OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Neoraimondia

Neoraimondia és un gènere de cactus de mida mitjana a grans i es troben en les zones seques al llarg de la costa del Perú i Bolívia.

## Descripció

És un cactus columnar que se ramifica des de la base i arriba a una alçada de fins a 15 metros. Les tiges verticals, generalment de color gris-verdós arriben a diàmetres de fins a 40 centímetres. Les seves 4-8 costelles estan molt separades. Les arèoles són grans, de forma rodona a oblonga, de color marró tomentós, espinoses i creixen durant molts anys. Tenen fins a 12 (o més) puntes i són flexibles i llargues fins a arribar als 25 centímetres. Les flors tenen forma d'embut, són rosades o de color crema. Els fruits són globulars amb espines curtes. Las llavors són negres i estan envoltades per un embolcall viscós.

## Taxonomia

Neoraimondia va ser descrit per Nathaniel Lord Britton i Joseph Nelson Rose i publicat a Cactaceae. Jahrbücher der Deutschen Kakteen-Gesellschaft 2: 181–182, f. 257-260, l'any 1920.

### Etimologia

El gènere va ser nomenat en honor de l'explorador, naturalista i científic peruà nascut a Itàlia, Antonio Raimondi.

### Sinonímia

Neocardenasia Backeb.

## Espècies

A partir de gener de 2023, Plants of the World Online va acceptar dues espècies:
* Neoraimondia arequipensis
* Neoraimondia herzogiana

## Referències

* ↑ Neoraimondia en Trópicos
* ↑ Neoraimondia en PlantList
* ↑ «Neoraimondia Britton & Rose». Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 27 agost 2023].

## Enllaços externs

* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Neoraimondia
* http://www.desert-tropicals.com/Plants/Cactaceae/Neoraimondia.html Arxivat 2006-06-28 a Wayback Machine.
# Tjóðveldi

El Partit Republicà o Tjóðveldi (abans Tjóðveldisflokkurin) (Partit Nacionalista) és un partit polític de centreesquerra de les illes Fèroe partidari de la independència de les Illes. Fou fundat el 1948 com a reacció al fet que no es proclamés la independència després del referèndum celebrat el 1946 en el que aquesta opció va vèncer per un estret marge.
El 1998 Høgni Hoydal succeí Heini O. Heinesen com a cap del partit.
A les eleccions, de 20 de gener de 2004, el partit va obtenir el 21,7% del vot popular i 8 dels 32 escons. A les eleccions legislatives daneses de 2007 va obtenir un escó al Folketing.

## Resultats electorals

| Any | Vots | Vots | Escons | Escons | Pos. |
| Any | # | % | # | ± | Pos. |
| 1950 | 1,145 | 9.8 | 2 / 25 | Nou | 4t |
| 1954 | 3,028 | 23.8 | 6 / 27 | 4 | 2n |
| 1958 | 3,323 | 23.9 | 7 / 30 | 1 | = 2n |
| 1962 | 3,281 | 21.6 | 6 / 29 | 1 | = 2n |
| 1966 | 3,529 | 20.0 | 5 / 26 | 1 | 4t |
| 1970 | 3,963 | 21.9 | 6 / 26 | 1 | 2n |
| 1974 | 4,461 | 22.5 | 6 / 26 | = | 2n |
| 1978 | 4,614 | 20.3 | 6 / 32 | = | 3r |
| 1980 | 4,415 | 19.0 | 6 / 32 | = | = 3r |
| 1984 | 4,921 | 19.5 | 6 / 32 | = | 4t |
| 1988 | 5,520 | 19.2 | 6 / 32 | = | = 4t |
| 1990 | 4,178 | 14.7 | 4 / 32 | 2 | = 4t |
| 1994 | 3,501 | 13.7 | 4 / 32 | = | = 4t |
| 1998 | 6,584 | 23.8 | 8 / 32 | 4 | 1r |
| 2002 | 7,229 | 23.7 | 8 / 32 | = | 2n |
| 2004 | 6,890 | 21.7 | 8 / 32 | = | 3r |
| 2008 | 7,238 | 23.3 | 8 / 33 | = | 1r |
| 2011 | 5,584 | 18.3 | 6 / 33 | 2 | 3r |
| 2015 | 6,681 | 20.7 | 7 / 33 | 1 | 2n |
| 2019 | 6,127 | 18.1 | 6 / 33 | 1 | 4t |
| 2022 | 6,057 | 17.7 | 6 / 33 | = | = 4t |
| Any | Vots | Vots | Diputats |
| Any | # | % | Diputats |
| 1973 | 3,312 | | 1 / 2 |
| 1975 | 3,563 | | 1 / 2 |
| 1977 | 3,057 | | 0 / 2 |
| 1979 | 3,886 | 20.8 | 0 / 2 |
| 1981 | 3,441 | 20.7 | 0 / 2 |
| 1984 | 3,646 | 19.9 | 0 / 2 |
| 1987 | 3,478 | 15.7 | 0 / 2 |
| 1988 | 4,690 | 20.5 | 0 / 2 |
| 1990 | 2,377 | 13.3 | 0 / 2 |
| 1994 | 1,798 | 9.4 | 0 / 2 |
| 1998 | 4,325 | 20.9 | 0 / 2 |
| 2001 | 6,578 | 24.9 | 1 / 2 |
| 2005 | 6,301 | 25.3 | 1 / 2 |
| 2007 | 5,849 | 25.4 | 1 / 2 |
| 2011 | 3,998 | 19.4 | 0 / 2 |
| 2015 | 5,730 | 24.5 | 1 / 2 |
| 2019 | 4,830 | 18.6 | 0 / 2 |
| 2022 | 4,927 | 18.1 | 0 / 2 |

