OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Masdorans

Masdorans (Masdorani, Μασδωρανοὶ o Μαζωρανοί) fou un poble salvatge de les muntanyes Masdoranus, entre Pàrtia i Aria o Ariana i vers el sud-oest cap a Carmània. Són esmentats per Claudi Ptolemeu.

## Referències

* ↑ «Masdora'ni». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Anna Zatonskih

Anna Zatonskih (en ucraïnès: Ганна Затонських; nascuda a Mariúpol el 17 de juny de 1978) és una jugadora d'escacs estatunidenca, d'origen ucraïnès, que té els títols de Gran Mestre Femení des de 1999 i de Mestre Internacional des de 2003. Ha estat quatre cops campiona femenina dels Estats Units, els anys 2006, 2008, 2009 i 2011.

## Resultats destacats en competició

Zatonskih va aprendre dels seus pares a jugar als escacs, a cinc anys. El seu pare, Vitali, té un Elo al voltant de 2300 punts, i la seva mare és Candidata a Mestra, per tant ambdós són bons jugadors. Anna va vèncer la seva mare per primer cop als 14 anys.
Anna va guanyar títols de campiona d'Ucraïna per edats en diferents categories. Va obtenir el títol de Gran Mestre Femení el 1999. Els anys 2001 i 2002 va guanyar el Campionat d'Ucraïna femení. Va representar Ucraïna en dues olimpíades d'escacs: a Istanbul 2000, on hi va puntuar 7/11 (+5 =4 -2) al segon tauler; i a Bled 2002, on va puntuar 3.5/7 (+2 =3 -2) al tercer tauler.
Posteriorment ha representat els Estats Units a les olimpíades de 2004, 2006, i 2008. Les americanes varen guanyar la medalla de plata el 2004, el millor resultat de la seva història. Zatonskih ha guanyat el campionat femení dels Estats Units quatre cops, els anys 2006, 2008, 2009 i 2011. El 2008, va vèncer la campiona americana regnant, Irina Krush, per un sol segon al control de temps, un moment molt recordat a Internet a causa de la reacció de Krush tirant el seu rei a través de l'habitació com a mostra d'enfadament.

## Referències

* ↑ Anna Zatonskih Olimpbase
* 1 2 3 «Nota biogràfica de Anna Zatonskih» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 26 gener 2017].
* ↑ USCF, "IM Anna Zatonskih (Top Player Bio)"
# Marija Kavtaradze

Marija Kavtaradze (1991) és una directora de cinema i guionista lituana.

## Trajectòria

Marija Kavtaradzė va estudiar cinema a l'Acadèmia Lituana de Música i Teatre del 2010 al 2014. Durant aquest període va dirigir cinc curtmetratges, tres dels quals van ser seleccionats per al Festival Internacional de Cinema de Vílnius.
El 2016, Marija Kavtaradze va coescriure el llargmetratge Šventasis, dirigit per Andrius Blaževičius i produït per Marija Razgutė (M-Films). La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Busan i al Festival Internacional de Cinema de Varsòvia el 2016. En col·laboració amb el director Andrius Blaževičius i Teklė Kavtaradzė, va coescriure el llargmetratge Bėgikė del 2021, dirigit per Andrius Blaževičius i produït per Marija Razgutė. La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Karlovy Vary el 2021.
Va escriure i dirigir el seu primer llargmetratge, Išgyventi vasarą, el 2018, també produït per Marija Razgutė. La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Toronto el 2018 i va guanyar tres premis nacionals de cinema. El 2023, va escriure i dirigir Slow, la seva tercera col·laboració amb la productora Marija Razgutė. La pel·lícula es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance, on Marija Kavtaradze va guanyar el premi a la millor direcció.

