OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa al carrer Major, 12 (Bàscara)

La Casa al carrer Major, 12 és una obra amb elements eclèctics de Bàscara (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada dins del nucli antic de la població de Bàscara, formant cantonada entre el carrer Major i la travessera de l'Església.

## Descripció

Edifici cantoner de planta rectangular, amb la coberta plana i distribuït en planta baixa i dos pisos. Presenta les obertures rectangulars, amb emmarcament arrebossat i guardapols superior, decorat amb un motiu ornamental central. A la façana principal destaca el portal d'accés, d'arc rebaixat adovellat i motllurat amb la clau destacada amb les inicials MS. La porta presenta una reixa de ferro datada amb l'any 1895, a la part superior. Als costats hi ha dues finestres balconeres amb una petita barana de ferro. Al pis hi ha un balcó central amb barana de ferro i, a banda i banda, dues estretes finestres unides pel guardapols. A la segona planta hi ha tres finestres, també amb barana de ferro decorada. La façana lateral presenta menys obertures,i més simples, que la principal. Ambdós paraments presenten el mateix tipus de coronament. Es tracta d'una cornisa sostinguda per mènsules motllurades, damunt la que s'assenta la barana d'obra que delimita el terrat de l'edifici.
La construcció està arrebossada i pintada, amb dues motllures que recorren la divisòria entre les diferents plantes.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Major, 12». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Jan Bo Petersen

Jan Bo Petersen (Municipi de Næstved, 28 de juliol de 1970) va ser ciclista danès que s'especialitzà en el ciclisme en pista, on va aconseguir una medalla de bronze als Jocs Olímpics de Barcelona en persecució per equips i cinc medalles als Campionats del món.

## Palmarès en pista

* 1989
** Campió de Dinamarca de Persecució per equips
* 1990
** Campió de Dinamarca de Persecució
* 1991
** Campió de Dinamarca de Persecució
** Campió de Dinamarca de Puntuació
** Campió de Dinamarca de Persecució per equips
* 1992
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Barcelona en persecució per equips (amb Jimmi Madsen, Ken Frost, Michael Sandstød i Klaus Kynde Nielsen)
** Campió de Dinamarca de Persecució per equips
* 1993
** Campió de Dinamarca de Persecució
** Campió de Dinamarca de Persecució per equips
* 1995
** Campió de Dinamarca de Persecució

## Palmarès en ruta

* 1992
** 1r de la Berliner Etappenfahrt
* 1994
** Campió de Dinamarca amateur de contrarellotge
** Campió de Dinamarca de contrarellotge per equips
* 1995
** Campió de Dinamarca de contrarellotge
** 1r de la Berliner Etappenfahrt
* 1997
** Campió de Dinamarca de contrarellotge per equips

## Referències

* ↑ «Jan Bo Petersen» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Jan Bo Petersen» (en anglès). olympedia. [Consulta: 5 gener 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Aksel Lund Svindal

Aksel Lund Svindal (Lørenskog, Noruega 1982) és un esquiador alpí noruec, un dels més destacats de la dècada del 2000.

## Biografia

Va néixer el 26 de desembre de 1982 a la ciutat de Lørenskog, població situada al comtat d'Akershus.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia), on fianalitzà cinquè en la prova de Super Gegant i sisè en l'Eslàlom Gegant, a més de finalitzar vint-i-unè en la prova de descens i no acabar l'Eslàlom ni la Combinada. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà) aconseguí guanyar tres medalles olímpiques: la medalla d'or en la prova de Super Gegant, la medalla de plata en el Descens i la medalla de bronze en l'Eslàlom Gegant.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat cinc medalles en el Campionat del Món d'esquí alpí, destacant les victòries l'any 2007 en les proves de descens i eslàlom gegant, i del 2009 en super combinada.

