OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nadine Labaki

Nadine Labaki (àrab: نادين لبكي, Nādīn Labakī) (Baabdat, 18 de febrer de 1974) és una actriu, directora i activista libanesa i canadenca. Labaki va ser coneguda primer com a actriu a principis dels anys 2000. La seva carrera cinematogràfica va començar l'any 2007 després de l'estrena de la seva pel·lícula de debut, Caramel, que es va estrenar al Festival de Canes. És coneguda per demostrar aspectes quotidians de la vida libanesa i per cobrir una sèrie de qüestions polítiques com ara la guerra, la pobresa i el feminisme. Va ser la primera directora àrab nominada a l'Oscar en la categoria de millor pel·lícula en llengua estrangera pel seu tercer treball de direcció, Cafarnaüm (2018).

## Filmografia
### Com a directora

* Caramel o Sukkar Banat. Estrenada el 2007 al Festival Internacional de Cinema de Canes.
* Where Do We Go Now?. Estrenada a la secció Un Certain Regard del Festival Internacional de Cinema de Canes de 2011.
* Rio, I Love You. El fragment: O Milagre.
* Cafarnaüm. Estrenada al Festival Internacional de Cinema de Canes el 2018 en competició i guanyadora del premi del jurat, així com de molts altres premis.

### Com a actriu

* Ramad (Ashes) – curtmetratge de Joanna Hadjithomas i Khalil Joreige (2003)
* The Seventh Dog – curtmetratge de Zeina Durra
* Non métrage Libanais (2003) – curtmetratge de Wissam Smayra; paper: Nina
* Bosta – llargmetratge de Philippe Aractingi; paper: Alia
* Caramel or Sukkar Banat (2007) – paper: Layale
* Stray Bullet (2010) – Role as Noha
* Al Abb Wal Gharib (El pare i l'estranger) (2010) de Ricky Tognazzi
* Where Do We Go Now? (2011) – paper: Amale
* Rock The Casbah (2013)
* Mea Culpa (2014)
* Rio, I Love You (2014) – paper: ella mateixa
* La Rançon de la gloire (2014)
* The Idol (2015)
* Cafarnaüm (2018) – paper: Nadine
* 1982 (2019) – Yasmine
* Costa Brava, Líban (2021)
* Perfect Strangers (2022)
* Swimming Home (2024)

## Referències

* ↑ Stafford, Roy. The Global Film Book. Routledge, 2014-01-10. ISBN 9781136474583.
* ↑ Pat Twair. «L.A. Welcomes Lebanese Filmmaker Nadine Labaki, Who Wrote, Stars in 'Caramel'» (en anglès britànic). Washington Report on Middle East Affairs p. 48–49, 01-04-2008. [Consulta: 1r novembre 2019].
* ↑ Salem, Badar I. «Lebanese helmer uses humor to battle war». Variety, 14-01-2012. Arxivat de l'original el November 1, 2019. [Consulta: 1r novembre 2019].
* ↑ «Nadine Labaki's new film, Capernaum, highlights the heroism of children in Beirut». CBC, 11-01-2019. Arxivat de l'original el July 5, 2019. [Consulta: 5 novembre 2019].
* ↑ «'Rio, I Love You' Omnibus Unveils Directors, Cast and First Images». The Film State, 12-11-2013. Arxivat de l'original el November 9, 2014. [Consulta: 15 juliol 2014].
* ↑ «CAPHARNAÜM - Festival de Cannes». www.festival-cannes.com. Arxivat de l'original el February 25, 2019. [Consulta: 24 febrer 2019].
* ↑ Capernaum, <http://www.imdb.com/title/tt8267604/>. Consulta: 22 març 2019
# Oasi de Gafsa

Els oasis de Gafsa (àrab: واحة قفصة) són oasis de palmeres datileres a Gafsa, al sud-oest de Tunísia, prop de la vora nord del desert del Sàhara. Els oasis de Gafsa eren coneguts pels antics romans i cobreixen aproximadament 700 hectàrees. Els oasis van ser designats com a Sistema de Patrimoni Agrícola d'Importància Mundial el 2011. Abracen les viles de Sakdoud, El Ksar, Lela, Gafsa i El Guettar.
Té forma rodona entorn de Gafsa, amb un gran palmeral al nord-oest de la ciutat, i després es perllonga cap a l'est fins més enllà d'El Guetar, on comença el Djebel Orbata.

