OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agató d'Atenes

Agató (grec antic: Ἀγάθων, llatí: Agathon) fou un poeta tràgic atenenc nascut el 448 aC en una rica i respectable família. Per tant, era contemporani de Sòcrates i Alcibíades i dels altres personatges de l'època a molts dels quals coneixia íntimament, entre els quals Eurípides.
Va obtenir la seva primera victòria al concurs que se celebrava durant les Lenees del 416 aC, quan tenia 30 anys. Plató, que tenia 14 anys en aquell moment i va estar present en el lliurament del premi, el va introduir com un dels interlocutors a la seva obra El convit. Deu anys després, va visitar la cort del rei Arquelau de Macedònia (407 aC), on va trobar el seu amic Eurípides, que també era hoste del rei. Se suposa que va morir cap al 400 aC amb 47 anys.
Segons Claudi Elià, els seus mèrits poètics eren considerables i les seves composicions, elegants i amb floritures, no destacaven gaire per la seva força. Utilitzava amb freqüència l'antítesi i la metàfora i expressava "pensaments alegres i imatges amables". Es deia que imitava en vers la prosa del filòsof Gòrgies. Quan Plató el fa parlar a El convit, posa a la seva boca paraules harmonioses i períodes suaus i agradables. En canvi, Aristòfanes el presenta a Les tesmofòries amb un estil afectat i efeminat. En aquesta obra, representada l'any 409 aC, surt acompanyat del seu amic Eurípides, i vestit amb roba de dona. També el fa sortir a Les granotes.
Segons Aristòtil va introduir en els entreactes de les representacions teatrals uns cants corals que res tenien a veure amb l'obra i que s'anomenaven ἐμβόλιμα (intercalaris), o interludis musicals, que es van posar de moda, però van fer decaure la tragèdia, ja que feien perdre el fil. Aristòtil l'acusa també d'escriure temes massa extensos en les seves tragèdies.
La seva obra és perduda i hom només en coneix els títols de quatre tragèdies (Thyestes, Telephus, Aerope i Alcmaeon). Hi ha autors que consideren que Les tesmofòries d'Aristòfanes contenen fragments o temes de les obres d'Agató.

## Referències

* ↑ Agathon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 65-66
# Aigua beneita

L'aigua beneita o aigua beneïda, és, en diverses confessions cristianes, l'aigua on un sacerdot ha invocat la presència de Déu amb un gest i una pregària que la consagra.
L'aigua beneita es fa servir sobretot al baptisme, com a símbol que neteja el pecat original. Als enterraments l'aspersió d'aigua beneita damunt del taüt del difunt recorda simbòlicament amb el baptisme.
L'aigua beneita es fa servir en altres rituals, com inauguracions d'esglésies o llars i exorcismes, sempre amb aquest sentit de purificació.
Per aspergir l'aigua beneita es fa servir un objecte anomenat salpasser o hisop, el qual es suca en una caldereta o perolet que conté el líquid.
Teresa de Jesús i altres sants usaven aigua beneita com a protecció. Es creu que va ser el Papa Alexandre I qui va instaurar el costum de l'aspersió als temples i el culte a l'aigua beneita
A l'entrada de les esglésies s'hi troba la pica d'aigua beneita (també anomenada pica beneitera o beneitera), que conté l'aigua beneita amb la qual els fidels se senyen (és a dir, fan el senyal de la creu) en entrar o sortir del temple. Molt sovint aquestes piques d'aigua beneita tenen forma de petxina o fins i tot poden estar fetes amb grans petxines naturals. A les cases particulars també podia haver-hi petites beneiteres (normalment ubicades al dormitori principal) que podien ser fetes de ceràmica o de vidre.
El concepte d'aigua santa prové de la mitologia europea que lligava forces espirituals a rius i llacs, com també passa a l'Índia amb el Ganges.
A l'aigua se li pot afegir oli per als batejos o, per a la benedicció d'indrets, sal (principi de fecunditat) o gotetes de vi (per la sang de Jesús).
L'ús d'aigua beneita en els primers dies de la cristiandat només està testimoniat en alguns documents més posteriors. Les constitucions apostòliques que es remunten al voltant de l'any 400, atribueixen el precepte de la utilització d'aigua beneita a l'Apòstol Mateu. Per tant, el primer testimoni històric es remunta al segle v. Això no obstant, és possible que, en els primers temps cristians, l'aigua s'utilitzara per a fins expiatoris i purificadors, d'una forma anàloga al seu ús en virtut de la llei jueva. No obstant això, en molts casos, l'aigua utilitzada per al sagrament del baptisme va ser l'aigua que fluïa, del mar o de l'aigua del riu, i no es podia rebre la mateixa benedicció que amb l'aigua continguda en els baptisteris.

