OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Copa de la Lliga portuguesa de futbol

La Copa de la Lliga portuguesa de futbol, en portuguès Taça da Liga, oficialment per motius de patrocini coneguda com a Copa Carlsberg és una competició futbolística organitzada per la Lliga de Futbol Professional portuguesa iniciada la temporada 2007/08.
Fou proposada pel Sporting Clube de Portugal i el Boavista FC el 2006 i aprovada per unanimitat per la resta de clubs portuguesos professionals en una reunió feta a Porto el 28 de novembre de 2006. Tots els clubs de les dues categories professionals portugueses, la primera divisió i la Liga de Honra, participen en la competició.

## Historial

| Temporada | Vencedor | Marcador | Finalista | Data | Seu |
| 2007-08 | Vitória FC | 0 - 0 (3-2 p) | Sporting CP | 22.3.2008 | Estádio do Algarve, Faro |
| 2008-09 | Benfica | 1 - 1 (3-2 p) | Sporting CP | 21.3.2009 | Estádio do Algarve, Faro |
| 2009-10 | Benfica | 3 - 0 | FC Porto | 21.3.2010 | Estádio do Algarve, Faro |
| 2010-11 | Benfica | 2 - 1 | Paços de Ferreira | 23.4.2011 | Estádio Cidade de Coimbra, Coïmbra |
| 2011-12 | Benfica | 2 - 1 | Gil Vicente | 14.4.2012 | Estádio Cidade de Coimbra, Coïmbra |
| 2012-13 | SC Braga | 1 - 0 | FC Porto | 13.4.2013 | Estádio Cidade de Coimbra, Coïmbra |
| 2013-14 | Benfica | 2 - 1 | Rio Ave FC | 7.5.2014 | Estádio Dr. Magalhães Pessoa, Leiria |
| 2014-15 | Benfica | 2 - 1 | CS Marítimo | 29.5.2015 | Estádio Cidade de Coimbra, Coïmbra |
| 2015-16 | Benfica | 6 - 2 | CS Marítimo | 20.5.2016 | Estádio Cidade de Coimbra, Coïmbra |
| 2016-17 | Moreirense FC | 1 - 0 | SC Braga | 29.1.2017 | Estádio Algarve, Faro/Loulé |
| 2017-18 | Sporting CP | 1 - 1 (5-4 p) | Vitória FC | 27.1.2018 | Estádio Municipal de Braga, Braga |
| 2018-19 | Sporting CP | 1 - 1 (3-1 p) | FC Porto | 26.1.2019 | Estádio Municipal de Braga, Braga |
| 2019-20 | SC Braga | 1 - 0 | FC Porto | 25.1.2020 | Estádio Municipal de Braga, Braga |
| 2020-21 | Sporting CP | 1 - 0 | SC Braga | 23.1.2021 | Estádio Dr. Magalhães Pessoa, Leiria |
| 2021-22 | Sporting CP | 2 - 1 | Benfica | 29.1.2022 | Estádio Dr. Magalhães Pessoa, Leiria |
| 2022-23 | FC Porto | 2 - 0 | Sporting CP | 28.1.2023 | Estádio Dr. Magalhães Pessoa, Leiria |
| 2023-24 | SC Braga | 1 - 1 (5-4 p) | GD Estoril | 27.1.2024 | Estádio Dr. Magalhães Pessoa, Leiria |
| 2024-25 | Benfica | 1 - 1 (7-6 p) | Sporting CP | 11.1.2025 | Estádio Dr. Magalhães Pessoa, Leiria |

## Palmarès

| Club | Títols | Subtítols | Anys campió | Anys subcampió |
| Benfica | 8 | 1 | 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015, 2016, 2025 | 2022 |
| Sporting CP | 4 | 4 | 2018, 2019, 2021, 2022 | 2008, 2009, 2023, 2025 |
| SC Braga | 3 | 2 | 2013, 2020, 2024 | 2017, 2021 |
| FC Porto | 1 | 4 | 2023 | 2010, 2013, 2019, 2020 |
| Vitória FC | 1 | 1 | 2008 | 2018 |
| Moreirense FC | 1 | - | 2017 | - |
| CS Marítimo | - | 2 | --- | 2015, 2016 |
| Paços de Ferreira | - | 1 | --- | 2011 |
| Gil Vicente | - | 1 | --- | 2012 |
| Rio Ave FC | - | 1 | --- | 2014 |
| GD Estoril | - | 1 | --- | 2024 |

