OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 41a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 41a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República que va combatre durant la Guerra Civil Espanyola. Al llarg de la contesa va estar present al front de Madrid, sense tenir un paper rellevant.

## Historial

La unitat va ser creada el 26 de novembre de 1936 en el front madrileny, a partir de la columna manada pel tinent coronel Emilio Bueno Núñez del Prado. La nova unitat, que va quedar integrada en la 4a Divisió, va seguir sota el comandament del tinent coronel Bueno, amb el socialista Daniel Pool Gómez com a comissari polític i amb l'oficial de milícies Martínez Roldán com a cap d'Estat Major.
Al febrer de 1937 la 41a BM es trobava desplegada a Vallecas, sent enviada el dia 14 —en plena batalla del Jarama— a defensar el pont d'Arganda. Després rellevaria a la 1a Brigada Mixta a l'Espolón de Vaciamadrid. Al juliol va intervenir en la batalla de Brunete, inicialment com a unitat de reserva, i posteriorment participant de ple en els combats. Després del final de les operacions a Brunete la brigada va passar a cobrir Vallecas-Villaverde, on va romandre la resta de la contesa.
Al març de 1939, durant el cop de Casado, la unitat va donar suport a les forces «casadistes» i va prendre part en l'assalt al Ministeri de la Guerra.

## Comandaments
### Comandants

* tinent coronel Emilio Bueno Núñez del Prado;
* major de milícies Joan Mª Oliva Gumiel;
* major de milícies Manuel Vizoso Esteban;
* capità de milícies Eusebio Serna Fernández;

### Comissaris

* Daniel Pool Gómez, del PSOE;
* Arsenio Otero García, del PSOE;
* Camilo Rodríguez Corbacho;

### Caps d'Estat Major

* oficial de milícies Martínez Roldán;
* capità de milícies Eusebio Sema Fernández;
* capità de milícies Tomás López de la Vieja Gertrudis;

## Referències

* ↑ Zaragoza, 1983, p. 54.
* 1 2 3 Engel, 1999, p. 51.
* ↑ Alpert, 1989, p. 363.
* ↑ de Paz Sánchez, 2004, p. 80.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 51.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. El ejército republicano en la guerra civil. Siglo XXI Editores, 1989.
* de Paz Sánchez, Manuel. Militares masones de España: diccionario biográfico del siglo XX. UNED Alzira-Valencia, 2004.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# 48a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 48a Divisió va ser una de les divisions de l'Exèrcit Popular de la República que es van organitzar durant la Guerra Civil espanyola sobre la base de les Brigades Mixtes. Va estar desplegada al front de Llevant.

## Historial

Durant 1937 ja havia existit en el front Nord una divisió que va emprar aquesta numeració, successora de la «1a Divisió basca».
El 30 d'abril de 1938 la divisió va ser recreada en el si del XVI Cos d'Exèrcit, com a reserva del GERC. Després de passar el període d'instrucció va ser enviada al capdavant de Llevant, com a reforç a les unitats republicanes allí desplegades que intentaven detenir l'ofensiva franquista contra València. La unitat, composta per les brigades mixtes 63a, 201a i 202a, estava sota el comandament del major de milícies Inocencio Fernández López. Durant algun temps va estar adscrita al XIX Cos d'Exèrcit. Romandria en la zona de Llevant fins al final de la contesa, sense participar en operacions militars de rellevància.

## Comandaments
### Comandant

* major de milícies Inocencio Fernández López;

### Comissaris

* Juan Sáez Huerta, del PCE;

## Ordre de batalla

| Data | Cos d'Exèrcit adscrit | Brigades Mixtes integrades | Front de batalla |
| Agost de 1937 | XIV Cos d'Exèrcit | 157a, 158a i 163a | Santander |
| 30 d'abril de 1938 | XVI Cos d'Exèrcit | 201a, 202a i 203a | Reserva general |
| Juny de 1938 | XIX Cos d'Exèrcit | 63a, 201a i 202a | Llevant |
| Agost de 1938 | XVI Cos d'Exèrcit | 63a, 201a i 202a | Llevant |

