OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Port de Roda de Berà

El port de Roda de Berà és un port esportiu situat al municipi de Roda de Berà (Tarragonès), entre la platja de la Pallisseta i la platja de la Costa Daurada. N'és el titular l'organisme de Ports de la Generalitat, i el gestiona la societat Nova Dàrsena Esportiva de Barà. Disposa d'un total de 643 amarratges per a embarcacions de fins a 45 metres d'eslora, en una superfície de 97.217m2. Construït l'any 2008, és l'equipament d'aquest tipus més gran del litoral tarragoní. Està protegit pel monticle que forma el Roc de Sant Gaietà i a recer dels temporals de llevant. La bocana, de 55 metres d'amplada i 5 metres de calat, està orientada cap a ponent.
Disposa de 511 places de pàrquing; una zona comercial, amb més de 7.000 metres quadrats; un heliport; una zona de vela lleugera, amb una superfície de 1.500 metres quadrats i rampa de varada; una zona destinada a motos d'aigua i embarcacions lleugeres, amb una grua amb capacitat per a una tona. La marina seca té 898 metres quadrats de planta i tres nivells, i es destina a embarcacions de fins a set metres d'eslora.
La construcció del port va suposar l'acceleració de la pèrdua de sorra a les platges, principalment a les platges Llarga i Punta d'en Guineu. El 2023 es va realitzar un dragatge d'emergència de la sorra acumulada a la bocana del port i el seu trasllat amb un vaixell draga fins al tram nord de la platja Llarga.

## Referències

* 1 2 «Port Esportiu». Ajuntament de Roda de Berà.
* 1 2 «Port de Roda de Berà». Ports de la Generalitat. Generalitat de Catalunya.
* 1 2 3 «Port Esportiu Roda de Barà». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Roda de Berà reclama que s'adoptin les mesures necessàries per garantir l'estabilitat del litoral rodenc». Diari Més, 29-09-2023.
# Respiració agònica

La respiració agònica és un patró anormal de la respiració caracteritzat per panteix i dificultat per respirar, acompanyat de vocalitzacions estranyes i mioclonies. Sol ser el preludi d'un quadre d'apnea, seguit d'aturada cardiorrespiratoria. La durada de la respiració agònica pot ser breu o perllongar-se per diverses hores.
Una persona sana respira amb un patró regular i realitza, en repòs, de 15 a 20 aspiracions per minut. Amb la respiració agònica solament es poden prendre tres o quatre aspiracions irregulars per minut, la qual cosa causa que el cos no rebi suficient oxigen (hipòxia). Sense intervenció mèdica, aquest patró de respiració poden causar la mort. Quan aquesta es perllonga per diversos minuts, és freqüent que s'observi xoc cardiogènic o aturada cardiorespiratòria. Encara que en aquests casos, l'evolució posterior del pacient presenta un quadre més favorable que si la respiració agònica no s'hagués produït. La respiració agònica es produeix en el 40% dels casos d'aturades cardíaques experimentades fora d'un entorn hospitalari.
# Adurfrazgird

Adurfrazgird fou un príncep sassànida, germà del rei Sapor II (309-379).
És esmentat a les actes dels màrtirs siríaques amb el nom ʾdrprzgrd que ha estat interpretat com a Adurfrazgird i Adurafrozgerd (que es podria traduir com "el que fomenta el foc"). No hi ha proves que Adurfrazgird fóra més major o més jove que Sapor II. Degué tenir una altra mare, que era o bé una altra esposa del seu pare Ormazd II, o potser una concubina.
Vers el 365 Sapor II va dividir el govern de l'estratègica província d'Arbayistan entre dos dels seus germans: Adurfrazgird que va governar el sud amb seu a Nísibis, i Zamasp, que va governar el nord o regió del Tigris; el seu encàrrec era vigilar els romans i informar-se l'un a l'altre. Zamasp fou perseguidor dels cristians, però va tenir un fill que fou cristià (esmentat com "pyrgwšnsp" probablement "Peroz Gushnasp"). Com que no eren fills d'Ormazd II (303-310) amb la seva primera dona, podrien ser germans uterins de Sapor, d'una segona dona o d'una concubina; però clarament exclosos dels drets successoris.

## Referències

* 1 2 3 Brunner, 2014, p. 478.