## Referències

* ↑ Catholic Encyclopedia, sobre l'aigua beneita (anglès)
# Apol·lodor el boig

Apol·lodor el boig (en llatí Apollodorus, en grec antic Ἀπολλόδωρος fou un escultor grec que va fer diverses estàtues en bronze.
Sovint feia l'estàtua i quan l'acabava la trencava a trossos per la qual cosa se li va donar el malnom de "el boig". Segons Plini el Vell, l'escultor Silanió el va representar com un boig, i segurament va ser el seu contemporani. Per tant, va viure a la segona meitat del segle iv aC. Plini diu també que va fer estàtues de bronze de filòsofs.

## Referències

* ↑ 2.Apollodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 236
# Cao Ang

    En aquest nom xinès, el cognom és Cao.
Cao Ang (175–197) va ser el fill major del senyor de la guerra de la tardana Dinastia Han Cao Cao. Va morir durant la batalla de Wancheng després de donar-li el seu cavall al seu pare durant l'escapada d'aquest.

## Biografia

Cao Ang va nàixer en el 175 de Cao Cao i la Dama Liu. Poc n'hi ha documentat sobre els seus primers anys de vida excepte que fou recomanat com xiaolian¹ als dinou.
En el 197, Cao Ang va seguir al seu pare en una campanya per prendre la província de Jingzhou (荆州, avui en dia Hubei i Hunan). Zhang Xiu, un senyor de la guerra menor que ocupava Wancheng (宛城, en l'actualitat Nanyang, Henan), es va rendir a Cao Cao. Cao Cao llavors es va casar amb l'esposa d'un oncle llunyà de Zhang Xiu, cosa que va disgustar molt a Zhang Xiu. Quan Cao Cao s'assabentà d'açò, secretament va tramar l'assassinat d Zhang Xiu. Amb tot, el pla se filtrà i Zhang Xiu prengué la iniciativa d'atacar el campament de Cao Cao.
Agafat per sorpresa, les tropes de Cao Cao es van veure desbordades per l'enemic. Durant la retirada frenètica, el cavall de Cao Cao va ser greument ferit per fletxes perdudes i no va poder portar-li més. Cao Ang li oferí el seu cavall a Cao Cao, sent així que va aconseguir escapar.
However, Cao Ang i el seu cosí Cao Anmin (曹安民) foren morts per l'enemic. En el Romanç dels Tres Regnes és mort a trets pels arquers.
Cao Ang va morir sense fills. Per tant, Cao Pi, després que va pujar al tron, decretà que el fill de Cao Jun (曹均) Cao Wan (曹琬) succeïra a Cao Ang.
¹ Durant la Dinastia Han, l'entrada a les localitzacions oficials es basaven principalment en les recomanacions. A cada comandància se li va donar una quota anual per recomanar els joves amb talent i moralment rectes, coneguda com xiaolian, que literalment significa filial i honest.

## Família

* Pare: Cao Cao
* Mare: la Dama Liu (劉夫人), servent de la Dama Ding, més tard es convertí en concubina de Cao Cao, va morir d'una malaltia a una edat jove.
* Mare adoptiva: la Dama Ding (丁夫人), primera esposa de Cao Cao, va criar a Cao Ang. Ella es va barallar amb Cao Cao després de la mort de Cao Ang.

