OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa de la Vila d'Amposta

La Casa de la Vila és un edifici del municipi d'Amposta (Montsià), protegit com a bé cultural d'interès local, situat a la plaça de l'Ajuntament.

## Edifici

Edifici de planta rectangular, planta baixa i dos pisos, més un cos afegit damunt la teulada, amb coberta inclinada i plana. La façana principal presenta dos grans registres horitzontals: el baix amb dues seccions, la inferior encoixinada i la superior amb dues finestres emmarcades amb motllures a banda i banda de la gran entrada central composta per tres arcades de mig punt dovellat amb clau central, amb columnes circulars de notable basament quadrangular i capitells compostos, donant un gran espai interior. El registre superior té dos pisos amb finestres i un gran balcó central al primer pis amb emmarcaments motllurats i, coronant l'eix central de simetria, un cos més elevat amb tres finestres amb arcs, així com la gran cornisa amb permòdols de fusta i cassetons convexes. Les façanes lateral dreta i posterior presenten els mateixos elements però amb distribució diferent.
A l'interior hi ha una gran sala vestíbul a la planta baixa, amb el sostre fet d'11 grans cassetons, dels quals els tres centrals són, a la vegada, el terra del pati interior de l'edifici, sis columnes de planta quadrada recobertes amb plaques de marbre acanalat amb senzills basaments i capitells organitzant l'espai; caixa de l'escala principal amb sostre de cassetons i pati interior amb coberta de vidre a dues aigües.

## Història

Les obres començaren el juliol de 1950 i la inauguració es va fer durant la Festa Major de l'any 1954. L'edifici va acollir el Museu Municipal Arqueològic i la Biblioteca Municipal, així com una significativa col·lecció de pintures i gravats provinents dels diferents concursos organitzats a la ciutat. El 1984, amb motiu de la creació del Museu del Montsià, el fons arqueològic fou traslladat.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de la Vila d'Amposta». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Calexit

Calexit (Yes California Independence) es refereix a la hipotètica retirada de Califòrnia dels Estats Units d'Amèrica .

## Descripció

El moviment compta amb el suport de Shervin Pishevar, fundador de Virgin Hyperloop One . Pel que sembla, un de cada tres californians ja és partidari de marxar. Com a resultat de les polítiques de Donald Trump, s'ha format un moviment ciutadà anomenat "Yes California Independence", que es diu que ja compta amb 30.000 membres.
Califòrnia té una població d'uns 39 milions i 12,06 habitants % de la població dels Estats Units; En termes de poder econòmic, una Califòrnia independent seria la cinquena economia més gran del món. L'argument és que una Califòrnia independent podria dur a terme polítiques favorables al medi ambient i als migrants. També es subratlla que Califòrnia transfereix una gran quantitat de diners d'impostos a Washington, DC, que s'utilitza per mantenir a flot els estats econòmicament més febles i que falta a Califòrnia. Tanmateix, les possibilitats d'un Calexit es consideren poc realistes. A més, la Cort Suprema dels Estats Units ja s'havia pronunciat el 1869 a Texas v. White va dictaminar que un estat no pot separar-se dels Estats Units per declaració unilateral.

## Referències

* ↑ Jan Philipp Burgard. «„Calexit“ – Kaliforniens Ausstiegspläne».
* ↑ Axel Postinett: Trump-Gegner träumen vom autonomen Kalifornien. Verlockung zum Ausstieg ist so groß wie nie. Wirtschaftswoche vom 11. November 2016, abgerufen am 21. Juni 2019
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.Shastri Ramachandaran. «Calexit: Sign of a Deeply Divided US» (en anglès).
# Ronald David Laing

Ronald David Laing (1927 – 1989), fou un psiquiatre escocès que va escriure sobre la malaltia mental, especialment la psicosi. És conegut per les seves teories sobre les causes de les pertorbacions mentals. La seva teoria sobre pares «esquizògens» va estar a contrapèl de l'ortodòxia psiquiàtrica del seu temps. Sovint l'associen amb el moviment antipsiquiàtric, encara que va rebutjar l'epítet.