## Referències

* ↑ Taça da Liga confirmada para a próxima época Arxivat 2010-08-09 a Wayback Machine. (portuguès)
* ↑ Taça da Liga em Agosto (portuguès)
# Petit-Mars

Petit-Mars (en bretó Kervarc'h) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 3.269 habitants. Limita amb Les Touches, Ligné, Saint-Mars-du-Désert, Sucé-sur-Erdre i Nort-sur-Erdre.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.062 | 1.086 | 1.204 | 1.800 | 2.309 | 2.438 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2007 | Joël Dauve | |
| 2007- | Dominique Guellier | |
# Anseris Mons

Anseris Mons és una estructura geològica del tipus mons a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -29.49 ° de latitud N i 87.18 ° de longitud E. Fa 52.51 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1991 i pren el nom d'una característica d'albedo, Anseris Fons.

## Referències

* ↑ "Anseris Mons". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Massérac

Massérac (en bretó Merzhereg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 573 habitants. Limita amb Avessac i Guémené-Penfao a Loira Atlàntic, i La Chapelle-de-Brain a Ille i Vilaine.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 539 | 571 | 509 | 507 | 510 | 449 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Fabrice Sanchez | CNPT |
# Plaça de Catalunya (Benissanet)

La Plaça de Catalunya és una plaça dins del nucli urbà de la població de Benissanet, en la confluència dels carrers del Calvari, Reus, Bonaire, de l'Ebre i l'avinguda de Sant Jordi. Es tracta d'una plaça de planta irregular més o menys triangular, i amb les cantonades arrodonides, allargassada en direcció als carrers principals de la població. Al centre de la plaça hi ha una bassa actualment sense aigua, que presenta al centre l'escultura de pedra d'un nen conegut amb el nom de Jaimito, damunt d'un basament arrodonit. El peix que l'acompanya presenta un brollador a la boca. Al voltant de la font, la zona es troba enjardinada.
Centra el lloc on era situada la porta d'entrada al nucli clos de Benissanet (actual portal del local social dels jubilats), que l'any 1553 tenia 81 focs i el 1718 tenia 344 habitants. Els protegia la torre de l'Almucaten, torre que els Entença de Móra incendiaren l'any 1291. Per aquesta porta sortiren els 332 moriscs expulsats l'any 1610. El marquès d'Almazán i el duc de Lerma exageraren tant els fets en contra dels moriscs que, després de la mort d'un morisc retornat, el sobirà, en comprovar la veritat, decretà definitivament acabada l'expulsió dels moriscos, així com tota denúncia contra els moriscs l'any 1615.

## Notes

* 1 2 «Plaça Catalunya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Quo vadis? (desambiguació)

«Quo vadis?» té aquests significats:
També pot referir-se a:

## Literatura

* Quo vadis (1895), novel·la de Henryk Sienkiewicz.

## Cinema i televisió

* Quo vadis (1901, França), dirigida per Lucien Nonguet i Ferdinand Zecca;
* Quo vadis (1913, Itàlia), dirigida per Enrico Guazzoni;
* Quo vadis (1924, Itàlia), dirigida per Gabriellino d'Annunzio i Georg Jacoby;
* Quo vadis? (1951, EUA), dirigida per Mervyn LeRoy protagonitzada per Robert Taylor, Deborah Kerr i Peter Ustinov;
* Quo vadis? (1985, Alemanya-Itàlia-Regne Unit-Suïssa), una minisèrie dirigida per Franco Rossi amb l'actuació de Klaus Maria Brandauer i Max von Sydow.
* Quo vadis (2001, Polònia), dirigida per Jerzy Kawalerowicz i amb l'actuació de Paweł Deląg, Magdalena Mielcarz, Bogusław Linda de Michał Bajor;

## Música

* Quo Vadis: una banda canadenca de metall.

## Pintura

* Domini, quo vadis? (c. 1601-1602), quadre d'Annibale Carracci.
# Hibes Montes

Hibes Montes és una estructura geològica del tipus mons a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 4.72 ° de latitud N i 172.35 ° de longitud E. Fa 140 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1985 i pren el nom d'una característica d'albedo localitzada a 17 ° de latitud N i 166 ° de longitud O.

