OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Racing Universitaire d'Alger

El Racing Universitaire d'Alger (àrab: فريق جامعة الجزائر, Farīq Jāmiʿat al-Jazāʾir, ‘Equip de la Universitat d'Alger’), també conegut com a RU Alger, o simplement RUA, fou un club de esportiu algerià de la ciutat d'Alger. Va ser fundat el 1927.

## Palmarès
### Futbol

* Lliga d'Alger de futbol:
** 1934, 1935, 1939, 1946
* Campionat de l'Àfrica del Nord francesa de futbol:
** 1935, 1939
* Campionat de l'Àfrica del Nord francesa de futbol:
** 1935, 1939
* Copa d'Àfrica del Nord de futbol:
** 1935, 1939

### Atletisme

* Rècords d'Alger :
** 100 metres : Quenel 10 s 80
** 300 metres : Quenel 37 s
** 110 metres tanques : Cnadau 15 s 70
** Salt de longitud : Petit 7,4 m
** Llançament de pes : Lapicque 14,74 m
** Llançament de disc : Jallu 43,33 m
** Salt amb perxa : Petit 3,69 m
* Records d'Àfrica francesa del Nord :
** 100 metres : Quenel 10 s 80
** Llançament de pes : Lapicque 14,74 m
** Salt amb perxa : Petit 3,69 m

### Basquetbol

* Campionat d'Alger:
** 1946, 1947, 1948, 1949

### Rugbi

* Campionat d'Alger:
** 1950, 1951
* Campionat d'Algèria:
** 1950, 1951
* Coupe du Souvenir:
** 1950, 1962
* Coupe Arrègle:
** 1950

## Referències

* ↑ «Le Racing universitaire d'Alger, Alger-Roi». Arxivat de l'original el 2010-04-30. [Consulta: 9 juliol 2019].
* ↑ «Algeria - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «North African Champions Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «North African Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2024].
# Ulrico Girardi

Ulrico Girardi (Cortina d'Ampezzo, 3 de juliol de 1930 - Cortina d'Ampezzo, 18 de desembre de 1986) fou un pilot de bob italià que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Cortina d'Ampezzo, on guanyà la medalla de plata en la prova del bob a quatre del programa de bob. Va formar equip amb Eugenio Monti, Renzo Alverà i Renato Mocellini.

## Referències

* ↑ «Ulrico Girardi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 2 gener 2020].
# Terratrèmol de Catalunya de 1428

El terratrèmol de Catalunya 1428, conegut popularment com el terratrèmol de la Candelera, ocorregué el 2 de febrer de 1428 amb l'epicentre situat prop de Camprodon. El moviment va assolir una intensitat de 9 i una magnitud de 6,5, i va ocasionar danys a tot el Principat de Catalunya i també als Comtats (Catalunya del Nord). Fou el darrer d'una sèrie de terratrèmols que començà al març de 1427 a Amer, seguit per un altre el 15 de maig de 1427 a Olot i aquest del 1428 què es considerà el més intens que ha patit Catalunya des del primer documentat el 1373. Causà més de mil morts entre: Camprodon (200), Puigcerdà (100-300, per l'enfonsament de l'església), Barcelona (20-30, a Santa Maria del Mar), i la pràctica totalitat dels habitants de Queralbs.
Entre els danys documentats apareixen:
* Campanar i cimbori del monestir de Sant Joan de les Abadesses
* Danys al monestir de Ripoll
* Danys a la rosassa de Santa Maria del Mar a Barcelona
* Destrucció de l'alberg i la capella de Núria
* Destrucció total dels municipis de Tortellà i Queralbs
* Monestir de Sant Llorenç prop Bagà, derruït parcialment.
* Campanar d'Arles.
* Abadia de Sant Martí del Canigó
* Monestir de Fontclara a Banyuls dels Aspres
* Santa Margarida de Sacot, al fons del cràter del volcà de Santa Margarida

## Referències

* ↑ Atles sísmic de Catalunya. Susagna i Goula, 1999.
* ↑ Olivar, Alexandre «Sobre els terratrèmols dels anys 1427 i 1428 a Catalunya». Medievalia, 8, 1989, pàg. 287-294 [Consulta: 26 octubre 2013].
* ↑ «El terratrèmol de Catalunya de 1428». Sàpiens, 01-03-2011. [Consulta: 13 març 2011].
* ↑ «Santa Maria del Mar a BCN.CAT». Arxivat de l'original el 2010-11-14. [Consulta: 13 març 2011].