## Referències

* ↑ «Festival Scope». pro.festivalscope.com. [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ imagineindia. «Marija Kavtaradze, nominated Best Script for Summer Survivors at Imagineindia 2020» (en anglès), 09-08-2020. [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «I'm Twenty Something». kinopavasaris.lt. [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «I'm Twenty Something» (en anglès americà). Lithuanian Shorts. [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ Kancereviciute, Aukse. «PRODUCTION: Marija Kavtaradzė Shoots Summer Survivors - FilmNewEurope.com» (en anglès britànic). www.filmneweurope.com. [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «KVIFF | Runner». www.kviff.com. [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ Summer Survivors (2018) - Awards - IMDb, <https://www.imdb.com/title/tt7591430/awards/>. Consulta: 22 setembre 2023
* ↑ «Lithuanian director wins award at Sundance Film Festival» (en lituà). Delfi EN. [Consulta: 22 setembre 2023].
# Christopher Corchiani

Christopher Corchiani Sr. (Coral Gables, Florida, Estats Units, 1968) és un jugador de basquetbol retirat que jugava a la posició de base. Va tenir una breu experiència a l'NBA després de la seva carrera en el bàsquet universitari amb NC State. Va ser el primer jugador en l'àmbit universitari en arribar a les 1.000 assistències. Des de llavors, només tres jugadors han aconseguit replicar aquesta fita.

## Institut i carrera universitària

Nascut a Coral Gables, Florida, Corchiani va assistir a la Kendall Acres Academy de Miami i a la Hialeah-Miami Lakes High School, a Hialeah, Florida.
En la seva etapa com a jugador universitari, Corchiani va jugar de 1988 a 1991 amb la North Carolina State University. Corchiani va ser el primer jugador de la Divisió I de la NCAA a registrar 1.000 assistències. A la temporada 1990–91, va liderar la nació en assistències per partit, amb 9,7 per partit. En el moment en què va acabar la seva carrera, ocupava el cinquè lloc de la llista de robatoris de tots els temps de la NCAA.

## Carrera professional

Corchiani va ser seleccionat pels Orlando Magic, amb la novena selecció de la segona ronda del draft de l'NBA de 1991. A més dels Magic, va jugar amb altres dos equips de l'NBA, els Boston Celtics i els Washington Bullets. També va jugar professionalment a Itàlia, Turquia, Espanya i Alemanya. Va ser membre de l'equip del Bayer Leverkusen, que va guanyar el títol de la Bundesliga alemanya el 1996 sota la direcció de l'entrenador Dirk Bauermann. L'any 2002 va guanyar la lliga ACB amb Tau Cerámica, al costat de jugadors com Elmer Bennett, Luis Scola i Andrés Nocioni, entrenat per Duško Ivanović.
Després de retirar-se del bàsquet, es va establir a Raleigh, Carolina del Nord, treballant com a agent immobiliari i després com a propietari d'un banc hipotecari. El 2007, va fundar una agència d'assegurances de títols.

## Referències

* ↑ «Chris Corchiani College Stats» (en anglès). [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «ACB», 22-11-2010. Arxivat de l'original el 2010-11-22. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «acb.com» (en castellà). [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «Who We Are | Residential and Commercial Title Insurance | Tryon Title» (en anglès americà). [Consulta: 8 juliol 2024].
# Kanga Sakugawa

Kanga Sakugawa (佐久川 寛賀, 1733-1815), també conegut per Sakugawa Satunushi i Tode Sakugawa, va ser un mestre de les arts marcials Te i precursor del karate modern.

## Karate

El 1750, Sakukawa va començar els seus entrenaments a Okinawa a mans d'un monjo guerrer, Peichin Takahara. Després de sis anys d'entrenament, Takahara va suggerir que fos entrenat per Kusanku, un mestre xinès expert en Ch'uan Fa. I després de sis anys més va tornar a Okinawa el 1762 on va comença a ensenyar amb el sobrenom de "Tōde" Sakugawa. El seu millor estudiant va ser Matsumura Sōkon, qui va desenvolupar el Shōrin-ryū, un estil de karate.

## Referències

* 1 2 Okinawan Karate, Second Edition, by Mark Bishop, Tuttle Publishing, p. 53, ISBN 0-8048-3205-6
* ↑ «Satunushi "Tode" Sakugawa». Arxivat de l'original el 2018-02-15. [Consulta: 8 gener 2012].
* ↑ Evolution of Shito-Ryu

## Enllaços externs

* Biografia de Tode Sakugawa Arxivat 2011-07-14 a Wayback Machine.(anglès)
# Tres Cruces