### Resultats a la Copa del Món

* 29 podis
** 13 victòries
** 5 segons llocs
** 11 tercers llocs
| Temporada | Especialitat |
| 2006 | Super Gegant |
| 2007 | General |
| 2007 | Eslàlom Gegant |
| 2007 | Combined |
| 2009 | Super Gegant |
| 2009 | General |
| Data | Seu | País | Especialitat |
| 27 de novembre de 2005 | Lake Louise | Canadà | Super Gegant |
| 15 de març de 2006 | Åre | Suècia | Descens |
| 30 de novembre de 2006 | Beaver Creek | Estats Units | Combinada |
| 21 de desembre de 2006 | Hinterstoder | Àustria | Eslàlom Gegant |
| 14 de març de 2007 | Lenzerheide | Suïssa | Descens |
| 15 de març de 2007 | Lenzerheide | Suïssa | Super Gegant |
| 17 de març de 2007 | Lenzerheide | Suïssa | Eslàlom Gegant |
| 28 d'octubre de 2007 | Sölden | Àustria | Eslàlom Gegant |
| 25 de novembre de 2007 | Lake Louise | Canadà | Super Gegant |
| 5 de desembre de 2008 | Beaver Creek | Estats Units | Descens |
| 6 de desembre de 2008 | Beaver Creek | Estats Units | Super Gegant |
| 11 de març de 2009 | Åre | Suècia | Descens |
| 18 de desembre de 2009 | Val Gardena | Itàlia | Super Gegant |

## Enllaços externs

* (anglès) www.fis-ski.com - Aksel Lund Svindal Arxivat 2010-03-16 a Wayback Machine.
# Tongeren

Tongeren (en llatí Atuatuca Tungrorum, en francès Tongres) és una ciutat de Bèlgica, de la regió flamenca i de la província de Limburg amb gairebé 30.000 habitants, regada pel Jeker, el Dèmer i el Mombeek.

## Història

Tongeren és la ciutat més vella de l'actual país de Bèlgica. El 53 aC, durant la Guerra de les Gàl·lies fou el centre de les operacions de Juli Cèsar per a l'extermini dels eburons en venjança per la destrucció de la Legió XIV Gemina en la batalla del Jeker. Els Romans la van fundar l'any 15 aC com a Atuatuca Tungrorum i més tard Civitas Tungrorum.
Al segle vi esdevingué la seu del bisbat de Tongeren que més tard es transferí a Maastricht i finalment a Lieja. Fins al 1795 feia part del Principat de Lieja del qual era una de les bones viles germàniques. Aquest any fou annexada a França, el 1815 al Regne Unit dels Països Baixos i finalment el 1830 a Bèlgica

## Nuclis

* Tongeren
* Berg
** Ketsingen
* Diets-Heur
* Henis
* 's Herenelderen
* Koninksem
* Lauw
* Mal
* Neerrepen
* Nerem
* Overrepen
* Piringen
* Riksingen
* Rutten
* Sluizen
* Vreren
* Widooie

## Museus

* El Gallo-Romeins Museum, museu de les troballes gal·loromanes
* El tresor de la basílica de la mare de déus a l'antiga sala capitular
* El Moerenpoortmuseum, museu a l'única porta medieval que subsisteix
* Via Romana, un lloc educatiu on s'ha reconstituït una via romana, una maqueta de la ciutat romana i de l'aqüeducte

## Personatges il·lustres

* Robert Cailliau.

## Referències

* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico VI, 32-33

## Enllaços externs

* Web del museu de Tongeren Arxivat 2009-03-19 a Wayback Machine. (neerlandès), (francès), (alemany) i (anglès).
# Torpede humà

Un torpede humà és una arma secreta naval inventada durant la Segona Guerra Mundial. El nom es refereix, comunament, a les armes que la Regia Marina (Silur a Lenta Corsa, 'torpede de curs lent') o SLC coloquialmente anomenat Maiale (Porc) i després la Royal Navy (chariots, 'carros de guerra'), van desplaçar al mar Mediterrani per atacar embarcacions en els ports enemics. El dispositiu és bàsicament, un vehicle de propulsió per a busseig.
Són torpedes amb capacitat per a dues persones i impulsats elèctricament. Els tripulants van equipats amb vestits de busseig i munten el dispositiu. Ells condueixen lentament el torpede cap a l'embarcació enemiga a destruir. El cap desmuntable (del torpede), és utilitzada com una mina submarina. És llavors quan connectaven el temporitzador i tornaven al punt de trobada amb el submarí nodrissa Ja en operació, el torpede és transportat per una altra embarcació, usualment en la coberta d'un submarí) dida, en uns contenidors cilíndrics i alliberat en les proximitats de l'objectiu. La majoria de les operacions que involucren aquesta classe de torpede es van dur a terme durant la nit i amb lluna nova, disminuint així el risc de ser detectats.
* Siluro a Lenta Corsa o SLC col·loquialment anomenat Maiale (Porc)
* Eslora: 6,7 m
* Mànega: 0,533 m
* Cap de combat: 225 kg explosiu
* Velocitat màxima: 2,5/3 nusos
* Autonomia: 32 km
* Profunditat màx. immersió: 30 m
* Propulsió: elèctrica, un eix i dues hèlixs bessones