## Bibliografia

* Olivera, Carmen; Redondo, Esther; Lambert, Jérôme; et al.. Els terratrèmols dels segles XIV i XV a Catalunya. Institut Cartogràfic de Catalunya, 2006. ISBN 84-393-6961-1.

## Enllaços externs

* 148-els-terratremols-d'olot a l'En guàrdia! de Catalunya Ràdio, [Vist el 27 gener 2025]
# Partènion (Tàurida)

Partènion (en grec antic: Παρθένιον, Parthènion) era una població grega del Quersonès Tàuric, situada entre Panticapea i Heraclèon Tàuric, i esmentada solament per Estrabó i Claudi Ptolemeu.
S'identifica amb un jaciment situat a l'est de la ciutat de Panticapea (Kertx), gairebé a l'extrem més oriental de Crimea, que fou excavat a partir de 1953. Les intervencions han conclòs que es tracta d'una fundació del segle vi aC, vinculada possiblement a grecs de Milet, posteriorment destruïda i construïda de nou el segle iii aC. Després d'una nova destrucció el segle i aC, fou definitivament abandonada.

## Referències

* ↑ Sovint Partènion es relaciona amb un altre topònim, Portmèon (grec antic: Πορθμεῖον), que es podria tractar d'un nom alternatiu de Partènion o bé d'un altre assentament de la rodalia.
* ↑ Estrabó, Geografia, XI 494.
* ↑ Claudi Ptolemeu, Geographia, III 6.4.
* ↑ «Parthenion / Porthmeion». Encyclopaedia of the Hellenic World - Black Sea. Foundation of the Hellenic World. [Consulta: 1r maig 2023].
# Wolfgang Zimmerer

Wolfgang Zimmerer (Ohlstadt, 15 de novembre de 1940) és un pilot de bob alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya, durant les dècades de 1960 i 1970. És el tiet de les esquiadores Maria Höfl-Riesch i Susanne Riesch.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Hivern, sempre disputant les proves del programa de bobs. El 1968, als Jocs de Grenoble fou setè en el bobs a dos i novè en el bobs a quatre. Als Jocs de Sapporo de 1972 guanyà la medalla d'or en la prova del bobs a dos i la de bronze en la de bobs a quatre. La seva tercera i darrera participació en uns Jocs fou el 1976, a Innsbruck, on guanyà la medalla de plata en la prova de bobs a dos i la de bronze en la de bobs a quatre.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles d'or, tres de plata i dues de bronze al Campionat del món de bob, així com deu medalles al Campionat d'Europa de bob, cinc d'elles d'or.

## Referències

* 1 2 3 «Wolfgang Zimmerer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de desembre 2009. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh two-man world championship medalists since 1931 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ «Bobsleigh four-man world championship medalists since 1930 (sports123.com)». Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 10 febrer 2020].
# Moviment Democràtic Combatent

El Moviment Democràtic Combatent (en grec: Αγωνιστικό Δημοκρατικό Κίνημα, ADIK) va ser un partit polític de Xipre, membre de l'Aliança per l'Europa de les Nacions. A les eleccions legislatives xipriotes de 1996 va treure l'1,44% dels vots i cap escó. A les legislatives de 2001 va arribar al 2,2% i va obtenir un escó. A les eleccions de 2006, però, va perdre la representació parlamentària.
L'any 2011, l'ADIK va aprovar fusionar-se en el Partit Democràtic.