## Notes

* ↑ La divisió va estar manada originalment pel coronel Arturo Llarch Castresana, tenint a Miguel Amilibia Matximbarrena com a comissari polític i al comandant d'infanteria José Barreiro Rodríguez com a cap d'Estat Major. Amb posterioritat el comandament de la unitat seria assumit pel comandant de carrabiners Ricardo Gómez García i el major de milícies Joseph Putz. Quan va començar la batalla de Santander algunes unitats de la 48a Divisió es van retirar les seves posicions sense lluitar, deixant abandonades a altres unitats de l'Exèrcit republicà. Els batallons que obeïen les consignes del PNB es van dirigir a Santoña, d'acord amb el que s'estipula en l'anomenat «Pacte de Santoña».

## Referències

* 1 2 Engel, 1999, p. 221.
* ↑ Aguirre, 1981, p. 64.
* ↑ Aguirre, 1981, p. 60.
* ↑ Martínez Bande, 1972, p. 80-87.
* ↑ Martínez Bande, 1977, p. 104, 153.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 303.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 188.

## Bibliografia

* Aguirre, J.M.. Historia general de la guerra civil en Euskadi. El ejército vasco (I). L. Haranburu, 1981.
* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. El final del frente norte. Madrid: Ed. San Martín, 1972.
* Martínez Bande, José Manuel. La ofensiva sobre Valencia. Madrid: San Martín, 1977. 84-7140-142-8.
* La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
# 4a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

La 4a Mostra Internacional de Cinema de Venècia es va celebrar entre el 10 al 31 d'agost de 1936. Aquest any per primera vegada les pel·lícules foren nominades per un jurat internacional.

## Jurat

* Giuseppe Volpi di Misurata (president) (Itàlia)
* Neville Kearney (GB)
* Oswald Lehnich (Alemanya Nazi)
* Karl Meltzer (Alemanya Nazi)
* Ryszard Ordynski (Polònia)
* Louis Villani (Hongria)
* Émile Vuillermoz (França)
* Luigi Freddi (Itàlia)
* Mario Gromo (Itàlia)
* Antonio Maraini (Itàlia)
* Giacomo Paolucci de Calboli Barone (Itàlia)
* Filippo Sacchi (Itàlia)
* Ottavio Croze (Itàlia)

## Pel·lícules en competició

| Títol original | Director(s) | País de producció |
| La kermesse héroïque | Jacques Feyder | França |
| Der Kaiser von Kalifornien | Luis Trenker | Alemanya Nazi |
| The Ghost Goes West | René Clair | Regne Unit |
| The Great Ziegfeld | Robert Z. Leonard | Estats Units |
| Lo squadrone bianco | Augusto Genina | Regne d'Itàlia |
| Mayerling | Anatole Litvak | França |
| Mr. Deeds Goes to Town | Frank Capra | Estats Units |
| Show Boat | James Whale | Estats Units |
| The Story of Louis Pasteur | William Dieterle | Estats Units |
| Veille d'armes | Marcel L'Herbier | França |

## Premis

* Millor pel·lícula estrangera: Der Kaiser von Kalifornien de Luis Trenker
* Millor pel·lícula italiana: Lo squadrone bianco d'Augusto Genina
* Copa Volpi:
** Millor Actor: Paul Muni per The Story of Louis Pasteur
** Millor Actriu: Annabella per Veille d'armes
* Recomanació especial:
** Ave Maria de Johannes Riemann
** Children's Corner de Marcel L'Herbier, Emile Vuillermoz
** Mary of Scotland de John Ford
** Marysa de Josef Rovenský
** Metropolitan Nocturne de Leigh Jason
** Mr. Deeds Goes to Town de Frank Capra
** Opernring de Carmine Gallone
** Polesie de M. Emmer, Jerzy Maliniak
** Pompei de Giorgio Ferroni
** Scrooge de Henry Edwards
** The Mine de J. B. Holmes
** The Robber Symphony by Friedrich Feher
** Verräter de Karl Ritter
* Pel·lícula animada: Who Killed Cock Robin? de Walt Disney
* Pel·lícula de color: The Trail of the Lonesome Pine de Henry Hathaway
* Millor Director: La kermesse héroïque de Jacques Feyder
* Millor fotografia: Tudor Rose de Mutz Greenbaum

## Referències

* ↑ «Venice Film Festival: The 30s». labiennale.org. [Consulta: 27 juny 2009].
* ↑ «The 1930s». Arxivat de l'original el 11 d’agost 2020. [Consulta: 8 octubre 2013].
* ↑ «Juries for the 1930s». Arxivat de l'original el 30 d’agost 2012. [Consulta: 8 octubre 2013].