## Bibliografia

* Brunner, C. J.. Encyclopaedia Iranica, Vol. I, Fasc. 5, 1983, p. 478.
# Andrea di Bonaiuto

Andrea di Bonaiuto, Andrea Bonaiuti o Andrea da Firenze (Florència 1343 - 1377) va ser un pintor italià.
Cap a l'any 1365 va fer la seva obra més important, els frescos de la sala capitolar de l'església de Santa Maria Novella, després anomenats Cappellone degli Spagnoli
El nivell artístic d'aquestes pintures no és considerat gaire alt, però en destaca la seva vivacitat i la riquesa dels seus detalls. Giorgio Vasari atribueix aquesta obra a Simone Martini i a Taddeo Gaddi, mentre que John Ruskin li va donar notorietat.
Les dues parets de la dreta estan ocupades per les escenes de Esaltazione dell'ordine domenicano i el Trionfo di San Tommaso.
Altres obres seves són els frescos del Camposanto di Pisa (1377) amb tres Storie della vita di san Ranieri.

## Notes

* ↑ Grande dizionario enciclopedico Utet, Torino 1989.

## Bibliografia

* Johannes Tripps, A critical and historical corpus of Florentine painting. IV: Tendencies of Gothic in Florence, 7/1: Andrea Bonaiuti, Firenze, Giunti, 1996.
# Control d'armes de foc

El control de les armes de foc és el conjunt de lleis o polítiques que regulen la fabricació, venda, transferència, possessió, modificació o ús d'armes de foc per part dels civils.
La majoria dels països tenen una política de control de les armes de foc restrictiva, amb només unes poques legislacions categoritzades com a permissives. Les jurisdiccions que regulen l'accés a les armes de foc solen restringir l'accés només a determinades categories d'armes de foc i després a les categories de persones que poden tenir una llicència per poder accedir a una arma de foc. En alguns països com els Estats Units, el control d'armes es pot legislar a nivell federal o estatal.

## Notes

* 1 2 Com a 2022 , els únics països amb una legislació permissiva sobre armes són: Txad, República del Congo, Hondures, Micronèsia, Namíbia, Nigèria, Pakistan, Senegal, Suïssa, Tanzània, Estats Units, el Iemen i Zàmbia.

## Referències

* ↑ Alpers, Philip; Wilson, Marcus. «Guns in the United Nations: Firearm Regulation - Guiding Policy». Sydney School of Public Health, The University of Sydney, 09-06-2020. [Consulta: 27 agost 2016].
* ↑ ; Shveda, Krystina; Croker, Natalie; Chacon, Marco «How US gun culture stacks up with the world». CNN, 26-11-2021. «CNN's attribution: Developed countries are defined based on the UN classification, which includes 36 countries. Source: Institute for Health Metrics and Evaluation (Global Burden of Disease 2019), Small Arms Survey (Civilian Firearm Holdings 2017)»

## Vegeu també

* Control d'armaments
# Batalla de Nísibis (217)

La batalla de Nísibis fou un combat lluitat entre l'Imperi Romà i l'Imperi Part l'estiu del 217.

## Antecedents

Vologès VI de Pàrtia vers el 209 va succeir a son pare, però de seguida el seu germà Artaban V es va rebel·lar. Aprofitant la desunió, el 216 l'emperador romà Caracal·la va demanar a Artaban la mà de la seva filla, però Artaban va desestimar la petició. Això va irritar Caracal·la, que amb diversos pretexts va buscar la guerra amb els parts, i va entrar en el seu territori devastant la província d'Assíria i la de Mèdia Atropatene, arribant fins a Arbela, i els dos pretendents parts van deixar de banda les hostilitats per afrontar l'enemic comú. Caracal·la va ser assassinat el 8 d'abril del 217 i des de llavors els parts van passar al contraatac.

## Batalla

La batalla es va lluitar l'estiu del 217 entre els exèrcits de l'Imperi Romà de l'emperador Macrí i de l'Imperi Part. Va durar tres dies i ambdós exèrcits van sofrir grans pèrdues, amb victòria dels parts, per la superioritat dels atacants a distància i la poca efectivitat de la infanteria contra els catafractes.

## Conseqüències

Com a resultat de la batalla, Macrí va signar el tractat de Nísibis per dos-cents milions de sestercis, havent de reconèixer els parts com a foedus aequum i Tiridates II d'Armènia perdent el Pont després d'un segle, i abandonà la idea del seu antecessor d'envair Pèrsia.