## Referències

* ↑ "Hibes Montes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Maurici de Savoia

Maurici de Savoia (Torí, 10 de gener de 1593 - Torí, 4 d'octubre de 1657) va ser un Príncep de Savoia i cardenal de l'Església Catòlica.

## Biografia

Nascut a Torí, era fill del duc de Savoia Carles Manuel I i de Caterina Micaela d'Espanya.
Destinat des de molt jove a la carrera eclesiàstica per motius purament polítics, fins al punt en què mai no prengué els vots. Va ser creat cardenal amb només 15 anys, sent nomenat bisbe de Vercelli. Va ser nomenat Protector de França davant la Santa Seu.
Participà en el conclave de 1623 que elegí el Papa Urbà VIII. El 4 de juny de 1624 esdevingué abat del monestir d'Abondance. Després del tractat de Rívoli de 1634 es posà del costat dels espanyols, assumint per a Espanya la mateixa posició que havia dut a terme per França.
A la mort del seu germà Víctor Amadeu, ja duc de Savoia, es posà de costat amb l'altre germà, Tomàs Francesc, Príncep de Carignano, en contra de la germana Maria Cristina de França, que va encapçalar el ducat com a regent, per primera vegada en nom del fill Francesc Jacint i, a continuació, a la mort d'aquest, en nom del nou aspirant al títol de duc de Savoia Carles Manuel.
La noblesa, el clergat i l'alta borgesia es dividiren en dues parts: els anomenats "principistes", pro-espanyols i partidaris de Tomàs, i els "madamistes", pro-francesos i els partidaris de la "madama reale" (com s'anomenava a Maria Cristina). L'agost de 1639 Maria Cristina es va veure obligada a fugir amb el seu fill Carles Manuel de Torí, ara en mans de les tropes principistes. No obstant això, ja al novembre, el regent i el petit futur duc van poder tornar a Torí, un cop les tropes franceses del marquès d'Harcourt l'havien alliberat de les tropes enemigues.
El 1642 va concloure un acord amb Maria Cristina, obtenint la lloctinença de Niça i la mà de la seva neboda tretze anys, Ludovica Cristina de Savoia, filla de la mateixa Maria Cristina (i la seva successora) i del germà del mort, Víctor Amadeu I, que es va casar en obtenir la dispensa papal necessària. Va ser príncep d'Oneglia (1642) i marquès de Berzezio.
Un cop abandonada la porpra cardenalícia, es dedicà a estudiar filosofia. Va morir a Villa della Regina sense deixar hereus.
# Quinquatres

Quinquatres (en llatí Quinquatrus o Quinquatruia) eren unes festes religioses romanes dedicades a Minerva. Se celebraven cada any el dia 19 de març i s'anomenaven així, segons Marc Terenci Varró, perquè se celebraven el cinquè dia després dels idus, igual que a Túsculum s'anomenava Sexatria (o Sexatrus) al festival que es feia al sisè dia després dels idus, i Septimatria (Septimatrus) al que es feia al setè dia. Sext Pompeu Fest encara afegeix que els faliscs anomenaven al seu festival que es feia el desè dia després dels idus com Decimatria o Decimatrus.
Tots els autors estan d'acord que només durava un dia, excepte Ovidi que diu que durava cinc dies i que prenia el nom d'aquesta circumstància. Segons Ovidi hi havia un dia en què no es podia vessar sang i després quatre dies més amb combats de gladiadors, dedicats a Minerva com a deessa de la guerra de manera que semblaria que el festival pròpiament dit era el primer dia i la resta segurament van ser afegits en temps de Juli Cèsar per gratificar al poble, a qui agradaven molt els combats de gladiadors. Tots els antics calendaris estan d'acord que el festival només durava un dia.
Ovidi diu que se celebrava per commemorar el naixement de Minerva però segons Fest era dedicat a Minerva perquè el seu temple a l'Aventí s'havia consagrat aquell dia. Segons Ovidi, al cinquè dia es purificaven els Escuts sagrats que s'utilitzaven en determinats ritus, les tubae o trompetes que sonaven a les batalles (Tubilustrium) i les armes que s'havien d'usar a la guerra. però sembla que aquest acte formava per si sol un festival separat anomenat Tubilustrium que es feia el 23 de març i, per tant, equivalent al cinquè dia després de les Quinquatres. Era costum en el dia del festival que les dones consultessin als endevins. Quan es tornaven a guardar les armes, perquè a l'hivern no es combatia, es celebrava l'Armilustrium, un festival en honor a Mart, el 19 d'octubre.
Domicià va establir una celebració privada a la seva vil·la als turons d'Alba, amb un col·legi encarregat d'organitzar la celebració i que també participava en els actes presentant obres de teatre i escenes de caça, i concursos de poetes i oradors, segons diu Suetoni.
Un festival anomenat Quinquatrus Minusculae o Quinquatrus Minores, es feia els idus de juny i s'organitzava una processó fins al temple de Minerva, amb una mena de carnaval que durava tres dies.

