OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Rambla de les Floristes

La Rambla de les Floristes és una obra de teatre de Josep Maria de Sagarra. Es tracta d'una comèdia en tres actes que fou estrenada el 21 de març de 1935 al Teatre Poliorama de Barcelona, en el marc de la Temporada Oficial de Teatre Català subvencionada per la Generalitat Republicana de Catalunya, a càrrec de la companyia de Mercè Nicolau i dirigida per Josep Pous i Pagès.
L'obra està ambientada en la Rambla de Barcelona i representa, a través de la petjada personal del teatre popular de Sagarra, la promiscuïtat de les múltiples facetes que conviuen en la realitat de Barcelona enmig d'un ambient d'incertesa i agitació política. Es tracta d'una obra costumista que, escrita en vers per pròpia voluntat rítmica de l'autor, planteja aspectes polítics sorgits de la Revolució de 1868 i de la vida rutinària del segle xix però per a un públic de la primera meitat del segle xx. Tanmateix, les crítiques que rebé Sagarra i de Castellarnau després de la seva primera estrena foren negatives, amb retrets com ara «ensopida», «poc viva» i «gens animada».
Posteriorment, se n'han fet adaptacions teatrals. L'any 1986 Orestes Lara en dirigí una versió per a Televisió de Catalunya, protagonitzada per Rosa Maria Sardà i Tàmaro. I el 2019, Jordi Prat i Coll en dirigí una altra adaptació que fou estrenada al Teatre Nacional de Catalunya i que després féu una gira per Catalunya —protagonitzada per Rosa Boladeras.

## Referències

* ↑ «Teatre Poliorama (Rambla) | Barcelona | Barcelonès». Endrets. [Consulta: 13 gener 2025].
* 1 2 E. Mur, Gerard. «La Rambla nostàlgica i idíl·lica de Sagarra». Núvol, 08-10-2019. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ Tomàs Albina, Alba. «Mercè Nicolau i Cosson». Institut del Teatre. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ «Josep M. de Sagarra, La Rambla de les floristes». Teatre Nacional de Catalunya. [Consulta: 16 juliol 2021].
* ↑ de Sagarra i de Castellarnau, Josep Maria «Abans de l'estrena de L’alegria de Cervera. Josep Maria de Sagarra parla de la seva obra i explica per què escriu el seu teatre en vers» (PDF). La Publicitat [Materials didàctics del Teatre Nacional de Catalunya], 26-03-1932 [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ Martínez i Teruel, Guillem «La Ramblitat» (PDF). Pròleg a «La Rambla de les Floristes». Arola / Teatre Nacional de Catalunya [Materials didàctics del Teatre Nacional de Catalunya], 2019 [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ Foguet i Boreu, 1999, p. 162.

## Bibliografia

* de Sagarra i de Castellarnau, Josep Maria. La Rambla de les Floristes. Arola, 2019. ISBN 978-84-120279-4-5.
* Foguet i Boreu, Francesc. El teatre català en temps de guerra i revolució (1936-1939) : a propòsit de Mirador i Meridià. Barcelona: Institut del Teatre de la Diputació de Barcelona, 1999. ISBN 84-8415-106-9.
# Sthenictis

Sthenictis és un gènere extint de mamífers carnívors de la família dels mustèlids que visqueren a Àsia i Nord-amèrica durant el Miocè, fa entre 9 i 17,5 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà, els Estats Units i la Xina. És un dels gèneres de mustèlids del Miocè més coneguts. Les espècies d'aquest grup tenien les dents premolars inferiors senzilles. S. lacota era més grossa que S. bellus, S. junturensis, S. neimengguensis i S. robustus. El nom genèric Sthenictis significa ‘mostela forta’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Sthenictis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 13 gener 2025].
* 1 2 Tseng et al., 2009, p. 745.
* ↑ Prothero, 2017, p. 144.
* ↑ Tseng et al., 2009, p. 746.