## Vegeu també

* Submarí
* Minisubmarí
* Home granota

## Enllaços externs

* Web tècnica sobre el torpede humà "Maiale" (castellà)
# Tribu Paiute Burns de la Colònia Índia Paiute Burns d'Oregon

La Tribu Paiute Burns de la Colònia Índia Paiute Burns d'Oregon és una tribu reconeguda federalment dels paiute del Nord que habiten al comtat de Harney, Oregon, als Estats Units. Són principalment els descendents de la banda Wadatika de paiutes del Nord que tradicionalment viuen al centre i sud d'Oregon.

## Reserva

La tribu compta amb una reserva federal al comtat de Harney, la Reserva Paiute Burns i Terres en Fideïcomís, també coneguda com a Colònia índia Paiute Burns, situada al nord de la ciutat de Burns. La reserva comprèn 11.944 acres (48.34 km²). En 1990 hi vivien 151 membres de la tribu; en 1992 356 eren inscrites com a membres de la tribu. Va ser reconeguda oficialment el 13 d'octubre de 1973. El 1988 fou aprovada una nova constitució per l'assemblea general i aprovat per la BIA.

## Idioma

Els paiute Burns parlaven tradicionalment la llengua paiute del nord, que pertany a la branca Numic occidental del grup lingüístic uto-asteca.

## Avui

La seu de la tribu es troba a Burns. La tribu és governada per un consell tribal de cinc persones. Per al desenvolupament econòmic, els paiute Burns crearen el Casino Old Camp, el restaurant Sa-Wa-B i el parc RV a Burns.

## Referències

* 1 2 3 "The Old Camp Casino." 500 Nations. 2009 (consultat 8 Des 2009)
* ↑ "Paiute Wadatika Ma-Ni-Pu-Neen." Burns Paiute Tribe. 12 Oct 2006 (consultat 8 Des 2009)
* 1 2 3 Pritzker, p. 226
* ↑ Tribu paiute Burns Arxivat 2013-05-12 a Wayback Machine. al web de la NPAIHB
* ↑ "Northern Paiute." Arxivat 2013-09-25 a Wayback Machine. Four Directions Institute. (consultat 8 Des 2009)

## Bibliografia

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1.

## Enllaços externs

* Tribu Paiute Burns (web oficial)
# Trofeu

Un trofeu és el premi per haver aconseguit una victòria, usualment en esports, consistent en una copa, una escultura o qualsevol altre objecte commemoratiu. Té la mateixa funció que una medalla, la banda o l'antiga corona de llorer; només la tradició determina quin tipus de premi es rep a cada competició o esdeveniment.
L'origen històric es troba en el tropaíon grec, consistent a prendre les despulles dels vençuts en una batalla, una pràctica freqüent en diferents cultures (es podien agafar les armes o els estendards de l'enemic, o bé fins i tot part del cos, com ara els caps).
L'entrega del trofeu es fa en una cerimònia ritualitzada, on s'acostumen a esmentar els primers classificats en un acte protocol·lari (anunci dels guanyadors, himnes nacionals de fons i aplaudiments del públic...).
# Casa de Pere Molera

La casa de Pere Molera és un edifici de Tona (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Ha estat totalment remodelada.

## Descripció

Originàriament era un edifici de tres pisos amb una gran entrada a la planta baixa, una finestra al costat, un balcó d'una sola obertura sobre la porta principal i una finestra doble sota teulada. La façana culminava amb una barbacana de bigues de fusta, entre les quals hi havia petites tessel·les de ceràmica de colors.