## Vegeu també

* Alice Miller
* El model del trauma
* Interpretació de l'Esquizofrènia (llibre)

## Enllaços externs

* The International R.D. Laing Institute (Switzerland)
* The Society for Laingian Studies Arxivat 2013-03-14 a Wayback Machine.
# DS

DS té els següents significats:
* Descriptor visual, característiques visuals dels continguts disposats en imatges i vídeos
* Darmstadti, un element atòmic
* Democratici di Sinistra (italià), Partit Democràtic de l'Esquerra, partit polític italià
* Demokratska stranka, Partit Democràtic (Sèrbia)
* Síndrome de Down
* D/S (dominació i submissió), vegeu BDSM
* Regne de les Dues Sicílies, antic regne compost pel sud d'Itàlia i l'illa de Sicília
* Dnepropetrovsk Spútnik
# Contaminació visual

La contaminació visual és la contaminació que trenca l'estètica d'un nucli urbà, un paisatge o qualsevol altra zona urbana, rural o natural. Sol anar acompanyada d'altres tipus de contaminació. Inclou les pintades i les burilles al carrer, la contaminació lumínica, el fum, la brutícia, les escombraries a espais naturals o no, els edificis i instal·lacions en medis naturals (com molins a l'horitzó o una fàbrica de ciment al camp), etc.
En el cas d'instal·lacions i de panells (publicitaris o informatius, per obres, per exemple) la contaminació visual es mesura en unitats de superfície, generalment en metres quadrats, que corresponen a la planta de la instal·lació o a la superfície del panell. Aquesta mesura no té en compte l'alçada (com més alt de més lluny es veu i, per tant, contamina més) ni el lloc on se situa (en alguns llocs pot quedar més o menys camuflat i molestar menys o més) però ajuda a comparar diverses possibles alternatives, considerant que se situarien en un mateix indret.
# Casa del Doctor Puig Roig

La Casa del Doctor Puig Roig és una obra de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Xalet de línia clàssica, molt sobri i caracteritzat per un remat de cornisa d'ordre corinti. El cos que sobresurt correspon a la capella. A la façana de migdia destaca la presència d'una finestra veneciana.
Joan Borràs impulsà la urbanització d'aquest indret i aquesta és una de les primeres cases que es va construir. La casa pertanyia al ginecòleg Pere Puig i Roig.
Mentre no hi va haver en funcionament l'església de l'Assumpció es feia missa en aquesta capella per els veïns de la zona. Durant la Guerra Civil es van fer misses catecumenals.

## Referències

* 1 2 3 «Casa del Doctor Puig Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Diuca

Diuca és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per una única espècie:
* Diuca diuca Molina 1782

## Referències

* ↑ «Diuca (Diuca sp.) - Avibase». [Consulta: 30 gener 2025].
* ↑ «Diuca» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 30 gener 2025].
* ↑ «Tanagers and allies – IOC World Bird List». [Consulta: 30 gener 2025].
# Violència institucional

La violència institucional és la violència simbòlica o d'altre tipus exercida per agents governamentals, jurídics i funcionaris en compliment de les seves funcions, incloent normes, protocols, pràctiques i privacions en regiment d'una o més persones. Es caracteritza per l'ús de poder per a causar dany i reforçar els mecanismes establerts de dominació.

## Vegeu també

* Cultura de la violació

## Referències

* ↑ Pereyra, Paulo. «Problemas de la definición de Violencia Institucional. Un debate necesario». Pensamiento Penal, 01-10-2015.
* ↑ Barak, Gregg. «Chapter 3: Institutional Violence». Violence and Nonviolence: Pathways to Understanding.
* ↑ Curtin, Deane W.; Litke, Robert. «Prefacio». A: Institutional violence. Atlanta, Estados Unidos: Rodopi, 1999, p. xi-xv. ISBN 90-420-0498-3.