## Bibliografia

* Prothero, D. R. The Princeton Field Guide to Prehistoric Mammals (en anglès). Princeton University Press, 2017. ISBN 978-0-691-15682-8.
* Tseng, Z. J.; O'Connor, J. K.; Wang, X.; Prothero, D. R. «The first Old World occurrence of the North American mustelid Sthenictis (Mammalia, Carnivora)» (en anglès). Geodiversitas, 31, 4, 2009, pàg. 743-751. DOI: 10.5252/g2009n4a743.
# Regions autònomes de la Xina

A la República Popular de la Xina, es coneix com a regió autònoma (xinès tradicional: 自治區, xinès simplificat: 自治区, pinyin: zìzhìqū, literalment 'àrea autònoma') un dels quatre tipus de divisions de primer nivell segons la constitució del país, juntament amb les províncies, les municipalitats i les regions administratives especials. Segons el capítol tercer de l'actual constitució xinesa (de 1982), les regions autònomes tenen certes competències legislatives, econòmiques i administratives que les províncies xineses no tenen, però tot i així les regions autònomes disposen de menys autonomia que les regions administratives especials (Hong Kong i Macau).
Oficialment les regions autònomes existeixen per protegir les minories de la Xina, de manera que cadascuna de les cinc regions es correspon amb un grup ètnic diferent als han (l'ètnia de la majoria del país). Les cinc regions autònomes i les seves ètnies designades són:
* Guangxi, pels zhuang (32,0% dels habitants de la regió l'any 2000, per un 62,0% de han).
* Mongòlia Interior mongols (17,13% dels habitants de la regió l'any 2000, per un 79,17% de han).
* Ningxia pels hui (33,9% dels habitants de la regió l'any 2000, per un 65,5% de han).
* Regió Autònoma del Tibet pels tibetans (92,8% dels habitants de la regió l'any 2000, per un 6,1% de han).
* Xinjiang pels uigurs (45,21% dels habitants de la regió l'any 2000, per un 40,58% de han).
Això no obstant, el govern de la República Popular de la Xina reconeix 50 grups ètnics més. A alguns d'aquests grups els ha dotat d'altres mecanismes de cert autogovern com són les prefectures autònomes, els districtes ètnics i les tres banderes autònomes.

## Història

Acabada la Segona Guerra Mundial i en el context de la Guerra Civil de la Xina, el Partit Comunista Xinès volia annexionar Mongòlia al territori xinès. No obstant la Unió Soviètica, encapçalada per Ióssif Stalin, va pressionar per tal que s'establís una República de Mongòlia independent. El resultat final fou la creació de l'estat mongol amb les fronteres actuals i l'annexió de la Mongòlia interior a la Xina, que s'establí en forma de regió autònoma l'any 1947.
Després d'aquesta primera regió autònoma, i seguint els principis teòrics del comunisme soviètic (que organitzà la Unió de Repúbliques Socialistes Soviètiques en termes similars a la posterior organització territorial xinesa) s'hi afegiren Xinjiang l'any 1955, Ningxia i Guangxi en 1958 i la Regió Autònoma del Tibet en 1965.

## Referències

* ↑ «División administrativa y ciudades» (en espanyol). China Internet Information Center. [Consulta: 2 novembre 2018].
* ↑ Zhang, Haiting «The Laws on the Ethnic Minority Autonomous Regions in China: Legal Norms and Practices» (en anglès). Loyola University Chicago International Law Review, 9, 2012. ISSN: 1558-9226 [Consulta: 2 novembre 2018].
* 1 2 «Regional Autonomy for Ethnic Minorities in China» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2018].
* ↑ Lynch, Michael. The Chinese Civil War 1945-49 (en anglès). Osprey Publishing, 2010, p. 13. ISBN 1841766712 [Consulta: 2 novembre 2018].
# Passeig Marítim (València)

El passeig Marítim és un passeig urbà situat a la costa de València, concretament a la platja de la Malva-rosa i la platja de les Arenes. Està situat entre el Port de València i el límit del terme d'Alboraia.
El passeig no admet vehicles sinó corre paral·lel amb el carrer de Pàvia i és servit per autobusos i el tramvia. Al punt més septentrional es troba l'inici de la platja de la Patacona (Alboraia), el poliesportiu de la Malva-rosa i la Casa-Museu de Blasco Ibáñez. Davant del passeig i a mig camí trobem l'Hospital de la Malva-rosa o l'Hospital de la Mar. Al final del passeig, fita amb el passeig de Neptú i ací hi ha el Balneari de les Arenes. A tot el llarg, hi ha palmeres, restaurants i monuments, com el d'una barca feta amb raigs d'aigua.
El passeig fita amb els barris del Cabanyal i la Malva-rosa.