## Enllaços externs

* 4a Mostra Internacional de Cinema de Venècia - Lloc web oficial
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1936 a IMDb
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1936 a Filmaffinity
# 8a Mostra Internacional de Cinema de Venècia (1940)

La "8a" (buit) Mostra Internacional de Cinema de Venècia es va celebrar entre l'1 i el 8 de setembre de 1940, menys de tres mesos després que Itàlia entrés a la Segona Guerra Mundial com a aliat d'Alemanya. Juntament amb els anys 1941 i 1942 es considera "buit, com si no passés". Els esdeveniments es van celebrar a llocs molt allunyats del Lido, participaren molt pocs països a causa de la Segona Guerra Mundial i amb directors que eren membres de l'eix Roma-Berlín. De fet, el festival va perdre la seva denominació "internacional" aquest any, ja que es va reduir el nombre de nacions participants a només tres: Itàlia, Alemanya i, en un paper de disputa, Hongria. Es va convertir, per tant, en la "Manifestazione cinematografica italo-tedesca", per reflectir el seu caràcter italo-alemany. Cada país mostrava set llargmetratges, mentre que Hongria en tenia tres. A més, una forta intromissió política feixista del govern feixista italià sota Benito Mussolini havia provocat que Itàlia experimentés un període de depressió cultural oprimida per la propaganda feixista.

## Jurat

Encara que el festival era competitiu va tenir lloc sense jurat oficial. Els premis foren donats pel president del festival d'acord amb la decisió dels delegats cinematogràfics italià i alemany.

## En Competició

| Títol original | Director(s) | País de producció |
| Muz z neznáma | Martin Frič | Bohèmia |
| Opernball | Géza von Bolváry | Alemanya Nazi |
| Der Postmeister | Gustav Ucicky | Alemanya Nazi |
| Mutterliebe | Gustav Ucicky | Alemanya Nazi |
| 'Jud Süß | Veit Harlan | Alemanya Nazi |
| Befreite Hände | Hans Schweikart | Alemanya Nazi |
| Trenck, der Pandur | Herbert Selpin | Alemanya Nazi |
| L'assedio dell'Alcazar | Augusto Genina | Regne d'Itàlia |
| Oltre l'amore | Carmine Gallone | Regne d'Itàlia |
| La peccatrice | Amleto Palermi | Regne d'Itàlia |

## Premis

* Copa Mussolini
** Millor pel·lícula estrangera - Der Postmeister (Gustav Ucicky)
** Millor pel·lícula italiana - L'assedio dell'Alcazar (Augusto Genina)
* Copa Volpi
** Millor Actor - No atorgada
** Millor Actriu - No atorgada

## Referències

* ↑ «A message from Joseph Goebbels, in 'Overland literary journal'». [Consulta: 30 setembre 2014].
* ↑ «The 1940′s». Arxivat de l'original el 15 d’agost 2011. [Consulta: 8 octubre 2013].
* ↑ «The 30s». [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ «Venice Film Festival: Overview». [Consulta: 30 setembre 2014].

## Enllaços externs

* 8a Mostra Internacional de Cinema de Venècia - Lloc web oficial
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1940 a IMDb
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1940 a Filmaffinity
# 9a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 9a Divisió va ser una de les divisions de l'Exèrcit Popular de la República que es van organitzar durant la Guerra Civil espanyola sobre la base de les Brigades Mixtes. Va estar desplegada en el front de Madrid durant tota la contesa.