## Bibliografia

* Curtin, Deane W.; Litke, Robert, eds. (1999). Institutional violence. Atlanta: Rodopi. ISBN 9042004983 (anglès)

## Enllaços externs

* Violència institucional
# Cases barates d'Amposta

Les cases barates d'Amposta són un conjunt protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un grup de cases d'habitatge. La planta és regular als tres conjunts d'edificis i a la major part d'ells per separat. De fora, les cases s'agrupen juntes, situades a banda i banda de tres carrers:
Les cases del carrer Governador Sol són sis a banda i banda. Cada dues, s'eleva la seva alçada en relació amb les anteriors degut al pendent que fa el carrer; totes les cases disposen d'un pati posterior i tenen una planta baixa, teulada a dues aigües i presenten la mateixa organització, amb façana simètrica -excepte la primera casa que dona al Carrer García Valiño-. Els elements unitaris són: la porta central amb una finestra a cada costat i cornisa amb permòdols. Els elements distintius: el coronament de porta i finestres fetes amb formes rectes, totes pintades amb colors diferents.
Les cases del carrer Doctoral Martínez són cinc a banda i banda. També tenen pati i teulada a dues a aigües, però les de l'esquerra són d'una planta, esglaonades d'una en una, mentre que les de la banda dreta ho fan de dues en dues. Així mateix, tenen diferent organització ornamental a la façana, destacant les terrasses de la casa que dona al carrer García Valiño.
Les cases del carrer Bisbe Rocamora són set a banda i banda i disposen de planta baixa i pis a les cinc primeres de la banda dreta, també esglaonades d'una en una; i de planta baixa les dues darreres. La major part d'aquestes no tenen pati posterior, i al seu lloc hi ha altres cases diferents.

## Història

Construïdes per l'empenta del batlle Joan Palau i Miralles, es va encarregar de les obres la societat barcelonina "Fomento de la Propiedad" i van ser situades als terrenys coneguts per "Garroferalet de la Mare de Déu" i de l'antic fossar.
Les obres començaren el 1917, fent-se primer les cases del carrer Bisbe Rocamora afegint-li cada any un nou grup: el 1918 les del carrer Doctoral Martínez, el 1919 les del carrer Governador Sol.
Durant la guerra civil no van sofrir grans desperfectes i fins avui mantenen la seva tipologia i fesomia original.
Les edificacions annexes que completen les illes són posteriors a la guerra -algunes bastant actuals-, i no guarden cap relació tipològica amb les Cases Barates. L'ajuntament no deixa fer obres de transformació de l'exterior.
El 1995 una casa va ser enderrocada per tornar-la a edificar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Cases barates d'Amposta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Cases barates d'Amposta». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Parnassins

Els parnassins (Parnassiinae) són una subfamília de lepidòpters papilionoïdeus pertanyents a la família dels papiliònids (Papilionidae).
Algunes espècies d'aquesta subfamília són conegudes per ser característiques d'hàbitats d'alta muntanya, entre d'altres, l'apol·lo (Parnassius apollo) o Parnassius mnemosyne. N'hi ha al voltant de cinquanta espècies de mida mitjana. Es distribueixen per Europa, Àsia i Nord-amèrica.

## Gèneres
### Tribu Parnassiini

* Hypermnestra Ménétriés, 1846
* Parnassius Latreille, 1804

### Tribu Luehdorfiini

* Archon Hübner, 1822
* Dortites
* Luehdorfia Crüger, 1878

### Tribu Zerynthiini

* Allancastria Bryk, 1934
* Bhutanitis tkinson, 1873
* Sericinus Westwood, 1851
* Zerynthia Ochsenheimer, 1816

## Espècies ibèriques

* Parnassius apollo
* Parnassius mnemosyne
* Zerynthia rumina

## Referències

* 1 2 Ackery, 1975, p. 71–105.
* ↑ Ackery, 1975, p. 73.
* ↑ Nazari, Vazrick; Zakharov, Evgueni V.; Sperling, Felix A.H. «Phylogeny, historical biogeography, and taxonomic ranking of Parnassiinae (Lepidoptera, Papilionidae) based on morphology and seven genes» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 42, 1, 1-2007, pàg. 131–156. DOI: 10.1016/j.ympev.2006.06.022.