## Resultats electorals
### Cambra de Representants

| Any | Líder | Vots | % | Escons | Pos. |
| 2001 | Dinos Michaelidis | 8.860 | 2,16% | 1 / 56 | 7è |
| 2006 | Dinos Michaelidis | Dins Evroko | Dins Evroko | 0 / 56 | 5è |

### Eleccions presidencials

| Any | Candidat | Candidat | 1a volta | 1a volta | 1a volta | 2a volta | 2a volta | 2a volta |
| Any | Candidat | Candidat | Vots | % | Resultat | Vots | % | Resultat |
| 2003 | | Tassos Papadópulos | 213.353 | 51,51 / 100 | Elegit | | | |
| 2008 | | Tassos Papadópulos | 143.249 | 31,79 / 100 | Derrota | | | |

## Referències

* ↑ Παπαδόπουλου, Του Μιχάλη. «Ξανά προς το ΔΗΚΟ τραβά». [Consulta: 27 gener 2025].
# Cascada de gel

Una cascada de gel és una cascada de trossos de gel que forma part d'algunes glaceres que es caracteritzen per tenir un flux ràpid i una superfície caòtica molt esquerdada. Potser la conseqüència més notable del flux glacial, les cascades de gel ocorren quan s'inclina el jaç de les glaceres o s'estrenyen. El terme «trencada de gel» s'empra per analogia amb les cascades d'aigua, un fenomen de flux similar, encara que de molta més velocitat.
Sol reservar-se l'expressió cascada gelada per a aquelles cascades d'aigua que en certes èpoques de l'any estan congelades.

## Formació

La velocitat del flux de gel de les glaceres és d'uns pocs centenars de metres per any o menys. No obstant això, el flux de gel en una cascada de gel es pot mesurar en km/any. Aquest fluir tan ràpid no pot ser satisfet per la deformació plàstica del gel i per això, es fractura formant esquerdes. La intersecció d'aquestes fractures forma columnes de gel o seracs. Aquests processos són imperceptibles en la majoria de les glaceres i no obstant això, un serac pot col·lapsar o caure abruptament i sense previ avís. Aquest comportament suposa sovint el major risc per als muntanyencs que escalen una cascada de gel.
Per sota de la cascada de gel, el jaç de la glacera s'aplana o amplia i redueix el flux de gel. Les esquerdes es tanquen i la superfície de la glacera es torna molt més suau i més fàcil de recórrer.

## Descripció

Les cascades de gel varien molt en l'altura. La cascada de gel de la glacera Roosevelt, en la cara nord de la muntanya Baker (a la serralada de les Cascades, EUA), té uns 730 m d'altura. El penya-segat de gel de la part esquerra de la cascada de gel cau sobre la runa que cobreix la glacera i té una altura de 20 a 40 m. Típic de les glaceres de muntanya, aquesta cascada de gel es forma quan el gel flueix des d'un altiplà de gran altitud o zona de conca d'acumulació a una zona inferior de la vall d'ablació. Cascades de gel molt majors poden trobar-se a la sortida de les glaceres de les capes de gel continentals. La cascada de gel que alimenta la glacera Lambert, a l'Antàrtida, té 7 km d'ample i 14km de llarg, encara que la diferència d'elevació és de 400 m, una mica menys de la meitat que la cascada de gel de la glacera Roosevelt.

## Alpinisme

Les cascades de gel s'escalen per la seva bellesa i el repte que plantegen. En alguns casos, una cascada de gel ofereix l'única ruta possible o la més fàcil fins a una cara d'una muntanya. Un exemple és la cascada de gel de Khumbu, en el costat nepalès de la muntanya Everest, descrita com a «traïdora» i «perillosa». Es troba a 5.500 m sobre el nivell del mar.