## Referències

* ↑ Farrokh, Kaveh. Shadows in the Desert: Ancient Persia at War (en anglès). Osprey Publishing, 2007, p. 167. ISBN 1846031087.
* ↑ Erdkamp, Paul. A Companion to the Roman Army (en anglès). John Wiley & Sons, 2011, p. 261. ISBN 1444393766.
* ↑ Potter, David S. The Roman Empire at Bay, AD 180–395 (en anglès). Routledge, 2014, p. 148. ISBN 1134694776.
* ↑ Erdkamp, Paul. A Companion to the Roman Army (en anglès). John Wiley & Sons, 2011, p. 251. ISBN 1444393766.
# Filoteu Cocci

Filoteu Cocci (en llatí Philoteus Coccinus, en grec antic Φιλοθεύς) era patriarca de Constantinoble al segle xiv.
Devia néixer a inicis del segle xiv, i va prendre els hàbits de molt jove. Va viure uns anys com a monjo al Monestir de la Gran Laura al Mont Atos, i després va ser superior del convent de Santa Laura al Sinaí. Fou nomenat bisbe d'Heraclea Pòntica abans del 1354, en data no precisada.
Cap a l'any 1354 l'emperador Joan VI Cantacuzè el va utilitzat per aconseguir la reconciliació entre el seu fill Miquel i el seu gendre Joan V Paleòleg El mateix any va resultar escollit patriarca, succeint a Cal·list I (1350-1354), que més tard va recuperar el càrrec quan Joan Paleòleg va entrar a Constantinoble l'any 1355. Cal·list va morir al cap de pocs anys (1363) i Filoteu va retornar al patriarcat, i va mantenir el lloc fins al 1376. El va succeir Macari de Constantinoble.

## Obres

Va escriure una gran quantitat d'obres que Fabricius relaciona. Les més importants van ser:
* Liturgia et Ordo instituendi Diaconum.
* Libri XV Antirrhetici, una defensa del seu famós amic Gregori Palamàs.
* Sermo Encomiasticus in tres Hierarchas, Basilium, Gregorium Theologum, et Joannem Chrysostomum
* Oratio in tertiam Jejuniorum Dominicam
* Refutatio Anathematismorum ab Harmenopulo scriptorum
* Confutatio Capitum XIV Acindymi et Barlaami
* Homilia
* Compendium de Oeconomia Christi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Philotheus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 26 maig 2021].
# Emperador Guangwu de Han

L'Emperador Guangwu (13 de gener del 5 aC – 29 de març del 57), nascut Liu Xiu, va ser un emperador de la Dinastia Han xinesa, restaurador de la dinastia l'any 25 i, per tant, fundador del Han Tardà o Han Oriental (la Dinastia Han restaurada). Va governar només en algunes parts de la Xina en un primer moment, i amb la supressió i conquesta dels cabdills regionals la totalitat de la Xina es va consolidar en el moment de la seva mort en el 57.
Liu Xiu va ser un dels molts descendents de la família imperial de Han. Arran de la usurpació del tron de Han per Wang Mang i la subsegüent guerra civil durant la desintegració de la Dinastia Xin de curta durada de Wang, ell va emergir com un de diversos descendents de la dinastia caiguda reclamant el tron imperial. Després de reunir forces i proclamar-se a si mateix emperador davant dels altres competidors, ell va ser capaç de derrotar els seus rivals, destruir l'exèrcit de camperols dels Celles Roges, 赤眉), coneguts per la seva desorganització i lladronejar, i, finalment reunificar la Xina sencera l'any 36.
Va establir la seva capital a Luoyang, 335 quilòmetres (210 milles) a l'est de l'antiga capital Chang'an, marcant el començament de la tardana Dinastia Han Oriental. Ell va implementar algunes reformes (en particular la reforma agrària, encara que no amb molt d'èxit) l'objectiu de corregir alguns dels desequilibris estructurals responsables de la caiguda de l'anterior o occidental. Les seves reformes li va donar un nou arrendament de 200 anys de vida a la dinastia Han.
Les campanyes de l'Emperador Guangwu va incloure o involucrar a molts generals capaços, però curiosament, ell mancava d'estrategues importants. Això pot ser ben bé perquè ell mateix semblava ser un brillant estrateg; ell sovint instruïa en secret als seus generals pel que fa a l'estratègia, i les seves prediccions en general eren correctes. Del 42 al 43 el seu general Ma Yuan va acabar amb la revolta de les Germanes Trung al Vietnam, que va quedar incorporat als seus dominis.

## Vegeu també

* Liu Yan

## Referències

* ↑ Bielenstein, 245.
* ↑ Sandler, Stanley. Ground warfare: an international encyclopedia. ABC-CLIO, 2002, p. V.1, p.898. ISBN 1576073440.