## Historial

La unitat va ser creada el 31 de desembre de 1936, a partir dels efectius de l'antiga columna «Burillo». Inicialment adscrita al Grup de forces del Tajo-Jarama, posteriorment quedaria adscrita al III Cos de l'Exèrcit del Centre. La 9a Divisió va tenir la seva caserna general a Aranjuez. En la primavera de 1937 la unitat, que estava sota el comandament del comandant d'infanteria Antonio Rúbert de la Iglesia, tenia uns efectius 7.187 homes i comptava amb quinze peces d'artilleria. Durant la resta de la contesa la divisió va romandre en el sector al sud de Madrid, sense intervenir en operacions militars de rellevància.

## Comandaments
### Comandants

* tinent coronel d'infanteria Ricardo Burillo Stholle;
* tinent coronel d'infanteria Juan Arce Mayora;
* comandant d'infanteria Antonio Rúbert de la Iglesia;
* comandant de la Guàrdia civil Manuel Uribarri Barutell;
* major de milícies Vicente Pertegaz Martínez;

### Comissari

* Quintiliano González Gonzalo, del PSOE;

### Caps d'Estat Major

* comandant d'E.M. Francisco Domínguez Otero;
* capità d'infanteria José Martín Sánchez;
* tinent de milícies Luis Vallejo Sánchez;

## Ordre de batalla

| Data | Cos d'Exèrcit adscrit | Brigades Mixtes integrades | Front de batalla |
| Desembre de 1936 | Grup de forces del Tajo-Jarama | 45a, 46a i 47a | Madrid-Tajo |
| Abril-Maig de 1937 | III Cos d'Exèrcit | 18a i 45a | Madrid-Tajo |
| Desembre de 1937 | III Cos d'Exèrcit | 24a i 45a | Madrid-Tajo |
| Abril de 1938 | III Cos d'Exèrcit | 45a i 77a | Madrid-Tajo |

## Referències

* 1 2 Martínez Bande, 1981, p. 77.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 47.
* 1 2 3 Engel, 1999, p. 216.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 55.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 166.
* ↑ Alpert, 2013, p. 347.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 180.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Agustín Marín y Bertrán de Lis

Agustín Marín y Bertrán de Lis (Madrid, 22 d'octubre de 1877 -Alquife, província de Granada, 29 de setembre de 1963) fou un enginyer espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

El 1900 es llicencià en Enginyeria de Mines a l'Escola de Madrid. Va fer nombroses investigacions sobre el terreny i en una d'elles va descobrir mines de sal potàssica a Catalunya arran del descobriment d'una petita massa de silvina. El 1930 fou nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, de la que n'arribaria a ser tresorer. En va prendre possessió el 1931 amb el discurs "Desarrollo histórico de las aplicaciones de la Geología".
Fou director general de Mines i Combustibles i president tres cops de l'Institut de l'Enginyeria d'Espanya (1936-1937, 1950-1951 i 1956-1957) Després de la guerra civil espanyola fou nomenat president de l'Institut Geològic i Miner d'Espanya (1940-1947). Després fou president de l'Empresa Adaro de recerques minaires i dirigí l'explotació de les mines de Rodalquilar. També fou vocal de la Carta Geològica Internacional d'Àfrica i de la Comissió de la Mecànica del Sòl i del Mapa Carbonífer.
Fou membre de les Societats Geològiques de França, Bèlgica i Londres, de l'Institut de Coïmbra. Entre altres condecoracions, va rebre les grans creus de l'Orde del Mèrit Civil (1916), de l'Orde d'Alfons X el Savi, de l'Orde de Cisneros i de l'Orde de la Medahuia, així com cavaller de la Legió d'Honor. Les seves despulles són enterrades a Aranjuez.