## Exemples

* Una cascada de gel en l'alimentació de la glacera Lambert, Antàrtida
* La cascada de gel de 730 m (centre) a la glacera Roosevelt, a la muntanya Baker, estat de Washington, EUA.
* Una petita cascada de gel en el lòbul aquest de la nova glacera Crater a la muntanya Saint Helens.

## Referències

* ↑ Post, Austin; Edward R. LaChapelle. University of Washington Press. Glacier Ice (en anglès). Revised, maig 2000, p. 18–21. ISBN 0-295-97910-0.

## Vegeu també

* Crevasse
* Presa de gel
# Wallace Monument

El Wallace Monument o anglès: National Wallace Monument és una torre monumental completada l'any 1869 i al cim de la muntanya Abbey Craig, prop de Stirling (Escòcia). Commemora la figura de William Wallace, un cavaller escocès del segle xiii que va lluitar contra el Rei Eduard I d'Anglaterra en la Guerra de la Independència d'Escòcia.

## Construcció

La torre es va construir gràcies a una campanya de recaptació de fons, enmig d'un renovat sentiment nacionalista escocès durant el segle xix. A més d'aquesta subscripció pública, també va ser finançat per alguns patrons estrangers, inclòs el líder italià Giuseppe Garibaldi. Va ser completat en 1869 seguint els dissenys de l'arquitecte John Thomas Rochead, i consisteix en una torre de gres d'uns 70 metres d'alt, en estil gòtic victorià. Se situa a la part alta del pujol d'Abbey Craig, un pujol que s'eleva sobre l'Abadia de Cambuskenneth, i des de la qual es diu que William Wallace va observar a l'exèrcit anglès, abans de la batalla del pont de Stirling.
Per accedir al monument és necessari ascendir al pujol, i al seu torn pot pujar-se cap dalt del monument a través dels 246 graons del seu escala de caragol. Des de l'alt es poden observar les vistes de les Ochil Hills i de la vall del riu Forth. A l'interior de la torre també es conserven diversos objectes que es diu que van pertànyer a William Wallace, com la seva gran espasa de batalla d'1,67 metres de longitud (no confondre amb la típica claymore escocesa).

## De William Wallace a Braveheart

L'any 1997 es va instal·lar una nova estàtua en honor de William Wallace al peu del pujol del Monument, al costat de l'aparcament de cotxes. No obstant això, el retrat de l'heroi s'assemblava menys a l'original històric que a la cara de Mel Gibson, que ho havia encarnat en la pel·lícula Braveheart -terme que a més apareixia en l'escut de l'heroi en l'estàtua-.
Segons William Temby això va provocar el descontentament dels escocesos, i la mobilització de diferents grups socials que reclamaven la seva retirada; aquest va ser denegada, i des de llavors el monument va sofrir vandalismes recurrents, que van espatllar especialment la cara de l'estàtua. Per aquest motiu l'estàtua va haver de ser protegida per barrots. Segons el noticiari Rampant Scotland Newsletter, quan al setembre de 2004 es va acabar el termini del lloguer de l'espai ocupat per l'estàtua, el seu autor la va posar en venda per subhasta amb un preu inicial de £350.000, sense que hi hagués compradors.

## Referències

* ↑ Official Website of The National Wallace Monument, Stirling, Scotland
* ↑ William Temby «Braveheart, wrong head: the cinimazation of history». The Daily Cardinal, 12-04-2004. Arxivat de l'original el 2007-06-04 [Consulta: 11 juny 2015]. Arxivat 2007-06-04 a Wayback Machine.
* ↑ Rampant Scotland Newsletter - 25 September 2004

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Monument Nacional William Wallace
* El Monument a Undiscovered Scotland
* El Monument a InStirling
# Bassa Nera d'Aiguamoix