Tres Cruces , també conegut com a Nevado Tres Cruces, és un massís d'origen volcànic situat a la Serralada de los Andes, al límit de Xile amb la província de Catamarca (Argentina). La major part del massís es troba en territori xilè.
Presenta entre 8 i 12 kilòmetres d'extensió nord-sud i quatre cims principals, dos d'ells molt per sobre dels 6.000 metres:
Té dos cims principals, Tres Cruces Sur a 6.748 metres i Tres Cruces Centro a 6.629 m, i un tercer cim menor, Tres Cruces Norte de 6.030 m. Tres Cruces Sur és la sisena muntanya més alta dels Andes.
Una collada d'aproximadament 6.000 m separa aquests dos cims, fent possible la doble ascensió per part dels alpinistes. El cim sud, conegut amb el nom de Cerro Tres Cruces Sur, a tocar de la frontera entre Xile i l'Argentina, és el segon cim més alt de Xile i el sisè del continent americà.
Les morenes es troben per sobre dels 4.400 metres d'altitud i una morena terminal ben desenvolupada als peus del Nevado Tres Cruces, a 4.200 metres d'altitud, ha estat trencada pel riu Lamas. Hi ha circs a 5.500 metres als costats orientals del Nevado Tres Cruces i hi ha rastres periglacials. Actualment, l'altitud de la línia d'equilibri es troba a uns 5.800 metres; durant l'últim màxim glacial, l'altitud de la línia d'equilibri va baixar fins als 5.500 metres.

## Referències

* ↑ Melcher, Gerardo. El norte de Chile: su gente, desiertos y volcanes (en castellà). Editorial Universitaria, 2004, p. 13. ISBN 978-956-11-1708-2.
* ↑ Biggar, John. The Andes: A Guide for Climbers (en anglès). Andes, 2005, p. 183. ISBN 978-0-9536087-2-0.
* ↑ La linea de frontera en la puna de Actacama (en castellà). Impr. Universitaria, 1906, p. 80.
* ↑ Gardeweg, MC (et al). EL MACIZO TRES CRUCES: UN COMPLEJO VOLCANICO LONGEVO Y POTENCIALMENTE ACTIVO EN LA ALTA CORDILLERA DE COPIAPO,. IX CONGRESO GEOLOGICO CHILENO, 2000, p. 291.
* ↑ Brüggen, J. «Zur Glazialgeologie der chilenischen Anden» (en alemany). Geologische Rundschau, 20, 1, 01-04-1929, pàg. 1–35. DOI: 10.1007/BF01805072. ISSN: 1432-1149.
* ↑ Haselton, Kirk; Hilley, George; Strecker, Manfred R. «Average Pleistocene Climatic Patterns in the Southern Central Andes: Controls on Mountain Glaciation and Paleoclimate Implications». The Journal of Geology, 110, 2, 3-2002, pàg. 211–226. DOI: 10.1086/338414. ISSN: 0022-1376.
* ↑ Mark, B. G.; Harrison, S. P.; Spessa, A.; New, M.; Evans, D. J. A. «Tropical snowline changes at the last glacial maximum: A global assessment». Quaternary International, 138-139, 01-09-2005, pàg. 168–201. DOI: 10.1016/j.quaint.2005.02.012. ISSN: 1040-6182.

## Enllaços externs

* Serralada dels Andes: Tres Cruces Arxivat 2007-08-09 a Wayback Machine. (castellà)
* Tres Cruces Sur al portal Andes.org.uk Arxivat 2007-02-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Edurne Portela

Edurne Portela és una escriptora, assagista i professora universitària basca, doctora en literatura espanyola i llatinoamericana.
És llicenciada en Història per la Universitat de Navarra, ha desenvolupat la seva carrera professional com a professora de literatura i investigadora als Estats Units, on ha estat fins al 2015 professora de literatura a la Universitat de Lehigh (Pennsilvània). En tota la seva obra, tant assagística com literària, Portela escriu sobre violència, memòria i desarrelament. El 2016 va publicar l'assaig El eco de los disparos: Cultura y memoria de la violència (Galaxia Gutenberg), on va investigar la representació de la violència en la cultura en relació amb el conflicte del País Basc. L'any 2017 va publicar la seva primera novel·la, Mejor la ausencia (Galaxia Gutenberg), que va ser guardonada amb el Premi 2018 del Gremi de llibreries de Madrid i, el 2019, la seva segona novel·la, Formas de estar lejos (Galaxia Gutenberg, 2019). Portela també ha realitzat juntament amb José Ovejero el documental Vida y ficción (2017) i col·labora regularment amb diversos mitjans com El País, el diari digital La Marea i Radio Nacional de España.