## Enllaços externs

* Apartat a la web de l'Ajuntament de València sobre el Passeig Marítim
* Guia de carrers de l'Ajuntament Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Salvem el Cabanyal

Salvem el Cabanyal o Salvem el Cabanyal-Canyamelar és una plataforma veïnal que té com a objectiu evitar la prolongació de l'Avinguda Blasco Ibáñez al barri del Cabanyal de la ciutat de València, perquè sostenen que si això passés implicaria la destrucció d'un conjunt històric, a part de l'empitjorament de la relació de la ciutat amb el mar. Des del 1998 la plataforma dona suport a l'exposició veïnal Cabanyal Portes Obertes. La plataforma es va crear per veïns, comerciants, partits polítics en l'oposició i entitats culturals el 22 d'abril de 1998.
Els seus objectius, a més d'evitar la prolongació de l'avinguda de Blasco Ibáñez, hi són la creació d'un pla de rehabilitació integral del Cabanyal-Canyamelar, que impliqui construcció de noves habitatges segons paràmetres arquitectònics homogenis amb l'entorn, segons el que establix el Conveni Marc Desenvolupament i execució del plantejament urbanístic del Conjunt Històric de València entre la Generalitat Valenciana i l'Ajuntament de València.

## Cabanyal Portes Obertes

És una mostra cívica i reivindicativa que pren lloc als carrers del barri del Cabanyal de la ciutat de València. Ha cobrat certa rellevància a la ciutat, i se n'ha fet ressò periòdics com Levante-EMV i el Punt, sindicats com CGT País Valencià i Múrcia i alguns periòdics digitals significants, com Vilaweb i Diari Crític. Se celebra cada any des del 1998 durant dues setmanes, normalment en cap de setmana i per la vesprada. Les cases modernistes dels carrers més significants, com ara el carrer d'Escalante, obren les seues portes i alberguen mostres d'art o altres exposicions amb l'ajuda d'artistes residents al barri. Cabanyal Portes Obertes és un projecte molt lligat a la plataforma Salvem el Cabanyal, una plataforma veïnal que protesta pels projectes urbanístics de remodelació del barri que duu a terme l'Ajuntament de València.

## Referències

* ↑ Vázquez, Cristina «15 años de resistencia en El Cabanyal». El País, 14-05-2014 [Consulta: 3 setembre 2014].
* ↑ «Cabanyal Portes Obertes pàgina oficial». Arxivat de l'original el 2008-10-19. [Consulta: 5 novembre 2008].
* ↑ «Orígens.». Arxivat de l'original el 2007-10-08. [Consulta: 2 agost 2007].
* ↑ Apuntes sobre el patrimonio cultural - Mª José Planells García. Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Levante-EMV
* ↑ El Punt
* ↑ «CGT PVM». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 3 setembre 2014].
* ↑ Vilaweb
* ↑ Diari Crític
* ↑ «plana oficial». Arxivat de l'original el 2008-10-19. [Consulta: 5 novembre 2008].
* ↑ «Cabanyal Portes Obertes pàgina oficial». Arxivat de l'original el 2014-09-03. [Consulta: 3 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Salvem el Cabanyal
# Bru Recolons i Argente

Bru Recolons i Argente (Barcelona, 1971) és un empresari i emprenedor català. Fundador dels Premis Talent, un projecte per fomentar l'emprenedoria i la Innovació a Catalunya. Promotor del Talent Knowledge Congress, el primer congrés internacional centrat gestió de talent i coneixement. L’any 2020 va crear la Fundació Impulsa Talentum XXI, per ajudar als emprenedors a desenvolupar els seus projectes innovadors i creatius. És graduat en Direcció d’Empreses Tecnològiques per la Universitat Ramon Llull i MBA a Esade.
Partícip d'iniciatives entre les quals destaquen l'impuls del manifest "volem la nostra Història", als anys 80, que va fer possible que s'impartís l'assignatura d'història de Catalunya a l'ensenyament secundari o la campanya per fer obligatori l'ús del casc. De jove va liderar diverses organitzacions i plataformes de suport a la cultura catalana, com el Consell Escolar de Catalunya, i va ser membre actiu del Consell Nacional de les Joventuts de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Bru Recolons: “Traguem la negativitat a la paraula crisi: diguem-n'hi canvi”». [Consulta: 17 maig 2021].
* ↑ CCMA. «Els Premis Talent, a TV3 i al 33: l'empresa catalana es posa en marxa», 17-08-2020. [Consulta: 17 maig 2021].
* ↑ «El Talent & Knowledge Congress posa el focus en les persones». [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ «Sant Cugat acollirà el Primer Congrés Internacional de Gestió del Coneixement i Talent». [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ CCMA. «Acord de col·laboració entre la CCMA i la Fundació Impulsa Talentum XXI per a la difusió de la cultura de l'emprenedoria, el talent i la innovació», 12-05-2021. [Consulta: 17 maig 2021].
* ↑ Escales, Carme. «Bru Recolons: «Emprender es vencer el miedo a lo imposible»» (en castellà), 28-04-2016. [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ «Patronato» (en castellà). [Consulta: 13 gener 2025].
# Théo Hernández