## Obres

* El petróleo en España (1947)
* Minería de la potasa Madrid : Potasas Españolas, 1950

## Referències

* ↑ Agustín Marín y Bertrán de Lis al web de la Universitat d'Oviedo
* ↑ biografia Arxivat 2016-08-08 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Presidents Arxivat 2016-06-04 a Wayback Machine. de l'IIES
* ↑ Agustín Marín al web de l'IGME
* ↑ Necrológicas al diari ABC, 1 d'octubre de 1963
# Aleksei Aleksàndrovitx

El Gran Duc Aleksei Aleksàndrovitx Romànov (Sant Petersburg, 14 de gener de 1850 -París, 14 de novembre de 1908), també conegut com a Aleix de Rússia, va ser el sisè fill i el quart home del tsar Alexandre II de Rússia i de la tsarina Maria de Hessen-Darmstadt. Destinat a la carrera naval, Aleksei Aleksàndrovitx començar el seu entrenament militar a l'edat de 7 anys. Als 20 va ser nomenat tinent de l'Armada Imperial Russa i havia visitat tots els ports militars de l'Imperi. El 1871 va ser enviat com a ambaixador de bona voluntat als Estats Units i Japó.
El 1883 va ser nomenat almirall general. Va tenir una important contribució a l'equipació de l'armada russa amb nous vaixells i en la modernització dels ports navals. El 1905, després de la derrota a la batalla de Tsushima va ser rellevat del seu comandament. Moriria a París el 1908.

## Referències

* ↑ Preparations for the American Tour of the Grand Duke. – The New York Times, 19 June 1871 «Enllaç».
* ↑ Grand Duke Alexis. Departure of His Imperial Highness from Cronstadt. He is in Command of a Royal Squadron. – The New York Times, 21 August 1871 «Enllaç».
* ↑ Japan: Reception of the Grand Duke Alexis - The New York Times, 17 December 1872 «Enllaç».
* ↑ «А.И. Барковец - Визиты В Японию Великого Князя Алексея Александровича». Arxivat de l'original el 2012-02-09. [Consulta: 5 novembre 2011].
# Aley

Aley o Aleih (en àrab عاليه) és una població libanesa del Mont Líban, prop de Bhamdoun. És la capital del caza d'Aley. La ciutat se situa a 17 km de Beirut, a l'oest de Bhamdoun i prop del poble de Souk El Gharb. La seva població estimada el 2008 era de 44.644 habitants.

## Situació demogràfica

Els habitants d'Aley són majoritàriament drusos. Una important minoria cristiana es reparteix entre melquites, ortodoxos i maronites. Molts estrangers, particularment dels països àrabs del golf Pèrsic, hi posseeixen residències secundàries on passen l'estiu, per fugir de la calor i la humitat de la península Aràbiga.

## Etimologia

El nom Aley es diu que prové del siríac o de l'arameu i significaria «localització elevada», referit a l'elevada altitud de la ciutat sobre el nivell de la mar. L'àrab alei significa «sobre» (com en السلام عليكم, as-salam aleikum, «la pau sigui amb vós»).

## Història

Aley s'ha desenvolupat amb la construcció del ferrocarril entre 1892 i 1895, que no tan sols va permetre la connexió amb Beirut sinó també amb Damasc. El ferrocarril ha proporcionat als beirutins un accés fàcil a Aley i a les muntanyes de l'entorn, per la qual cosa Aley s'ha convertit en una destinació popular on fa de bon passar-hi els mesos d'estiu a causa del seu clima agradable. La ciutat va ser durant un temps la capital estival dels governadors otomans del Mont Líban. El 2001, l'Ajuntament va començar a renovar el centre urbà, particularment el soc històric, i la ciutat va reprendre ràpidament el seu paper de centre turístic al Líban.

## Enllaços externs

* «Aaley», Localiban Arxivat 2010-11-26 a Wayback Machine., amb mapes locals (anglès) (àrab) (francès)
# Alfonso Peña Boeuf

Alfonso Peña Boeuf (Madrid, 23 de febrer de 1888 - 1 de febrer de 1966) va ser un enginyer de Camins i polític espanyol, Conseller Nacional i procurador a les Corts Espanyoles durant les vuit primeres legislatures del període franquista.