## Referències

* ↑ Koohafkan, Parviz; Altieri, Miguel A. Forgotten agricultural heritage: reconnecting food systems and sustainable development. Nova York: Routledge, 2016, p. 104–109. ISBN 978-1-315-47008-5. OCLC 964527913.
* ↑ Endo, Yoshihide. «Agroecology and the Globally Important Agricultural Heritage Systems (GIAHS)».
* ↑ «Prospection et inventaire de l'agrodiversité dans les oasis traditionnelles de Gafsa». Conference paper : Journal of New Sciences2017 pp.2671-2677 ref.10.
# Organització Anarquista de la Regió Espanyola

Organització Anarquista de la Regió Espanyola (OARE) fou una organització impulsada pels anarcocol·lectivistes catalans a València l'octubre de 1888, ja que no volien secundar l'acord del congrés de la FTRE celebrat a Barcelona el maig de 1888, on els sectors més sindicalistes crearen la Federació Espanyola de Resistència al Capital (FERC), també dita Pacte d'Unió i Solidaritat. En el congrés fundacional de la OARE es dissolgué formalment la FTRE i es rebutjà la FERC perquè abocava les bases obreres cap al reformisme sindical, deixant de banda els principis revolucionaris. Tingué una oposició frontal dels anarcocomunistes sevillans que no volien la transformació de la FTRE. No assolí una adhesió estable i per això es dissolgué l'any 1889.

## Referències

* ↑ Madrid Santos, Francisco «Racionalismo pedagógico y movimiento obrero en España: Ferrer Guardia y "La Huelga General"». Educació i història: Revista d'història de l'educació, 1, 1994, pàg. 61–65. ISSN: 1134-0258.
* ↑ Cobos, Amparo Sanchez. Sembrando ideales: anarquistas españoles en Cuba,1902-1925 (en castellà). Editorial CSIC - CSIC Press, 2008, p. 109. ISBN 978-84-00-08699-2.
* ↑ Hochadel, Oliver; Nieto-Galan, Agustí. Barcelona: An Urban History of Science and Modernity, 1888-1929 (en anglès). Routledge, 2016-04-14. ISBN 978-1-317-17619-0.
* ↑ Lida, Clara Eugenia «La primera Internacional en España, entre la organización pública y la clandestinidad (1868-1889)» (en castellà). Dialnet, 2010, pàg. 58.
# Palau de Bteddin

El palau de Bteddin (àrab: قصر بيت الدين, qaṣr Bayt ad-Dīn, literalment ‘castell de la Casa de la Fe’ o ‘de la Religió’) és un palau otomà del segle xix, situat prop de la vila del mateix nom, Bteddin, a les muntanyes del Xuf, al Líban. Es troba 45 km al sud-est de Beirut, prop de Dayr al-Qamar.

## Història

L'emir Baixir II, de la dinastia xihàbida, que més tard va esdevenir el governant de l'Emirat del Líban, va fer construir el palau sobre una ermita anomenada Bteddin. S'iniciaren les obres el 1806, quan va decidir deixar la capital de Dayr al-Qàmar per traslladar-se a un indret més segur, i es va acabar l'any 1818. Fins a l'any 1840, quan es va exiliar a Turquia, fou la seva residència, i a partir del 1942 el palau va ser utilitzat per les autoritats otomanes com a edifici governamental. Durant el mandat francès després de la Primera Guerra Mundial, va servir com a oficina administrativa local. Després que el Líban guanyés la seva independència el 1943, el palau va ser restaurat i declarat la residència d'estiu del president. Durant la Guerra Civil libanesa i les invasions israelianes va resultar molt danyat, i fou rehabilitat el 1984. Avui algunes zones del palau estan obertes al públic, amb una part utilitzada com a museu, mentre que la resta continua sent la residència d'estiu del president.

## El palau

El palau s'assembla al palau Azim de Damasc. L'entrada principal porta a un gran pati de 107×45 metres, al costat dret del qual es troba un ala de dos pisos, Al-Madafa, que es feia servir per rebre visitants. Està envoltat d'estables i trasters, i també es troben les habitacions de l'emir Baixir II i dels seus successors, que servien d'oficines i salons de recepcions. Darrere dels edificis públics, a l'extrem més llunyà de pati s'alcen els apartaments privats, amb una façana ricament decorada, l'harem, la zona privada de l'emir, amb les habitacions per a les dones, les cuines, així com un bany oriental molt ben equipat. Totes les habitacions importants del palau estan decorades amb sostres de fusta pintada, mosaics i arcs.
* Entrada
* Sostre de fusta
* Terra de mosaic
* Els banys
* Jardí de l'est

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "دان". ISBN 978-84-412-1546-7.
* 1 2 3 «Beiteddine Palace». Atlas Obscura. [Consulta: 2 abril 2018].
* ↑ Stone, 2007, p. 175.
* ↑ «Beiteddine Palace». Beiteddine Art Festival. Arxivat de l'original el 20 de juny 2018. [Consulta: 2 abril 2018].
* 1 2 3 «Beiteddine Palace». Living Lebanon. [Consulta: 2 abril 2018].
* 1 2 «Beiteddine». middleeast.com. [Consulta: 2 abril 2018].