## Referències

* Chen Shou. San Guo Zhi. Yue Lu Shu She, 2002. ISBN 7-80665-198-5.
# Sarnia

Sarnia és un municipi canadenc al comtat de Lambton (Ontario). Sarnia es troba al sud-oest d'Ontario, a la riba del llac Huron. Sarnia també té un port al riu St. Clair. L’any de la constitució de la ciutat és el 1914. El nom "Sarnia" prové del llatí. La paraula que s’utilitza per referir-se a l’illa de Guernsey a les Illes Anglonormandes davant de Normandia a França.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 70876 | 71419 | 72366 | 71594 |

## Economia

La ciutat de Sarnia té un centre de refinació de petroli i alguns dels principals productors de productes químics industrials, inclosos Imperial Oil / Esso, Suncor, Amoco, Dow Chemical, Bayer Rubber, Nova Chemicals, Cabot Canada, Shell Canada, Montell Polyolefins, Terra International, Ethyl Corporation. A més, als afores de la ciutat hi ha importants mines de sal.
El túnel de St. Clair es va construir el 1891 per connectar la ciutat de Port Huron amb la ciutat de Sarnia.
A Sarnia, s’han instal·lat més d’un milió de plaques solars cobertes amb cel·les fotovoltaiques a pocs metres sobre el terra, en una superfície de 365 hectàrees. Aquesta planta d'energia solar fotovoltaica, la més gran d'Amèrica del Nord el 2011, té una potència de 80 megawatts i subministra 12.000 llars.

## Personalitats relacionades

* Allà va néixer Carol Wainio (1955-), pintora.
* Susan Clark (1940), actriu.
* Sunny Leone (1981), model de glamur i actriu porno.
* El primer ministre canadenc Alexander Mackenzie (1822–1892), està enterrat a Sarnia.

## Referències

* ↑ (anglès) Enbridge completes Sarnia solar farm CBC news, 5 octubre 2010
# Columna de Juliol

La Columna de Juliol (Colonne de Juillet) és una columna de 46,3m elevada sobre la plaça de la Bastilla a París, en commemoració de la Revolució de 1830. Aquestes tres jornades de la revolució de juliol de 1830 van dirigir la caiguda de Carles X de França i de la monarquia absolutista, i la instauració de la monarquia constitucional, amb el regnat de Lluís Felip I, duc d'Orleans, fet rei dels francesos (monarquia de Juliol).
No és doncs erigida en commemoració dels esdeveniments revolucionaris de 1789 (presa de la Bastilla) com alguns pensen.
Sobre una placa, a la part baixa de la columna, hi ha escrit:
«A la glòria dels ciutadans francesos que es van armar i van combatre per a la defensa llibertats públiques en les memorables jornades dels 27, 28, 29 juliol de 1830».
El tronc de bronze de la columna porta gravats els noms de les 504 víctimes de les jornades revolucionàries de juliol.
D'ençà 1792, es considerava l'erecció d'un monument a l'emplaçament de la Bastilla destruïda. El monument finalment escollit quaranta anys més tard, inspirat per la columna de Trajà de Roma, va ser tècnicament concebut per l'arquitecte Jean-Antoine Alavoine de resultes de la decisió de Lluís Felip I el 1833, i va ser construït i decorat el 1839 per l'arquitecte Louis Duc; fou inaugurat el 1840.
La columna de Juliol descansa sobre un pedestal circular en marbre blanc. Aquest sòcol té la forma de la bassa circular que havia estat realitzada sota el Primer Imperi per tal d'acollir una font amb una escultura d'elefant al centre. Una maqueta en guix a escala va ser instal·lada però l'escultura definitiva mai no va ser realitzada, per manca de crèdits per raó de les guerres. Victor Hugo evoca aquesta maqueta a Els miserables.
El cim de la columna està guarnit amb una escultura en bronze daurat d'Auguste Dumont: el Geni de la Llibertat.
Als fonaments van ser condicionats els panteons funeraris destinats a protegir les despulles de les 504 víctimes de les jornades revolucionàries de 1830. Veritable ossari, el subsòl de la columna va rebre també prop de 200 cossos de la Revolució de 1848.

## Vegeu també

* Història de la place de la Bastille

## Enllaços externs

* La columna de Juliol Arxivat 2007-10-17 a Wayback Machine.
* La columna de Juliol, París 1840 Arxivat 2009-04-03 a Wayback Machine.
* Fotos antigues
# Cèl·lula bipolar

Les cèl·lules bipolars són un tipus de cèl·lules situades a la zona intermèdia de la retina.
Es tracta de neurones que disposen de dues terminacions, una dendrita i un axó, la dendrita les connecta amb les cèl·lules fotoreceptores (els cons i els bastons), mentre que l'axó serveix per realitzar la connexió amb la capa cel·lular més externa de la retina, formada per les anomenades cèl·lules ganglionars de les que part el nervi òptic.
Per tant, la llum que arriba a l'ull, incideix en la retina en els cons i els bastons, on es genera un potencial que es transmet a les cèl·lules bipolars i d'aquí a les cèl·lules ganglionars, d'on sorgeix el nervi òptic que trasllada la informació al cervell per al seu processament.