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Districte de Toyono

El Districte de Toyono (豊能郡, Toyono-gun) és un districte de la prefectura d'Osaka, al Japó.

## Geografia

El districte de Toyono es troba al nord de la prefectura d'Osaka i compren el terme municipal de Nose i Toyono. A l'oest, el districte limita amb la prefectura de Hyogo, a l'est, amb la prefectura de Kyoto i al sud amb els municipis d'Ibaraki i Minō, ambdós pertanyents a la prefectura d'Osaka. El districte conté la zona més boscosa i verda de tota la prefectura, estant poc poblat i amb moltes zones naturals. Com a dada interessant, als dos municipis d'aquest districte (i a la zona en general) se la sol anomenar de forma popular entre la gent d'Osaka com la "Hokkaido d'Osaka", el "Tibet d'Osaka" i fins i tot la "Siberia d'Osaka" per la seua zona i clima especials a la prefectura.

### Municipis

Districte de Toyono (2019) :

## Història

El districte fou fundat l'any 1896 i comprenia fins a 27 pobles al territori dels dos municipis actuals. Abans i després de la guerra, van haver-hi moltes fusions de municipis i cap a l'any 1977, el districte de Toyono va arribar a tindre la seua forma actual.

## Regió de Toyono

Existeix, de manera no oficial, una divisió regional o administrativa de la prefectura d'Osaka. Una de les divisions d'aquest sistema és la regió de Toyono (豊能地域) inspirada en el districte i la qual inclou antics municipis que ara no es troben al districte. Aquesta divisió es troba reconeguda (tot i que de manera no oficial) al web del govern prefectural i és utilitzada tant per aquest com per institucions i empreses privades com a àrea de gestió, administració i descentralització del territori.
Municipis adscrits a la regió (2020) :
El municipi més poblat d'aquesta regió i, per tant, "capital de facto" és Toyonaka, tot i que la seu del govern prefectural per a aquesta zona es troba a Ikeda.

## Referències

* ↑ https://kansai.tensyoku40.net/img/osakafuarea_c1.gif
* ↑ http://www.pref.osaka.lg.jp/attach/377/00103370/osaka.png Arxivat 2019-07-10 a Wayback Machine.
* ↑ Les dades totals són del 2015
# Constantí I