## Història

Aquesta és la casa on vivia Pere Molera. La plaça de l'Hostal és el centre històric de Tona. La casa, amb la data de 1683 a la llinda, ens informa que encara al segle xvii es construïen edificis de nova planta que acabaven de configurar l'inicial traçat urbanístic de Tona. Pere Molera va ser un militar que consta com a diputat constituent el 12 de novembre de 1868, després de la revolta que va destronar Isabel II.

## Referències

* 1 2 «Casa de Pere Molera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Enric Dandolo

Enric Dandolo, en llatí Henricus Dandolo (1107, República de Venècia - 1205, Constantinoble) fou un dux de Venècia des del 1192 fins al 1205 durant la Quarta Croada.
Pertanyia a una destacada família veneciana. El seu pare, en Vitale, fou conseller del dux Vitale II Michiel, i el seu oncle, anomenat també Enric Dandolo, fou patriarca de Grado. El seu primer paper polític rellevant va tenir lloc durant els anys de crisi de 1171 i 1172. El 1171 l'Imperi Romà d'Orient va fer detenir milers de venecians residents al seu territori, tot confiscant llurs béns. Durant la crisi que va haver-hi després, en Dandolo va ser enviat com a ambaixador a Constantinoble. Més endavant fou ambaixador a la cort de Guillem II de Sicília. El 1183 torna a Constantinoble per negociar la reconstrucció del barri venecià de la ciutat.
Ja era ancià quan va esdevenir dux (tenia 85 anys), a més de ser cec, però va demostrar una gran energia física i mental. El 1202 els cavallers de la Quarta Croada varen ser retinguts a Venècia, incapaços de pagar els vaixells que havien contractat amb els venecians per viatjar, ja que el seu exèrcit era sensiblement inferior a allò que havien previst. En Dandolo va proposar que els croats es desviessin cap a Zara, a la costa dàlmata, per treure el poder hongarès d'aquesta ciutat. Amb un important contingent venecià, s'uní personalment a la Croada.
Croats i venecians varen prendre Zara el 24 de novembre de 1202. Poc després, n'Aleix IV Àngel, pretenent al tron romà d'Orient, va arribar a la ciutat, i amb l'ajuda d'en Dandolo, va convèncer els caps croats d'atacar Constantinoble per ajudar-lo a obtenir-ne el tron. Això va fer possible la conquesta de Constantinoble per part dels croats el 12 d'abril de 1204. Un cop presa la cuitat, Enric Dandolo va fer una llista amb els tresors artístics i relíquies que volia enviar a Venècia, i en aquesta llista figuraven els cavalls d'una quadriga, que serien portats a Venècia i ubicats a la basílica de Sant Marc i formant el famós conjunt dels cavalls de Sant Marc.
Després d'aquests esdeveniments, en Dandolo va tenir encara prou energia per prendre part en una expedició contra els búlgars. Va morir finalment el 1205 i va ser enterrat a Santa Sofia de Constantinoble.

## Referències

* ↑ Ferrà i Martorell, M. «Mor el poeta Villehardouin (1212)». Diari de Balears, 9 febrer 2003. [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Andrea, Alfred. Contemporary Sources for the Fourth Crusade (en anglès). Brill, 2008, p. 40. ISBN 9004169431.
* ↑ Freeman, Charles. The Horses of Saint Mark's: a story of triumph in Byzantium, Paris and Venice (en anglès). Nova York: Overlook Press, 2004. ISBN 978-1-59020-267-8.
# Divina Galica

Divina Mary Galica (13 d'agost del 1944 a Bushey Heath) va ser una esquiadora i pilot de curses automobilístiques britànica que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 13 d'agost del 1944 a Bushey Heath, prop de Watford, Hertfordshire, Anglaterra.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern del 1968, 1972 i 1976 en les proves de descens i slalom. Va ser la capitana de l'equip olímpic britànic.