## Referències

* 1 2 «Edurne Portela». CCCB, 2020. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Palomo, Alberto G. «Edurne Portela: "La lengua es la patria de aquellos que no nos sentimos ni de aquí ni de allá"» (en castellà), 28-02-2020. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ PAÍS, Ediciones EL. «Artículos escritos por Edurne Portela» (en castellà). [Consulta: 6 agost 2020].
# Aureliano Torres Román

Aureliano Torres Román (16 de juny de 1982) és un futbolista paraguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 2010.

## Referències

* ↑ Aureliano Torres Román a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Paraguay's World Cup squad 2010». planetworldcup.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Aureliano Torres Román Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Gloria Villamayor

Gloria Villamayor és una davantera de futbol internacional pel Paraguai. Al 2010 va ser màxima golejadora de la Copa Libertadores, que va guanyar al 2012 amb el Colo Colo.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Selecció (fases finals) | Títols |
| 2009 | Universitat Autónoma de Asunción | Copa Mundial Femenina de Futbol sub-17 2008 | |
| 2010 | Everton | Copa América Femenina 2010 | |
| 2011 - 2016 | Colo Colo | | 1 Libertadores, 5 Apertures, 4 Clausures |
| 2016 - | CD Transportes Alcaine | | |

## Referències

* ↑ «Objetivo mundial». Arxivat de l'original el 2016-08-28. [Consulta: 28 agost 2016].
* ↑ «Women's Copa Libertadores 2010». [Consulta: 28 agost 2016].
# Es Canar

La platja És Caná (en català i oficialment és Canar, sense pronunciar la r final, perquè en molts geolectes catalans, com l'eivissenc, no es pronuncia aquest so en posició final) està situada a Santa Eulària des Riu, en la part oriental de l'illa d'Eivissa, en la Comunitat Autònoma de les Illes Balears.

## Referències

* Ministeri de Medi Ambient-platges de Santa Eulària des RiuArxivat 2009-09-19 a Wayback Machine.
# Rosmarie Wydler-Wälti

Rosmarie Wydler-Wälti (19 de març de 1950) és un ecologista suïssa de Basilea. L'abril de 2024, com a copresidenta de l'organització suïssa Klimaseniorinnen (Dones sèniors per a la protecció del clima), va aconseguir guanyar un cas al Tribunal Europeu de Drets Humans, argumentant que Suïssa no havia aconseguit els objectius de reducció d'emissions davant les onades de calor creixents.
Com a resultat, tot i que el parlament suís va rebutjar més tard la sentència. va ser inclosa a la llista de 2024 de la BBC de les 100 dones més inspiradores i influents.

## Joventut

Nascuda el 19 de març de 1950 a Basilea, Rosmarie Wydler-Wälti es va criar en un barri de classe mitjana a prop del riu Birs. Va conèixer el seu futur marit, el conseller Christoph Wydler, al cor de la seva església local. Quan tenia 23 anys, es va quedar embarassada mentre treballava com a mestra d'infantil i va passar els següents dotze anys criant els seus quatre fills.

## Activisme

Com a interès pels moviments antinuclears i feministes desenvolupats a la dècada del 1970, va participar com a activista. Va continuar manifestant-se contra l'escàndol de la llet infantil en pols de Nestlé i més tard va estar activa a Davos, protestant contra el Fòrum Econòmic Mundial. Al voltant de 2010, va visitar el Tibet mentre va desenvolupar un interès pel budisme al costat de la seva creença en el cristianisme.
El 2016, ara àvia, es va unir a la Verein Grossmütterrevolution (Associació de la Revolució de les Àvies) que va ser convidada per Greenpeace per demandar el govern suís per no complir els objectius de protecció del clima. Juntament amb 150 dones més, ella i Anne Mahrer van crear l'associació Dones Grans per a la Protecció del Clima. Després que les seves demandes fracasssin als tribunals suïssos, van presentar un cas davant el Tribunal Europeu de Drets Humans a Estrasburg. L'abril de 2924, que actualment compta amb unes 2.000 dones, l'associació va guanyar el cas, aconseguint una victòria històrica. Sorpresa pel resultat, Wydler-Wälti va comentar: «Seguim preguntant als nostres advocats: 'És així?' I ens diuen: 'És el màxim que podeu tenir. La victòria més gran possible'».
Encara que la cambra baixa del parlament suís va votar el 12 de juny per ignorar la sentència, la BBC va concloure que «el cas va establir un nou precedent per als litigis climàtics».