Constantí I és el nom dels següents personatges:
* Constantí I el Gran (Naissus, Dàcia, 272 - Ancycrona, Pont, 337), emperador romà
* Constantí I d'Armènia Menor (vers 1060 - 1102), príncep d'Armènia Menor o Petita Armènia.
* Constantí I de Torres, fill de Marià I de Torres, jutge de Torres. Apareix en documents datats el 1124 i 1127.
* Constantí I de Grècia (Atenes 1868 - Palerm 1923), rei de Grècia (1913 - 1917 i 1920 - 1922).
* Constantí I d'Escòcia (? - 877), rei d'Escòcia, fill de Kenneth I i nebot de Donald I.
* Constantí I de Lacon, jutge d'Arborea, suposat fill de Gonnari de Serra.
* Nobles georgians:
** Constantí I d'Imerècia, rei d'Imerècia, fill gran i successor de David VII Narin el 1293.
** Constantí I de Geòrgia, rei de Geòrgia del 1407 al 1411, segon fill de Bagrat V el gran.
** Constantí I Mukhrani-batoni, setè príncep de Mukhran (Mukhrani-batoni) del 1659 al 1667.
** Constantí I de Kakhètia, rei de Kakhètia el 1605.
* Dirigents religiosos:
** Constantí I de Bartzrberd, patriarca e l'església armènia del 1221 al 1267.
** Papa Constantí I, Papa del 708 al 715.
** Constantí I de Constantinoble, patriarca de Constantinoble del 675 al 677
# Cucanya de la plaça Nova

La cucanya de la plaça Nova data del 1884 i a diferència de la majoria de cucanyes que es juguen en vertical aquesta presenta la singularitat de ser l'exemplar de cucanya horitzontal més antic que es conserva a Catalunya. En ser horitzontal gira sobre un eix i és molt complicat de mantenir-hi l'equilibri. Arrossegar-s'hi per poder abastar l'objecte o bé moure-s'hi penjat de cap per avall és una tasca difícil, per molt que dels extrems en pengin unes cordes per subjectar-hi les mans i els peus.
La primera referència històrica d'aquest joc és del 1884, però l'exemplar que es conserva actualment a la Casa dels Entremesos és del 1903. Originàriament formava part d'un conjunt de jocs de sortija, una activitat molt popular al segle xix. La cucanya es pot veure cada any per les Festes de Sant Roc de la Plaça Nova, pels volts del 16 d'agost. Durant els dies de festa major a la tarda, els infants poden pujar-hi i provar d'aconseguir el premi.

## Referències

* ↑ «Cucanya de la plaça Nova». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Macarró

El macarró (de l'italià maccherone o maccarone) és un tipus de pasta confeccionat amb aigua, farina de blat i, de vegades, ou. Sol tenir forma de tub allargat, relativament ample, no gaire llarg i tallat al biaix, que pot tenir la superfície llisa o estriada.

## Els macarrons de l'àvia

Als Països Catalans els macarrons i altres pastes -en general de formes més aviat senzilles i allargades, com diferents tipus de fideus- van ser introduïts pels àrabs durant la seva ocupació. Tenim documentades diverses receptes catalanes de macarrons des del segle xix molt semblants a les actuals. Tot i que hi ha moltes maneres de preparar-los, tradicionalment als Països Catalans es mengen barrejats amb un sofregit i carn picada, que pot ser barreja de vedella i porc, o de vegades amb carn de botifarra. Es poden gratinar al forn, perquè la superfície quedi cruixent. Més tard han sortit variants amb cansalada, amb tonyina, etc. Actualment es fan en moltes receptes, fredes (en forma d'amanida) o calentes.

## Fideus i macarrons

No s'ha de confondre els macarrons (en italià i altres llengües, penne) amb els fideus gruixuts (en italià, maccheroni, i en altres llengües, macaroni), que són més estrets, poden tenir forat o no, i són corbs.
A la cuina tradicional dels Països Catalans, els fideus se solen coure en una cassola de fang en el mateix suc o salsa que formen els altres ingredients (sofregit, més suc de carns, verdures, peixos, etc. més una picada), mentre que els macarrons (per exemple, els macarrons amb grevi) es fan al forn. Actualment, però, els macarrons també es couen a la manera italiana, separats de la salsa, que es fa a part, en una paella; i després s'escorren i s'aboquen a aquesta, es barregen bé i es cou tot junt a la paella un moment.
Mentre els fideus pertanyen a la cuina clàssica catalana, és a dir, d'almenys l'edat mitjana, els macarrons van ser segurament bastant posteriors. Tanmateix, al receptari del segle xix La cuynera catalana ja apareixen tres receptes de macarrons, amb carn i verdures o suc d'estofat. En una d'elles els macarrons es couen en el suc de la carn i les verdures mentre que a les altres dues -una d'elles de fet és una altra versió de la primera- ja es couen en aigua bullida a part, a l'estil italià. Això si, de la segona, també adverteix al final de la recepta que els "macarrons seran més substanciosos i delicats cuits amb caldo", a la manera catalana.