## A la F1

Degut als seus èxits amb els esquis, Divina Galica va tenir l'oportunitat de competir en el món del motor, sorprenent a tothom per la seva fàcil adaptació i els seus bons resultats, arribant a debutar a la F1 a la novena cursa de la temporada 1976 (la 27a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 18 de juliol del 1976 el G.P. de Gran Bretanya al circuit de Brands Hatch.
Va participar en un total de tres curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en dues temporades consecutives (1976-1978) no aconseguint classificar-se per disputar cap cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Posició | Punts |
| 1976 | Royal Dutch Shell / Nick Whiting | Surtees | Cosworth | BRA | SUD | O.USA | ESP | BEL | MON | SUE | FRA | GBR NVQ | ALE | AUT | HOL | ITA | CAN | USA | JAP | | - | 0 |
| 1978 | Olympus Cameras with Hesketh | Hesketh | Cosworth | ARG NVQ | BRA NVQ | SUD | O.USA | MON | BEL | ESP | SUE | FRA | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA | USA | CAN | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* 1 2 «Divina Galica» (en castellà). Libertad Digital. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Divina GALICA • STATS F1». [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ «Biografía Divina Mary GALICA» (en castellà). Comité Olímpico Internacional. [Consulta: 13 març 2022].
# Organització territorial del Paraguai

La República del Paraguai (castellà: República del Paraguay; guaraní: Tetã Paraguái) és un estat unitari i es subdivideix en 17 departaments, més la capital, la ciutat d'Asunción, la qual té un estatut especial. Cada departament del país és presidit per un governador elegit de forma democràtica per la població de la regió. A continuació hi ha una llista dels departaments paraguaians (i de les seves corresponents capitals):
| ISO 3166-2:PY | Departament | Capital | Població (2012) | Superfície | Densitat | Districtes |
| ASU | Asunción | Asunción | 529.433 | 117 km² | 4395,4 hab/km² | 1 |
| 1 | Concepción | Concepción | 226.585 | 18.051 km² | 10,5 hab/km² | 12 |
| 2 | San Pedro | San Pedro de Ycuamandiyú | 394.169 | 20.002 km² | 18,1 hab/km² | 21 |
| 3 | Cordillera | Caacupé | 279.860 | 4.948 km² | 57,8 hab/km² | 20 |
| 4 | Guairá | Villarrica | 209.900 | 3.846 km² | 51,6 hab/km² | 18 |
| 5 | Caaguazú | Coronel Oviedo | 518.218 | 11.474 km² | 42,2 hab/km² | 22 |
| 6 | Caazapá | Caazapá | 172.345 | 9.496 km² | 16 hab/km² | 11 |
| 7 | Itapúa | Encarnación | 554.653 | 16.525 km² | 33,4 hab/km² | 30 |
| 8 | Misiones | San Juan Bautista | 116.672 | 9.556 km² | 12,5 hab/km² | 10 |
| 9 | Paraguarí | Paraguarí | 248.461 | 8.705 km² | 27,5 hab/km² | 18 |
| 10 | Alt Paranà | Ciudad del Este | 737.092 | 14.895 km² | 53,8 hab/km² | 22 |
| 11 | Central | Areguá | 1.855.241 | 2.465 km² | 932,2 hab/km² | 19 |
| 12 | Ñeembucú | Pilar | 86.180 | 12.147 km² | 6,9 hab/km² | 16 |
| 13 | Amambay | Pedro Juan Caballero | 151.395 | 12.933 km² | 9,7 hab/km² | 5 |
| 14 | Canindeyú | Salto del Guairá | 198.899 | 14.667 km² | 13,3 hab/km² | 14 |
| 15 | Presidente Hayes | Pozo Colorado | 109.818 | 72.907 km² | 1,5 hab/km² | 8 |
| 16 | Boquerón | Filadelfia | 56.440 | 91.669 km² | 0,7 hab/km² | 3 |
| 17 | Alt Paraguai | Fuerte Olimpo | 15.682 | 82.349 km² | 0,1 hab/km² | 4 |
| PRY | | Asunción | 6.461.041 | 406.752 km² | 16,7 hab/km² | 254 |

## Subdivisions

Des d'un punt de vista geogràfic, tres dels departaments es troben a la zona occidental o Chaco: Alt Paraguai, Boquerón i Presidente Hayes. La resta formen part de la Regió Oriental.
Els departaments es divideixen, al seu torn, en partidos, els quals es subdivideixen en compañías i municipis.