Théo Hernández (Marsella, França, 6 d'octubre de 1997) és un futbolista francès que juga com a lateral esquerre a l'A.C. Milan. Conegut per la seva velocitat, dribbling i capacitat de gol, és considerat un dels millors laterals del món. És fill de Jean-François Hernández i germà de Lucas Hernández, tots dos futbolistes.

## Palmarès
### Reial Madrid

* 1 Supercopa d'Espanya: 2017
* 1 Supercopa d'Europa: 2017
* 1 Campionat del món de clubs: 2017
* 1 Lliga de Campions de la UEFA: 2017-18

### AC Milan

* 1 Serie A: 2021-22
* 1 Supercopa italiana: 2024

### Selecció francesa

* 1 Lliga de les Nacions de la UEFA: 2020-21

## Referències

* ↑ «Best defenders in the world 2023» (en anglès-gb). Radio Times. [Consulta: 8 agost 2023].
* ↑ Footballorbit. «Top 10 Best Full-backs In The World 2023» (en anglès). FootballOrbit, 20-05-2023. Arxivat de l'original el 2023-08-10. [Consulta: 8 agost 2023].
* ↑ Soriano, Joe. «Ranking the 10 best left backs in the world right now in 2023» (en anglès). The Trivela Effect, 01-07-2023. [Consulta: 8 agost 2023].
* ↑ Khan, Kamran. «Top 10 Best Left Backs In The World 2023» (en anglès-us). Sportshubnet, 27-05-2023. [Consulta: 8 agost 2023].
* ↑ Mukherjee, Swarup. «Top 10 Best Left Backs In Football 2023» (en anglès-gb), 13-06-2023. [Consulta: 8 agost 2023].
* ↑ Domènech, Joan. «El Hernández que eligió bien» (en castellà), 05-07-2018. [Consulta: 10 juliol 2021].
* ↑ Irigoyen, Juan I. «El Real Madrid conquista la Supercopa de España ante el Barcelona» (en castellà). El País, 17-08-2017. [Consulta: 1r setembre 2017].
* ↑ «Final: Real Madrid 2–1 Man. United: Line-ups». UEFA. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ «El Reial Madrid renova la corona mundial». Superdeporte, 16-12-2017 [Consulta: 19 desembre 2017].
* ↑ «2017/18, Final: Real Madrid 3–1 Liverpool: Overview». UEFA. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ «Milan Secure 1st Serie A Title in 11 Years». news18.com, 23-05-2022. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ «¡Locura y Supercopazo del Milan!» (en castellà). As, 06-01-2025. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «France beat Spain to win Nations League». UEFA, 10-10-2021. [Consulta: 10 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa al web del Reial Madrid
* Théo Hernández a BDFutbol
Théo Hernández amb la selecció francesa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de França – Copa del Món de Futbol 2022
1 Lloris  •
2 Pavard •
3 Disasi •
4 Varane •
5 Koundé •
6 Guendouzi •
7 Griezmann •
8 Tchouaméni •
9 Giroud •
10 Mbappé •
11 Dembélé •
12 Kolo Muani •
13 Fofana •
14 Rabiot •
15 Veretout •
16 Mandanda •
17 Saliba •
18 Upamecano •
19 Benzema •
20 Coman •
21 L. Hernandez •
22 T. Hernandez •
23 Areola •
24 Konaté •
25 Camavinga •
26 Thuram •
Entrenador: Deschamps
Selecció de futbol de França – Eurocopa 2024
1 Samba •
2 Pavard •
3 Mendy •
4 Upamecano •
5 Koundé •
6 Camavinga •
7 Griezmann •
8 Tchouaméni •
9 Giroud •
10 Mbappé  •
11 Dembélé •
12 Kolo Muani •
13 Kanté •
14 Rabiot •
15 Thuram •
16 Maignan •
17 Saliba •
18 Zaïre-Emery •
19 Fofana •
20 Coman •
21 Clauss •
22 Hernandez •
23 Aréola •
24 Konaté •
25 Barcola •
Entrenador: Deschamps :
# Christian Jourdan