## Bibliografia

* Stone, Christopher. Popular Culture and Nationalism in Lebanon: The Fairouz and Rahbani Nation. Routledge, 2007. ISBN 9781135980160.
# Papa Gregori IV

Gregori IV (Roma, c. 795 – † 11 de gener del 844) va ser Papa de l'Església Catòlica del 827 al 844.
Fill d'un patrici romà, exercia les funcions de presbiterià a Roma quan va ser escollit papa poc després de la mort de Valentí, tot i que no va ser ordenat bisbe fins al 5 de gener del 828 per esperar la confirmació imperial. Va manifestar resistència per acceptar el pontificat sent necessari portar-lo per la força des de l'església de Sant Cosme on es trobava. Va reedificar el port d'Ostia, el va fortificar amb muralles i castells i li va donar el nom de Gregorio Polis.
Malgrat el jurament de fidelitat que havia prestat a l'emperador Lluís I, es va unir a Lotari en la rebel·lió contra el seu pare, auxiliat pels dos fills del primer matrimoni i el va acompanyar en el viatge que el fent del seu exèrcit va fer a França per destronar a Lluís. La majoria dels bisbes francesos van defensar al seu legítim sobirà i havent sabut que Gregori pensava llançar l'excomunió contra ells, els bisbes li van escriure una enèrgica carta en la qual li deien que per res depenien del papa en els assumptes interiors i peculiars de l'Església gal·la i si Gregori els excomunicava, tots se separarien d'ell, menyspreant els cànons.
El Papa va fer que un dels del seu partit escrigués una Memòria en sentit contrari i ell mateix es va dirigir als bisbes exaltant la dignitat papal amb poder molt superior al secular, per això estaven obligats a obeir les ordes a pesar de la contraposició de l'emperador. Els fills rebels, auxiliats pel papa van aconseguir destronar al seu pare, imposar-li penitència publica i refugiar-lo en un monestir fins que la mateixa discòrdia entre els fills va permetre a Lluís recuperar el tron imperial.

## Referències

* ↑ Mann, pg. 190
* ↑ Hughes, Philip, History of the Church, Vol II (1948), pg. 183
* ↑ DeCormenin, pg. 218

## Bibliografia

* Cormenin, Louis Marie de. A Complete History of the Popes of Rome, from Saint Peter, the First Bishop to Pius the Ninth... (en anglès). James L. Gihon, 1857.
* Levillain, Philippe. The Papacy: An Encyclopedia (en anglès). vol. 2. Routledge, 2002.
* Mann, Horace K. The Lives of the Popes in the Early Middle Ages (en anglès). vol. 2. B. Herder i Kegan Paul, Trench, Trübner & Co., 1906.
# Papa Silveri

Silveri (Frosinone ? - illa de Ponça 537) fou escollit papa l'1 de juny de 536.

## Biografia

Era fill del Papa Hormisdes I, nascut a Frosinone, Laci, un temps abans que el seu pare entrés al sacerdoci. Silverius va ser probablement consagrat el 8 de juny de 536. Va ser un subdiaca quan el rei Teodahad dels ostrogots va forçar la seva elecció i consagració. L'historiador Jeffrey Richards interpreta el seu baix rang abans de convertir-se en papa com una indicació que Theodahad estava ansiós per posar un candidat progòtic al tron la vigília de la Guerra del Gòtic i "havia passat per tot el diaconat com a poc fiable". El Liber Pontificalis al·lega que Silverius havia comprat la seva elevació al rei Theodahad.
El 9 de desembre de 536, el general romà d'Orient Belisari va entrar a Roma amb l'aprovació del papa Silveri. El successor de Theodahad, Vitigès, va reunir un exèrcit i va assetjar Roma durant diversos mesos, sotmetent la ciutat a la privació i la fam. En paraules de Richards, "El que va seguir és una xarxa de traïció i doble traïció tan enredada com es pot trobar a qualsevol part dels anals papals. Existeixen diverses versions diferents del curs dels esdeveniments després de l'elevació de Silverius". Esquema, tots els relats coincideixen: Silveri va ser deposat per Belisari el març de 537 i enviat a l'exili després de ser jutjat per l'esposa de Belisari, Antonina, que el va acusar de conspirar amb els gots. Belisari no només va exiliar a Silveri, sinó que també va desterrar un nombre de senadors distingits, Flavi Màxim, descendent d'un emperador anterior, entre ells. Vigili, que es trobava a Constantinoble com apocrisiarius o llegat papal, va ser portat a Roma per substituir Silveri com a pontífex.
Va ser destronat i exiliat a l'illa de Ponça l'11 de novembre de 537 per ordre de Justinià I, després de la conquesta de Roma per Belisari. Va morir de gana pocs dies després, màrtir.
La seva festivitat se celebra el 20 de juny.