## Referències

* ↑ STP/DGEEC. «Proyección Densidad Tasa 2012» (en castellà). [Consulta: 9 octubre 2017].
* ↑ «Llei n. 1.716» (pdf) (en castellà).

## Enllaços externs

* Departaments del Paraguai a statoids.com (anglès)
# Samuel Chukwueze

Samuel Chukwueze (Amaokwe Ugba Ibeku, Umuahia, Abia, 22 de maig de 2019) és un futbolista professional nigerià que juga com a volant per l'AC Milan de la Serie A i per l'equip nacional nigerià.

## Palmarès
### Vila-real CF

* 1 Lliga Europa de la UEFA: 2020-21

### AC Milan

* 1 Supercopa italiana: 2024

### Selecció nigeriana

* 1 Copa del Món sub-17: 2015

## Referències

* ↑ Angelo, Maxi. «Samuel Chukwueze: from his family burning his boots to one of the most sought-after talents in Europe». Football Elements, 05-05-2020. [Consulta: 6 setembre 2021].
* ↑ «Samuel Chukwueze Biography (Exclusive Interview)». Diamond Football Academy, 03-09-2016. [Consulta: 4 octubre 2018].
* ↑ «Chukwueze wins Europa League title with Villarreal as Man Utd's trophy drought continues». , 26-05-2021.
* ↑ «¡Locura y Supercopazo del Milan!» (en castellà). As, 06-01-2025. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «FIFA U-17 World Cup Chile 2015 - Matches - Mali - Nigeria». FIFA.com. Arxivat de l'original el 17 November 2015. [Consulta: 1r novembre 2018].

## Enllaços externs

* Samuel Chukwueze al web de l'AC Milan
* Samu Chukwueze a BDFutbol
* Samu Chukwueze a La Preferente (castellà)
* Samu Chukwueze, Fitxa a Soccerway
# L'àvia i el foraster

L'àvia i el foraster és una pel·lícula valenciana dirigida per Sergi Miralles, i escrita per ell junt amb Mila Luengo i María Mínguez. És una producció d'Alhena Production i Aire de Cinema amb la participació d'À Punt Mèdia i 3Cat. Va participar en secció oficial en el Festival Internacional de Cinema en Català FIC-CAT, al Festival de Cinema d'Alacant del 2024, i en el Festival Internacional de Cine de València - Cinema Jove. En els seus primers tres dies a la cartellera, va acumular uns 3.000 espectadors, dels més de 17.000 que té actualment.

## Sinopsi

Teresa, la cosidora del poble, rep una proposta especial de Samir, el pakistanès de la fruiteria, que en realitat era sastre al seu país. Tots dos col·laboren, però ho han de fer en secret per por del que puga dir la gent del poble. De sobte Teresa mor i l'Enric, el seu net que viu a Manchester, torna al poble en plena crisi vital.

## Premis

* Tessel·la d'or - Millor pel·lícula del Festival Internacional de Cinema d'Alacant.
* Tessel·la de plata - Millor actriu per a Neus Agulló del Festival Internacional de Cinema d'Alacant.
* Tessel·la de plata - Millor actor per a Kandarp Mehta del Festival Internacional de Cinema d'Alacant.
* Premi de la Crítica "Sergio Balseyro" del Festival Internacional de Cinema d'Alacant.
* Premis Lola Gaos 2025, 13 nominacions

## Referències

* 1 2 «L'àvia i el foraster». [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ «‘L’àvia i el foraster’, Tesela de Oro del 21º Festival Internacional de Cine de Alicante | Festival Internacional de Cine de Alicante» (en castellà), 26-05-2024. [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ «L’ÀVIA I EL FORASTER - Cinema Jove» (en va-va), 07-06-2024. [Consulta: 10 octubre 2024].
* 1 2 NTC, À Punt. «‘L’àvia i el foraster’, la pel·lícula en valencià que està batent rècords d’espectadors», 25-09-2024. [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ «Instagram oficial del director i escriptor del film». [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ «L'Àvia i el foraster – Estreno el 13 de septiembre» (en castellà). [Consulta: 10 octubre 2024].
* 1 2 3 4 Alicante, Todo. «Lista de los premiados en el Festival de Cine de Alicante» (en castellà), 26-05-2024. [Consulta: 10 octubre 2024].