Christian Jourdan (Sainte-Foy-la-Grande, 31 de desembre de 1954) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1979 i 1989. Les seves principals victòries foren dues edicions de la París-Camembert i una etapa de la Volta a Catalunya (1979).
Al llarg de la seva carrera esportiva fou gregari de Bernard Vallet, Bernard Hinault i Jean François Bernard.

## Palmarès

* 1978
** 1r al Tour de Gironde-Sud
* 1979
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Aude
* 1982
** 1r a la París-Camembert
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia
* 1983
** 1r a la París-Camembert
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1984
** 1r del Giro del Piemont
* 1985
** 1r al GP de la Thièratche
* 1989
** 1r a Tarnos

### Resultats al Tour de França

* 1979. 68è de la classificació general
* 1980. Abandona (14a etapa)
* 1982. Abandona (17a etapa)
* 1983. 45è de la classificació general
* 1984. Abandona (9a etapa)
* 1985. 71è de la classificació general
* 1989. 118è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1985. 29è de la classificació general
* 1986. 49è de la classificació general
* 1987. Abandona (19a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1989. 126è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Christian JOURDAN» (en italià). Museo del ciclismo. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ «Volta Catalunya 1979: Vicent Belda guanya la Volta més dura». Tourdegila, 10-02-2020. [Consulta: 13 gener 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa de Christian Jourdan a sitiodeciclismo.net
# Mercat Municipal de Castella

El Mercat Municipal de Castella, també conegut simplement com a Mercat de Castella, és un mercat municipal localitzat al barri de Tres Forques del districte de L'Olivereta, a la ciutat de València. L'edifici es troba al carrer José Maestre, 46-22, fitant amb la Biblioteca Central de València.
El mercat fou fundat a la dècada del 1980 i rep el seu nom per l'antiga avinguda de Castella, actualment coneguda com a avinguda del Cid, inaugurada el 1972. Les instal·lacions també alberguen una oficina d'ocupació municipal per als veïns del barri. El mercat compta amb una superfície de més de 5.000 metres quadrats i més de 130 locals, dels quals 91 són parades, a més d'incloure una zona amb bars.

## Transport

* Empresa Municipal de Transports de València (EMT)
* Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV)
** Línies 3, 5 i 9: Avinguda del Cid (Metrovalència)

## Referències

* ↑ «Mercadillo de Castilla». Arxivat de l'original el 2020-10-24. [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ http://valenpedia.lasprovincias.es/historia-valencia/1979/la_plaza_del_caudillo_pasa_a_serlo_del_pais_valencia_y_se_retira_la_estatua_d
* ↑ «Mercado Municipal de Castilla en Valencia» (en castellà). [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «Los mercados municipales tienen futuro: 95% de adjudicaciones en el mercado de Castilla» (en castellà). [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ «Mercat de Castella», 17-08-2016. [Consulta: 1r març 2021].
# Cevena Llenguadociana

La Cevena Llenguadociana (Cevena Lengadociana, en occità) és un Parçan o comarca d'Occitània situada al Llenguadoc. La seva vila principal és Alèst, tot i que a Andusa se la coneix com la "Pòrta de las Cevenas".
Les Cevenes (en occità Cevenas) és una serralada de muntanyes al sud-est del Massís Central, del qual formen part. S'estenen pel nord del departament francès del Gard, el sud del departament de la Losera i es prolonguen en els monts del Vivarès, al sud-oest del departament d'Ardecha
Segons la proposta del diari Jornalet de divisió administrativa d'Occitània, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, les Cevenes estarien repartides en tres Parçans o «comarques» d'Occitània, a la regió històrica del Llenguadoc:
* a la subregió del Baix Llenguadoc: la Cevena Llenguadociana
* a la subregió del Gavaldà: la Cevena Gavaldanesa.
* a la subregió del Vivarès: la Cevena Vivaresa.
Oficialment, les comunes de la Cevena Llenguadociana estan adscrites administrativament i situades al nord-oest del departament francès del Gard.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
# Jean Dujardin