## Referències

* ↑ «macarró | enciclopèdia.cat». [Consulta: 26 octubre 2020].
* ↑ "se posarán en una cassola quedant tot lo caldo en la olla, y quant bullirá, se li tirarán los macarrons" La cuynera catalana, anònim, any 1835
# Willow (pel·lícula)

Willow és una pel·lícula estatunidenca fantàstica de l'any 1988, dirigida per Ron Howard, amb guió de Bob Dolman, sobre una història de George Lucas, qui també en fou el productor, i protagonitzada per Warwick Davis, Val Kilmer, Joanne Whalley, Jean Marsh i Billy Barty. Davis interpreta el personatge principal del mateix nom i l'heroi: un agricultor reticent que té un paper fonamental en la protecció d'un nadó especial d'una reina tirànica en un món d'espases i bruixeria. S'ha doblat al català.
Lucas va concebre la idea de Willow el 1972. Va sondejar Howard per dirigir quan es trobaven en la fase de postproducció de Cocoon l'any 1985. Lucas creia que ell i Howard van compartir una relació similar a la que Lucas va tenir amb Steven Spielberg. Bob Dolman va ser contractat per a escriure el guió, i va fer set esborranys abans d'acabar a la darreria de 1986. Després, Willow es va enviar a la Metro-Goldwyn-Mayer; el rodatge va començar l'abril de 1987, i va acabar el mes d'octubre següent.
Gran part de la filmació va tenir lloc als estudis Elstree a Hertfordshire, Anglaterra, així com a Gal·les i Nova Zelanda. Industrial Light & Magic va crear les seqüències d'efectes visuals, el que va portar a un avanç revolucionari quant a tecnologia de transformació digital. Willow va estrenar-se el maig de 1988, amb crítiques mixtes. Va ser un èxit financer modest i va rebre dues nominacions als Premis de l'Acadèmia.

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| Val Kilmer | Madmartigan |
| Joanne Whalley | Sorsha |
| Warwick Davis | Willow Ufgood |
| Jean Marsh | Reina Bavmorda |
| Patricia Hayes | Fin Raziel |
| Billy Barty | High Aldwin |
| Pat Roach | General Kael |
| Julie Peters | Kaiya Ufgood |
| David J. Steinberg | Meegosh |
| Phil Fondacaro | Vohnkar |
| Tony Cox | Guerrero Vohnkar |
| Robert Gillibrand | |
| Mark Northover | Burglekutt |
| Kevin Pollak | Rool |
| Rick Overton | Franjean |
| Laura Hopkirk | Elora Danan |
| Gavan O'Herlihy | Airk Thaughbaer |
| María Holvoe | Cherlindrea |
| Michel Cotterill | Druida |
| Kate and Ruth Greenfield | |

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1989. Oscar a la millor edició de so per Ben Burtt i Richard Hymns
* 1989. Oscar als millors efectes visuals per Dennis Muren, Michael J. McAlister, Phil Tippett i Christopher Evans

## Referències

* ↑ «Willow». ésAdir. [Consulta: 2 març 2024].
* ↑ «Fitxa de doblatge Willow». Eldoblatge.com. [Consulta: 2 març 2024].
# Guerra russo-turca (1686-1700)

La guerra russo-turca de 1686-1700 va ser un dels teatres de la Gran Guerra Turca a la fi del segle xvii per fer retrocedir l'Imperi Otomà.
El conflicte russo-otomà va començar quan Rússia, llavors governada per la regent Sophia Alexeievna, que seria destituïda del tron pel seu germà Pere el Gran el 1689, es va unir a la coalició antiturca que comprenia Àustria, Polònia i Venècia el 1686. Durant la guerra, els exèrcits russos van establir les campanyes de Crimea del 1687 i el 1689 i les campanyes d'Azov del 1695 i el 1696.
Amb la preparació de Rússia per a la Gran Guerra del Nord amb l'Imperi Suec i les altres nacions, que va signar el tractat de Karlowitz amb la Sublim Porta el 1699, el govern del tsar va concloure el tractat de Constantinoble amb l'Imperi Otomà el 1700, posant fi a la guerra.