La Bassa Nera d'Aiguamoix és una massa d'aigua dins d'una cubeta d'origen natural, de dimensions molt reduïdes (no més de mitja hectàrea) i escassa profunditat. Es localitza a una altitud d'uns 1.900 metres, dins d'un bosc de pi negre a la conca del riu d'Aiguamòg, i forma part del conjunt de les torberes i mulleres d'Aiguamòg dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i estany de Sant Maurici.
L'interès principal de l'estany és per la presència de comunitats aquàtiques higròfiles d'alt interés a Catalunya, incloses dins dels hàbitats d'interès comunitari d'estanys naturals eutròfics amb vegetació natant (Hydrocharition) o poblaments submersos d'espigues d'aigua (Potamion)
L'estany és proper al camí de vianants que des del banhs de Tredòs puja cap al refugi de Colomers, seguint el curs del riu Aiguamòg, però resta molt amagat des d'aquest per situar-se enmig d'un bosc dominat pel pi negre i l'avet, de manera que la seva freqüentació directa és escassa. Tampoc és senyalitzat ni des de la pista cap a Colomers és visible ni accessible directament. Per tant, gaudeix d'una escassísima pressió humana actualment.
El seu estat de conservació és excel·lent, sense factors de risc que ni actualment ni en el futur facin perillar la seva integritat. Està situat dins de la zona perifèrica de protecció del Parc Nacional d'Aigüestortes i estany de Sant Maurici i a més està proposat per a la seva declaració com a reserva natural integral. En tot cas, el risc principal deriva del possible augment de la freqüentació humana actual, encara que sempre escàs per la seva inaccessibilitat directa i la protecció que suposa la regulació de les activitats del Parc Nacional. L'espai es troba també inclòs a l'espai del PEIN i de la Xarxa Natura 2000

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* 1 2 3 «Bassa Nera d'Aiguamoix». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (nota).
* ↑ codi 3150
* ↑ ES00000022 "Aigüestortes".
# Dermophis

Dermophis és un gènere d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae que conté les següents espècies:

## Taxonomia

* Dermophis costaricensis
* Dermophis glandulosus
* Dermophis gracilior
* Dermophis mexicanus
* Dermophis oaxacae
* Dermophis occidentalis
* Dermophis parviceps

## Referències

* ↑ «AmphibiaWeb Search». [Consulta: 27 gener 2025].
* ↑ «Dermophis Peters, 1880» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 27 gener 2025].
* ↑ «Dermophis Peters, 1880 | Amphibian Species of the World» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 27 gener 2025].
# Tinya

«Tinya» té aquests significats:
* Medicina:
** Tinya o dermatofitosi, micosi que afecta la pell, cabells o ungles
** Tinya circinada o tinya del cos, infecció per fongs superficials dels braços, cames i tronc
** Tinya del cuir cabellut, tinya del cap o tinya del cabell, infecció per fongs cutània
** Tinya crural o tinya inguinal, infecció fúngica de la regió de l'engonal i solc intergluti
** Tinya de l'ungla, dermatofitosi de l'ungla
** Tinya versicolor, condició caracteritzada per una erupció cutània en el tronc i les extremitats
* Éssers vius:
** Tinya o arna (insecte), especialment aquelles que produeixen danys als interessos humans
** Tinya de la col (Plutella xylostella), espècie de lepidòpter ditrisi de la família Plutellidae
** Tinya o arna de la roba
** Tinya o morró de canari (Stellaria media), espècie de planta de la família de les cariofil·làcies
** Tinya o anagall (Lysimachia arvensis) espècie de planta de la família de les primulàcies
** Tinya o Cuscuta, gènere de plantes paràsites o hemiparàsites
** Tinya o Cuscuta epithymum
** Tinya o Cuscuta europaea
** Tinya o Cyperus difformis
# Batalla de Fort Bull