## Bibliografia

* Bielenstein, Hans. (1986). "Wang Mang, the Restoration of the Han Dynasty, and Later Han", en The Cambridge History of China: Volume I: the Ch'in and Han Empires, 221 B.C. – A.D. 220, 223–290. Editat per Denis Twitchett i Michael Loewe. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0521243270.
* Zizhi Tongjian by Sima Guang, vols. 38-44, i edició moderna xinesa editada per Bo Yang (Taipei, 1982–1989).
* Hou Han Shu per Fan Ye, vol. 1 (Biografia de l'Emperador Guangwu Arxivat 2008-02-10 a Wayback Machine.).
Emperador Guangwu de HanCasa de Liu Nascut: 5 aEC Mort: 57 :
| Precedit per: Emperador Gengshi de Han | Emperador de la Xina 25 – 57 | Succeït per: Emperador Ming de Han |
# Fisherman's Friends (pel·lícula)

Fisherman's Friends és una pel·lícula de comèdia dramàtica britànica del 2019 dirigida per Chris Foggin a partir d'un guió de Nick Moorcroft, Meg Leonard i Piers Ashworth. S'ha doblat al català.
La pel·lícula es va inspirar en una història real sobre Fisherman's Friends, un grup de pescadors còrnics de Port Isaac que van signar un contracte amb Universal Records i que van aconseguir situar el seu àlbum debut de cants mariners entre els 10 més venuts.
La pel·lícula és protagonitzada per Daniel Mays, James Purefoy, David Hayman, Dave Johns, Sam Swainsbury, Tuppence Middleton, Noel Clarke, Christian Brassington, Maggie Steed i Jade Anouka.
El rodatge va començar el 30 d'abril de 2018 a Port Isaac i Londres durant cinc setmanes. Tots els membres de la banda apareixen en cameos a la pel·lícula i van treballar-hi com a assessors.
L'octubre de 2021 es va estrenar al Hall for Cornwall de Truro un musical anomenat Fisherman's Friends: The Musical, basat en la història real de la banda i la pel·lícula del 2019. Va ser escrit per Brad Birch i dirigit per James Grieve. El 19 d'agost de 2022 es va estrenar una seqüela, sota el títol de Fisherman's Friends: One and All.

## Referències

* ↑ «Programació de TV3», 31-01-2025. [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ Alberge, Dalya. «From shanties to the screen: Fisherman's Friends inspire feelgood UK film». The Guardian, 13-05-2018. [Consulta: 13 setembre 2019].
* ↑ Harding, Laura. «Production begins on Port Isaac's Fisherman's Friends film starring Noel Clarke». The Irish Independent, 08-05-2018. [Consulta: 13 setembre 2019].
* ↑ Cornwall, Hall for. «Hall for Cornwall | Theatre & Arts in Cornwall» (en anglès britànic). www.hallforcornwall.co.uk, 29-01-2021. [Consulta: 10 octubre 2021].
* ↑ «UK Box Office Hit 'Fisherman's Friends' To Get Australia-Set Movie Sequel — Cannes». Deadline Hollywood, 17-05-2019. Arxivat de l'original el 17 May 2019. [Consulta: 2 febrer 2020].
# Pietro da Barsegapè

Pietro da Barsegapé, o Bascapè, (Milà, c. 1220 - ...) va ser un poeta llombard.
Va néixer en una família potser originària del poble de Bascapè, prop de Pavia. Se sap que era un soldat professional, però gairebé no hi ha referències sobre la seva vida. Se l'havia relacionat amb un Petrus de Basilica Petri, una ciutat propera de Milà, però actualment se'n descarta la relació per raons cronològiques (aquest Petrus té mencions en documents del 1335/1340). Segons alguns crítics, aquest autor es pot identificar amb un homònim que el 1260 va escriure una carta al Podestà de Florència.
És l'autor del Sermon Divino, una obra religiosa didàctica en llengua llombarda. El seu poema, finaltzat el 10 de juny de 1274, tracta temes derivats de la Bíblia, com ell mateix afirma al Sermon.