## Bibliografia

* Ackery, Phillip Ronald «A guide to the genera and species of Parnassiinae (Lepidoptera: Papilionidae)». Bulletin of the British Museum (Natural History) Entomology, 31, 1975, pàg. 71–105. DOI: 10.5962/bhl.part.29484. ISSN: 0524-6431.
* Weiss, Jean-Claude; Rigout, Jacques. The Parnassiinae of the world. 6 volums. Keltern: Sciences Nat, 2005-2016. ISBN 978-3-937783-76-5.
# Hipoventilació

La hipoventilació (també coneguda com a depressió respiratòria) es produeix quan la respiració pulmonar és inadequada (hipo que significa "a sota") per realitzar intercanvi gasós respiratori. Per definició provoca un augment de la concentració de diòxid de carboni (hipercàpnia) i acidosi respiratòria. La hipoventilació no és sinònim d'aturada respiratòria, en què la respiració s'atura completament i la mort es produeix en qüestió de minuts a causa de la hipòxia i condueix ràpidament a l'anòxia, tot i que totes dues són urgències mèdiques. La hipoventilació es pot considerar un precursor de la hipòxia i la seva letalitat s'atribueix a la hipòxia amb la toxicitat per diòxid de carboni.

## Causes

La hipoventilació pot ser causada per:
* Una afecció mèdica com l'ictus que afecti el tronc cerebral
* Retenció de la respiració voluntària o respiració baixa, per exemple, entrenament en hipoventilació o el mètode Buteyko.
* Medicaments o drogues, normalment quan es prenen en sobredosi accidental o intencionada. Els opioides i les benzodiazepines en particular són coneguts per causar depressió respiratòria. Alguns exemples d'opioides inclouen productes farmacèutics com oxicodona i hidromorfona i exemples de benzodiazepines inclouen lorazepam i alprazolam.
* Hipocàpnia, que estimula la hipoventilació
* Obesitat; vegeu síndrome d'hipoventilació per obesitat
* Mal crònic de muntanya, un mecanisme per conservar l'energia.

## Referències

* ↑ "Hypoventilation" en el Diccionari mèdic de Dorland
* ↑ Hypoventilation training, push your limits!. Arpeh, 2014, p. 164. ISBN 978-2-9546040-1-5.
* ↑ «Hypoventilation in chronic mountain sickness: a mechanism to preserve energy». Journal of Physiology and Pharmacology, 57, Suppl 4, 9-2006, pàg. 425–430. PMID: 17072073.

## Vegeu també

* Hipopnea
# La Marina de Port

La Marina de Port és un barri del districte de Sants-Montjuïc, situat a l'est de Barcelona, i que forma part de la Marina de Sants. Es troba entre els barris de la Bordeta, la Font de la Guatlla, La Marina del Prat Vermell, Montjuïc i limita amb l'Hospitalet de Llobregat.
Està compost per una sèrie de barris històrics: Port, Can Clos, Polvorí, Foment, Sant Cristòfol (la Seat), Estrelles Altes, la Vinya i Plus Ultra. Aquesta ha estat tradicionalment una zona agrícola, amb un gran nombre de masies, la majoria d'abans del 1900. Avui dia trobem a les portes de Can Clos l'única masia de la ciutat de Barcelona, la Masia de Can Mestres.
Una de les zones que compon la Marina és l'anomenat barri de Port. El seu origen va lligat a la construcció del castell de Port a finals del segle x, juntament amb la capella de Mare de Déu de Port, citada al 1029al testament de la vescomtessa Ermengarda, filla del Comte Borrell.
Es creu que és una zona amb força importància dins la història de Barcelona, ja que es creu que la primitiva fundació romana de Barcelona fou en aquest indret, fins que finalment fou traslladat a l'altre cantó de Montjuïc, al Mont Tàber. Hi havia hagut un antic castell, anomenat castell de Port documentat el 1020, però no se sap si estava situat en un turó proper a Montjuïc, on a l'inici del segle xx encara hi havia una torre, o al peu de la muntanya al costat de la capella de la Mare de Déu de Port.
Hi hagué un primitiu port de Barcelona, record que es conserva en el nom del lloc que ja apareix documentat el 970, es creu que el port va ser actiu fins a l'alta edat mitjana però que per culpa dels al·luvions de les rieres i del Llobregat al final va esdevenir un estany soltat de maresmes. Així ho reflecteixen topònims com Circulo (978) i Banyols.
Molt a prop es troba la Zona Franca de Barcelona. Gràcies al creixement i l'activitat del proper polígon industrial, la població del barri es va multiplicar al llarg del segle xx, en bona part a causa de l'arribada de molts immigrants de diverses regions espanyoles.