## Referències

* ↑ Seva i Llinares, Antoni (dir.). Diccionari llatí-català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 1197. ISBN 8477396310.
* 1 2 3 Smith, William (ed.). «Quinquatrus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 2 juny 2022].
* ↑ Ovidi. Fastos, III, 809
* ↑ Suetoni. Vides dels dotze cèsars: August, 71
* ↑ Smith, William (ed.). «Armilustrium». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 3 maig 2022].
* ↑ Suetoni. Vides dels dotze cèsars: Domicià, 4
# Zhanylsynzat Turganbaeva

Zhanylsynzat Turganbaeva (kirguís: Жаңылсынзат Турганбаева) (1970) és una professora universitària, traductora, emprenedora i activista per la preservació de la cultura del Kirguizistan. Dirigeix el complex ètnic "Supara", que va fundar el 2009 amb el seu espòs Tabildy Egemberdiev (1951-2015), professor, activista i empresari. És fundadora de la marca Alay Yurt Camp.

## Trajectòria

Convençuda que potenciar el turisme i preservar de la naturalesa poden ser conceptes complementaris, és cofundadora de Supara, a Bishkek, el 2009, juntament amb el seu marit. L'espai, centrat en el turisme de naturalesa, es basa en la preservació de l'espai natural, concretat en la potenciació de l'aire, l'aigua, la natura i les persones. Els promotors de l'espai es volen allunyar de les influències externes com la gespa dels jardins occidentals. Als voltants de Supara hi ha plantes rares que va portar el seu marit, Tabildi Egemberdiev, de les regions muntanyoses. El complex etnològic compra tots els productes lactis només als residents locals. Van donar un nou impuls al projecte creant un nou espai etnogràfic a Chunkurchak el 2014. Un any després, el 2015, el seu marit va morir. Zhanylsynzat Turganbaeva va decidir agafar les regnes del complex, que ha seguit desenvolupant en diversos àmbits, iniciant l'exportació d'aliments i flors.
És una de les autores del llibre "La cultura alimentària dels pobles de Kirguizistan i Turquia.
El desembre de 2024 va ser inclosa en la llista de les 100 Women de la BBC, que destaca les dones més inspiradores i influents de l'any.

## Referències

* ↑ «Глава «Супары» о муже, музее и важности креатива» (en rus), 02-04-2021. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ Кыргызстан, Sputnik. «Три года как нет Табылды Эгембердиева. 12 фактов об основателе "Шоро"» (en rus), 20180516T2048+0600. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «12 видео-историй успешных предпринимательниц Кыргызстана» (en rus). [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ Чоротегин, Тынчтыкбек «Демократ студенттен жаратман ишкер сересине жеткен айым» (en kirguís). Азаттык Υналгысы, 07-03-2023.
* ↑ «BBC 100 Women 2024: Who is on the list this year?» (en anglès britànic). BBC News, 03-12-2024. Arxivat de l'original el 2025-01-01. [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ «How Central Asia is developing this week: key news and achievements» (en rus). [Consulta: 9 gener 2025].