## Obra

El Sermon Divino és un poema popular amb tons de crítica a la riquesa i l'orgull. Té 2.440 versos, dividits en tres seccions: la creació del món, la història de Jesucrist i el judici universal.
Fragment del Sermon sobre la creació d'Adam i Eva i el Pecat Originalː
   Possa de terra formò l’òmo
   et Adam ge mette nome;
   si li dà una compagna
   per la soa nome Eva se clama
   femena facta d’una costa
   la qual a l’omo era posta.
   De cinque sens el ge spiroe
   in Paradiso i alogò.
   Si li fa comandamento
   del le fruite k’èn là dentro
   de cascun possa mangiare
   un ge n’è k’el laga stare.
   El è un fruto savoroso
   dolce, bello e delectoso
   da cognoscer ben e ‘l mal
   perco li ao vedao de manca

## Referències

* ↑ Kleinhenz, 2004.
* 1 2 «BARSEGAPA, Pietro da» (en italià). Treccani. [Consulta: 7 gener 2021].
* ↑ Minuto, 1957, p. 153.
* ↑ «Piètro da Barsegapè» (en italià). Treccani. [Consulta: 7 gener 2021].
* ↑ «PIETRO da Barsegapè» (en italià). Treccani. [Consulta: 7 gener 2021].
* ↑ «Le origini» (en italià). anticacredenzasantambrogiomilano.org. [Consulta: 7 gener 2021].

## Bibliografia

* Kleinhenz, Christopher. Medieval Italy: An Encyclopedia (en anglès). Routledge, 2004. ISBN 9781135948795.
* Minuto, Francesca. Dizionario Letterario Bompiani. Autori, IIIː Pietro da Barsegapè (en italià). Milà: Bompiani, 1957.
* Salvioni, Carlo «Il sermone di Pietro da Barsegapé». Zeitschrift für Romanische Philologie, 1891, pàg. 429-488.

## Enllaços externs

* Imatge d'una pàgina del còdex del Sermon.
# Batalla de Resena

La batalla de Resena va ser una batalla que es va lliurar al 243 entre les forces de l'Imperi Romà, dirigit per Misiteu, prefecte del pretori, i un exèrcit de l'Imperi Sassànida, liderats pel rei Sapor I. Els romans van aconseguir la victòria.
La batalla es va lliurar durant una campanya ordenada per l'emperador Gordià III per reprendre les ciutats romanes de Hatra, Nísibis i Carres. Aquests territoris, en realitat, havien estat conquerits per Sapor I, abans que ell, pel seu pare, el rei Ardashir I, quan l'imperi romà estava ple de les guerres internes entre els pretendents al tron.

## Referències

* ↑ Crevier, Jean-Baptiste-Louis. Histoire des empereurs romains, depuis Auguste jusqu'à Constantin (en francès). vol.10. chez Desaint, 1775, p. 203.
# Ashikaga Yoshimochi

    En aquest nom japonès, el cognom és Ashikaga.
Ashikaga Yoshimochi (足利 義持, 12 de març del 1386 - 3 de febrer del 1428) va ser el quart shogun del shogunat Ashikaga i va governar entre 1394 i el 1423 al Japó. Va ser fill del tercer shogun Ashikaga Yoshimitsu.
Amb només vuit anys va agafar el títol que va heretar del seu pare quan aquest va abdicar, tot i que va estar durant forces anys manejat pel seu pare que era qui veritablement tenia el poder. Quan el seu pare va morir el 1408 va poder consolidar el seu poder com a shogun.
El 1423 va abdicar i va ser succeït pel seu fill, el cinquè shogun Ashikaga Yoshikazu; va morir cinc anys més tard.
# Cosa (Aragó)

Cosa és un municipi d'Aragó, situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de Jiloca.
La seua economia es basa en l'agricultura i la ramaderia. Amb una població de 86 habitants, pertany a la zona muntanyenca (situat a 1.150 msnm) de la comarca de Jiloca la població de la qual més important és Calamocha de la qual dista uns 25 km i 80 km de la capital, Terol. Es pot accedir a ell a través de la A-23 (Autovia Mudèjar) eixint de la mateixa en Caminreal i seguint l'adreça de Montalbán per carretera nacional 211 (Alcolea de la Pineda-Tarragona). Limita amb els pobles de Torre los Negros, Barrachina, El Villarejo, Bañón, Rubielos de la Cérida, Alpeñés i Corbatón.