## Notes

* ↑ Sense reconeixement oficial com a unitat administrativa, també inclou els sectors central i occidental del barri de Magòria, els quals venen delimitats entre el passeig de la Zona Franca, el barri santsenc de la Font de la Guatlla, la Granvia i el carrer de la Mineria. Si aquest sector de Magòria s'unifiqués amb la Font de la Guatlla, el sector septentrional del barri de la Marina de Port passaria a dibuixar un entrant estret entre l'Hospitalet de Llobregat i el passeig de la Zona Franca.
* ↑ Fernández Trabal, Josep; Martí Bonet, Josep Maria; Josep, Hortet i Gausachs. Dels orígens als nostres dies: Parròquies de Mare de Déu de Port i Sant Bartomeu als barris de la Marina de Port i Prat Vermell de Barcelona, Maig 2022. ISBN 9788409402632. «(pàg. 17)»
* ↑ «Arxiu de la Catedral de Barcelona, Pergamins, 1-1-2372».

## Enllaços externs

* La Marina de Port, a la web del districte de Sants-Montjuïc Arxivat 2011-09-25 a Wayback Machine.
# Estació de Granollers-Canovelles

Mapa sinòptic línia R3 :
Granollers-Canovelles (antigament també anomenada Estació del Nord) és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població de Granollers, propera al límit municipal amb Canovelles, a la comarca del Vallès Oriental. L'estació es troba a la línia Barcelona-Ripoll per on circulen trens de la línia R3 de Rodalies de Catalunya operat per Renfe Operadora.
Aquesta estació de l'antiga línia de Barcelona a Sant Joan de les Abadesses (actualment el tram Ripoll - Sant Joan és una via verda) va entrar en servei l'any 1896 quan es va obrir un nou ramal per evitar pagar un cànon a MZA per utilitzar la línia de Girona, des de Granollers Centre, per arribar a Barcelona. Aquest nou ramal de Sant Martí de Provençals a Llerona finalment només es va construir fins a Montcada on enllaça amb la línia de Manresa.
L'any 2019 va registrar l'entrada de 487.000 passatgers.
Part dels trens procedents de l'Hospitalet de Llobregat finalitzen aquí el seu recorregut i hi tornen a sortir. D'altra banda una part dels trens de rodalia actuen com a regionals cadenciats amb destinació Ripoll, Ribes de Freser o la Tor de Querol.
Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| L'Hospitalet de Llobregat | Parets del Vallès | | Les Franqueses del Vallès | terminal La Garriga Vic |
| L'Hospitalet de Llobregat | Parets del Vallès | | La Garriga | Ripoll / Ribes de Freser / La Tor de Querol¹ |
¹ En aquesta estació paren els regionals cadenciats direcció Ripoll / Ribes de Freser / Puigcerdà / La Tor de Querol.

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R3». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 26 de març 2010. [Consulta: 22 juliol 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova. Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2019. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2024-03-28. [Consulta: 31 agost 2022].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Cases del carrer de Josep Paris, 1 i 5 (Tiana)

Les cases del carrer de Josep Paris, 1 i 5 són uns edificis de Tiana (Maresme) inclosos a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Són edificis civils, es tracta de dues cases de característiques molt similars, molt senzilles pel que fa la seva estructura: planta baixa, golfes i soterrani, a causa del desnivell del terreny. El seu interès recau en l'ornamentació de tipus neoclàssic del coronament dels edificis. En ambdós edificis destaca un frontó central amb elements vegetals decoratius a l'interior. Els angles estan rematats per hídries i elements gallonats.
La diferència fonamental entre els edificis és que el que es construí l'any 1928 té una balustrada neoclàssica que tanca un terrat i l'edifici de l'any 1934 està cobert per una teulada de dos vessants.