## Referències

* ↑ Richards, 1979, p. 128.
* ↑ Richards, 1979, p. 133.
* ↑ Richards, 1979, p. 129.
* ↑ McCabe, 1939, p. 128.
* ↑ Geary, 2002, p. 113.
* ↑ McCabe, 1939, p. 128–129.
* ↑ «Papa Silveri». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Duffy, Eamon. Saints and Sinners: A History of the Popes. New Haven; London: Yale University Press, 2006. ISBN 978-0-30011-597-0.
* Geary, Patrick J. The Myth of Nations: The Medieval Origins of Europe. Princeton, NJ: Princeton University Press, 2002. ISBN 978-0-69109-054-2.
* McCabe, Joseph. A History of the Popes. Londres: Watts & Co., 1939.
* Procopius. De Bello Gothico. 3. Harvard University Press, 1979.
* Richards, Jeffrey. The Popes and the Papacy in the Early Middle Ages, 476–752.. London; Boston: Routledge and Kegan Paul, 1979.
* Sanctoral.com. «Saint Silverius: Pope and Martyr». [Consulta: 21 abril 2019].
* Sansilverioshrine.org. «History». Arxivat de l'original el 31 de gener 2021. [Consulta: 21 abril 2019].
# Carlos Castel y Clemente

Carlos Castel y Clemente (Cantavella, província de Terol, 19 de gener de 1845 - Madrid, 23 de juny de 1903) fou un enginyer i polític aragonès, diputat a Corts durant la restauració borbònica i acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
Enginyer forestal, va servir com a professor i catedràtic a l'Estat a València i Guadalajara,i arribaria a Inspector general del Cos. Va ser el primer que va portar a la pràctica l'ordenació de forests a Espanya. Fou elegit diputat del Partit Conservador per Mora de Rubielos a les eleccions generals espanyoles de 1884, 1886, 1891, 1893, 1896, 1898 i 1899. Aleshores es va instal·lar a Madrid i va ocupar diversos càrrecs públics com a director general de Beneficència i Sanitat i d'Obres Públiques, i vocal en els Consells d'Agricultura, Presons i de la Junta Central d'Urbanització.
Va representar al govern en les tràgiques inundacions de Consuegra, i per la seva actuació va rebre la gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica. En 1888 va rebre la medalla d'or de l'Exposició Universal de Barcelona. Endemés, en 1887 fou president de la Reial Societat Espanyola d'Història Natural i el 1894 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, però no hi va ingressar fins al 1899 amb el discurs "Valor de los agentes que determinan la distribución de los vegetales en el Globo". També fou soci de la Sociedad Económica Turolense de Amigos del País.

## Referències

* ↑ «Carlos Castel y Clemente». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* ↑ Carlos Castel y Clemente a Miscelánea Turolense
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Biografia Arxivat 2016-06-04 a Wayback Machine. al web de la RAC
# Samurai Marathon

Samurai Marathon (サムライマラソン, Samurai Marason) és una pel·lícula d'aventures històrica i japonesa-britànica del 2019 coescrita i dirigida per Bernard Rose i protagonitzat per Takeru Satoh, Nana Komatsu i Mirai Moriyama. Està basat en la novel·la de 2014 The Marathon Samurai: Five Tales of Japan's First Marathon d'Akihiro Dobashi, ella mateixa inspirada en la història d'origen de la Ansei Toashi cursa a peu de 30 km que se celebra anualment a Annaka City.

## Argument

El 1855, un daimyo envia els seus homes a una marató extenuant per descobrir si són prou durs per enfrontar-se als recentment arribats estatunidencs. Malentesa la seva intenció, el Shogun envia assassins.