## Referències

* ↑ «Wydler-Wälti Rosmarie» (en alemany). Umweltrating.
* 1 2 Niranjan, Ajit «Swiss lawmakers reject climate ruling in favour of female climate elders» (en anglès). The Guardian, 12-06-2024.
* 1 2 «Rosemarie Wydler-Wälti on BBC 100 Women 2024: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC News, 03-12-2024.
* 1 2 3 4 «Vom Kirchenmädchen zur Klimaseniorin: Ihr Erfolg treibt die halbe Schweiz zur Weissglut» (en alemany). Watson, 21-04-2024.
* ↑ «Victory for Swiss Senior Women for Climate Protection: Climate protection is a human right» (en anglès). Greenpeace International, 09-04-2024.
* ↑ Helfand-Rogers, Candice. «Swiss Women Win Landmark Climate Case» (en anglès). The Story Exchange, 10-04-2024.
# Hacène Lalmas

Hacène Lalmas (àrab: حسان لالماس) (Alger, 12 de març de 1943 - Alger, 7 de juliol de 2018) fou un futbolista algerià de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció d'Algèria. Pel que fa a clubs, destacà a CR Belouizdad.

## Referències

* ↑ «Hacene LALMAS». Arxivat de l'original el 2013-02-02. [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ «Hacène Lalmas, le maestro» (en francès). Afrik-Foot, 13-08-2011 [Consulta: 18 octubre 2017]. Arxivat 19 October 2017$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-10-19. [Consulta: 16 juliol 2019].
# Leonding

Leonding és una localitat del districte de Linz, en l'estat d'Alta Àustria, Àustria, amb una població estimada a principi de l'any 2018 de 28 698 habitants.
Està situada a l'est de l'estat, prop de la frontera amb l'estat de Baixa Àustria, del riu Danubi i de Linz —la capital de l'estat—.

## Referències

* ↑ «Oberösterreich (Austria): Cities and Communes in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 26 gener 2025].

## Enllaços externs

* Leonding - Lloc web oficial
# Lee Calhoun

Lee Calhoun (anglès: Lee Quincy Calhoun) (Laurel, 23 de febrer de 1933 - Erie, 21 de juny de 1989) fou un atleta estatunidenc, especialista en els 110 metres tanques i guanyador de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 23 de febrer de 1933 a la ciutat de Laurel, població situada a l'estat de Mississipi. Va morir el 21 de juny de 1989 a la ciutat d'Erie, població situada a l'estat de Pennsilvània, als 56 anys.

## Carrera esportiva

Especialista en els 110 metres tanques, va participar als 23 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en aquesta prova i establir un nou rècord olímpic amb un temps de 13.5 segons. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia) aconseguí revalidar el seu títol olímpic, esdevenint el primer atleta a aconseguir aquesta gesta en aquesta prova.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar una medalla de plata en els Jocs Panamericans. El 21 d'agost de 1960 aconseguí establir un nou rècord del món de la disciplina, amb un temps de 13.2 segons, un rècord que fou vigent fins al juliol de 1967.
El 1974 fou inclòs al National Track and Field Hall of Fame dels Estats Units.

## Millors marques

* 110 metres tanques. 13.2" (1960)

## Referències

* ↑ «Obituaries: Lee Calhoun, 56, a Star Hurdler». Associated Press. The New York Times, 22-06-1989.
* 1 2 3 «Olympedia – Lee Calhoun». [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «USATF Hall of Fame: Lee Calhoun». USA Track & Field. Arxivat de l'original el 2012-11-25. [Consulta: 26 gener 2010].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 28 desembre 2024].
# Botja groga

«Botja groga» té aquests significats:
* Botja groga o Alyssum murale
* Botja groga o Limbarda crithmoides
* Botja groga o fonoll marí (Crithmum maritimum)
* Botja groga o fenoll de llop (Bupleurum frutescens)
* Botja groga o espernallac (Santolina chamaecyparissus)
# Quint Lusi Quiet