## Referències

* 1 2 «Cases de carrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Catedral de l'Arcàngel Miquel (Moscou)

La Catedral de l'Arcàngel (en rus Архангельский собор, Arkhànguelski sobor) és el nom d'una de les catedrals del recinte del Kremlin de Moscou, a la plaça de les Catedrals.
Va ser construïda entre 1505 i 1508, sota la supervisió d'un arquitecte italià, per Alevíz Friazin Novi al lloc d'una antiga catedral, fundada el 1333.
Té frescs dels segles xvi i xvii. Alguns són obra de Iàkov de Kazan, Stepan de Riazan o Iósif Vladímirov. El treball de pedra picada dels murs té una clara influència del Renaixement italià. Hi destaca un iconòstasi de fusta daurada de 13 metres d'altura, decorat amb icones dels segles xvii-xix. Els llums són del segle xvii.
A la catedral s'hi celebraven la victòries de l'exèrcit rus.

## Panteó dels tsars de Rússia

Fins al segle xvii, va ser el lloc de sepultura dels tsars i grans prínceps de Rússia. A la catedral hi ha 54 tombes i 46 làpides de pedra decorada (1636-1637).
| Nom | Dates | Títol |
| Ivan I Kalita | 1288-1340 | Príncep de Moscou i Gran Príncep de Vladímir |
| Simeó I l'Arrogant | 1316-1353 | Príncep de Moscou i Gran Príncep de Vladímir |
| Ivan II el Gloriós | 1326-1359 | Príncep de Moscou i Gran Príncep de Vladímir |
| Demetri I del Don (Dmitri Donskoi) | 1350-1389 | Gran Príncep de Moscou i de Vladímir |
| Basili I (Vasili I) | 1371-1425 | Gran Príncep de Moscou i de Vladímir |
| Basili II el Cec (Vasili Tiomni) | 1415-1462 | Gran Príncep de Moscou i de Vladímir |
| Iuri IV | 1474-1434 | Gran Príncep de Moscou |
| Ivan III el Gran | 1440-1505 | Gran Príncep de Moscou i de Vladímir |
| Basili III | 1479-1533 | Gran Príncep de Moscou i de Vladímir |
| Ivan IV el Terrible | 1440-1505 | Gran Príncep de Moscou i de Vladímir, Tsar de Rússia |
| Miquel I | 1596-1645 | Tsar de Rússia |
| Aleix I | 1629-1676 | Tsar de Rússia |
| Teodor III (Fiódor III) | 1661-1682 | Tsar de Rússia |
| Ivan V | 1666-1696 | Tsar de Rússia |
| Pere II | 1715-1730 | Emperador de Totes les Rússies |

## Enllaços externs

* Satellite photo of the Cathedral of the Archangel
# Èuricles

Èuricles és el nom dels següents personatges:
* Èuricles d'Esparta, persona de gran riquesa, amic de Cèsar i August
* Èuricles d'Atenes, ventríloc i endeví
* Èuricles, autor d'un comentari perdut sobre Hipòcrates intitulat De articulis i esmentat per Erotià

## Referències

* ↑ W.A.G., Eurycles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 109
# Nació (documental)

Nació (títol original, Nación) és una pel·lícula gallega del 2020 dirigida per Margarita Ledo Andión i rodada en llengua gallega. Es va estrenar al Festival de Cinema Europeu de Sevilla el 9 de novembre de 2020. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

Narra la lluita de les treballadorss de la ceràmica Pontesa (que va tancar l'any 2001 a Ponte Sampaio), que barreja arxius documentals amb testimonis d'aquestes dones i escenes de ficció.

## Premis i reconeixements

La pel·lícula va guanyar el Premi Especial a la millor direcció d'una pel·lícula espanyola al Festival de Cinema Europeu de Sevilla de 2020. També va obtenir la distinció d'especialment recomanada per a la promoció de la igualtat de gènere que atorga l'Institut de la Cinematografia i de les Arts Audiovisuals a les pel·lícules que es distribueixen comercialment a les sales de cinema.

## Referències

* ↑ «Nació». Goita què fan, ara!. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «Nación de Margarita Ledo, a loita obreira desde a perspectiva das mulleres» (en gallec). Academia Galega do Audiovisual, 04-11-2020. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «A cineasta galega Margarita Ledo premiada no Festival de Sevilla por 'Nación'». [Consulta: 29 gener 2025].