## Repartiment

* Takeru Satoh com a Karasawa Jinnai
* Nana Komatsu com la princesa Yuki
* Mirai Moriyama com a Tsujimura Heikurō
* Shōta Sometani com a Uesugi Hironoshin
* Munetaka Aoki com a Ueki Yoshikuni
* Ryu Kohata
* Yuta Koseki
* Motoki Fukami
* Shinsuke Katō
* Joey Iwanaga
* Ruka Wakabayashi
* Mariko Tsutsui
* Mugi Kadowaki
* Nao
* Junko Abe
* Taishi Nakagawa
* Naoto Takenaka com a Kurita Mataemon
* Danny Huston com a Commodore Perry
* Etsushi Toyokawa com a Ioki Suketora
* Hiroki Hasegawa com a Itakura Katsuakira

## Estrena

La pel·lícula es va estrenar als cinemes al Japó el febrer de 2019. és tard es va presentar al Festival Internacional de Cinema d'Edimburg el juny de 2019. Well Go USA Entertainment va adquirir els drets de distribució nord-americans de la pel·lícula el juliol de 2019. La pel·lícula es va estrenar en VOD i plataformes digitals el maig de 2020. També es va publicar en DVD i Blu-Ray als Estats Units el 21 de juliol de 2020.

## Recepció

La pel·lícula té una puntuació del 78 % a Rotten Tomatoes. James Hadfield de The Japan Times va concedir a la pel·lícula tres estrelles de cada cinc.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Brzeski, Patrick. «Bernard Rose's 'Samurai Marathon' to Get North America Release From Well Go USA (Exclusive)». The Hollywood Reporter, 02-07-2019. [Consulta: 27 novembre 2020].
* 1 2 Prange, Stephanie. «Japanese Action Film 'Samurai Marathon' Due on Disc July 21 From Well Go». Media Play News, 02-06-2020. [Consulta: 27 novembre 2020].
* 1 2 Hadfield, James. «'Samurai Marathon': A sprint through Japanese history». The Japan Times, 27-02-2019. [Consulta: 27 novembre 2020].
* ↑ «Samurai marason». IMDb.
* 1 2 3 Clarke, Stewart. «HanWay Boards Bernard Rose's 'Samurai Marathon,' Jeremy Thomas Producing (EXCLUSIVE)». Variety, 06-02-2019. [Consulta: 27 novembre 2020].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «サムライマラソン». eiga.com. [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ Ide, Wendy. «'Samurai Marathon': Edinburgh Review». Screen Daily, 24-06-2019. [Consulta: 27 novembre 2020].
* ↑ Martin, Peter. «Now on VOD: Bernard Rose's SAMURAI MARATHON Gets Breathless». Screen Anarchy, 13-05-2020. [Consulta: 27 novembre 2020].
* ↑ «Samurai Marathon 1855». Rotten Tomatoes. Fandango. [Consulta: Plantilla:RT data].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# David Trottier

David Trottier (Ontario, 25 de juny de 1906 - Halifax, 14 de novembre de 1956) va ser un jugador d'hoquei sobre gel canadenc que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre gel. Va jugar durant onze temporades en la National Hockey League. Guanyà la Stanley Cup de 1935 amb els Montreal Maroons i fou el màxim anotador d'aquest equip en la temporada 1931-1932.

## Referències

* ↑ «Dave Trottier Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 5 juny 2018].
# Tereza37

Tereza37 és una pel·lícula dramàtica croata del 2020 dirigida per Danilo Šerbedžija. Va ser seleccionada com a entrada croata per al Millor Llargmetratge Internacional als Premis Oscar de 2021.

## Argument

La Tereza fa 10 anys que està casada amb Marko, mariner de professió. Als 37 anys, va patir el seu quart avortament involuntari. La seva germana petita, que ja té tres fills, la resta de la seva família i les persones que l'envolten, l'empenyen a qüestionar la seva vida. Aleshores pren la decisió radical de passar pàgina i deixa el seu marit. Havent-se tornat una mica arrogant i egoista, s'enamora de la seva nova llibertat.