Quint Lusi Quiet (en llatí Quintus Lusius Quietus) va ser un cap tribal amazic independent, no sotmès a la província romana de Mauretània. Va servir amb un cos de cavalleria de la seva gent a l'exèrcit romà, però per algun delicte que no es coneix va ser expulsat del servei amb deshonor.
Quan Trajà va iniciar la seva primera campanya a Dàcia, per voluntat dels seus homes, Quiet va oferir els seus serveis i l'emperador li va donar la benvinguda i els va acceptar. En aquesta campanya va guanyar gran distinció i era un dels generals de confiança de Trajà. A la guerra amb els parts iniciada l'any 114, va conquerir Nísibis i Edessa i va sotmetre als jueus, contra els que l'emperador l'havia enviat. Trajà el va nomenar governador de Judea i en cara el va recompensar més nomenant-lo cònsol el 116 o 117 (el nom no consta als Fasti i, per tant, seria cònsol sufecte). Tots aquests honors van suscitar molta enveja, i si hem de creure Temisti, Trajà va pensar en ell com a successor. Quiet està representat a la Columna de Trajà, al front de la seva cavalleria amaziga.
A la mort de l'emperador va tornar al seu país, que en endavant va viure freqüents disturbis dels que Hadrià va acusar Quiet. Hadrià el va privar del comandament de les seves tribus, i després el va cridar a Roma per acusar-lo de participar en una conspiració contra l'emperador. Se'l va executar en un viatge, segurament quan anava de Mauretània a Roma.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/641?rgn=full+text;view=image;q1=QuietusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 633. ]
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1984

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 celebrats a la ciutat de Los Angeles (Estats Units d'Amèrica) es disputaren vuit proves d'esgrima, sis d'elles en categoria masculina i dues en categoria femenina. La competició se celebrà entre els dies 1 i 11 d'agost de 1984 al Long Beach Convention and Entertainment Center de Long Beach.
Participaren 262 esgrimistes, 202 homes i 60 dones, de 38 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Mauro Numa | Matthias Behr | Stefano Cerioni |
| Floret per equips Detalls | ItàliaMauro Numa Andrea Borella Stefano Cerioni Angelo Scuri Andrea Cipressa | RFAMatthias Behr Matthias Gey Harald Hein Frank Beck Klaus Reichert | FrançaPhilippe Omnes Patrick Groc Frederic Pietruszka Pascal Jolyot Marc Cerboni |
| Espasa individual Detalls | Philippe Boisse | Björne Väggö | Philippe Riboud |
| Espasa per equips Detalls | RFAElmar Borrmann Volker Fischer Gerhard Heer Rafael Nickel Alexander Pusch | FrançaPhilippe Boisse Jean-Michel Henry Olivier Lenglet Philippe Riboud Michel Salesse | ItàliaStefano Bellone Sandro Cuomo Cosimo Ferro Roberto Manzi Angelo Mazzoni |
| Sabre individual Detalls | Jean-François Lamour | Marco Marin | Peter Westbrook |
| Sabre per equips Detalls | ItàliaMarco Marin Gianfranco Dalla Barba Giovanni Scalzo Ferdinando Meglio Angelo Arcidiacono | FrançaJean-François Lamour Pierre Guichot Hervé Granger-Veyron Philippe Delrieu Franck Ducheix | RomaniaMarin Mustata Ioan Pop Alexandru Chiculita Corneliu Marin Vilmos Szabo |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Ju-Jie Luan | Cornelia Hanisch | Dorina Vaccaroni |
| Floret per equips Detalls | RFAUte Kircheis-Wessel Christiane Weber Cornelia Hanisch Sabine Bischoff Zita Funkenhauser | RomaniaAurora Dan Monica Weber Rozalia Oros Marcela Modovan Elisabeta Guzganu | FrançaLaurence Modaine Pascale Trinquet Brigitte Latrille Veronique Brouquier Anne Meygret |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Itàlia | 3 | 1 | 3 | 7 |
| 2 | RFA | 2 | 3 | 0 | 5 |
| 3 | França | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 4 | R.P. de la Xina | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Romania | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6 | Suècia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |