley.

### Bibliografia

* Graschinsky de Cohan Graciela, « Història, migració i desarrelamentacinement : el llegat de Marie Langer », Topique, 2002/3 no , pàg. 63-79.
* Ignacio Maldonado Martinez, « Introduction to the Life and Work of Marie Langer (1910-1987) », a Nydia Lisman-Pieczanski & Alberto Pieczanski (ed.), The Pioneers of Psychoanalysis in South America: An Essential Guide, Londres, Institute of Psychoanalysis/Routledge, 2015, p. 139-142.
* Janine Puget, « Langer, Marie Glass Hauser de », pàg. 912-913, in Alain de Mijolla (dir.), Diccionari internacional de la psicoanàlisi 1. A-L. Calmann-Lévy, 2002, (ISBN 2-7021-2530-1 ).
* Chantal Talagrand, « Marie Langer (nascuda Glass) [Viena 1910 — Buenos Aires 1987] », a Béatrice Didier, Antoinette Fouque, Mireille Calle-Gruber (ed.), Le Dictionnaire universel des créatrices, Paris, Éditions des femmes, 2013
# Tate Mcrae

Tate Rosner McRae (1 de juliol, 2003) és una cantant, compositora i ballarina canadenca. Va guanyar notorietat com a primera finalista canadenca al reality televisiu estatunidenc So You Think You Can Dance (2016). Posteriorament, va signar amb RCA Records després de guanyar terreny per la seva cançó debut l'any 2017 "One Day". Va seguir-ho traient dos EP's: All the Things I Never Said (2020) i Too Young to Be Sad (2021). El darrer va ser l'EP femení més reproduït del 2021 a Spotify i va ser precedit pel senzill "You Broke Me First" que es va convertir en un èxit internacional aconseguint les posicions del top deu al Canadian Hot 100 i el número 17 al US Billboard Hot 100.
El 2022, McRae va llançar el seu àlbum d'estudi debut, I Used to Think I Could Fly (2022), que va aconseguir la posició 13 al US Billboard 200. El disc va engendrar el senzill "She's All I Wanna Be" que va aconseguir entrar al top deu a Canadà. Després de desenvolupar un so més orientat al pop, McRae va llançar el senzill "Greedy", que va ser rebut amb un gran èxit comercial arreu del món, convertint-se en el número u a Canadà i el número tres al Hot 100. La cançó va formar part del segon àlbum d'estudi de McRae Think Later (2023) que va debutar al top cinc en diversos països.

## Referències

* ↑ Spirit, Dance. «You Should Know: Tate McRae» (en anglès americà), 31-12-2014. [Consulta: 24 gener 2025].
# Riu Kobuk

El riu Kobuk (en anglès Kobuk River; però també escrit Kooak, Kowak, Kubuk, Kuvuk, o Putnam) és un riu que es troba al nord-oest de l'estat d'Alaska, als Estats Units. Fa uns 450 quilòmetres de llargada. La superfície de la seva conca és de 31.850 km², El riu Kobuk és un dels més grans del nord-oest d'Alaska, amb amplades de fins a 460 metres i velocitats de l'aigua d'entre 5 i 8 km per hora en el seu curs inferior i mitjà.

## Geografia

Se sol dir que les fonts del riu són el llac Walker, però en realitat aquestes es troben a l'est d'aquest, a les muntanyes Endicott, dins el Parc i Reserva Nacionals de les Portes de l'Àrtida, al nord del cercle polar àrtic. Discorre breument vers el sud, descendint de les muntanyes a través de dos espectaculars congosts, per tot seguit dirigir-se cal a l'oest tot seguint el vessant sud de la serralada Brooks en una àmplia vall plena d'aiguamolls. A la vall passa per les viles de Kobuk, Shungnak i Ambler, on rep el riu Ambler. En curs inferior del riu passa pel Parc Nacional de la Vall del Kobuk i posteriorment per la vila de Kiana. En la desembocadura, al Kotzebue Sound, el riu forma un ampli delta.

## Referències

* ↑ 1414240 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Walker Lake (en anglès)
* 1 2 3 4 «USGS Geographic Names Information System. GNIS Detail: Kobuk River».
* ↑ Brabets, T.P., Hydrologic Data and a Proposed Water-Quality Monitoring Network for the Kobuk River Basin, Gates of the Arctic National Park and Preserve i Kobuk Valley National Park, Alaska. U.S. Geological Survey, Water Resources Investigations, Informe 01-4141, 2001
* ↑ Kobuk Valley National Park Final Environmental Impact Statement, National Park Service
* ↑ Alaska Planning Group, U.S. Department of the Interior. Final Environmental Statement for Proposed Kobuk Valley National Monument, 1973
# Congruència de quadrats

En teoria de nombres, i més concretament en aritmètica modular una congruència de quadrats és una congruència que es fa servir normalment en els algorismes de factorització dels enters.