## Referències

* ↑ Black, Jeremy. The Cambridge Illustrated Atlas of Warfare: Renaissance to Revolution, 1492-1792. Cambridge University Press, 1996, p. 36.
* ↑ Fuller, 1992, p. 16.
* ↑ Shapira, 2011, p. 135.
* ↑ Bideleux i Jeffries, 1998, p. 86.

## Bibliografia

* Bideleux, Robert; Jeffries, Ian. A History of Eastern Europe: Crisis and Change (en anglès). Routledge, 1998.
* Fuller, William C. Strategy and Power in Russia 1600-1914 (en anglès). MacMillan Inc., 1992.
* Hughes, Lindsey. Sophia, Regent of Russia: 1657 - 1704. Yale University Press, 1990.
* Shapira, Dan D.Y.. «The Crimean Tatars and the Austro-Ottoman Wars». A: The Peace of Passarowitz, 1718. Purdue University Press, 2011.
# Demetri I

Demetri I és el nom dels següents personatges:
* Demetri I el Fals (1581-1606), tsar de Rússia (1605-1606)
* Demetri I de Bactriana (~222 - 170 aC), rei de Bactriana
* Demetri I de Constantinoble (Constantinoble, 1914 - Istanbul, 1991), patriarca de Constantinoble (1972-1991)
* Demetri I de Geòrgia, rei de Geòrgia (1125-1155 i 1156), venerat com a sant a l'església ortodoxa
* Demetri I d'Imerècia erishtavi d'Imerècia des del 1401
* Demetri I de Macedònia (337-283 aC), rei de Macedònia
* Demetri I de Moscou (Moscou, 1350-1389), sobirà del principat de Moscòvia (1359-89) i Vladimir (1363-1389)
* Demetri I Sòter, rei selèucida (175 -174 aC i 162 - 150 aC)
# Harmonia Mundi

Harmonia Mundi és una companyia discogràfica francesa de música clàssica i de la denominada música del món fundada l'any 1958 per Bernard Coutaz, a Sant-Michel-de-Provence, traslladada posteriorment a Arle, el 1986. L'any 1977 es dividí en dues companyies separades, Harmonia Mundi France i Deutsche Harmonia Mundi. Els primers enregistraments es van dedicar a la música d'orgue interpretada, principalment, per Michel Chapuis. Des de l'any 1966, i fins a la seva mort, Alfred Deller, fou el primer gran divulgador del segell amb més de 50 enregistraments, que arribaren a ser identificats com a Deller Recordings. A partir d'aquell moment la llista d'artistes va créixer de manera espectacular amb la incorporació, entre d'altres, del contratenor i director d'orquestra René Clemencic, de René Jacobs amb el Concert Vocale, del grup Les Arts Florissants dirigit per William Christie, Philippe Herreweghe, etc. A principis de 1980 l'empresa experimentà un gran creixement i establí sucursals a Gran Bretanya, EUA, Alemanya, Espanya (HM Iberica), els Països Baixos i Bèlgica. L'any 2015 fou adquirida pel segell independent belga, PIAS Group. La branca alemanya de Harmonia Mundi s'havia establert l'any 1959 sota la direcció de Rudolf Rubí, amb un catàleg de música dels períodes clàssic, barroc i anteriors, amb la participació del Collegium Aureum de Colònia, un conjunt d'instruments d'època. El 1971 el fou comprat per BASF, el 1989 per EMIi, finalment, el 1989 per BMG.

## Referències

* ↑ Taylor, Rachelle; Knox, Hank. Perspectives on Early Keyboard Music and Revival in the Twentieth Century (en anglès). Routledge, 2017-12-15, p. 1933. ISBN 978-1-351-25494-6.
* ↑ Jerome F. Weber, “Harmonia Mundi”. Grove Music Online. Oxford University Press

## Enllaços externs

* Web oficial
# Heinrich Berté

Heinrich Berté (Galgócz, (Hongria) (actualment Hlohovec, (Eslovàquia), 23 d'agost de 1857 - Perchtoldsdorf, (Àustria), 23 d'agost de 1924) fou un compositor austrohongarès d'òpera i operetes.
Al principi de la seva carrera, Heinrich Berté fou un compositor de relativament poc èxit en els ballets i òperes. El 1911, va rebre el llibre d'un escriptor Alfred Maria Willner per a una òpera de Franz Schubert, de Rudolf Hans Bartsch basat en la novel·la, Schwammerl. Utilitzà la música de Schubert en un pastitx. El 15 de gener 1916, estrenà Das Dreimäderlhaus en el Raimund Theater de Viena. La cantant Gretl Schörg fou la revelació. L'opereta va estar traduïda a 22 idiomes i el 1921, es va estrenar en anglès sota el nom Blossom Time a Nova York, i el 1922 Lilac Time a Londres). Es va presentar triomfalment en més de 60 països. L'opereta va ser filmada diverses vegades.

## Operetes

* Bureau Malicone (Viena, 1891)
* Der neue Bürgermeister (Viena, 1904) - llibret d'Ernst Gettke
* Die Millionenbraut (Múnic, 1904)
* Der Stadtregent (Múnic, 1905)
* Der kleine Chevalier (Dresden, 1907)
* Der schöne Gardist (Breslau, 1907)
* Der Glücksnarr (Viena, 1908)
* Kreolenblut (Hamburg, 1911)
* Der Märchenprinz (Hannover, 1914)
* Das Dreimäderlhaus (Viena, 1916; amb la música de Franz Schubert)
* Lenz und Liebe (Budapest, 1917; amb la música de Franz Schubert)
* Die drei Kavaliere (Viena, 1919)^
* Coulissengeheimnisse (Hamburg, 1920)

## Referències

* ↑ Clive, H. P.; Clive, Professor of French Peter. Schubert and His World: A Biographical Dictionary (en anglès). Clarendon Press, 1997. ISBN 978-0-19-816582-8.
* ↑ Traubner, Richard. Operetta: A Theatrical History (en anglès). Routledge, 2004-06, p. 400. ISBN 978-1-135-88783-4.
* ↑ Scott, Derek B. German Operetta on Broadway and in the West End, 1900–1940 (en anglès). Cambridge University Press, 2019-07-11, p. 288. ISBN 978-1-108-48458-9.
* ↑ Gibbs, Christopher H. Vida de Schubert (en castellà). Ediciones AKAL, 2002-03-12, p. 32. ISBN 978-84-8323-203-3.
# Lèvan

Lèvan és el nom dels següents personatges:
* Reis de Geòrgia:
** Lèvan d'Imerècia (1573-?), rei d'Imerècia del 1585 al 1588, germà de Jordi II d'Imerècia.
** Lèvan de Kartli (Shah Quli Khan), nascut després de 1658 i abans de 1660, era fill de Vakhtang V de Kartli i de Rwadam.
** Lèvan de Kakhètia, rei de Kakhètia del 1520 al 1574. Nascut el 1504, era fill de Jordi II de Kakhètia.
* Mtavaris de Geòrgia:
** Lèvan I Dadiani, mtavari de Mingrèlia del 1532 al 1546. Era fill de Mamia III Dadiani, al qual va succeir el 1532.
** Lèvan II Dadiani, mtavari de Mingrèlia del 1611 al 1657. Va néixer el maig del 1592 i era fill de Mamuka I Dadiani.
** Lèvan III Dadiani (Shaman Daula) mtavari de Mingrèlia del 1661 al 1681. Era fill de Iesse Dadiani i net de Mamuka I Dadiani.
** Lèvan IV Dadiani, mtavari de Mingrèlia del 1681 al 1691. Era fill natural de Lèvan III Dadiani i li va succeir.
** Lèvan V Dadiani, mtavari de Mingrèlia, Abkhàzia, Svanètia i Letchkumi. Va néixer a Zugdidi el 1793 i era fill de Grigol Dadiani.
** Lèvan Xarvaixidze (Muhammad Pasha), príncep d'Abkhàzia del 1779 al 1789. Era fill de Hamid Beg Xarvaixidze.
* Esport: Lèvan Kobiaixvili (1977, Tbilisi, Geòrgia), futbolista georgià.
# Ida Helen Ogilvie