## Vegeu també

* Cons i bastons
* Bastó (cèl·lula)
* Ull
* Retina
* Daltonisme

## Bibliografia

* Arthur W. Ham: Tractat d'histologia, sisena edició (1975).
* Arthur C. Guyton, John E. Hall: Fisiologia mèdica, 2001, (ISBN 978-88-7959-210-9)
# Dimensions (base de dades bibliogràfica)

Dimensions és una plataforma d'informació científica impulsada per Digital Science. Facilita la cerca de gran quantitat d'articles, capítols de llibre, monografies i edicions preliminars, totes ells contextualitzades en beques o ajuts de recerca, patents, assaigs clínics, documents de política científica i mencions a través d'Altmetric.
Dimensions té l'objectiu de fer més accessible la recerca científica a través d'una enorme quantitat de dades interconnectades. Ofereix una versió en prova de perfils d'investigadors i d'institucions internacionals. Presenta més de 4.000 milions de connexions entre 128 milions de documents referenciats. Tots aquests documents són classificats de forma individual mitjançant tècniques d'intel·ligència artificial.
Les publicacions indexades contenen gran quantitat de citacions bibliogràfiques que, un cop processades, permeten generar indicadors bibliomètrics. Per tant, Dimensions també pot ser considerat com un índex de citacions. D'altra banda, la indexació del text complet de més de 50 milions de publicacions permet que Dimensions sigui una eina potent de descoberta de literatura científica. Aquesta funcionalitat s'ha desenvolupat a través de fonts públiques (ArXiv, PubMed Central, etc.) i d'acords amb editorials comercials.
La major part de serveis són gratuïts, però cal registrar-se mitjançant un compte acadèmic per accedir a funcionalitats avançades.
Va començar a operar el 15 de gener de 2018. Està cridada a ser la competència de les bases de dades Web of Science de Clarivate, de Scopus d'Elsevier i de Google Scholar.

## Referències

* 1 2 3 «Dimensions, una plataforma potent d'informació científica». Observatori de la Recerca (Institut d'Estudis Catalans), 01-02-2018. Arxivat de l'original el 16 de gener 2021. [Consulta: 10 maig 2018].
* ↑ «Digital Science Launches Dimensions Platform with Free Discovery for OA, Citations». Library Journal, 24-01-2018. Arxivat de l'original el 2018-06-30. [Consulta: 10 maig 2018].
* ↑ Schonfold, Roger C. «A New Citation Database Launches Today: Digital Science’s Dimensions». The Scholarly Kiychen, 15-01-2018. [Consulta: 10 maig 2018].
* ↑ Orduña-Malea, Enrique; Delgado-López-Cózar, Emilo «Dimensions: re-discovering the ecosystem of scientific information». El Profesional de la Informacióm, 27, 2, 2018. DOI: 10.3145/epi.2018.mar.21.
# Estatocist

Els estatocists són els òrgans de l'equilibri d'invertebrats com els mol·luscs, bivalves, cnidaris, equinoderms, cefalòpodes, i crustacis. Una estructura similar es troba als Xenoturbella.
Tenen una estructura en forma de sac, amb un epiteli de cèl·lules ciliades, líquid i estatòlits en el seu interior. Aquests darrers són masses calcàries que quan es desplacen pergravetat i el mateix moviment de l'animal, pressionen sobre l'epiteli ciliat, el qual mitjançant connexions nervioses, envia la informació al centre elaborador de la posició en la que es trobi.
El seu equivalent en els vertebrats correspon als otòlits, ubicats en l'oïda interna, per la qual cosa en els vertebrats és un sistema estato-acústic.

## Els estatocists en els equinoderms

Pel fet que molts dels equinoderms només tenen un sistema nerviós simple sense un cervell que el controli, estan limitats en les seves reaccions en resposta als estímuls. Per tant, els estatocists són útils per indicar l'equinoderm si estan cap amunt o no. En equinoderm cap avall no està protegit per les espines que té a la part de dalt.