## Enllaços externs

* Vídeo de la ONU sobre la seva tasca
# Tendència autodestructiva

L'anomenada tendència autodestructiva de l'ésser humà és un concepte sorgit en els camps de la psicologia i la sociologia. Es refereix a totes aquelles conductes que, de manera directa o indirecta, tenen com a objectiu l'autodestrucció de l'individu o del col·lectiu.
La tendència autodestructiva fa referència a comportaments encaminats a causar dany a un mateix. Aquest dany pot ser immediat, com en el cas de les conductes autodestructives directes (CAD), que inclouen accions com cops, ferides intencionades, cremades o talls, arribant fins al suïcidi. També pot manifestar-se de manera acumulativa, amb efectes negatius que es fan evidents amb el temps. Aquestes conductes, conegudes com autodestructives indirectes (CAI), inclouen pràctiques com mantenir relacions sexuals sense protecció, esports extrems, consum de drogues, ludopatia o alteracions en els hàbits alimentaris, entre d'altres.
Tot i així, la repetició constant d'aquests comportaments pot convertir-se en un factor de risc que contribueixi a l'autodestrucció de la persona. Diversos professionals amplien aquest concepte per incloure-hi conductes perjudicials per a l'ésser humà, com les addiccions, i subratllen la necessitat d'un estudi profund per entendre'l plenament.
Com passa amb el suïcidi, la tendència autodestructiva té arrels en factors socials, tal com es destaca a l'obra El suïcidi de Durkheim.

## Referències

* ↑ Green, Brian Patrick «The Catholic Church and Technological Progress: Past, Present, and Future» (en anglès). Religions, 8, 6, 6-2017, pàg. 106. DOI: 10.3390/rel8060106. ISSN: 2077-1444.
* ↑ Beck, Aaron T.; Kovacs, Maria; Weissman, Arlene (1979). "Assessment of suicidal intention: The Scale for Suicide Ideation". Journal of Consulting and Clinical Psychology. 47 (2): 343–352. doi:10.1037/0022-006X.47.2.343. PMID 469082. S2CID 38965005.
* ↑ ..."la adicción al trabajo, es la principal conducta autodestructiva del presente, crece y agrega adictos a sus filas sin ser enfrentada por ninguna campaña de educación para la salud. La adicción al trabajo es aceptada sin discusiones por toda la sociedad. Lejos de recibir críticas, este tipo de adictos es premiado por la sociedad muy habitualmente: con el éxito y la muerte"... més a Adicción al trabajo Còpia de fitxer a la Wayback Machine. hecho por Martha Nava Flores

## Vegeu també

* Autolesió
* Impuls de la mort
# Plácido Jove y Hevia

Plácido Jove y Hevia (Villaviciosa, 7 de setembre de 1823 - 22 de juny de 1909) fou un noble, polític, jurista i escriptor en castellà i asturlleonès, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica i Vescomte de Campo Grande des de 1879.
Va fer l'ensenyament secundari a Gijón i estudià dret a la Universitat d'Oviedo, doctorant-se a la Universitat de Madrid. Quan era estudiant va fundar i col·laborar activament a El Nalón en 1842, òrgan del romanticisme asturià, i als diaris de Madrid El Debate i El Tiempo. Va publicar poemes en asturià com Cuatro verdades al pueblo, Pachu y Pericu i El ferrocarril de Langreo.
Especialitzat en dret internacional, va ingressar en la carrera consular i fou destinat a Atenes, Nàpols, Malta, Perpinyà, Hamburg, Lisboa i Alger. En 1864 fou diputat a les Corts per Villaviciosa, i després de la revolució de 1868 fou escollit novament diputat per Gijón a les eleccions generals espanyoles de 1871 i per Pravia a les d'agost de 1872. Va votar contra la Primera República Espanyola i va donar suport la restauració borbònica i a Antonio Cánovas del Castillo, i fou elegit diputat per Pravia a les eleccions generals espanyoles de 1876, 1879 i 1884, i per L'Infiestu a les eleccions generals espanyoles de 1886.
Va ocupar els càrrecs de cap de la secció de comerç en el ministeri d'Estat, subsecretari d'Estat i d'Hisenda, director general de Duanes, vocal de la Junta d'Aranzels i dels Consells d'Agricultura i Sanitat, i director de la Compañía Arrendataria de Tabacos. L'abril de 1882 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques. També fou senador per Oviedo de 1881 a 1884 i senador vitalici de 1891 fins a la seva mort. Va rebre la gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica i la Legió d'Honor.