## Repartiment

* Lana Barić com a Teresa
* Ivana Roščić com a Renata
* Leon Lučev com a Marko
* Dragan Mićanović com a Nikola
* Marija Škaričić com a Mirela
* Goran Marković com a Vedran
* Goran Bogdan com a Aljoša

## Premis

Fou guardonada amb la Gran Arena d'or a la millor pel·lícula al Festival de Cinema de Pula de 2020

## Referències

* ↑ «Tereza37». Cineuropa. [Consulta: 8 octubre 2021].
* ↑ «Oscars: Film 'Tereza37' selected as Croatian candidate». Croatia Week, 08-10-2021. [Consulta: 8 octubre 2021].
* ↑ «Tereza37». Festival Scope. [Consulta: 8 octubre 2021].
* ↑ «Awards of the 67th Pula Film Festival». pulafilmfestival.hr, 4 septembre 2020.

## Enllaços externs

* Tereza37 a Dailymotion
# Carsten Richardson

Carsten Richardson (segle XVI - segle XVII) va ser un oficial naval i explorador de l'Àrtida danès de primers del segle 17. Enrolat en la marina danesa va prendre part en una de les tres expedicions a Groenlàndia de Cristià IV.
Carsten Richardson estava al comandament d'un dels cinc vaixells que el 1606 va salpar cap a Groenlàndia i que fou dirigida per Godske Lindenov per tal de localitzar de nou els assentaments nòrdics de l'est i afirmar la sobirania danesa sobre aquests. L'any següent Richardson va liderar una expedició fallida amb el mateix propòsit. Partí amb dos vaixells, el vaixell insígnia Trost i The Greenlandic Bark, amb una tripulació total de 44 homes. El dens gel marí els va impedir desembarcar a la costa de Groenlàndia, que ja tenien a la vista.

## Referències

* ↑ Mills, William James (2003) Exploring Polar Frontiers: A Historical Encyclopedia - 2 vols. Santa Barbara, CA USA. P. 548-549: Carsten Richardson
# Sit blanc

El sit blanc (Plectrophenax nivalis), és una au passeriforme de la família Calcariidae. Habita en l'Àrtida i en una àrea restringida de l'hemisferi nord. Hi ha petites poblacions aïllades als pics de les muntanyes a la regió nòrdica, incloent els Cairngorms en el centre d'Escòcia i a les muntanyes Sant Elias a la frontera sud d'Alaska.
Habita la tundra, els erms sense arbres i les muntanyes pelades. És un au migratòria, ja que passa l'hivern més al sud en zones més temperades, principalment en les costes marines o a les muntanyes baixes, encara que poden envair les terres de cultiu. A l'hivern forma enormes esbarts. És un visitant ocasional del delta de l'Ebre i de les marjals valencianes.

## Referències

* ↑ Institució Catalana d'Història Natural. Els sistemes naturals del delta de l'Ebre. 1977, p. 228.
* ↑ «Birding Albufera». [Consulta: 10 febrer 2020].
# Declaració d'Ilulissat

La Declaració d'Ilulissat va ser anunciada el 28 de maig de 2008 per part de cinc estats de l'Àrtida circumpolar que es reuniren durant la Conferència de l'Oceà Àrtic a Ilulissat, Groenlàndia, per a debatre sobre l'oceà Àrtic, el canvi climàtic, el medi ambient marí, la seguretat marítima i la divisió de responsabilitsts en cas d'emergència si s'obren més vies marítimes.
Una de les finalitats principals escrites en la declaració va ser l'obstrucció de qualsevol "nou règimen legal internacional comprensiu per a governar l'oceà Àrtic". Es van plantejar la resolució ordenada dels conflictes jurisdiccionals incloent els de l'Illa de Hans i Arktika 2007.
La conferència, que va tenir lloc el 27 de maig i el 29 de maig de 2008, va ser presentada per Per Stig Møller, el Ministre d'Afers Exteriors de Dinamarca, i Hans Enoksen, el Primer Ministre de Groenlàndia.

## Referències

* ↑ Embassy. «Denmark Hosts the Five Nations: Arctic Ocean Conference in Greenland», 28-05-2008. [Consulta: 6 juny 2008].
* ↑ Olsen, Jan M. «Agreement to ease Arctic development». Arxivat de l'original el 2008-05-29. [Consulta: 6 juny 2008]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-05-29. [Consulta: 24 març 2013].
* ↑ Boswell, Randy. «Conference could mark start of Arctic power struggle», 28-05-2008. [Consulta: 6 juny 2008].
* ↑ Arctic Counsel. «Conference on the Arctic Ocean: The Danish Foreign Minister wants unity about the future of the Arctic Ocean. Outrageous attempts to make demands on the Arctic Ocean region should be a thing of the past». arctic-council.org, 26-05-2008. Arxivat de l'original el 2008-08-20. [Consulta: 6 juny 2008].

## Enllaços externs

* Text complet de la declaració