Ida Helen Ogilvie (Nova York, 17 de febrer de 1874 – 13 d'octubre de 1963) va ser una geòloga que va descobrir propietats sobre la química de la lava, els efectes de l'aridesa sobre l'erosió dels sòls i dels corrents intermitents.
Va ser membre de moltes societats científiques del seu país, com la Geological Society of America, l' American Association for the Advancement of Science i la New York Academy of Sciences.

## Publicacions

* Geology of the Paradox Lake Quadrangle, Nova York (1905) (anglès)

## Bibliografia

* Manuel San Martín Fernández de Heredia, La aventurera Ida Helen Ogilvie a través de los ojos de su alumna, Mujeres con ciencia, Vidas científicas, 19 junio 2018
* Elizabeth A. Wood, Memorial to Ida Helen Oglivie (1874-1963), Bull. Geological Society of America, vol. 75, no. 2 (1964) 35-40 (doi: 10.1130/0016-7606)

## Referències

* ↑ Ida Helen Ogilvie, geóloga. Mujeres con ciencia. https://mujeresconciencia.com/2017/02/17/ida-helen-ogilvie-geologa/
* ↑ Ogilvie, Marilyn; Harvey, Joy. The Biographical Dictionary of Women in Science: Pioneering Lives From Ancient Times to the Mid-20th Century (en anglès). Routledge, 2003-12-16. ISBN 978-1-135-96343-9.
# Eleccions legislatives moldaves de 1998

Les eleccions legislatives moldaves de 1998 se celebraren el 22 de març de 1998 per a renovar els 101 diputats del Parlament de Moldàvia. El partit més votat fou el Partit dels Comunistes de la República de Moldàvia, però l'oposició va obtenir més escons i formaren l'Aliança per a la Democràcia i les Reformes, proposant Ion Ciubuc com a primer ministre de Moldàvia.

## Resultats electorals

Resultats de les eleccions al Parlament de la República de Moldàvia de 22 de març de 1998.
| Partits i coalicions | Partits i coalicions | Vots | % | Escons |
| | Partit dels Comunistes de la República de Moldàvia (PCRM) | 487,002 | 30.01 | 40 |
| | Bloc Electoral Convenció Democràtica (BECD) | 315,206 | 19.42 | 26 |
| | Bloc Electoral Per una Moldàvia Pròspera i Democràtica | 294,691 | 18.16 | 24 |
| | Partit de les Forces Democràtiques | 143,428 | 8.84 | 11 |
| | Partit Democràtic Agrari | 58,874 | 3.63 | — |
| | Bloc Electoral Aliança Cívica Furnica | 53,338 | 3.29 | — |
| | Bloc Electoral Aliança de Forces Democràtiques | 36,344 | 2.24 | — |
| | Partit de la Justícia Socioeconòmica de Moldàvia (PDSEM) | 31,663 | 1.95 | — |
| | Partit Socialdemòcrata de Moldàvia (PSDM) | 30,169 | 1.86 | — |
| | Bloc Electoral "Unitat Socialist" | 29,647 | 1.83 | — |
| | Bloc Electoral Socialdemòcrata "Speranta" | 21,282 | 1.31 | — |
| | Partit dels Socialistes | 9,514 | 0.59 | — |
| | Partit de la Reforma | 8,844 | 0.54 | — |
| | Unió Democristiana | 8,342 | 0.51 | — |
| | Partit Unit del Treball | 3,124 | 0.19 | — |
| | Anatol Plugaru | 17,736 | 1.09 | — |
| | Valeriu Renita | 2,983 | 0.18 | — |
| | Gheorghe Porcescu | 2,892 | 0.18 | — |
| | Pavel Creanga | 2,573 | 0.16 | — |
| | Altres independents | 64,813 | 3.99 | — |
| | Total | 1,622,987 | 100% | 101 |
| | Vots no vàlids | | | |
| | Total (participació 69,12%) | 1.680.470 | | |
| Font: alegeri.md |||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions de 1998