## Biografia

Va ser professor de l'Escola d'Enginyers de Camins, Canals i Ports de Madrid, en la qual va estudiar. Durant la Dictadura de Primo de Rivera va col·laborar amb el ministre de Foment Rafael Benjumea y Burín.
Durant la Guerra Civil, al setembre de 1937, se li va encarregar el Plan de Obras Públicas del Comité Directivo de Obras Públicas que es va crear en la zona nacional.
El 1938 va ser nomenat Ministre d'Obres Públiques del govern franquista, ocupant el càrrec des del 30 de gener d'aquest any fins al 18 de juliol de 1945. Durant el seu mandat, va finalitzar el Plan de Obras Públicas que havia començat el 1937. El 24 de gener de 1941, es va aprovar la Ley de Bases de Ordenación Ferroviaria y de los Transportes por Carretera per la qual totes les companyies d'ample ibèric que operaven en l'Estat espanyol van ser reunides en una sola empresa estatal, la Red Nacional de los Ferrocarriles Españoles (RENFE). Seria nomenat president del consell d'administració de la companyia de 1952 a 1957.
Va ser membre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals des de juny de 1934 amb el discurs La resonancia en las estructuras, institució que va presidir des de l'11 de juny de 1958 fins a la seva defunció. Prèviament havia ocupat els càrrecs de bibliotecari, entre 1939 i 1944, i vicepresident, entre 1944 i 1958. Va rebre les grans creus de del Mèrit Militar, de l'Orde de Carles III de l'Orde de la Corona d'Itàlia i de l'Orde de l'Àguila Roja.

## Obres

* Memorias de un ingeniero político (1954)

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ Buscador Histórico de Diputados Consulta: 25 de diciembre de 2011.
* ↑ El origen de la derecha tecnocrática española y sus consecuencias Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. de José Luis Orella
* ↑ Biografia Arxivat 2016-05-31 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Alfonso Peña Boeuf a biografías y vidas
# Altiplà

Un altiplà és una superfície relativament plana elevada sobre el terreny que l'envolta. Un planell és simplement un indret pla
La formació d'altiplans sol ser deguda a una elevació del terreny provocada per forces tectòniques o bé per erosió del terreny circumdant. En el primer cas es tracta de l'aplicació de forces tectòniques sobre estrats horitzontals del sòl, que quan troben falles propícies produeixen l'elevació d'una àrea que manté l'horitzontalitat però a un nivell superior que l'entorn. En el segon cas, en un terreny horitzontal l'erosió pot formar rius que aprofundeixen el sòl i hi deixen zones isolades i elevades, normalment perquè estan formades per materials més resistents a l'erosió.
També hi ha altiplans submarins, però en aquest cas també poden estar formades per l'enfonsament o la inundació d'altiplans anteriorment emergits. Per exemple, les illes Seychelles se situen en un altiplà o plataforma que va restar separat del continent i que més endavant va quedar submergit, igual que les diferents plataformes continentals. També es poden formar per emissions volcàniques submarines, que es poden acumular en forma d'altiplà quan entren en contacte amb l'aigua.

## Exemples d'altiplans

* Amèrica
** L'altiplà andí, gran extensió a més de 3.000 m d'altura, a l'est dels Andes.
** El Gran Canyó del Colorado, un altiplà molt erosionat pel riu homònim.
** Els tepuis del massís de la Guaiana, des d'un dels quals es despenja el Salt de l'Àngel, la cascada més alta del món.
* Àsia
** L'altiplà del Tibet, el més alt i extens del món, vorejat d'altes serralades com l'Himàlaia i el Karakoram.
** El Dècan, que s'estén per quasi tota la península d'Índia.
** L'altiplà iranià, que cobreix gran part de l'Iran i l'Afganistan.
** L'altiplà de la Sibèria Central, que ocupa un terç de la Sibèria.
* Europa
** El Massís Central francès, al nord d'Occitània.
** La Meseta ibèrica, que ocupa la major part del territori peninsular.
*** L'altiplà de Múrcia
* Catalunya
** El Collsacabra, també conegut com el Cabrerès, que separa les conques del Ter i el Fluvià
** El Lluçanès i el Moianès, que separen les conques del Llobregat de les del Ter i el Besòs.
** L'altiplà de la Segarra, que separa la conca del Segre de les de l'Anoia, el Francolí i el Gaià.
* País Valencià
** La plana d'Utiel.

## Vegeu també

* Altiplà disseccionat
* Altiplà volcànic
Viccionari