## Edificis representatius

La Casa Gran. És de planta quadrangular amb dues plantes i menuts buits inclosos en el ràfec de mitja canya per a ventilacions en la coberta. Amb portaló d'arc de mig punt de carreus amb imposta motllurada. La segona planta posseeix tres balconades amb interessant reixeria i un rellotge de sol. A l'interior es troba un pati d'entrada a la casa empedrat i una escala il·luminada per un llumenari que s'acusa a l'exterior mitjançant un tambor octogonal.
L'Església de l'Assumpció. Actualment, està en ruïnes excepte les parets exteriors i la torre. Obra barroca del segle xviii de maçoneria, amb tres naus, la central coberta amb volta de mig canó amb llunetes i volta d'aresta i cúpules laterals. Torre en pedra i rajola, de tres cossos. Les obertures estan enquadrades en pilastres i decorats amb dents de serra a l'estil mudèjar. La terminació piramidal de la torre és d'obra recent. S'hi troba el document de la fotografia pegat en un llistó. En el cor de l'església es trobava un faristol en forma de tronc de piràmide. En cadascuna de les cares havia dipositat un llibre de cant amb tapes folrades en pell. Actualment, no se sap el lloc on pot trobar-se.
També existeixen dues fonts a les quals encara van les gents de poble a agafar aigua per a beure per la seua frescor. L'aigua d'aquestes fonts passa a un abeurador on el bestiar sadolla la seua set. La sobrant contínua a una séquia i s'utilitza per a regar els horts que hi ha a la seua riba.
En una de les llomes que envolten el poble es troba una escultura dedicada al Cor de Jesús.
El safareig on anaven les dones del poble a rentar la roba. Encara que actualment existeixen llavadores en les cases encara solen usar-lo esporàdicament.
Les seues festes més importants són l'Assumpció de la Verge i Sant Roque que se celebren els dies 15 i 16 d'agost.
* Font del centre del poble
* Vista exterior del safareig
* Document trobat en l'antiga Església de l'Assumpció de Cosa
Viccionari
# Patricia Rosselló Palmer

Patricia Rosselló Palmer (Mallorca, 1974) és una empresària turística mallorquina fundadora que l'any 2007 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ Guijarro, F. «El Govern otorga al jefe de Policía el Premio Ramón Llull la semana de su despedida» (en castellà). Diario de Mallorca, 25-02-2007. [Consulta: 30 març 2022].
# Hidrotimetria

La hidrotimetria és una tècnica analítica dissenyada per a la determinació de la duresa de l'aigua a partir de la capacitat per precipitar sabons.
L'etimologia prové dels mots grecs Yδωρ, hidro, aigua; τιμἠ, valor; i μετρία, metria, mesura. És a dir, mesura del valor de l'aigua.
Aquesta tècnica fou inventada pels químics francesos Antoine François Boutron-Charlard (1796-1879) i Félix Boudet (1806-1878), membres del Consell de Salubritat de París, el 1856. A partir d'uns estudis del químic escocès Thomas Clark (1801-1867), de la Universitat d'Aberdeen, del 1841. Actualment no s'empra als laboratoris, ja que ha estat desplaçada per les valoracions complexomètriques. Tanmateix és un mètode ràpid que no requereix instrumental delicat i s'empra per a determinacions de la duresa de l'aigua in situ quan no cal una precisió elevada.

## Tècnica

Es dipositen dins un flascó hidrotimètric 40 ml de l'aigua a analitzar. Seguidament mitjançant una bureta de Boudron-Boudet graduada s'addicionen gotes de 0,1 ml de la dissolució de Boutron-Boudet, després de cada addició es tapa el flascó i s'agita entre 30 i 40 vegades. Si no es forma espuma, s'ha de seguir addicionant gotes de la dissolució. S'acaba l'addició quan es forma espuma persistent almenys 2 minuts. A partir del nombre de gotes es pot determinar la duresa emprant l'equivalència 1 gota = 0,1 ml dissolució de Boutron-Boudet = 1 º francès = 10 mg CaCO₃/L.

## Referències

* ↑ «Hidrotimetria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Buswell, A.M «Boutron Boudet soap solution». Journal (American Water Works Association), 9, 6, 06-11-1922, pàg. 892-896.
* ↑ Boutron-Charlard, A.F.; Boudet, F «De l'hydrotimétrique ou nouvelle méthode d'analyse des eaux de sources et des rivières». Comptes Rendus, 40, 1855, pàg. 679.a
* ↑ Boutron-Charlard, A.F.; Boudet, F. Hydrotimétrie: Instruction sur l'emploi de l'hydrotimètre pour déterminer la valeur des eaux de sources et de rivières et leur composition. Clech et Deroche, 1855.
* 1 2 Wallace, M. «Ecosistemas subterráneos», 2008. [Consulta: 4 juny 2012].