La Batalla de Fort Bull va ser un atac francès al fort britànic Fort Bull. Va tenir lloc el 27 de març de 1756, en el context de la guerra Franco-índia.
El tinent Gaspard Joseph Chaussegros de Léry va liderar un conjunt d'homes de la marina francesa, milicians canadencs i aliats indis en un atac contra Fort Bull el 27 de març. Escudats en els arbres, es van acostar durant cent metres cap al fort. De sobte, i en contra de les ordres, els indis van llançar el seu crit de guerra i van portar a de Léry a atacar el fort abans d'hora. Els seus homes van aconseguir introduir els seus mosquets per les escletxes del fort, disparant contra els sorpresos defensors. Léry va oferir diverses vegades la rendició als anglesos, fins que finalment la porta es va trencar i els seus soldats van entrar al fort, matant a tots els ocupants, saquejant tot el que van poder i finalment calant-hi foc.
Un caça-recompenses va avisar que s'acostava un grup britànic de suport des de Fort William i els francesos es van retirar amb alguns presoners. William Johnson, al capdavant dels reforços anglesos, va arribar massa tard i no va poder més de reportar la destrucció del fort.
El fort va ser reconstruït a 1756 i destruït pels anglesos aquell mateix any quan van rebre notícies que un grup francès s'acostava.

## Bibliografia

* Will H. Lowdermilk, History of Cumberland , Clearfield Co, October 1997, Paperback, ISBN 0-8063-7983-9. Full Text Online
# Yandusaure

Yandusaurus és un gènere de dinosaure representat per una sola espècie de dinosaures, ornitòpodes, hipsilofodóntis que va viure a mitjan període Juràsic, fa aproximadament 156 milions d'anys, a l'Oxfordià, en el territori que és actualment Àsia.
Se n'han trobat vestigis el 1973 a la municipalitat de Zigong, coneguda com la “capital de la sal” (yan = sal + du = capital), a la Província de Sichuan, a la Xina, en la Formació Xiashaximiao.

## Descripció

Va ser un petit corredor bípede, que tenia 5 dits a cada mà que mitjana entre 1 i 1,6 metres de llarg 70 centímetres d'alt i un pes de 7 quilograms. Hi ha una espècie coneguda, I. hongheensis, gràcies a dos esquelets gairebé complets. He i Cai (1983) i Paul (1992) van identificar en un primer moment una segona espècie, I. multidens, que després va ser assignat a Agilisaurus com A. multidens, i subsegüentment col·locada en el seu propi gènere, Hexinlusaurus.

## Referències

* ↑ He, X. 1979. A newly discovered ornithopod dinosaur - Yandusaurus form Zigong, Sichuan, In: contribution to International Exchange of Geology. Pt. w. Stratigraphy and paleontology. Geol. Publishing House, Beijing, 116-123.
* ↑ He, X. i Cai, K. 1984. The Middle Jurassic dinosaurian fauna from Dashampu, Zigong, Sichuan. Vol. 1: The ornitopod dinosaurs.Sichuan Scientific and Tecnological Publishing House, Chengdu, Sichuan, 1-71.
* ↑ Barrett, P. M., Butler, R. J. i Knoll, F. 2005. Small-bodied ornithischian dinsoaurs from the Middle Jurassic of sichuan, China. Journal of Vertebrate Paleontology, 25, 4, 823-834
* ↑ He, X. i Cai, K. 1983. A new species of Yandusaurus (hypsilophodont dinosaur) from the Middle Jurassic of Dashanpu, Zigong, Sichuan). In Special paper on dinosaurian remains of Dashanpu, Zigong, Sichuan, J. Chengdu College Geol. Suppl., 1, 5-14.
* ↑ Knoll, F. i Barrett, P. M. 2003. Systematic revision of ""Yandusaurus"" multidens, a Middle Jurassic ornithopod from China. Journal of Vertebrate Paleontology. Abstracts of papers. Sixty-third annual meeting Society of Vertebrate Paleontology, Science Museum of Minnesota23, Supplement to Number 3,68A.
Ornithischia :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
# Lliga de Bonaire de futbol

La lliga de Bonaire de futbol, anomenada Divishon Honor - Bonaire o Kampionato, és la màxima competició de Bonaire de futbol. Fins a l'any 2010 els millors clubs de Bonaire es classificaven per al Campionat de les Antilles Neerlandeses de futbol.