Jean Dujardin (Rueil-Malmaison, 19 de juny de 1972) és un actor francès que es va fer molt popular sobretot per guanyar l'Òscar, el 2012, per la pel·lícula "The Artist" i pel seu paper protagonista masculí a la sèrie de televisió francesa Un gars, une fille, a la qual compartia protagonisme amb la seva dona a la vida real. Després ha treballat també al cinema, amb pel·lícules com Els Dalton i Lucky Luke, a les quals fa de Lucky Luke i també intervé la seva dona; Brice, the Nice; 13,99 euros (en francès, 99 francs) basat en el llibre homònim de Frédéric Beigbeder; o OSS 117: Le Caire, nid d'espions.

## Televisió

* 1997-1998: Farce attaque
* 1999-2003: Un gars, une fille (en català, Un nano, una noia)
* 2007: Palizzi

## Pel·lícules

* 2003: Toutes les filles sont folles
* 2003: Bienvenue chez les Rozes
* 2003: Les clefs de bagnole
* 2004: Le convoyeur
* 2004: Mariages
* 2004: Les Dalton
* 2005: No juris mai res (Il ne faut jurer de rien !)
* 2005: La Vie de Michel Muller est plus belle que la vôtre
* 2005: Brice de Nice
* 2006: OSS 117: El Caire, niu d'espies (OSS 117: Le Caire, nid d'espions)
* 2007: Hellphone
* 2007: Contre-enquête
* 2007: 99 francs
* 2009: Un homme et son chien
* 2009: OSS 117: Rio ne répond plus
* 2009: Lucky Luke
* 2010: Petites mentides sense importància (Les petits mouchoirs)
* 2010: Le bruit des glaçons
* 2011: The Artist
* 2012: Les Infidèles
* 2013: Möbius
* 2013: The Wolf of Wall Street
* 2013: 9 mois fermé
* 2014: The Monuments Men
* 2014: Connexió Marsella (La French)
* 2015: Un plus une
* 2016: Un home d'altura
* 2017 Chacun sa vie
* 2018 Le retour du Héros
* 2019 L'oficial i l'espia (J'accuse)
* 2020 Effacer l'historique
* 2021 OSS 117: Des d'Àfrica amb amor (OSS 117 : Alerte rouge en Afrique noire)
* 2022 Novembre
* 2023 Sur les chemins noirs

## Premis i nominacions
### Premis

* 2012. Oscar al millor actor per The Artist
* 2012. Globus d'Or al millor actor musical o còmic per The Artist
* 2012. BAFTA al millor actor per The Artist
* 2012. Premi a la interpretació masculina (Festival de Canes) per The Artist

### Nominacions

* 2007. César al millor actor per OSS 117: Le Caire, nid d'espions
* 2012. César al millor actor per The Artist
# Cleomedes d'Atenes

Cleomedes (en grec antic: Κλεομήδης, llatí: Cleomedes), fill de Licòmedes, fou un militar atenès que va viure al segle v aC.
Va ser un dels comandants de l'expedició contra l'illa de Melos l'any 416 aC. Xenofont diu que era un dels Trenta Tirans, un govern oligàrquic proespartà que succeí a la democràcia atenenca al final de la Guerra del Peloponnès, nomenats el 404 aC.

## Referències

* ↑ Cleomedes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 791
# Can Gallart Nou

Can Gallart Nou és una casa eclèctica de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És edifici de tres plantes, de línies sòbries i d'estil colonial. Té la coberta de dues vessants a laterals de tèula àrab. Es tracta d'un volum cúbic amb torrassa. La façana principal, presenta obertures rectangulars, tres a cada pis, al segon pis un balcó de barana de ferro forjat i al tercer tres petits balcons. Totes en fusta i les de la planta baixa protegides per una reixa de ferro forjat.
Als laterals hi ha àmplies galeries de dos nivells d'arcades d'arc de mig punt, tan a la dreta com a l'esquerra, a les dues parets laterals. La paret de la dreta que dona al carrer Moragues, la planta baixa de la galeria té les obertures tapiades. A la part posterior, les galeries són als tres nivells. Finalment, la casa és coronada per una torreta de planta quadrada i una obertura a cada costat, coronada amb merlets.
Ha estat reformada.

## Referències

* 1 2 3 «Can Gallart Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 juny 2018].