## Deducció

Donat un enter positiu n, El Mètode de factorització de Fermat es basa a trobar nombres x, y que satisfacin la següent equació:
    $x^{2}-y^{2}=n\,\!$
Llavors es pot factoritzar n = x² − y² = (x + y) (x − y). Però, aquest algorisme, a la pràctica és lent perquè cal cercar molts nombres, i només uns quants satisfan aquesta equació tan estricta. Però, n també es pot factoritzar si se satisfà una congruència de quadrats més feble.
    $x^{2}\equiv y^{2}{\pmod {n}}{\hbox{, }}x\not \equiv \pm y{\pmod {n}}$.
És a dir la diferència dels quadrats ara ja no cal que sigui exactament igual a n sinó que n'hi ha prou que sigui un múltiple de n. A partir d'aquí es dedueix fàcilment
    $x^{2}-y^{2}\equiv 0{\pmod {n}}{\hbox{, }}(x+y)(x-y)\equiv 0{\pmod {n}}$
Això vol dir que n divideix (x + y) (x − y). Però s'ha imposat que x ≠ ±y (mod n), per tant n no divideix ni (x+y) ni (x−y) tots sols. Així (x+y) i (x−y) tots dos contenen factors comuns propis (diferents d'1) amb n. Calculant el màxim comú divisor de (x + y, n) i el de (x − y, n) s'obtenen aquests factors; això es pot trobar de foma molt ràpida fent servir l'algorisme d'Euclides.
Les congruències de quadrats són molt útils en els algorismes de factorització dels enters. Aquesta congruència es fa servir de forma extensiva, per exemple en el garbell quadràtic, l'algorisme general del garbell del cos de nombres, la factorització amb fraccions contínues, etc.

## Exemple

Si es considera n = 35. Es troba que
    $\textstyle 6^{2}\equiv 36\equiv 1\equiv 1^{2}{\pmod {n}}$.
Per tant, es pot factoritzar 35 amb Mcd(6 − 1, 35) = 5 i Mcd(6 + 1, 35) = 7.

## Generalitzacions

També es pot fer servir una base de factorització per ajudar a trobar de forma més ràpida congruències de quadrats. I en comptes de buscar $\textstyle x^{2}\equiv y^{2}{\pmod {n}}$ directament, es busquen molts $\textstyle x^{2}\equiv y{\pmod {n}}$ on els y tenen factors primers petits, i es prova de multiplicar uns quants entre ells per tal d'obtenir un quadrat al cantó dret.
# Partit d'Estat Liberal

Partit d'Estat Liberal (neerlandès Liberal Staatspartij, LSP) fou un partit polític neerlandès fundat el 1921, resultat de la fusió de la Unió Liberal amb la Lliga dels Liberals Lliures, la Lliga Econòmica, el Partit Neutral i el Partit de Classe Mitjana. Tots es tenien menester d'unir forces arran els desastrosos resultats de les eleccions legislatives neerlandeses de 1918, en les quals es va implantar la representació proporcional i el sufragi universal. Eren liberals conservadors, defensaven la petita propietat i el lliure comerç, però progressivament van demanar pensions per als ancians i assistència als més pobres, educació pública, desarmament bilateral i de l'autonomia a les Índies Orientals.
Fundat amb el nom de Vrijheidsbond (Lliga de la Llibertat), encara que després canvià el nom. A les eleccions de 1922 però només va obtenir deu escons, i progressivament en van perdre fins a quedar-ne amb només quatre a les eleccions de 1937, però va poder participar en els governs de coalició d'Hendrickus Colijn. El fet de tenir un electorat força independent i heterogeni facilità el fet que el perdés davant nous partits més radicals com el feixistes del NSB.
Quan els nazis van ocupar el país el van prohibir el 1941. A les eleccions legislatives neerlandeses de 1946 es presentà com a Partit de la Llibertat, i el 1948 es transformà en Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/– | Govern |
| 1922 | 271,358 | 9.3 | 10 / 100 | Nou | Oposició |
| 1925 | 269,564 | 8.7 | 9 / 100 | 1 | Oposició |
| 1929 | 249,105 | 7.4 | 8 / 100 | 1 | Oposició |
| 1933 | 258,732 | 7.0 | 7 / 100 | 1 | Coalició |
| 1937 | 160,260 | 4.9 | 4 / 100 | 3 | Oposició |

## Referències

* ↑ «Liberale Staatspartij 'De Vrijheidheidsbond' partijgeschiedenis» (en neerlandès). [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «Liberale Staatspartij 'De Vrijheidsbond' (LSP)» (en neerlandès). [Consulta: 9 març 2019].