## Clubs participants

Alguns dels equips participants al campionat són:
* Atlétiko Flamingo (Nikiboko)
* SV Real Rincon (Rincon)
* SV Estrellas (Nort Saliña Kunuku Bieu)
* SV Juventus (Antriòl)
* SV Uruguay (Antriòl)
* SV Vespo (Rincon)
* SV Vitesse (Antriòl)

## Historial

Font:
* 1960-61: SV Deportivo (1)
* 1961-62: SV Estrellas (1)
* 1962-63: SV Estrellas (2)
* 1963-64: SV Estrellas (3)
* 1964-65: No es disputà
* 1965-66: SV Estrellas (4)
* 1966-67: No es disputà
* 1967-68: SV Vitesse (1)
* 1968-69: SV Vitesse (2)
* 1969-70: SV Vitesse (3)
* 1970-71: SV Vitesse (4)
* 1971-72: SV Real Rincon (1)
* 1973: SV Real Rincon (2)
* 1973-74: No es disputà
* 1974-75: SV Estrellas (5)
* 1976: SV Juventus (1)
* 1977: SV Juventus (2)
* 1978: SV Estrellas (6)
* 1979: SV Real Rincon (3)
* 1980-81: SV Vitesse (5)
* 1982: No es disput
* 1983: SV Uruguay (1)
* 1984: SV Juventus (3)
* 1984-85: SV Juventus (4)
* 1986: SV Real Rincon (4)
* 1987: SV Juventus (5)
* 1988: SV Estrellas (7)
* 1989: SV Juventus (6)
* 1990-91: SV Vitesse (6)
* 1991-92: SV Juventus (7)
* 1992-93: SV Vitesse (7)
* 1993-94: SV Juventus (8)
* 1994-95: SV Vespo (1)
* 1996: Real Rincon (5)
* 1997: Real Rincon (6)
* 1998-99: SV Estrellas (8)
* 1999-00: SV Estrellas (9)
* 2000-01: SV Estrellas (10)
* 2001-02: SV Estrellas (11)
* 2002-03: Real Rincon (7)
* 2003-04: Real Rincon (8)
* 2004-05: SV Juventus (9)
* 2005-06: Real Rincon (9)
* 2006-07: SV Vespo (2)
* 2007-08: SV Juventus (10)
* 2009: SV Juventus (11)
* 2010: SV Juventus (12)
* 2011: No es disputà
* 2012: SV Juventus (13)
* 2013: SV Juventus (14)
* 2014: Real Rincon (10)
* 2015-16: Atlétiko Flamingo (1)
* 2016-17: Real Rincon (11)
* 2017-18: Real Rincon (12)
* 2018-19: Real Rincon (13)
* 2019-20: Cancel·lat pel COVID-19
* 2021: Real Rincon (14)
* 2022: Real Rincon (15)
* 2023-24: Real Rincon (16)

## Notes

* 1 2 3 Els campionats de les temporades 2000-01, 2002-03 i 2005-06 foren campionats de transició i es disputaren a una sola ronda (el 2006 amb playoffs).

## Referències

* ↑ «Divishon Honor - Bonaire». Wdb Sport, c. 2019. [Consulta: 10 març 2019].
* ↑ Stokkermans, Karel. «Bonaire 2017/18». RSSSF, 22-11-2018. [Consulta: 10 març 2019].
* ↑ «Leagues and Clubs of Bonaire». National Football Teams.com. [Consulta: 10 març 2019].
* ↑ «Kampionato 2017/2018 - Results, fixtures, tables and stats». Global Sports Archive. Data Sports Group. [Consulta: 10 març 2019].
* ↑ «Dutch Antilles - List of Champions». RSSSF, 2011. [Consulta: 22 abril 2011].
* ↑ «Bonaire - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].