## Obres

* Poesías selectas en dialecto asturiano, 1887. ISBN 84-600-4812-8
* Dominación de España en Malta desde 1285 hasta 1530
* El Fuero de Extranjería
* El Sistema comercial en Grecia
* La Práctica de Consulados
* La Historia de la Poesía
* Los Cantos de un peregrino
* El Estudio de las leyes de Partida

## Referències

* ↑ Placido Jove y Hevia, a l'Enciclopedia de Oviedo
* ↑ Plácido Jove y Hevia
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Medalla 4 Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. de la RACMYP
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Biografia a filosofia.org
# Prova del iode

La prova del iode o prova del lugol serveix per esbrinar si un cert aliment conté o no midó. El lugol és una substància formada per Iode i aigua destil·lada i aquest Iode reacciona amb el midó, concretament amb l'amilosa, ja que aquesta adapta la forma helicoïdal i, per tant, el iode queda atrapat en aquesta espiral i reacciona.
Visualment es pot observar fàcilment l'efecte que produeix aquesta reacció, ja que l'aliment es torna d'un color blavós-negre. Les substàncies que no contenen amilosa no reaccionen i no canvia el seu color.

## Referències

* Llibre Biologia 1r BAT Grup Promotor Santillana.
# Cefelina

La cefelina és un alcaloide químic que indueix al vòmit per l'estimulació dels sucs de l'estómac. Es troba en productes comercials com el xarop d'ipecacuana. Químicament, està estretament relacionada amb l'emetina.
La cefelina en forma de xarop d'ipecacuana era comunament recomanada com un tractament d'emergència per l'enverinament accidental fins a finals del segle xx.
S'extreu de la Carapichea ipecacuanha i altres espècies de plantes, incloent la Psychotria acuminata.

## Referències

* ↑ «Cefelina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Pharma Japan: Approval of 4 drugs including Seroquel recommended: CPAC panel.». .
* ↑ «Policy statement: Poison treatment in the home». Pediatrics, 112, 5, 11-2003, pàg. 1182–1185. Arxivat de l'original el 2012-02-16. DOI: 10.1542/peds.112.5.1182. PMID: 14595067 [Consulta: 31 desembre 2009]. Arxivat 2010-07-06 a Wayback Machine.
* ↑ «Micropropagacion de la planta medicinal psychotria acuminata». , 01-07-2003 [Consulta: 26 desembre 2009].
# Oceanidum Mons

Oceanidum Mons, abans Charitum Tholus, és una estructura geològica del tipus mons a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -54.67 ° de latitud N i 319.22 ° de longitud E. Fa 33.39 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1985 i pren el nom d'una característica d'albedo,.

## Referències

* ↑ "Oceanidum Mons". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Mauricio Carlos de Onís y Mercklein

Maurici Carlos de Onís y Mercklein (Dresden, 17 de setembre de 1790 - Cantalapiedra, 24 de novembre de 1861) va ser un diplomàtic i polític espanyol, ministre durant la minoria d'edat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Era fill del diplomàtic Luis de Onís González Vara, qui en 1819, va signar amb els Estats Units el Tractat Adams-Onís. Diplomàtic de carrera, aquesta va ser la raó del seu naixement al Regne de Saxònia). La seva mare era l'alemanya Federica Von Mercklein. Va iniciar la seva carrera com a agregat de l'ambaixada espanyola a Londres, ocupant després en 1809, la secretaria de l'ambaixada a Berlín i va intervenir en el Tractat de Pau amb França després del derrocament de Bonaparte.
En 1816 casa amb la seva cosina Carolina de Onís i és assignat a la Primera Secretaria de Despatx d'Estat. A partir de 1833 comença la seva vida política afiliant-se al Partit Progressista. En 1834 i 1836 fou elegit diputat per Salamanca. En 1839 fou escollit senador per Salamanca i en 1847 és nomenat Senador vitalici. En 1839 se li va assignar la cartera d'Estat. En 1843 es converteix en President del Senat d'Espanya i com a tal va prendre el jurament de la coronació d'Isabel II, del marit de la qual era tutor legal.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Cadenas y Vinent, Vicente de. Extracto de los Expedientes de la Orden de Carlos III (1771-1847). 9, 1986 [Consulta: 17 març 2010].
* ↑ Biografia a wikisalamanca
Càrrecs públics :
| Precedit per: José del Castillo y Ayensa | Ministre d'Estat (juliol-agost) 1840 | Succeït per: Juan Antoine y Zayas |
| Precedit per: Álvaro Gómez Becerra | President del Senat d'Espanya 1843- 1844 | Succeït per: José María Moscoso de Altamira Quiroga |