## Referències

* ↑ Levi, R.; Varona, P.; Arshavsky, Y. I.; Rabinovich, M. I.; Selverston, A. I. «Dual Sensory-Motor Function for a Molluskan Statocyst Network». Journal of Neurophysiology, 91, 1, 2004, pàg. 336-345. DOI: 10.1152/jn.00753.2003.
* ↑ Morton, B. «Statocyst structure in the Anomalodesmata (Bivalvia)». Journal of Zoology, 206, 2009, pàg. 23–34. DOI: 10.1111/j.1469-7998.1985.tb05633.x.
* ↑ Spangenberg, D. B. «Statolith formation in Cnidaria: effects of cadmium on Aurelia statoliths». Scan Electron Microsc, 4, 1986, pàg. 1609-18. PMID: 11539690.
* ↑ Ehlers, Ulrich «Ultrastructure of the Statocysts in the Apodous Sea Cucumber Leptosynapta inhaerens (Holothuroidea, Echinodermata)». Acta Zoologica, 78, 1, 1997, pàg. 61-68. DOI: 10.1111/j.1463-6395.1997.tb01127.x.
* ↑ Clarke, Malcolm R. «The cephalopod statolithan-introduction to its form». Cambridge University Press, 58, 3, 11-05-2009. DOI: 10.1017/S0025315400041345.
* ↑ Cohen, M. J. «The response patterns of single receptors in the crustacean statocyst». Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences, 152, 946, 1960, pàg. 30–49. DOI: 10.1098/rspb.1960.0020. PMID: 13849418.
* ↑ Israelsson, O. «Ultrastructural aspects of the 'statocyst' of Xenoturbella (Deuterostomia) cast doubt on its function as a georeceptor». Tissue and Cell, 39, 3, 2007, pàg. 171–177. DOI: 10.1016/j.tice.2007.03.002. PMID: 17434196.
# Espelma aparedada alcista

Una espelma aparedada alcista (en anglès: Bullish Stick Sandwich) és un patró d'espelmes japoneses format per tres espelmes que indica un canvi en la tendència baixista; rep aquesta denominació perquè una espelma blanca queda aparedada entre dues espelmes negres. És una variant dels Mínims coincidents alcistes.

## Criteri de reconeixement

* La tendència prèvia és baixista
* S'obre a l'alça però es forma un primer Marubozu negre
* L'endemà els preus obren altre cop a l'alça i es forma una espelma blanca
* El tercer dia els preus obren a l'alça un altre cop, per bé que es forma un segon Marubozu negre que tanca al mateix nivell que el primer

## Explicació

En un context de tendència baixista, l'aparició dels dos Marubozu negre amb el mateix tancament indica que possiblement hi ha una poderós suport. L'espelma blanca aparedada confirmaria l'existència de pressió compradora, fet que també vindria confirmat per les obertures cada cop majors successives. En aquest escenari és possible que al final es produeixi un canvi de tendència.

## Factors importants

És un patró que es pot confondre fàcilment amb un embolcall baixista que formarien la segona i tercera espelmes, per bé que aquesta es caracteritza per ser un marubozu. Per tant, es recomana esperar a la confirmació al quart dia següent en forma gap alcista, un trencament de tendència, o sinó en forma d'espelma blanca amb tancament superior.

## Bibliografia

* «Bullish Stick Sandwich». Candlesticker. [Consulta: 9 maig 2011].
# Fanotró

El fanotró o phanotron és una vàlvula de gas de dos elèctrodes constituïda per un recipient de vidre o d'acer que conté un càtode termoiònic i un ànode de grafit tancats amb un gas a baixa pressió o vapor de mercuri.
Funcionalment, el fanotró és una vàlvula termoiònica semblant a un díode de buit però plena de gas. S'utilitza per a la rectificació de corrent altern de gran intensitat, cas en què un dispositiu de buit és molt difícil per raó del nombre limitat d'electrons que pot produir un càtode termoiònic.
El seu funcionament és idèntic al del díode de buit i el seu símbol en els esquemes elèctrics i electrònics és el mostrat a la imatge.
En el trajecte cap a l'ànode, els electrons emesos pel càtode d'aquestes vàlvules xoquen contra els àtom s del gas, la qual cosa genera ions positius i electrons lliures. Aquests electrons es dirigeixen cap a l'ànode del tub. Els ions positius emigren cap al càtode. Això afavoreix encara més l'emissió de càrregues negatives.
Per tant, s'obtenen corrents d'ànode molt més intenses que mitjançant l'ús d'una vàlvula de buit. Per aquesta raó els fanotrons resulten particularment adequats per a rectificació indústria de corrents alterns.
Es fabriquen fanotrons capaços de proporcionar intensitats compreses entre 0,1 i 100 A i, alhora, suportar tensions inverses de bec superiors a 15 kV. Per tal de limitar el corrent a un valor que no danyi la vàlvula, els fanatrons han de treballar sempre en sèrie, amb una resistència limitadora adequada.

## Vegeu també

* Tiratró
* Rectificador controlat de silici
* Trigatró
* Trocotró
* Díode
* Càtode fred
* Descàrrega luminescent

## Referències

* ↑ fanotró a Optimot

## Bibliografia

* Diccionari Enciclopèdic SALVAT Universal

## Enllaços externs

* Tpub.com Arxivat 2003-11-21 a Wayback Machine.
# Fly Music

Fly Music era un canal temàtic de TDT a Espanya que pertanyia a Net TV (grup Vocento) i era disponible a Euskaltel, Superbanda, Movistar TV i ONO. Emetia en un període limitat de temps al dia i era produït per Europroducciones. Aquest canal va romandre en antena des del 30 de novembre de 2005 fins al 30 de juny de 2008, dia en què va cessar les seves emissions per donar pas al canal infantil Disney Channel.

## Història

La programació de Fly Music era musical, centrada en videoclips i programes especials on s'entrevistaven a artistes o es cobrien festivals. El canal va començar a emetre el 30 de novembre de 2005, dia del començament de la nova televisió digital terrestre a Espanya, amb un horari restringit, des de les 19:00 fins a les 01:00. Durant els seus primers dies Fly va emetre blocs de videoclips.
Als pocs mesos el canal va començar a ampliar la seva programació, arribant els 2 principals programes durant l'existència de la cadena: El Flyer, en el qual es donava cabuda a notícies d'actualitat musical, i Top Fly, llista d'èxits de Fly Music. Durant aquesta època la cadena va començar a cobrir festivals com el Metrorock, el Summercase o el Festival Internacional de Benicàssim, i va començar a patrocinar esdeveniments relacionats.
Fly Music va prendre un rumb especialitzant-se en música de caràcter indie i grups internacionals, encara que també donava cabuda a alguns temes comercials, centrant-se també en les novetats del mercat discogràfic. El canal va afermar la seva programació amb nous espais com Fly Series (dedicat a artistes temàtics) o Fly Up (videoclips al matí) i l'espai dedicat a artistes independents i música experimental, Cara B (en les matinades). El canal va ampliar el seu horari a les 13:00 al començament de 2007, per passar a començar a les 7:00 el 8 d'octubre de 2007.
No obstant això, el canal no va aconseguir unes dades d'audiència destacats per Vocento, que va decidir reduir l'horari del canal donant pas a blocs de teletenda des de l'11 de febrer de 2008, concentrant els horaris del canal de 7:00 a 13:00 i de 19:00 a 02:00. Nogensmenys, la cobertura a festivals es va ampliar i es va continuar treballant en l'oferta de nous artistes i concerts.
Després de l'entrada de Disney a l'accionariat de Vocento en 2008, el grup estatunidenc va anunciar que començaria a emetre el seu canal, Disney Channel, en obert per a tot el país a partir de l'1 de juliol de 2008, cosa que va fer oficial el 28 de maig, per la freqüència que fins llavors ocupava el canal musical. Per tant, Fly Music es va deixar d'emetre el 30 de juny d'aquell any.

## Referències

* ↑ Llista de canals a formulatv.com
* ↑ El adiós de Fly Music a 20 Minutos
* ↑ Capçalera de Fly Music a Youtube
* ↑ Fly Music Arxivat 2016-10-27 a Wayback Machine. a Agentv
* ↑ Disney Channel se empezó a ver gratis en TDT a partir del 1 de julio de 2008, El Mundo
* ↑ Reivindicando… la vuelta del concepto Fly Music
* ↑ Acomiadament de Fly Music a Youtube

## Enllaços externs

* Web de Fly music Arxivat 2007-05-22 a Wayback Machine.